# Jurnalul Oficial L 43/2016

| | ISSN 1977-0782 |
| --- | --- |
| Jurnalul Oficial
  al Uniunii Europene | L 43 |
| | |
| Ediţia în limba română | Legislaţie | Anul 5918 februarie 2016 |

ISSN 1977-0782

Jurnalul Oficial

al Uniunii Europene

L 43

Ediţia în limba română

Legislaţie

Anul 5918 februarie 2016

---

| Cuprins | | II   Acte fără caracter legislativ | Pagina |
| --- | --- | --- | --- |
| | | DECIZII |
| | * | Decizia (UE) 2016/195 a Comisiei din 14 august 2015 privind măsura de ajutor de stat SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a calamităților naturale (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii) și măsura SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii)
  [notificată cu numărul C(2015) 5549]

   (
  1
  ) | 1 |

Cuprins

II   Acte fără caracter legislativ

Pagina

DECIZII

*

Decizia (UE) 2016/195 a Comisiei din 14 august 2015 privind măsura de ajutor de stat SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a calamităților naturale (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii) și măsura SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii)
  [notificată cu numărul C(2015) 5549]

   (
  1
  )

[notificată cu numărul C(2015) 5549]

1

1

| | | III   Alte acte |
| --- | --- | --- |
| | | SPAȚIUL ECONOMIC EUROPEAN |
| | * | Decizia Autorității AELS de supraveghere nr. 38/15/COL din 4 februarie 2015 de adoptare a unei comunicări: Orientări privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie [2016/196] | 30 |

III   Alte acte

SPAȚIUL ECONOMIC EUROPEAN

*

Decizia Autorității AELS de supraveghere nr. 38/15/COL din 4 februarie 2015 de adoptare a unei comunicări: Orientări privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie [2016/196]

30

| | |
| --- | --- |
| | (1)   Text cu relevanță pentru SEE |

---

(1)   Text cu relevanță pentru SEE

1

| RO | Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.
  Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc. |
| --- | --- |

RO

Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.

Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc.

---

II Acte fără caracter legislativ

DECIZII

| 18.2.2016 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 43/1 |
| --- | --- | --- | --- |

18.2.2016

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 43/1

---

DECIZIA (UE) 2016/195 A COMISIEI

din 14 august 2015

privind măsura de ajutor de stat SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a calamităților naturale (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii) și măsura SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii)

[notificată cu numărul C(2015) 5549]

(Numai textul în limba italiană este autentic)

(Text cu relevanță pentru SEE)

COMISIA EUROPEANĂ,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”), în special articolul 108 alineatul (2) al doilea paragraf,

având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),

după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile sus-menționate (1) și având în vedere observațiile acestora,

întrucât:

1.   PROCEDURĂ

PROCEDURĂ

Măsura de ajutor de stat nr. SA.33083 (12/NN) – Reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a calamităților naturale din Sicilia, Italia de Nord și alte regiuni

Măsura de ajutor de stat nr. SA.33083 (12/NN) – Reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a calamităților naturale din Sicilia, Italia de Nord și alte regiuni

| (1) | La 21 februarie 2011, Comisia a primit o solicitare de informații din partea unui judecător de la secția de litigii de muncă din cadrul Tribunalului din Cuneo, regiunea Piemont (2), formulată conform Comunicării Comisiei privind aplicarea normelor referitoare la ajutoarele de stat de către instanțele naționale (3). În cerere, judecătorul a atras atenția Comisiei cu privire la existența unei serii de legi, datând din anii 2002, 2003 și 2007, care pare să introducă măsuri de ajutor de stat sub forma unei reduceri de 90 % a cuantumului impozitelor, al contribuțiilor obligatorii la asigurările sociale și al primelor de asigurare împotriva accidentelor de muncă, ca urmare a cutremurului care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) în perioada 13-16 decembrie 1990, precum și a inundațiilor din nordul Italiei din noiembrie 1994; judecătorul a întrebat (deși întrebările au fost ordonate ușor diferit) dacă măsurile respective: (i) au fost notificate de Italia în temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE, (ii) au fost evaluate de către Comisie, (iii) au făcut obiectul unei proceduri oficiale de investigare, (iv) au făcut obiectul unei decizii sau (v) în cazul în care o astfel de decizie nu a fost adoptată, când ar putea fi adoptată aceasta. La 21 martie 2011, serviciile Comisiei au răspuns că măsurile respective nu par să fi fost notificate de autoritățile italiene și că nu a fost încă inițiată nicio acțiune sau procedură oficială de investigare din partea Comisiei. |
| --- | --- |

(1)

La 21 februarie 2011, Comisia a primit o solicitare de informații din partea unui judecător de la secția de litigii de muncă din cadrul Tribunalului din Cuneo, regiunea Piemont (2), formulată conform Comunicării Comisiei privind aplicarea normelor referitoare la ajutoarele de stat de către instanțele naționale (3). În cerere, judecătorul a atras atenția Comisiei cu privire la existența unei serii de legi, datând din anii 2002, 2003 și 2007, care pare să introducă măsuri de ajutor de stat sub forma unei reduceri de 90 % a cuantumului impozitelor, al contribuțiilor obligatorii la asigurările sociale și al primelor de asigurare împotriva accidentelor de muncă, ca urmare a cutremurului care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) în perioada 13-16 decembrie 1990, precum și a inundațiilor din nordul Italiei din noiembrie 1994; judecătorul a întrebat (deși întrebările au fost ordonate ușor diferit) dacă măsurile respective: (i) au fost notificate de Italia în temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE, (ii) au fost evaluate de către Comisie, (iii) au făcut obiectul unei proceduri oficiale de investigare, (iv) au făcut obiectul unei decizii sau (v) în cazul în care o astfel de decizie nu a fost adoptată, când ar putea fi adoptată aceasta. La 21 martie 2011, serviciile Comisiei au răspuns că măsurile respective nu par să fi fost notificate de autoritățile italiene și că nu a fost încă inițiată nicio acțiune sau procedură oficială de investigare din partea Comisiei.

2

3

| (2) | La 27 mai 2011, cazul a fost înregistrat la Comisie cu numărul de referință SA.33083 (11/CP). |
| --- | --- |

(2)

La 27 mai 2011, cazul a fost înregistrat la Comisie cu numărul de referință SA.33083 (11/CP).

| (3) | La 25 iulie 2011, Comisia a transmis autorităților italiene o cerere de informații. În urma unei scrisori de atenționare la 8 septembrie 2011, autoritățile italiene au răspuns la 6 octombrie 2011. Prin scrisoarea din 14 octombrie 2011, Comisia a solicitat informații suplimentare, solicitare la care autoritățile italiene au răspuns prin scrisoarea din 7 decembrie 2011. |
| --- | --- |

(3)

La 25 iulie 2011, Comisia a transmis autorităților italiene o cerere de informații. În urma unei scrisori de atenționare la 8 septembrie 2011, autoritățile italiene au răspuns la 6 octombrie 2011. Prin scrisoarea din 14 octombrie 2011, Comisia a solicitat informații suplimentare, solicitare la care autoritățile italiene au răspuns prin scrisoarea din 7 decembrie 2011.

| (4) | Prin scrisoarea din 19 iunie 2012, Comisia a solicitat informații suplimentare privind măsurile luate ca urmare a calamităților naturale din estul Siciliei și nordul Italiei și alte măsuri similare luate ca urmare a calamităților naturale care au avut loc în Italia în 1990 (4); Comisia a invitat autoritățile italiene să prezinte observații, în special, cu privire la faptul dacă măsurile respective sunt legale, dacă acestea constituie ajutor de stat și dacă pot fi justificate în temeiul normelor privind ajutoarele de stat. Serviciile Comisiei au informat, de asemenea, autoritățile italiene cu privire la intenția Comisiei de a emite o somație care să impună suspendarea oricărui ajutor ilegal acordat în cadrul măsurilor menționate anterior. Italia a răspuns prin scrisoarea din 25 iulie 2012. |
| --- | --- |

(4)

Prin scrisoarea din 19 iunie 2012, Comisia a solicitat informații suplimentare privind măsurile luate ca urmare a calamităților naturale din estul Siciliei și nordul Italiei și alte măsuri similare luate ca urmare a calamităților naturale care au avut loc în Italia în 1990 (4); Comisia a invitat autoritățile italiene să prezinte observații, în special, cu privire la faptul dacă măsurile respective sunt legale, dacă acestea constituie ajutor de stat și dacă pot fi justificate în temeiul normelor privind ajutoarele de stat. Serviciile Comisiei au informat, de asemenea, autoritățile italiene cu privire la intenția Comisiei de a emite o somație care să impună suspendarea oricărui ajutor ilegal acordat în cadrul măsurilor menționate anterior. Italia a răspuns prin scrisoarea din 25 iulie 2012.

4

| (5) | Între timp, la 6 iulie 2012, Comisia a primit o cerere de informații cu privire la procedura în cauză din partea Tribunalului din Vercelli, regiunea Piemont (5). Serviciile Comisiei au răspuns la 20 iulie 2012. |
| --- | --- |

(5)

Între timp, la 6 iulie 2012, Comisia a primit o cerere de informații cu privire la procedura în cauză din partea Tribunalului din Vercelli, regiunea Piemont (5). Serviciile Comisiei au răspuns la 20 iulie 2012.

5

| (6) | Întrucât schema de ajutor nu a fost notificată în temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE și a fost pusă în aplicare înainte de adoptarea unei decizii de autorizare de către Comisie, măsurile în cauză au fost înscrise în Registrul Comisiei privind ajutoarele de stat ca ajutor nenotificat, cu numărul de referință SA.33083 (12/NN). |
| --- | --- |

(6)

Întrucât schema de ajutor nu a fost notificată în temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE și a fost pusă în aplicare înainte de adoptarea unei decizii de autorizare de către Comisie, măsurile în cauză au fost înscrise în Registrul Comisiei privind ajutoarele de stat ca ajutor nenotificat, cu numărul de referință SA.33083 (12/NN).

| (7) | Pe baza informațiilor colectate în timpul etapei de evaluare preliminară, Comisia a decis să disjungă cazul, separând aspectele legate de sectorul agricol. Prin urmare, prezenta decizie nu se aplică activităților legate de producția, prelucrarea și comercializarea produselor agricole enumerate în anexa I la tratat, cu excepția produselor obținute din pescuit și din acvacultură. |
| --- | --- |

(7)

Pe baza informațiilor colectate în timpul etapei de evaluare preliminară, Comisia a decis să disjungă cazul, separând aspectele legate de sectorul agricol. Prin urmare, prezenta decizie nu se aplică activităților legate de producția, prelucrarea și comercializarea produselor agricole enumerate în anexa I la tratat, cu excepția produselor obținute din pescuit și din acvacultură.

Măsura de ajutor de stat SA.35083 (12/NN) – Reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo

Măsura de ajutor de stat SA.35083 (12/NN) – Reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo

| (8) | Prin comunicarea electronică din 2 iulie 2012, înregistrată la Comisie în aceeași zi cu numărul de referință SA.35083 (12/N), autoritățile italiene au notificat o măsură de ajutor sub forma unei reduceri a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo. Comisia solicitase deja informații privind măsura respectivă prin scrisoarea din 19 iunie 2012 sub numărul SA.33083 (12/NN). |
| --- | --- |

(8)

Prin comunicarea electronică din 2 iulie 2012, înregistrată la Comisie în aceeași zi cu numărul de referință SA.35083 (12/N), autoritățile italiene au notificat o măsură de ajutor sub forma unei reduceri a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo. Comisia solicitase deja informații privind măsura respectivă prin scrisoarea din 19 iunie 2012 sub numărul SA.33083 (12/NN).

| (9) | În notificare, autoritățile italiene au argumentat că ar trebui să se evalueze compatibilitatea măsurii în conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE („ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale”) sau cu articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE („ajutoarele destinate să faciliteze dezvoltarea anumitor [...] regiuni economice”), întrucât scopul acesteia a fost de a compensa impactul macroeconomic al calamității naturale în ceea ce privește scăderea produsului intern brut (PIB). Autoritățile italiene au făcut referire, în special, la o scădere semnificativă a PIB-ului în regiunea Abruzzo în perioada 2008-2009 (6). |
| --- | --- |

(9)

În notificare, autoritățile italiene au argumentat că ar trebui să se evalueze compatibilitatea măsurii în conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE („ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale”) sau cu articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE („ajutoarele destinate să faciliteze dezvoltarea anumitor [...] regiuni economice”), întrucât scopul acesteia a fost de a compensa impactul macroeconomic al calamității naturale în ceea ce privește scăderea produsului intern brut (PIB). Autoritățile italiene au făcut referire, în special, la o scădere semnificativă a PIB-ului în regiunea Abruzzo în perioada 2008-2009 (6).

6

| (10) | Prin scrisoarea din 17 august 2012, Comisia a informat autoritățile italiene că măsura în cauză este considerată de aceasta ca fiind o măsură de ajutor nenotificată, pe care o va evalua alături de cazul SA.33083 (12/NN). |
| --- | --- |

(10)

Prin scrisoarea din 17 august 2012, Comisia a informat autoritățile italiene că măsura în cauză este considerată de aceasta ca fiind o măsură de ajutor nenotificată, pe care o va evalua alături de cazul SA.33083 (12/NN).

| (11) | Întrucât temeiul juridic a intrat în vigoare înainte de adoptarea unei decizii de autorizare a schemei de către Comisie, măsura a fost înscrisă în Registrul Comisiei privind ajutoarele de stat ca fiind un ajutor nenotificat cu numărul de referință SA.35083 (12/NN). |
| --- | --- |

(11)

Întrucât temeiul juridic a intrat în vigoare înainte de adoptarea unei decizii de autorizare a schemei de către Comisie, măsura a fost înscrisă în Registrul Comisiei privind ajutoarele de stat ca fiind un ajutor nenotificat cu numărul de referință SA.35083 (12/NN).

| (12) | Pe baza informațiilor furnizate în notificare, Comisia a decis să disjungă cazul, separând sectorul agricol. Prin urmare, prezenta decizie nu se aplică activităților legate de producția, prelucrarea și comercializarea produselor agricole enumerate în anexa I la tratat, cu excepția produselor obținute din pescuit și din acvacultură. |
| --- | --- |

(12)

Pe baza informațiilor furnizate în notificare, Comisia a decis să disjungă cazul, separând sectorul agricol. Prin urmare, prezenta decizie nu se aplică activităților legate de producția, prelucrarea și comercializarea produselor agricole enumerate în anexa I la tratat, cu excepția produselor obținute din pescuit și din acvacultură.

Proceduri comune în cazurile de ajutor de stat SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) și SA.35083 (12/C) (ex 12/NN) în urma inițierii procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din TFUE

Proceduri comune în cazurile de ajutor de stat SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) și SA.35083 (12/C) (ex 12/NN) în urma inițierii procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din TFUE

| (13) | Prin scrisoarea din 17 octombrie 2012, Comisia a informat Italia că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE în ceea ce privește măsurile de ajutor menționate (7). Cazurile au fost înregistrate cu numărul SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) și, respectiv, SA.35083 (12/C) (ex 12/NN). |
| --- | --- |

(13)

Prin scrisoarea din 17 octombrie 2012, Comisia a informat Italia că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE în ceea ce privește măsurile de ajutor menționate (7). Cazurile au fost înregistrate cu numărul SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) și, respectiv, SA.35083 (12/C) (ex 12/NN).

7

| (14) | Decizia Comisiei de inițiere a procedurii (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (8), iar părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile cu privire la măsurile în cauză. |
| --- | --- |

(14)

Decizia Comisiei de inițiere a procedurii (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (8), iar părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile cu privire la măsurile în cauză.

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

8

| (15) | Prin scrisoarea din 13 noiembrie 2012, autoritățile italiene au solicitat o prelungire a termenului de prezentare a observațiilor. Comisia a aprobat prelungirea termenului prin scrisoarea din 15 noiembrie 2012. |
| --- | --- |

(15)

Prin scrisoarea din 13 noiembrie 2012, autoritățile italiene au solicitat o prelungire a termenului de prezentare a observațiilor. Comisia a aprobat prelungirea termenului prin scrisoarea din 15 noiembrie 2012.

| (16) | Italia și-a prezentat observațiile la 11 ianuarie 2013. De asemenea, Comisia a primit observații de la patru părți terțe interesate: la 9 ianuarie 2013, din partea cabinetului de avocatură Studio Legale Prof. Avv. Mario P. Chiti (denumit în continuare„cabinetul de avocatură Chiti”), la 10 ianuarie 2013, din partea cabinetului de avocatură Studio Legale Avvocato Roberto Preve – Katia Gavioli (denumit în continuare „cabinetul de avocatură Preve-Gavioli”) și la 11 ianuarie 2013, din partea federației industriale Confindustria. La 31 ianuarie 2013, după expirarea termenului de o lună de la publicarea deciziei de inițiere a procedurii în Jurnalul Oficial, Comisia a primit observații din partea organizației sindicale CGIL L'Aquila. |
| --- | --- |

(16)

Italia și-a prezentat observațiile la 11 ianuarie 2013. De asemenea, Comisia a primit observații de la patru părți terțe interesate: la 9 ianuarie 2013, din partea cabinetului de avocatură Studio Legale Prof. Avv. Mario P. Chiti (denumit în continuare„cabinetul de avocatură Chiti”), la 10 ianuarie 2013, din partea cabinetului de avocatură Studio Legale Avvocato Roberto Preve – Katia Gavioli (denumit în continuare „cabinetul de avocatură Preve-Gavioli”) și la 11 ianuarie 2013, din partea federației industriale Confindustria. La 31 ianuarie 2013, după expirarea termenului de o lună de la publicarea deciziei de inițiere a procedurii în Jurnalul Oficial, Comisia a primit observații din partea organizației sindicale CGIL L'Aquila.

| (17) | La 17 ianuarie 2013, Comisia a înaintat autorităților italiene toate observațiile primite de la părțile terțe interesate în termenul de o lună de la publicarea deciziei de inițiere a procedurii în Jurnalul Oficial și le-a invitat să își prezinte observațiile. Italia a răspuns la 11 martie 2013 că nu are comentarii de formulat cu privire la observațiile părților terțe. |
| --- | --- |

(17)

La 17 ianuarie 2013, Comisia a înaintat autorităților italiene toate observațiile primite de la părțile terțe interesate în termenul de o lună de la publicarea deciziei de inițiere a procedurii în Jurnalul Oficial și le-a invitat să își prezinte observațiile. Italia a răspuns la 11 martie 2013 că nu are comentarii de formulat cu privire la observațiile părților terțe.

| (18) | La 23 martie 2013, Comisia a solicitat clarificări cu privire la informațiile primite din partea Italiei. Italia a răspuns la 24 și 30 aprilie 2013. La 12 iunie 2014, Comisia a solicitat informații suplimentare și a trimis o scrisoare de atenționare la 17 octombrie 2014. Italia a răspuns la solicitarea de informații și la scrisoarea de atenționare prin furnizarea de informații la 20 și 24 iunie, 11 iulie, 4 august și 29 octombrie 2014. |
| --- | --- |

(18)

La 23 martie 2013, Comisia a solicitat clarificări cu privire la informațiile primite din partea Italiei. Italia a răspuns la 24 și 30 aprilie 2013. La 12 iunie 2014, Comisia a solicitat informații suplimentare și a trimis o scrisoare de atenționare la 17 octombrie 2014. Italia a răspuns la solicitarea de informații și la scrisoarea de atenționare prin furnizarea de informații la 20 și 24 iunie, 11 iulie, 4 august și 29 octombrie 2014.

2.   DESCRIEREA MĂSURILOR

DESCRIEREA MĂSURILOR

Măsuri și temeiuri juridice

Măsuri și temeiuri juridice

| (19) | Măsurile și schemele enumerate mai jos sunt concepute pentru a reduce cuantumul impozitelor care trebuie plătite de întreprinderile care au sediul sau sunt altfel situate în zonele afectate de diferite calamități naturale în Italia începând cu anul 1990, alături de contribuțiile la asigurările sociale obligatorii [care trebuie plătite către Institutul național de asigurări sociale (Istituto Nazionale per la Previdenza Sociale – „INPS”)] și de primele de asigurare obligatorie împotriva accidentelor de muncă [care trebuie plătite către Institutul național de asigurări împotriva accidentelor de muncă (Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro – „INAIL”)] (denumite în continuare împreună „contribuții”). |
| --- | --- |

(19)

Măsurile și schemele enumerate mai jos sunt concepute pentru a reduce cuantumul impozitelor care trebuie plătite de întreprinderile care au sediul sau sunt altfel situate în zonele afectate de diferite calamități naturale în Italia începând cu anul 1990, alături de contribuțiile la asigurările sociale obligatorii [care trebuie plătite către Institutul național de asigurări sociale (Istituto Nazionale per la Previdenza Sociale – „INPS”)] și de primele de asigurare obligatorie împotriva accidentelor de muncă [care trebuie plătite către Institutul național de asigurări împotriva accidentelor de muncă (Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro – „INAIL”)] (denumite în continuare împreună „contribuții”).

Istituto Nazionale per la Previdenza Sociale

Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro

Măsuri adoptate în urma cutremurului care a avut loc în estul Siciliei în 1990

Măsuri adoptate în urma cutremurului care a avut loc în estul Siciliei în 1990

| (20) | În urma cutremurului care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) în perioada 13-16 decembrie 1990, autoritățile italiene au adoptat o serie de decizii și de legi din 1990 până în 2002, prin care au acordat tuturor întreprinderilor (9) situate în localitățile afectate de cutremur (10) o suspendare și o amânare de la plata taxelor și a contribuțiilor sau permisiunea de a plăti în rate. |
| --- | --- |

(20)

În urma cutremurului care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) în perioada 13-16 decembrie 1990, autoritățile italiene au adoptat o serie de decizii și de legi din 1990 până în 2002, prin care au acordat tuturor întreprinderilor (9) situate în localitățile afectate de cutremur (10) o suspendare și o amânare de la plata taxelor și a contribuțiilor sau permisiunea de a plăti în rate.

9

10

| (21) | În 2001, o lege prevedea că întreprinderile care încă nu își achitaseră impozitele sau contribuțiile și-ar putea redresa situația (și anume, și-ar îndeplini obligațiile de plată) prin achitarea integrală a sumelor datorate, majorate cu 15 %, până la 28 decembrie 2001 (11). |
| --- | --- |

(21)

În 2001, o lege prevedea că întreprinderile care încă nu își achitaseră impozitele sau contribuțiile și-ar putea redresa situația (și anume, și-ar îndeplini obligațiile de plată) prin achitarea integrală a sumelor datorate, majorate cu 15 %, până la 28 decembrie 2001 (11).

11

| (22) | Cu toate acestea, în 2002, Italia a adoptat o legislație (12) care permitea contribuabililor care nu și-au achitat încă impozitele pentru anii 1990, 1991 și 1992 să își redreseze situația automat prin plata a doar 10 % din valoarea cuantumului datorat până la 16 martie 2003 (13). Cu alte cuvinte, Legea nr. 289 din 27 decembrie 2002 a introdus posibilitatea de a acorda o reducere de 90 % pentru sumele datorate cu titlu de impozit către stat. |
| --- | --- |

(22)

Cu toate acestea, în 2002, Italia a adoptat o legislație (12) care permitea contribuabililor care nu și-au achitat încă impozitele pentru anii 1990, 1991 și 1992 să își redreseze situația automat prin plata a doar 10 % din valoarea cuantumului datorat până la 16 martie 2003 (13). Cu alte cuvinte, Legea nr. 289 din 27 decembrie 2002 a introdus posibilitatea de a acorda o reducere de 90 % pentru sumele datorate cu titlu de impozit către stat.

12

13

| (23) | Noile legi din 2003 și 2004 (14) au extins această posibilitate până la 16 aprilie 2004. |
| --- | --- |

(23)

Noile legi din 2003 și 2004 (14) au extins această posibilitate până la 16 aprilie 2004.

14

| (24) | Conform unei legi, adoptate în 2005 (15), care făcea referire la Legea din 2002 (16), întreprinderile care nu și-au plătit contribuțiile de asigurări sociale (către INPS) și primele de asigurare împotriva accidentelor de muncă (către INAIL) pentru anii 1990, 1991 și 1992 puteau să își redreseze situația automat prin plata a doar 10 % din sumele datorate. Bugetul prevăzut pentru măsura respectivă a fost de 52 de milioane EUR (17). |
| --- | --- |

(24)

Conform unei legi, adoptate în 2005 (15), care făcea referire la Legea din 2002 (16), întreprinderile care nu și-au plătit contribuțiile de asigurări sociale (către INPS) și primele de asigurare împotriva accidentelor de muncă (către INAIL) pentru anii 1990, 1991 și 1992 puteau să își redreseze situația automat prin plata a doar 10 % din sumele datorate. Bugetul prevăzut pentru măsura respectivă a fost de 52 de milioane EUR (17).

15

16

17

| (25) | O altă lege din 2007 a prelungit termenul de plată până la 31 decembrie 2007, dar a impus plata a 30 % din valoarea cuantumului datorat cu titlu de impozit (18). O nouă lege din 2007 a prelungit termenul de plată până la 30 iunie 2008 și a reinstituit dispoziția anterioară care prevedea obligația de plată a doar 10 % din valoarea cuantumului datorat (19). |
| --- | --- |

(25)

O altă lege din 2007 a prelungit termenul de plată până la 31 decembrie 2007, dar a impus plata a 30 % din valoarea cuantumului datorat cu titlu de impozit (18). O nouă lege din 2007 a prelungit termenul de plată până la 30 iunie 2008 și a reinstituit dispoziția anterioară care prevedea obligația de plată a doar 10 % din valoarea cuantumului datorat (19).

18

19

Măsuri adoptate în urma inundațiilor care au avut loc în nordul Italiei în 1994

Măsuri adoptate în urma inundațiilor care au avut loc în nordul Italiei în 1994

| (26) | În mod similar, în urma inundațiilor care au avut loc în noiembrie 1994 în nordul Italiei (afectând 257 de localități din regiunile Piemont, Lombardia, Emilia-Romagna, Liguria, Toscana și Veneto), autoritățile italiene au adoptat o serie de legi privind suspendarea și amânarea plății impozitelor și a contribuțiilor în favoarea întreprinderilor (20) care au suferit pagube importante (21) ca urmare a inundațiilor. |
| --- | --- |

(26)

În mod similar, în urma inundațiilor care au avut loc în noiembrie 1994 în nordul Italiei (afectând 257 de localități din regiunile Piemont, Lombardia, Emilia-Romagna, Liguria, Toscana și Veneto), autoritățile italiene au adoptat o serie de legi privind suspendarea și amânarea plății impozitelor și a contribuțiilor în favoarea întreprinderilor (20) care au suferit pagube importante (21) ca urmare a inundațiilor.

20

21

| (27) | În 2003, la fel precum în cazul cutremurului din estul Siciliei, Italia a oferit întreprinderilor afectate de inundațiile din 1994 posibilitatea de a-și redresa situația prin plata a doar 10 % din cuantumul impozitelor și al contribuțiilor datorate pentru anii 1995, 1996 și 1997, până în iulie 2004 (22). |
| --- | --- |

(27)

În 2003, la fel precum în cazul cutremurului din estul Siciliei, Italia a oferit întreprinderilor afectate de inundațiile din 1994 posibilitatea de a-și redresa situația prin plata a doar 10 % din cuantumul impozitelor și al contribuțiilor datorate pentru anii 1995, 1996 și 1997, până în iulie 2004 (22).

22

| (28) | Alte legi din 2007 au prelungit până la 31 martie 2008 termenul de plată a sumelor încă datorate cu titlu de impozite și contribuții (23). |
| --- | --- |

(28)

Alte legi din 2007 au prelungit până la 31 martie 2008 termenul de plată a sumelor încă datorate cu titlu de impozite și contribuții (23).

23

Măsuri similare adoptate în urma altor calamități naturale din Italia, care au avut loc între 1997 și 2002

Măsuri similare adoptate în urma altor calamități naturale din Italia, care au avut loc între 1997 și 2002

| (29) | În ultimii ani, conform informațiilor aflate la dispoziția Comisiei, Italia a autorizat reduceri similare în alte zone afectate de calamități naturale. |
| --- | --- |

(29)

În ultimii ani, conform informațiilor aflate la dispoziția Comisiei, Italia a autorizat reduceri similare în alte zone afectate de calamități naturale.

| (30) | În 2006, Italia a instituit (24) o reducere de 50 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor (25) pentru întreprinderile care își au sediul social sau sediul comercial în localitățile din provincia Catania, regiunea Sicilia, afectată de cutremurul și de erupțiile vulcanului Etna din anul 2002 (26). |
| --- | --- |

(30)

În 2006, Italia a instituit (24) o reducere de 50 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor (25) pentru întreprinderile care își au sediul social sau sediul comercial în localitățile din provincia Catania, regiunea Sicilia, afectată de cutremurul și de erupțiile vulcanului Etna din anul 2002 (26).

24

25

26

| (31) | În anul 2008, Italia a introdus o reducere de 60 % a impozitelor și a contribuțiilor pentru întreprinderile care au sediul social sau sediul comercial în localitățile din regiunile Umbria și Marche, afectate de cutremurul din 1997 (27). |
| --- | --- |

(31)

În anul 2008, Italia a introdus o reducere de 60 % a impozitelor și a contribuțiilor pentru întreprinderile care au sediul social sau sediul comercial în localitățile din regiunile Umbria și Marche, afectate de cutremurul din 1997 (27).

27

| (32) | În anul 2008, Italia a introdus o reducere de 60 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor pentru întreprinderile care își au sediul social sau sediul comercial în localitățile din regiunile Molise și Puglia, afectate de cutremurul din 2002 (28). |
| --- | --- |

(32)

În anul 2008, Italia a introdus o reducere de 60 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor pentru întreprinderile care își au sediul social sau sediul comercial în localitățile din regiunile Molise și Puglia, afectate de cutremurul din 2002 (28).

28

| (33) | Aceeași reducere de 60 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor a fost introdusă în 2011 pentru întreprinderile care au sediul social sau sediul comercial în localitățile din regiunea Abruzzo, afectată de cutremurul din 6 aprilie 2009 (pentru mai multe detalii, a se vedea punctul următor) (29). |
| --- | --- |

(33)

Aceeași reducere de 60 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor a fost introdusă în 2011 pentru întreprinderile care au sediul social sau sediul comercial în localitățile din regiunea Abruzzo, afectată de cutremurul din 6 aprilie 2009 (pentru mai multe detalii, a se vedea punctul următor) (29).

29

Măsura de ajutor notificată nr. SA.35083 (12/NN) adoptată ca urmare a cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009

Măsura de ajutor notificată nr. SA.35083 (12/NN) adoptată ca urmare a cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009

| (34) | Măsura notificată de autoritățile italiene și înregistrată de Comisie cu numărul SA.35083 (12/NN) (a se vedea considerentul 8) prevede acordarea ajutorului sub formă unei reduceri a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în regiunea Abruzzo în 2009. |
| --- | --- |

(34)

Măsura notificată de autoritățile italiene și înregistrată de Comisie cu numărul SA.35083 (12/NN) (a se vedea considerentul 8) prevede acordarea ajutorului sub formă unei reduceri a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în regiunea Abruzzo în 2009.

| (35) | În urma cutremurului care a afectat regiunea Abruzzo (capitala regională L'Aquila și multe alte localități) la 6 aprilie 2009, autoritățile italiene au adoptat o serie de decizii și de legi (30) prin care s-a acordat suspendarea și amânarea până la 30 noiembrie 2009 a plății impozitelor și a contribuțiilor pentru toate întreprinderile (31) situate în localitățile afectate de cutremur (32). Termenul a fost prelungit prin acte normative suplimentare până la 30 iunie 2010 (33), 15 decembrie 2010 (34), 31 octombrie 2011 (35) și, în cele din urmă, până la 16 decembrie 2011 (36). |
| --- | --- |

(35)

În urma cutremurului care a afectat regiunea Abruzzo (capitala regională L'Aquila și multe alte localități) la 6 aprilie 2009, autoritățile italiene au adoptat o serie de decizii și de legi (30) prin care s-a acordat suspendarea și amânarea până la 30 noiembrie 2009 a plății impozitelor și a contribuțiilor pentru toate întreprinderile (31) situate în localitățile afectate de cutremur (32). Termenul a fost prelungit prin acte normative suplimentare până la 30 iunie 2010 (33), 15 decembrie 2010 (34), 31 octombrie 2011 (35) și, în cele din urmă, până la 16 decembrie 2011 (36).

30

31

32

33

34

35

36

| (36) | La 12 noiembrie 2011, Italia a adoptat o lege conform căreia colectarea impozitelor și a contribuțiilor suspendate și amânate de la data producerii cutremurului va fi reluată din ianuarie 2012, în 120 de rate lunare, iar suma care urmează să fie plătită va fi redusă la 40 % din suma datorată inițial (37). |
| --- | --- |

(36)

La 12 noiembrie 2011, Italia a adoptat o lege conform căreia colectarea impozitelor și a contribuțiilor suspendate și amânate de la data producerii cutremurului va fi reluată din ianuarie 2012, în 120 de rate lunare, iar suma care urmează să fie plătită va fi redusă la 40 % din suma datorată inițial (37).

37

Obiectivul măsurilor

Obiectivul măsurilor

| (37) | Obiectivul general al schemelor de ajutoare (de reducere a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor cu până la 90 %) a fost de a sprijini întreprinderile care au sediul social sau sediul comercial în zonele afectate de calamități naturale. |
| --- | --- |

(37)

Obiectivul general al schemelor de ajutoare (de reducere a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor cu până la 90 %) a fost de a sprijini întreprinderile care au sediul social sau sediul comercial în zonele afectate de calamități naturale.

Domeniul de aplicare geografic al măsurilor

Domeniul de aplicare geografic al măsurilor

| (38) | Măsurile sunt aplicabile în zonele din Italia care au fost afectate de calamități naturale, și anume de cutremurele, inundațiile sau erupțiile vulcanice identificate în legislație. |
| --- | --- |

(38)

Măsurile sunt aplicabile în zonele din Italia care au fost afectate de calamități naturale, și anume de cutremurele, inundațiile sau erupțiile vulcanice identificate în legislație.

| (39) | Zonele la care se referă măsurile respective sunt:






  — | localitățile (38) afectate de cutremurul care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) în perioada 13-16 decembrie 1990; |
| --- | --- | --- |

(39)

Zonele la care se referă măsurile respective sunt:

—

localitățile (38) afectate de cutremurul care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) în perioada 13-16 decembrie 1990;

38

| — | localitățile (39) din regiunile Piemont, Lombardia, Emilia-Romagna, Liguria, Toscana și Veneto, afectate de inundațiile din noiembrie 1994; |
| --- | --- |

—

localitățile (39) din regiunile Piemont, Lombardia, Emilia-Romagna, Liguria, Toscana și Veneto, afectate de inundațiile din noiembrie 1994;

39

| — | localitățile (40) din provincia Catania, regiunea Sicilia, afectate de cutremurul și de erupțiile vulcanului Etna, care au avut loc în 2002; |
| --- | --- |

—

localitățile (40) din provincia Catania, regiunea Sicilia, afectate de cutremurul și de erupțiile vulcanului Etna, care au avut loc în 2002;

40

| — | localitățile (41) din provinciile Ancona (regiunea Marche) și Perugia (regiunea Umbria) afectate de cutremurul din 1997; |
| --- | --- |

—

localitățile (41) din provinciile Ancona (regiunea Marche) și Perugia (regiunea Umbria) afectate de cutremurul din 1997;

41

| — | localitățile (42) din provinciile Campobasso (regiunea Molise) și Foggia (regiunea Puglia) afectate de cutremurul din 2002; |
| --- | --- |

—

localitățile (42) din provinciile Campobasso (regiunea Molise) și Foggia (regiunea Puglia) afectate de cutremurul din 2002;

42

| — | localitățile (43) din regiunea Abruzzo afectate de cutremurul din 6 aprilie 2009. |
| --- | --- |

—

localitățile (43) din regiunea Abruzzo afectate de cutremurul din 6 aprilie 2009.

43

Beneficiari

Beneficiari

| (40) | Schemele de ajutoare sunt destinate întreprinderilor care își desfășoară activitatea în toate sectoarele, inclusiv agricultură, silvicultură, pescuit și acvacultură (44), cu excepția măsurii luate ca urmare a inundațiilor din nordul Italiei din 1994, care exclude întreprinderile din sectorul bancar și din sectorul asigurărilor. |
| --- | --- |

(40)

Schemele de ajutoare sunt destinate întreprinderilor care își desfășoară activitatea în toate sectoarele, inclusiv agricultură, silvicultură, pescuit și acvacultură (44), cu excepția măsurii luate ca urmare a inundațiilor din nordul Italiei din 1994, care exclude întreprinderile din sectorul bancar și din sectorul asigurărilor.

44

| (41) | În cazul cutremurelor și al erupțiilor vulcanice din Sicilia, Umbria, Marche, Molise, Puglia și Abruzzo, beneficiarii sunt în întregime întreprinderi care au sediul social sau sediul comercial în localitățile afectate de calamitățile naturale în cauză și care sunt identificate în legislația specifică. |
| --- | --- |

(41)

În cazul cutremurelor și al erupțiilor vulcanice din Sicilia, Umbria, Marche, Molise, Puglia și Abruzzo, beneficiarii sunt în întregime întreprinderi care au sediul social sau sediul comercial în localitățile afectate de calamitățile naturale în cauză și care sunt identificate în legislația specifică.

| (42) | În cazul inundațiilor din nordul Italiei, beneficiarii sunt întreprinderi care au sediul sau care își desfășoară activitatea în localitățile afectate de calamitățile naturale în cauză, dar numai dacă acestea pot dovedi faptul că au suferit pagube importante (45). |
| --- | --- |

(42)

În cazul inundațiilor din nordul Italiei, beneficiarii sunt întreprinderi care au sediul sau care își desfășoară activitatea în localitățile afectate de calamitățile naturale în cauză, dar numai dacă acestea pot dovedi faptul că au suferit pagube importante (45).

45

Durata măsurilor

Durata măsurilor

| (43) | Comisia consideră că schemele de ajutoare prin care s-au instituit reducerile au început să curgă din momentul în care temeiurile juridice ale acestora au intrat în vigoare. Comisia recunoaște că este posibil ca punerea în aplicare a măsurilor să fi început la o altă dată, astfel cum este prevăzut în măsurile de punere în aplicare (cum ar fi ordinele de punere în aplicare a diferitelor temeiuri juridice, a se vedea observațiile din partea Italiei cu privire la decizia de inițiere a procedurii, rezumate în considerentele 87-94). |
| --- | --- |

(43)

Comisia consideră că schemele de ajutoare prin care s-au instituit reducerile au început să curgă din momentul în care temeiurile juridice ale acestora au intrat în vigoare. Comisia recunoaște că este posibil ca punerea în aplicare a măsurilor să fi început la o altă dată, astfel cum este prevăzut în măsurile de punere în aplicare (cum ar fi ordinele de punere în aplicare a diferitelor temeiuri juridice, a se vedea observațiile din partea Italiei cu privire la decizia de inițiere a procedurii, rezumate în considerentele 87-94).

| (44) | Comisia consideră că măsurile de reducere a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor au intrat în vigoare la datele următoare:






  — | în cazul cutremurului care a avut loc în perioada 13-16 decembrie 1990 în estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa), 1 ianuarie 2003 pentru impozite (46) și 1 ianuarie 2006 pentru contribuții (47); |
| --- | --- | --- |

(44)

Comisia consideră că măsurile de reducere a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor au intrat în vigoare la datele următoare:

—

în cazul cutremurului care a avut loc în perioada 13-16 decembrie 1990 în estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa), 1 ianuarie 2003 pentru impozite (46) și 1 ianuarie 2006 pentru contribuții (47);

46

47

| — | în cazul inundațiilor care au avut loc în noiembrie 1994 în nordul Italiei, 1 ianuarie 2004
   (48); |
| --- | --- |

—

în cazul inundațiilor care au avut loc în noiembrie 1994 în nordul Italiei, 1 ianuarie 2004
   (48);

48

| — | în cazul cutremurului din 2002 și al erupțiilor vulcanului Etna, 1 ianuarie 2007
   (49); |
| --- | --- |

—

în cazul cutremurului din 2002 și al erupțiilor vulcanului Etna, 1 ianuarie 2007
   (49);

49

| — | în cazul cutremurului care a avut loc în 1997 în regiunile Umbria și Marche, 1 ianuarie 2008
   (50); |
| --- | --- |

—

în cazul cutremurului care a avut loc în 1997 în regiunile Umbria și Marche, 1 ianuarie 2008
   (50);

50

| — | în cazul cutremurului care a avut loc în 2002 în regiunile Molise și Puglia, 29 noiembrie 2008
   (51); și |
| --- | --- |

—

în cazul cutremurului care a avut loc în 2002 în regiunile Molise și Puglia, 29 noiembrie 2008
   (51); și

51

| — | în cazul cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo, 1 ianuarie 2012
   (52). |
| --- | --- |

—

în cazul cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo, 1 ianuarie 2012
   (52).

52

| (45) | În ceea ce privește perioada de aplicare a reducerilor, perioadele de suspendare a plății impozitelor și a contribuțiilor sunt prevăzute în legislația aplicabilă. Comisia ia act de faptul că diferitele scheme au fost aplicate în perioade diferite pentru tipuri diferite de impozite și contribuții. Pe baza informațiilor furnizate Comisiei de Italia în cursul procedurii oficiale de investigare (a se vedea observațiile Italiei cu privire la decizia de inițiere a procedurii prezentate în considerentele 87-94), perioadele respective sunt precizate în continuare.






  (a) | În cazul cutremurului care a avut loc în estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) la 13-16 decembrie 1990, perioada de suspendare acoperă anii 1990, 1991 și 1992. Agenția de administrare fiscală din Italia (Agenzia delle Entrate) se referă la perioada 13 decembrie 1990-31 iulie 1993 și, potrivit INPS și INAIL, perioada de suspendare a plății contribuțiilor a fost 13 decembrie 1990-31 decembrie 1992. |
| --- | --- | --- |

(45)

În ceea ce privește perioada de aplicare a reducerilor, perioadele de suspendare a plății impozitelor și a contribuțiilor sunt prevăzute în legislația aplicabilă. Comisia ia act de faptul că diferitele scheme au fost aplicate în perioade diferite pentru tipuri diferite de impozite și contribuții. Pe baza informațiilor furnizate Comisiei de Italia în cursul procedurii oficiale de investigare (a se vedea observațiile Italiei cu privire la decizia de inițiere a procedurii prezentate în considerentele 87-94), perioadele respective sunt precizate în continuare.

(a)

În cazul cutremurului care a avut loc în estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) la 13-16 decembrie 1990, perioada de suspendare acoperă anii 1990, 1991 și 1992. Agenția de administrare fiscală din Italia (Agenzia delle Entrate) se referă la perioada 13 decembrie 1990-31 iulie 1993 și, potrivit INPS și INAIL, perioada de suspendare a plății contribuțiilor a fost 13 decembrie 1990-31 decembrie 1992.

Agenzia delle Entrate

| (b) | În cazul inundațiilor care au avut loc în nordul Italiei în noiembrie 1994, legislația precizează ca perioadă de referință anii 1995, 1996 și 1997, în timp ce Agenția de administrare fiscală se referă la perioada 4 noiembrie 1994-31 octombrie 1995, INPS stabilește sfârșitul perioadei pentru data de 30 noiembrie 1995 și, potrivit INAIL, întreaga perioadă a durat de la 1 ianuarie 1995 până la 31 decembrie 1997. |
| --- | --- |

(b)

În cazul inundațiilor care au avut loc în nordul Italiei în noiembrie 1994, legislația precizează ca perioadă de referință anii 1995, 1996 și 1997, în timp ce Agenția de administrare fiscală se referă la perioada 4 noiembrie 1994-31 octombrie 1995, INPS stabilește sfârșitul perioadei pentru data de 30 noiembrie 1995 și, potrivit INAIL, întreaga perioadă a durat de la 1 ianuarie 1995 până la 31 decembrie 1997.

| (c) | În cazul cutremurului care a avut loc în regiunile Umbria și Marche în 1997, perioada de suspendare în cauză pare a începe la 26 septembrie 1996 și a se încheia la 30 iunie 1999 (31 martie 1998, pentru anumiți beneficiari). |
| --- | --- |

(c)

În cazul cutremurului care a avut loc în regiunile Umbria și Marche în 1997, perioada de suspendare în cauză pare a începe la 26 septembrie 1996 și a se încheia la 30 iunie 1999 (31 martie 1998, pentru anumiți beneficiari).

| (d) | În cazul cutremurului care a avut loc în regiunile Molise și Puglia în 2002, Agenția de administrare fiscală susține că perioada de suspendare a început la 31 octombrie 2002 și s-a încheiat la 30 iunie 2008, în timp ce INPS și INAIL indică o perioadă cuprinsă între 31 octombrie 2002 și 31 decembrie 2007. |
| --- | --- |

(d)

În cazul cutremurului care a avut loc în regiunile Molise și Puglia în 2002, Agenția de administrare fiscală susține că perioada de suspendare a început la 31 octombrie 2002 și s-a încheiat la 30 iunie 2008, în timp ce INPS și INAIL indică o perioadă cuprinsă între 31 octombrie 2002 și 31 decembrie 2007.

| (e) | În cazul cutremurului și al erupțiilor vulcanului Etna, care au avut loc în 2002, perioada de suspendare a început la 29 octombrie 2002 și s-a încheiat la 31 martie 2004. |
| --- | --- |

(e)

În cazul cutremurului și al erupțiilor vulcanului Etna, care au avut loc în 2002, perioada de suspendare a început la 29 octombrie 2002 și s-a încheiat la 31 martie 2004.

| (f) | În cazul cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009, perioada de suspendare relevantă depinde de natura beneficiarului: pentru toate întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală de peste 200 000 EUR, perioada de aplicare pare a începe la 6 aprilie 2009 a se încheia la 3 iunie 2010; pentru întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală mai mică de 200 000 EUR și pentru persoanele care realizează venituri din activități comerciale sau care desfășoară activități independente, perioada pare a începe la 6 aprilie 2009 și a se încheia la 15 decembrie 2010. |
| --- | --- |

(f)

În cazul cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009, perioada de suspendare relevantă depinde de natura beneficiarului: pentru toate întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală de peste 200 000 EUR, perioada de aplicare pare a începe la 6 aprilie 2009 a se încheia la 3 iunie 2010; pentru întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală mai mică de 200 000 EUR și pentru persoanele care realizează venituri din activități comerciale sau care desfășoară activități independente, perioada pare a începe la 6 aprilie 2009 și a se încheia la 15 decembrie 2010.

| (46) | În ceea ce privește durata măsurilor de reducere, fiecare temei juridic specifică o altă dată limită după care reducerea nu mai este disponibilă. Interpretarea Comisiei este aceea că perioada de aplicare a fost prelungită ca urmare a hotărârilor pronunțate de Curtea Supremă de Casație din Italia, astfel cum se explică la considerentele 49-53 de mai jos (a se vedea, de asemenea, observațiile Italiei cu privire la decizia de inițiere a procedurii prezentate în considerentele 91-93). |
| --- | --- |

(46)

În ceea ce privește durata măsurilor de reducere, fiecare temei juridic specifică o altă dată limită după care reducerea nu mai este disponibilă. Interpretarea Comisiei este aceea că perioada de aplicare a fost prelungită ca urmare a hotărârilor pronunțate de Curtea Supremă de Casație din Italia, astfel cum se explică la considerentele 49-53 de mai jos (a se vedea, de asemenea, observațiile Italiei cu privire la decizia de inițiere a procedurii prezentate în considerentele 91-93).

Costuri eligibile

Costuri eligibile

| (47) | Costurile eligibile în temeiul măsurilor sunt impozitele, contribuțiile obligatorii la sistemul de asigurări sociale (datorate INPS) și primele de asigurare obligatorie împotriva accidentelor de muncă (datorate INAIL) care trebuie să fie plătite de întreprinderi într-o anumită perioadă de timp în urma calamității naturale (astfel cum este stabilit în temeiul juridic al fiecărei măsuri). |
| --- | --- |

(47)

Costurile eligibile în temeiul măsurilor sunt impozitele, contribuțiile obligatorii la sistemul de asigurări sociale (datorate INPS) și primele de asigurare obligatorie împotriva accidentelor de muncă (datorate INAIL) care trebuie să fie plătite de întreprinderi într-o anumită perioadă de timp în urma calamității naturale (astfel cum este stabilit în temeiul juridic al fiecărei măsuri).

Forma și intensitatea ajutorului

Forma și intensitatea ajutorului

| (48) | Ajutorul este acordat sub forma unei reduceri a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor. Reducerea se ridică la 90 % pentru măsurile destinate regiunii Sicilia și nordului Italiei, la 60 % pentru regiunile Umbria, Marche, Molise, Puglia și Abruzzo și la 50 % pentru regiunea Catania. Soldul de plată poate fi achitat într-o singură tranșă sau în rate (de exemplu, până la 120 de rate lunare în cazul măsurii care vizează regiunea Abruzzo). În unele cazuri, ratele pot să includă dobânzi, în funcție de fiecare măsură în parte. |
| --- | --- |

(48)

Ajutorul este acordat sub forma unei reduceri a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor. Reducerea se ridică la 90 % pentru măsurile destinate regiunii Sicilia și nordului Italiei, la 60 % pentru regiunile Umbria, Marche, Molise, Puglia și Abruzzo și la 50 % pentru regiunea Catania. Soldul de plată poate fi achitat într-o singură tranșă sau în rate (de exemplu, până la 120 de rate lunare în cazul măsurii care vizează regiunea Abruzzo). În unele cazuri, ratele pot să includă dobânzi, în funcție de fiecare măsură în parte.

Hotărâri ale Curții Supreme de Casație

Hotărâri ale Curții Supreme de Casație

| (49) | Solicitarea de informații din partea Tribunalului din Cuneo (a se vedea considerentul 1) a adus, de asemenea, în atenția Comisiei o serie de hotărâri pronunțate de Curtea Supremă de Casație din Italia în 2007 și 2010, în care Curtea a statuat că reducerea la 10 % a sumelor datorate cu titlu de impozit și contribuții trebuie să fie aplicată tuturor entităților eligibile chiar dacă, între timp, acestea au achitat deja suma integrală (53). |
| --- | --- |

(49)

Solicitarea de informații din partea Tribunalului din Cuneo (a se vedea considerentul 1) a adus, de asemenea, în atenția Comisiei o serie de hotărâri pronunțate de Curtea Supremă de Casație din Italia în 2007 și 2010, în care Curtea a statuat că reducerea la 10 % a sumelor datorate cu titlu de impozit și contribuții trebuie să fie aplicată tuturor entităților eligibile chiar dacă, între timp, acestea au achitat deja suma integrală (53).

53

| (50) | În fapt, Curtea Supremă de Casație a hotărât că toate întreprinderile eligibile pentru a beneficia de măsurile destinate regiunii Sicilia și nordului Italiei au dreptul la aceeași reducere de 90 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor; în caz contrar, ar exista o „diferență de tratament nejustificată”. |
| --- | --- |

(50)

În fapt, Curtea Supremă de Casație a hotărât că toate întreprinderile eligibile pentru a beneficia de măsurile destinate regiunii Sicilia și nordului Italiei au dreptul la aceeași reducere de 90 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor; în caz contrar, ar exista o „diferență de tratament nejustificată”.

| (51) | Interpretarea conferită de Curtea Supremă de Casație a fost confirmată de autoritățile italiene prin scrisorile din 7 decembrie 2011 și 25 iulie 2012. În cea din urmă scrisoare, autoritățile italiene fac referire la o altă hotărâre a Curții Supreme de Casație, pronunțată în 2012, în care se afirmă că un recurs formulat de Agenția de administrare fiscală era inadmisibil, întrucât exista deja o jurisprudență constantă (54). |
| --- | --- |

(51)

Interpretarea conferită de Curtea Supremă de Casație a fost confirmată de autoritățile italiene prin scrisorile din 7 decembrie 2011 și 25 iulie 2012. În cea din urmă scrisoare, autoritățile italiene fac referire la o altă hotărâre a Curții Supreme de Casație, pronunțată în 2012, în care se afirmă că un recurs formulat de Agenția de administrare fiscală era inadmisibil, întrucât exista deja o jurisprudență constantă (54).

54

| (52) | Comisia este conștientă de importanța hotărârilor respective pentru numeroasele cazuri pendinte în fața diferitelor instanțe din Italia unde au fost formulate acțiuni de către părți potențial beneficiare ale diferitelor măsuri. |
| --- | --- |

(52)

Comisia este conștientă de importanța hotărârilor respective pentru numeroasele cazuri pendinte în fața diferitelor instanțe din Italia unde au fost formulate acțiuni de către părți potențial beneficiare ale diferitelor măsuri.

| (53) | Având în vedere hotărârile Curții Supreme de Casație, măsurile par să fie aplicabile retroactiv în beneficiul tuturor întreprinderilor, inclusiv al celor care au plătit taxe și contribuții în mod regulat, cel puțin în cazul măsurilor care au vizat estul Siciliei și nordul Italiei, la care fac referire hotărârile în cauză. Prin urmare, nu pare să existe niciun termen-limită pentru punerea în aplicare a schemelor, atât timp cât întreprinderea poate demonstra că are dreptul să beneficieze de ajutor. |
| --- | --- |

(53)

Având în vedere hotărârile Curții Supreme de Casație, măsurile par să fie aplicabile retroactiv în beneficiul tuturor întreprinderilor, inclusiv al celor care au plătit taxe și contribuții în mod regulat, cel puțin în cazul măsurilor care au vizat estul Siciliei și nordul Italiei, la care fac referire hotărârile în cauză. Prin urmare, nu pare să existe niciun termen-limită pentru punerea în aplicare a schemelor, atât timp cât întreprinderea poate demonstra că are dreptul să beneficieze de ajutor.

3.   MOTIVELE CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE

MOTIVELE CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE

| (54) | Comisia a inițiat procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE cu privire la măsurile în cauză, astfel cum sunt descrise în secțiunea 2 din prezenta decizie, întrucât acestea păreau să constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. De asemenea, Comisia a emis un ordin de suspendare în temeiul articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (55) prin care solicită Italiei să suspende toate plățile care trebuie efectuate în cadrul oricăreia dintre măsurile de ajutor menționate în cazurile SA.33083 (12/NN) și SA.35083 (12/NN). |
| --- | --- |

(54)

Comisia a inițiat procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE cu privire la măsurile în cauză, astfel cum sunt descrise în secțiunea 2 din prezenta decizie, întrucât acestea păreau să constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. De asemenea, Comisia a emis un ordin de suspendare în temeiul articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (55) prin care solicită Italiei să suspende toate plățile care trebuie efectuate în cadrul oricăreia dintre măsurile de ajutor menționate în cazurile SA.33083 (12/NN) și SA.35083 (12/NN).

55

| (55) | În decizia de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) (56), Comisia a examinat măsurile în temeiul derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, care prevede că „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente extraordinare” sunt compatibile cu piața internă. |
| --- | --- |

(55)

În decizia de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) (56), Comisia a examinat măsurile în temeiul derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, care prevede că „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente extraordinare” sunt compatibile cu piața internă.

56

| (56) | De asemenea, Comisia a analizat dacă măsurile s-ar putea califica pentru oricare dintre celelalte derogări prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE. |
| --- | --- |

(56)

De asemenea, Comisia a analizat dacă măsurile s-ar putea califica pentru oricare dintre celelalte derogări prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE.

Ilegalitatea măsurii de ajutor de stat

Ilegalitatea măsurii de ajutor de stat

| (57) | În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a arătat că autoritățile italiene nu și-au îndeplinit obligația de notificare a schemelor de ajutoare în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din TFUE, astfel cum a fost recunoscut de autoritățile italiene în cursul etapei de examinare preliminară. |
| --- | --- |

(57)

În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a arătat că autoritățile italiene nu și-au îndeplinit obligația de notificare a schemelor de ajutoare în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din TFUE, astfel cum a fost recunoscut de autoritățile italiene în cursul etapei de examinare preliminară.

Analiza măsurilor în temeiul articolului 107 alineatele (2) și (3) din TFUE

Analiza măsurilor în temeiul articolului 107 alineatele (2) și (3) din TFUE

| (58) | Comisia a analizat schemele de ajutoare prin raportare la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, în temeiul căruia „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale” sunt compatibile cu piața internă. |
| --- | --- |

(58)

Comisia a analizat schemele de ajutoare prin raportare la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, în temeiul căruia „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale” sunt compatibile cu piața internă.

| (59) | Atunci când evaluează scheme de ajutoare de tipul celor prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b), Comisia trebuie să verifice (i) că împrejurările invocate pentru a justifica acordarea ajutorului constituie, într-adevăr, o calamitate naturală și (ii) că sunt îndeplinite următoarele condiții:






  — | pagubele pentru care se acordă ajutorul sunt o consecință directă a calamității naturale; |
| --- | --- | --- |

(59)

Atunci când evaluează scheme de ajutoare de tipul celor prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b), Comisia trebuie să verifice (i) că împrejurările invocate pentru a justifica acordarea ajutorului constituie, într-adevăr, o calamitate naturală și (ii) că sunt îndeplinite următoarele condiții:

—

pagubele pentru care se acordă ajutorul sunt o consecință directă a calamității naturale;

| — | ajutorul nu conduce la o supracompensare a pagubelor, ci doar repară pagubele provocate de calamitatea naturală. |
| --- | --- |

—

ajutorul nu conduce la o supracompensare a pagubelor, ci doar repară pagubele provocate de calamitatea naturală.

| (60) | Legislația italiană identifică zonele afectate de calamități naturale de trei tipuri: cutremure, inundații și erupții vulcanice. Comisia a susținut în mod consecvent opinia potrivit căreia cutremurele, inundațiile și erupțiile vulcanice constituie calamități naturale în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE (57); prin urmare, întreprinderile care au suferit pagube provocate de astfel de calamități naturale pot beneficia, în principiu, de ajutor în limita cuantumului pagubelor suferite. |
| --- | --- |

(60)

Legislația italiană identifică zonele afectate de calamități naturale de trei tipuri: cutremure, inundații și erupții vulcanice. Comisia a susținut în mod consecvent opinia potrivit căreia cutremurele, inundațiile și erupțiile vulcanice constituie calamități naturale în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE (57); prin urmare, întreprinderile care au suferit pagube provocate de astfel de calamități naturale pot beneficia, în principiu, de ajutor în limita cuantumului pagubelor suferite.

57

| (61) | Cu toate acestea, schemele de ajutoare în cauză nu prevăd nicio definiție a „pagubelor” (indiferent dacă este vorba despre pagube materiale sau economice) și nici nu stabilesc vreo legătură între ajutorul acordat și pagubele suferite în urma unei calamități naturale (58). De asemenea, schemele de ajutoare nu limitează despăgubirea la pagubele suferite efectiv de beneficiari și costurile eligibile nu sunt determinate în funcție de pagubele suferite de întreprinderi ca urmare a unei calamități naturale. |
| --- | --- |

(61)

Cu toate acestea, schemele de ajutoare în cauză nu prevăd nicio definiție a „pagubelor” (indiferent dacă este vorba despre pagube materiale sau economice) și nici nu stabilesc vreo legătură între ajutorul acordat și pagubele suferite în urma unei calamități naturale (58). De asemenea, schemele de ajutoare nu limitează despăgubirea la pagubele suferite efectiv de beneficiari și costurile eligibile nu sunt determinate în funcție de pagubele suferite de întreprinderi ca urmare a unei calamități naturale.

58

Îndoieli și motive care au condus la inițierea procedurii oficiale de investigare

Îndoieli și motive care au condus la inițierea procedurii oficiale de investigare

| (62) | Având în vedere cele de mai sus și pe baza informațiilor disponibile, ținând cont de faptul că măsurile au fost puse în aplicare fără a fi notificate Comisiei, Comisia a considerat că acestea reprezintă un ajutor atribuit ilegal în sensul articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. |
| --- | --- |

(62)

Având în vedere cele de mai sus și pe baza informațiilor disponibile, ținând cont de faptul că măsurile au fost puse în aplicare fără a fi notificate Comisiei, Comisia a considerat că acestea reprezintă un ajutor atribuit ilegal în sensul articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

| (63) | De asemenea, ca urmare a evaluării sale preliminare, Comisia a exprimat îndoieli serioase că măsurile introduse de Italia începând cu 2002 ar fi compatibile cu piața internă. Nu a fost posibil să se determine din evaluarea preliminară dacă măsurile de ajutor au fost în conformitate cu principiile TFUE și, în special, cu articolul 107 alineatul (2) litera (b), care permite acordarea de ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale (59). În special, Comisia a avut îndoieli cu privire la faptul că informațiile furnizate de autoritățile italiene erau suficiente pentru a demonstra că măsurile în cauză au fost destinate, prin natura și mecanismele lor de funcționare, reparării pagubelor provocate de calamitățile naturale. |
| --- | --- |

(63)

De asemenea, ca urmare a evaluării sale preliminare, Comisia a exprimat îndoieli serioase că măsurile introduse de Italia începând cu 2002 ar fi compatibile cu piața internă. Nu a fost posibil să se determine din evaluarea preliminară dacă măsurile de ajutor au fost în conformitate cu principiile TFUE și, în special, cu articolul 107 alineatul (2) litera (b), care permite acordarea de ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale (59). În special, Comisia a avut îndoieli cu privire la faptul că informațiile furnizate de autoritățile italiene erau suficiente pentru a demonstra că măsurile în cauză au fost destinate, prin natura și mecanismele lor de funcționare, reparării pagubelor provocate de calamitățile naturale.

59

| (64) | În special, Comisia nu a fost în măsură să concluzioneze pe baza mecanismelor de funcționare descrise în cadrul măsurilor că:






  — | beneficiarii au fost întreprinderi care au suferit efectiv o pagubă (cu excepția parțială a măsurii pentru nordul Italiei, care impune un nivel minim al pagubelor suferite de întreprindere, a se vedea considerentul 26); |
| --- | --- | --- |

(64)

În special, Comisia nu a fost în măsură să concluzioneze pe baza mecanismelor de funcționare descrise în cadrul măsurilor că:

—

beneficiarii au fost întreprinderi care au suferit efectiv o pagubă (cu excepția parțială a măsurii pentru nordul Italiei, care impune un nivel minim al pagubelor suferite de întreprindere, a se vedea considerentul 26);

| — | pagubele au fost cauzate exclusiv de calamitățile naturale menționate în legislație; |
| --- | --- |

—

pagubele au fost cauzate exclusiv de calamitățile naturale menționate în legislație;

| — | ajutorul acordat întreprinderii s-a limitat doar la repararea pagubelor cauzate de calamități naturale, excluzând orice supracompensare a pagubelor suferite de beneficiarul individual. |
| --- | --- |

—

ajutorul acordat întreprinderii s-a limitat doar la repararea pagubelor cauzate de calamități naturale, excluzând orice supracompensare a pagubelor suferite de beneficiarul individual.

| (65) | De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoiala că celelalte derogări prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE sunt aplicabile (60). |
| --- | --- |

(65)

De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoiala că celelalte derogări prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE sunt aplicabile (60).

60

| (66) | Prin urmare, autoritățile italiene și părțile terțe interesate au fost invitate să furnizeze, în observațiile lor privind decizia de inițiere a procedurii, toate informațiile necesare pentru efectuarea unei evaluări complete și să înainteze Comisiei documentația corespunzătoare. |
| --- | --- |

(66)

Prin urmare, autoritățile italiene și părțile terțe interesate au fost invitate să furnizeze, în observațiile lor privind decizia de inițiere a procedurii, toate informațiile necesare pentru efectuarea unei evaluări complete și să înainteze Comisiei documentația corespunzătoare.

4.   OBSERVAȚIILE TRANSMISE DE PĂRȚILE INTERESATE

OBSERVAȚIILE TRANSMISE DE PĂRȚILE INTERESATE

Observații prezentate de cabinetul de avocatură Chiti

Observații prezentate de cabinetul de avocatură Chiti

| (67) | Chiti este un cabinet de avocatură cu sediul în Florența care reprezintă 58 de întreprinderi private, organizații publice și departamente administrative afectate în diferite moduri de inundațiile care au avut loc în Piemont în 1994. Scopul observațiilor transmise este de a demonstra că situația din Piemont este diferită de alte cazuri de despăgubiri acordate în urma calamităților naturale. |
| --- | --- |

(67)

Chiti este un cabinet de avocatură cu sediul în Florența care reprezintă 58 de întreprinderi private, organizații publice și departamente administrative afectate în diferite moduri de inundațiile care au avut loc în Piemont în 1994. Scopul observațiilor transmise este de a demonstra că situația din Piemont este diferită de alte cazuri de despăgubiri acordate în urma calamităților naturale.

| (68) | După ce descrie faptele și evoluțiile legislative în speță, cabinetul de avocatură Chiti se axează pe hotărârile Curții Supreme de Casație. Acesta susține că, în urma hotărârilor pronunțate în 2007, 2010 și 2012, toate întreprinderile afectate de inundațiile din Piemont au avut posibilitatea de a-și redresa situația ex post prin plata a 10 % din suma datorată sau, în cazul în care au plătit deja suma integrală, prin solicitarea rambursării a 90 %, astfel cum este prevăzut la articolul 3 alineatul (90) din Legea nr. 350/2003. Dintre cele 233 de acțiuni în instanță având ca obiect despăgubirea daunelor provocate de inundații, 96 s-au încheiat cu hotărâri rămase definitive, în timp ce majoritatea celorlalte sunt suspendate ca urmare a unui ordin de suspendare emis de Comisie la 17 octombrie 2012. |
| --- | --- |

(68)

După ce descrie faptele și evoluțiile legislative în speță, cabinetul de avocatură Chiti se axează pe hotărârile Curții Supreme de Casație. Acesta susține că, în urma hotărârilor pronunțate în 2007, 2010 și 2012, toate întreprinderile afectate de inundațiile din Piemont au avut posibilitatea de a-și redresa situația ex post prin plata a 10 % din suma datorată sau, în cazul în care au plătit deja suma integrală, prin solicitarea rambursării a 90 %, astfel cum este prevăzut la articolul 3 alineatul (90) din Legea nr. 350/2003. Dintre cele 233 de acțiuni în instanță având ca obiect despăgubirea daunelor provocate de inundații, 96 s-au încheiat cu hotărâri rămase definitive, în timp ce majoritatea celorlalte sunt suspendate ca urmare a unui ordin de suspendare emis de Comisie la 17 octombrie 2012.

ex post

| (69) | Cabinetul de avocatură Chiti precizează că, pentru a obține în instanță beneficiile schemelor respective, întreprinderile au trebuit să demonstreze in concreto cuantumul pagubelor reale și legătura de cauzalitate între eveniment și pagubele suferite. Elementele de probă admise au constat în evaluări tehnice dispuse de instanță, rapoarte certificate ale experților sau documente oficiale din partea INPS și INAIL. Întreprinderile au obținut despăgubiri numai pentru pagubele efective pe care au fost în măsură să le dovedească sau pentru pierderile stabilite de către instanță. |
| --- | --- |

(69)

Cabinetul de avocatură Chiti precizează că, pentru a obține în instanță beneficiile schemelor respective, întreprinderile au trebuit să demonstreze in concreto cuantumul pagubelor reale și legătura de cauzalitate între eveniment și pagubele suferite. Elementele de probă admise au constat în evaluări tehnice dispuse de instanță, rapoarte certificate ale experților sau documente oficiale din partea INPS și INAIL. Întreprinderile au obținut despăgubiri numai pentru pagubele efective pe care au fost în măsură să le dovedească sau pentru pierderile stabilite de către instanță.

in concreto

| (70) | Cabinetul de avocatură Chiti susține că sistemul de despăgubire pentru pagubele provocate de inundațiile care au avut loc în Piemont în 1994 este legat de o calamitate naturală și, în consecință, ar trebui să fie examinat în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE. În cazul în care măsurile sunt compatibile cu piața internă, trebuie să se demonstreze că există o legătură de cauzalitate între eveniment și pagubele suferite și că nu există nicio supracompensare a pagubelor. În ceea ce privește profilul clienților pe care îi reprezintă, cabinetul de avocatură Chiti susține că despăgubirea nu a fost acordată în mod nediferențiat oricărei întreprinderi din regiunea Piemont, ci doar întreprinderilor care îndeplinesc următoarele condiții:






  (a) | Întreprinderea trebuie să se afle în zonele identificate ca fiind afectate de inundații în ordinele guvernamentale specifice. În acest sens măsurile sunt selective, dar, în opinia cabinetului de avocatură Chiti, acestea nu intră sub incidența articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Delimitarea geografică a ajutorului nu decurge dintr-o evaluare politică sau economică (de exemplu, cu privire la ratele șomajului sau la regiuni mai puțin dezvoltate), ci din evenimente naturale imprevizibile care nu pot fi ținute sub control de către oameni. Beneficiarii sunt aleși pe baza unor criterii care nu sunt legate de exercitarea niciunei puteri de apreciere. În fapt, nu există selectivitate, întrucât nu există nicio denaturare a concurenței: scopul legislației este de a remedia dezavantajul întreprinderilor afectate de calamități naturale. Aceasta este o consecință a principiului egalității de tratament. |
| --- | --- | --- |

(70)

Cabinetul de avocatură Chiti susține că sistemul de despăgubire pentru pagubele provocate de inundațiile care au avut loc în Piemont în 1994 este legat de o calamitate naturală și, în consecință, ar trebui să fie examinat în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE. În cazul în care măsurile sunt compatibile cu piața internă, trebuie să se demonstreze că există o legătură de cauzalitate între eveniment și pagubele suferite și că nu există nicio supracompensare a pagubelor. În ceea ce privește profilul clienților pe care îi reprezintă, cabinetul de avocatură Chiti susține că despăgubirea nu a fost acordată în mod nediferențiat oricărei întreprinderi din regiunea Piemont, ci doar întreprinderilor care îndeplinesc următoarele condiții:

(a)

Întreprinderea trebuie să se afle în zonele identificate ca fiind afectate de inundații în ordinele guvernamentale specifice. În acest sens măsurile sunt selective, dar, în opinia cabinetului de avocatură Chiti, acestea nu intră sub incidența articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Delimitarea geografică a ajutorului nu decurge dintr-o evaluare politică sau economică (de exemplu, cu privire la ratele șomajului sau la regiuni mai puțin dezvoltate), ci din evenimente naturale imprevizibile care nu pot fi ținute sub control de către oameni. Beneficiarii sunt aleși pe baza unor criterii care nu sunt legate de exercitarea niciunei puteri de apreciere. În fapt, nu există selectivitate, întrucât nu există nicio denaturare a concurenței: scopul legislației este de a remedia dezavantajul întreprinderilor afectate de calamități naturale. Aceasta este o consecință a principiului egalității de tratament.

| (b) | Pentru a obține despăgubiri, o întreprindere trebuie să facă dovada că prejudiciul a fost „important”. Această condiție face diferența între cazul Piemont și alte cazuri. Singura pierdere care poate fi despăgubită este reprezentată de pagube materiale care depășesc pragul de 2 miliarde LIT stabilit prin lege, care trebuie să fie determinate prin evaluări tehnice certificate. |
| --- | --- |

(b)

Pentru a obține despăgubiri, o întreprindere trebuie să facă dovada că prejudiciul a fost „important”. Această condiție face diferența între cazul Piemont și alte cazuri. Singura pierdere care poate fi despăgubită este reprezentată de pagube materiale care depășesc pragul de 2 miliarde LIT stabilit prin lege, care trebuie să fie determinate prin evaluări tehnice certificate.

| (c) | Trebuie să existe o legătură de cauzalitate între eveniment și pagubele suferite. Conform dreptului italian, demonstrarea unei legături de cauzalitate constituie o condiție prealabilă esențială pentru obținerea de despăgubiri; prin urmare, întreprinderile în cauză au trebuit să stabilească o legătură de cauzalitate în fața instanței în fiecare caz. Aceasta înseamnă că nu a existat nicio supracompensare, întrucât pagubele au trebuit să fie prezentate într-un raport certificat sau într-un raport oficial din partea autorităților implicate. De asemenea, un principiu general al dreptului italian prevede că despăgubirea pentru pierderi extracontractuale nu ar trebui să reprezinte o sursă de câștig (articolul 2043 din Codul civil). |
| --- | --- |

(c)

Trebuie să existe o legătură de cauzalitate între eveniment și pagubele suferite. Conform dreptului italian, demonstrarea unei legături de cauzalitate constituie o condiție prealabilă esențială pentru obținerea de despăgubiri; prin urmare, întreprinderile în cauză au trebuit să stabilească o legătură de cauzalitate în fața instanței în fiecare caz. Aceasta înseamnă că nu a existat nicio supracompensare, întrucât pagubele au trebuit să fie prezentate într-un raport certificat sau într-un raport oficial din partea autorităților implicate. De asemenea, un principiu general al dreptului italian prevede că despăgubirea pentru pierderi extracontractuale nu ar trebui să reprezinte o sursă de câștig (articolul 2043 din Codul civil).

| (71) | Prin urmare, în cazul regiunii Piemont, cabinetul de avocatură Chiti solicită Comisiei să își revizuiască afirmația generală potrivit cărei măsurile care fac obiectul anchetei nu par a fi destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale. Potrivit cabinetului de avocatură Chiti, cazul regiunii Piemont prezintă caracteristici care îl diferențiază de alte cazuri tratate în comun în decizia de inițiere a procedurii. Cabinetul de avocatură Chiti susține, de asemenea, că avantajele acordate întreprinderilor respective sunt compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, întrucât:






  — | despăgubirile vizează exclusiv pagubele cauzate direct de calamități naturale; |
| --- | --- | --- |

(71)

Prin urmare, în cazul regiunii Piemont, cabinetul de avocatură Chiti solicită Comisiei să își revizuiască afirmația generală potrivit cărei măsurile care fac obiectul anchetei nu par a fi destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale. Potrivit cabinetului de avocatură Chiti, cazul regiunii Piemont prezintă caracteristici care îl diferențiază de alte cazuri tratate în comun în decizia de inițiere a procedurii. Cabinetul de avocatură Chiti susține, de asemenea, că avantajele acordate întreprinderilor respective sunt compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, întrucât:

—

despăgubirile vizează exclusiv pagubele cauzate direct de calamități naturale;

| — | pagubele sunt cuantificate în ceea ce privește importanța acestora pentru întreprinderea în cauză; |
| --- | --- |

—

pagubele sunt cuantificate în ceea ce privește importanța acestora pentru întreprinderea în cauză;

| — | nu a existat nicio supracompensare, despăgubirea fiind stabilită cu exactitate în funcție de pagubele dovedite; |
| --- | --- |

—

nu a existat nicio supracompensare, despăgubirea fiind stabilită cu exactitate în funcție de pagubele dovedite;

| — | nu există suprapunere cu alte avantaje. |
| --- | --- |

—

nu există suprapunere cu alte avantaje.

| (72) | În cazul în care ajutorul este considerat a fi incompatibil și se dispune recuperarea acestuia, cabinetul de avocatură Chiti consideră că se aplică articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. În opinia cabinetului de avocatură Chiti, în temeiul dispoziției menționate, Comisia nu poate să dispună recuperarea ajutorului după ce au trecut 10 ani de la data la care ajutorul a fost acordat beneficiarului. Avantajele au fost acordate la începutul perioadei imediat următoare inundațiilor din noiembrie 1994, în temeiul Decretului-lege nr. 646 din 24 noiembrie 1994. Măsurile pentru sprijinirea întreprinderilor afectate de inundațiile din Piemont au fost îmbunătățite prin legi ulterioare adoptate în perioada cuprinsă între 2003 și 2007. Cu alte cuvinte, decizia de inițiere a procedurii se referă la 1 ianuarie 2004 ca dată de începere a punerii în aplicare a avantajelor, dar momentul în care ajutorul a fost acordat efectiv în cazul regiunii Piemont a fost noiembrie 1994. |
| --- | --- |

(72)

În cazul în care ajutorul este considerat a fi incompatibil și se dispune recuperarea acestuia, cabinetul de avocatură Chiti consideră că se aplică articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. În opinia cabinetului de avocatură Chiti, în temeiul dispoziției menționate, Comisia nu poate să dispună recuperarea ajutorului după ce au trecut 10 ani de la data la care ajutorul a fost acordat beneficiarului. Avantajele au fost acordate la începutul perioadei imediat următoare inundațiilor din noiembrie 1994, în temeiul Decretului-lege nr. 646 din 24 noiembrie 1994. Măsurile pentru sprijinirea întreprinderilor afectate de inundațiile din Piemont au fost îmbunătățite prin legi ulterioare adoptate în perioada cuprinsă între 2003 și 2007. Cu alte cuvinte, decizia de inițiere a procedurii se referă la 1 ianuarie 2004 ca dată de începere a punerii în aplicare a avantajelor, dar momentul în care ajutorul a fost acordat efectiv în cazul regiunii Piemont a fost noiembrie 1994.

| (73) | De asemenea, Cabinetul de avocatură Chiti susține că se aplică articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, conform căruia Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar. Două principii se aplică în speță. În primul rând, principiul securității juridice impune respectarea hotărârilor judecătorești definitive pronunțate de instanțele naționale și previne orice posibilitate de recuperare a sumelor primite de întreprinderi. Recunoscând că principiul res judicata nu are o valoare absolută în dreptul Uniunii, cabinetul de avocatură Chiti consideră că acele condiții speciale care au determinat Curtea de Justiție să adopte hotărârile privind acest principiu în trecut (61) nu se aplică în speță. În al doilea rând, cabinetul de avocatură Chiti invocă principiul încrederii legitime: de la sfârșitul anului 1994 până în 2011, nicio autoritate națională sau a Uniunii nu a ridicat semne de întrebare cu privire la legalitatea ajutorului. Pe parcursul întregii perioade, întreprinderile în cauză au beneficiat de avantaje pe care autoritățile competente nu le-au considerat ca fiind ajutor de stat. Cabinetul de avocatură Chiti concluzionează că aceasta este o situație tipică în care se aplică principiul încrederii legitime. |
| --- | --- |

(73)

De asemenea, Cabinetul de avocatură Chiti susține că se aplică articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, conform căruia Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar. Două principii se aplică în speță. În primul rând, principiul securității juridice impune respectarea hotărârilor judecătorești definitive pronunțate de instanțele naționale și previne orice posibilitate de recuperare a sumelor primite de întreprinderi. Recunoscând că principiul res judicata nu are o valoare absolută în dreptul Uniunii, cabinetul de avocatură Chiti consideră că acele condiții speciale care au determinat Curtea de Justiție să adopte hotărârile privind acest principiu în trecut (61) nu se aplică în speță. În al doilea rând, cabinetul de avocatură Chiti invocă principiul încrederii legitime: de la sfârșitul anului 1994 până în 2011, nicio autoritate națională sau a Uniunii nu a ridicat semne de întrebare cu privire la legalitatea ajutorului. Pe parcursul întregii perioade, întreprinderile în cauză au beneficiat de avantaje pe care autoritățile competente nu le-au considerat ca fiind ajutor de stat. Cabinetul de avocatură Chiti concluzionează că aceasta este o situație tipică în care se aplică principiul încrederii legitime.

res judicata

61

Observații prezentate de cabinetul de avocatură Preve-Gavioli

Observații prezentate de cabinetul de avocatură Preve-Gavioli

| (74) | Preve-Gavioli este un cabinet de avocatură cu sediul la Torino. După rezumarea evoluției legislației italiene în cauză și a circumstanțelor care au condus la inițierea procedurii oficiale de investigare de către Comisie, cabinetul de avocatură Preve-Gavioli arată că avantajele conferite întreprinderilor afectate de inundațiile care au avut loc în regiunea Piemont în 1994 nu sunt selective, întrucât nu favorizează în niciun caz anumite întreprinderi prin scutirea acestora de costuri pe care, în mod normal, ar trebui să le suporte. Măsurile vizează doar despăgubirea întreprinderilor pentru pagubele suferite ca urmare a unei calamități naturale. De asemenea, avantajele prevăzute de lege nu consolidează poziția concurențială a beneficiarilor în raport cu concurenții acestora, întrucât despăgubirea primită abia le-a permis să revină pe piață pe picior de egalitate cu întreprinderile care nu au suferit pagube sau pierderi de venit. Cu alte cuvinte, avantajele nu denaturează concurența în niciun fel, ci corectează o situație de dezavantaj financiar și restabilesc competitivitatea comercială a întreprinderilor afectate de inundații. |
| --- | --- |

(74)

Preve-Gavioli este un cabinet de avocatură cu sediul la Torino. După rezumarea evoluției legislației italiene în cauză și a circumstanțelor care au condus la inițierea procedurii oficiale de investigare de către Comisie, cabinetul de avocatură Preve-Gavioli arată că avantajele conferite întreprinderilor afectate de inundațiile care au avut loc în regiunea Piemont în 1994 nu sunt selective, întrucât nu favorizează în niciun caz anumite întreprinderi prin scutirea acestora de costuri pe care, în mod normal, ar trebui să le suporte. Măsurile vizează doar despăgubirea întreprinderilor pentru pagubele suferite ca urmare a unei calamități naturale. De asemenea, avantajele prevăzute de lege nu consolidează poziția concurențială a beneficiarilor în raport cu concurenții acestora, întrucât despăgubirea primită abia le-a permis să revină pe piață pe picior de egalitate cu întreprinderile care nu au suferit pagube sau pierderi de venit. Cu alte cuvinte, avantajele nu denaturează concurența în niciun fel, ci corectează o situație de dezavantaj financiar și restabilesc competitivitatea comercială a întreprinderilor afectate de inundații.

| (75) | Cabinetul de avocatură Preve-Gavioli consideră că avantajele acordate întreprinderilor afectate de inundațiile care au avut loc în Piemont în 1994 nu pot fi considerate ajutor de stat, întrucât condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE nu sunt îndeplinite. Cu toate acestea, chiar dacă măsurile ar fi considerate ajutor de stat, acestea ar trebui clasificate drept ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de o calamitate naturală, în conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b). Prin urmare, măsurile sunt compatibile cu piața internă în temeiul tratatului în sine și nu fac obiectul obligației de notificare prealabilă sau de evaluare prealabilă de către Comisie. |
| --- | --- |

(75)

Cabinetul de avocatură Preve-Gavioli consideră că avantajele acordate întreprinderilor afectate de inundațiile care au avut loc în Piemont în 1994 nu pot fi considerate ajutor de stat, întrucât condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE nu sunt îndeplinite. Cu toate acestea, chiar dacă măsurile ar fi considerate ajutor de stat, acestea ar trebui clasificate drept ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de o calamitate naturală, în conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b). Prin urmare, măsurile sunt compatibile cu piața internă în temeiul tratatului în sine și nu fac obiectul obligației de notificare prealabilă sau de evaluare prealabilă de către Comisie.

Observații prezentate de Confindustria

Observații prezentate de Confindustria

| (76) | Confindustria este cea mai mare federație a patronatelor din Italia, înființată în 1910. Aceasta este o organizație voluntară, care cuprinde aproximativ 150 000 de întreprinderi cu un număr de aproximativ 5 500 000 de angajați. Confindustria a prezentat observații în calitate de parte interesată în sensul articolului 108 alineatul (2) din TFUE atât în cazul SA.33083, cât și în cazul SA.35083. |
| --- | --- |

(76)

Confindustria este cea mai mare federație a patronatelor din Italia, înființată în 1910. Aceasta este o organizație voluntară, care cuprinde aproximativ 150 000 de întreprinderi cu un număr de aproximativ 5 500 000 de angajați. Confindustria a prezentat observații în calitate de parte interesată în sensul articolului 108 alineatul (2) din TFUE atât în cazul SA.33083, cât și în cazul SA.35083.

| (77) | Confindustria este preocupată de faptul că Italia nu a reușit să își îndeplinească obligația de a notifica Comisiei acordarea ajutoarelor de stat și că acest lucru ar putea conduce la penalizarea întreprinderilor care s-au prevalat cu bună credință de măsurile destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale. |
| --- | --- |

(77)

Confindustria este preocupată de faptul că Italia nu a reușit să își îndeplinească obligația de a notifica Comisiei acordarea ajutoarelor de stat și că acest lucru ar putea conduce la penalizarea întreprinderilor care s-au prevalat cu bună credință de măsurile destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale.

| (78) | În opinia Confindustria, Comisia ar trebui să ia în considerare anumite fapte de natură generală referitoare la contextul global. În special, măsurile se referă la evenimente care datează de 20 de ani (în unele cazuri); din acest motiv, practica actuală în ceea ce privește deciziile referitoare la ajutoarele de stat nu asigură protecția adecvată a părților interesate. Inclusiv în cazul în care există îndoieli cu privire la compatibilitatea anumitor măsuri adoptate de legiuitorul național, este dificil să se obțină informații de la autoritățile competente, iar în contextul economic actual, majoritatea întreprinderilor, în special IMM-urile, se confruntă în continuare cu probleme grave legate de lichidități. Dispunerea recuperării ajutoarelor acordate cu mai multe decenii în urmă în acest stadiu ar periclita supraviețuirea multora dintre întreprinderile respective. De asemenea, Confindustria nu înțelege motivele îndoielilor privind compatibilitatea măsurilor. |
| --- | --- |

(78)

În opinia Confindustria, Comisia ar trebui să ia în considerare anumite fapte de natură generală referitoare la contextul global. În special, măsurile se referă la evenimente care datează de 20 de ani (în unele cazuri); din acest motiv, practica actuală în ceea ce privește deciziile referitoare la ajutoarele de stat nu asigură protecția adecvată a părților interesate. Inclusiv în cazul în care există îndoieli cu privire la compatibilitatea anumitor măsuri adoptate de legiuitorul național, este dificil să se obțină informații de la autoritățile competente, iar în contextul economic actual, majoritatea întreprinderilor, în special IMM-urile, se confruntă în continuare cu probleme grave legate de lichidități. Dispunerea recuperării ajutoarelor acordate cu mai multe decenii în urmă în acest stadiu ar periclita supraviețuirea multora dintre întreprinderile respective. De asemenea, Confindustria nu înțelege motivele îndoielilor privind compatibilitatea măsurilor.

| (79) | Confindustria sugerează că ar trebui identificată o soluție alternativă pentru a evita sancționarea întreprinderilor în cauză în mod nejustificat și periculos. |
| --- | --- |

(79)

Confindustria sugerează că ar trebui identificată o soluție alternativă pentru a evita sancționarea întreprinderilor în cauză în mod nejustificat și periculos.

| (80) | În primul rând, Confindustria consideră că, pentru fiecare măsură și caz în parte, ar trebui să fie efectuată o evaluare atentă a existenței unor circumstanțe excepționale care demonstrează că măsura în cauză nu constituie ajutor sau că nu există ajutor de recuperat. Circumstanțele excepționale sunt (i) termenul de prescripție de zece ani, (ii) principiul protecției încrederii legitime și (iii) aplicabilitatea derogărilor, altele decât cele prevăzute la articolul 107 alineatul (3) litera (c). |
| --- | --- |

(80)

În primul rând, Confindustria consideră că, pentru fiecare măsură și caz în parte, ar trebui să fie efectuată o evaluare atentă a existenței unor circumstanțe excepționale care demonstrează că măsura în cauză nu constituie ajutor sau că nu există ajutor de recuperat. Circumstanțele excepționale sunt (i) termenul de prescripție de zece ani, (ii) principiul protecției încrederii legitime și (iii) aplicabilitatea derogărilor, altele decât cele prevăzute la articolul 107 alineatul (3) litera (c).

| (81) | În al doilea rând, Confindustria solicită Comisiei să precizeze în mod expres în decizia sa cazurile în care suma plătită către întreprinderi ca despăgubire pentru pagubele provocate în mod direct de calamități naturale poate fi considerată ca fiind compatibilă cu tratatul. Măsurile în cauză vizează întreprinderile direct afectate de evenimente pe care Comisia le-a considerat în mod constant a se încadra în definiția calamităților naturale: cutremure, inundații, erupții vulcanice etc. Textul legislației pe care se bazează măsurile clarifică faptul că acestea au fost adoptate de autoritățile italiene în vederea reparării pagubelor provocate de astfel de evenimente naturale. Confindustria susține că beneficiarii sunt întreprinderi care au suferit pagube reale ca urmare a unor calamități naturale. Deși doar în unele cazuri avantajul a fost acordat în mod explicit unor întreprinderi care au suferit pagube „importante”, ar trebui recunoscut faptul că pagubele au fost importante și în alte cazuri: simplul fapt că o întreprindere este situată într-o zonă afectată de o calamitate naturală conduce în mod necesar la pierderi economice, indiferent de orice prejudicii materiale. De asemenea, Confindustria afirmă că pot exista cazuri în care beneficiarii dețin documente care demonstrează valoarea pagubelor suferite efectiv și arată că pierderea este semnificativ mai mare decât despăgubirea primită. Prin urmare, Confindustria consideră că toate măsurile care fac obiectul anchetei se încadrează în domeniul de aplicare a articolului 107 alineatul (2) din TFUE. |
| --- | --- |

(81)

În al doilea rând, Confindustria solicită Comisiei să precizeze în mod expres în decizia sa cazurile în care suma plătită către întreprinderi ca despăgubire pentru pagubele provocate în mod direct de calamități naturale poate fi considerată ca fiind compatibilă cu tratatul. Măsurile în cauză vizează întreprinderile direct afectate de evenimente pe care Comisia le-a considerat în mod constant a se încadra în definiția calamităților naturale: cutremure, inundații, erupții vulcanice etc. Textul legislației pe care se bazează măsurile clarifică faptul că acestea au fost adoptate de autoritățile italiene în vederea reparării pagubelor provocate de astfel de evenimente naturale. Confindustria susține că beneficiarii sunt întreprinderi care au suferit pagube reale ca urmare a unor calamități naturale. Deși doar în unele cazuri avantajul a fost acordat în mod explicit unor întreprinderi care au suferit pagube „importante”, ar trebui recunoscut faptul că pagubele au fost importante și în alte cazuri: simplul fapt că o întreprindere este situată într-o zonă afectată de o calamitate naturală conduce în mod necesar la pierderi economice, indiferent de orice prejudicii materiale. De asemenea, Confindustria afirmă că pot exista cazuri în care beneficiarii dețin documente care demonstrează valoarea pagubelor suferite efectiv și arată că pierderea este semnificativ mai mare decât despăgubirea primită. Prin urmare, Confindustria consideră că toate măsurile care fac obiectul anchetei se încadrează în domeniul de aplicare a articolului 107 alineatul (2) din TFUE.

| (82) | În ceea ce privește condițiile invocate de Comisie, Confindustria recunoaște că, pentru unele dintre măsurile în discuție, se pare că lipsește o definiție oficială a pagubelor: același lucru este valabil, de asemenea, pentru determinarea corespondenței și a proporției dintre valoarea pagubelor suferite și cuantumul ajutorului. Cu toate acestea, Confindustria sugerează că o astfel de corelație există de facto – că, în eventualitatea unei calamități naturale, toate întreprinderile suferă pagube (cel puțin pierderi economice) și că ar putea fi introdusă o metodă simplificată pentru estimarea pagubelor și a ajutoarelor corespunzătoare. O astfel de metodă ar trebui să ia în considerare, de exemplu, capacitatea de a genera venituri și numărul de persoane angajate de fiecare întreprindere. Prin urmare, problema se referă la cazurile de supracompensare mai degrabă decât la compatibilitatea măsurilor cu normele privind ajutoarele de stat. Este important să se evite o situație în care măsurile împotriva câtorva cazuri de supracompensare ar putea conduce la sancționarea unui număr mare de întreprinderi care au primit avantaje cu bună credință și în conformitate cu legea. Prin urmare, Confindustria sugerează că întreprinderile ar trebui să aibă posibilitatea să păstreze ajutorul în pofida faptului că, la momentul aprobării acestuia, dacă autoritățile italiene ar fi respectat tratatul și obligația de notificare, ajutorul ar fi trebuit să fie notificat Comisiei. |
| --- | --- |

(82)

În ceea ce privește condițiile invocate de Comisie, Confindustria recunoaște că, pentru unele dintre măsurile în discuție, se pare că lipsește o definiție oficială a pagubelor: același lucru este valabil, de asemenea, pentru determinarea corespondenței și a proporției dintre valoarea pagubelor suferite și cuantumul ajutorului. Cu toate acestea, Confindustria sugerează că o astfel de corelație există de facto – că, în eventualitatea unei calamități naturale, toate întreprinderile suferă pagube (cel puțin pierderi economice) și că ar putea fi introdusă o metodă simplificată pentru estimarea pagubelor și a ajutoarelor corespunzătoare. O astfel de metodă ar trebui să ia în considerare, de exemplu, capacitatea de a genera venituri și numărul de persoane angajate de fiecare întreprindere. Prin urmare, problema se referă la cazurile de supracompensare mai degrabă decât la compatibilitatea măsurilor cu normele privind ajutoarele de stat. Este important să se evite o situație în care măsurile împotriva câtorva cazuri de supracompensare ar putea conduce la sancționarea unui număr mare de întreprinderi care au primit avantaje cu bună credință și în conformitate cu legea. Prin urmare, Confindustria sugerează că întreprinderile ar trebui să aibă posibilitatea să păstreze ajutorul în pofida faptului că, la momentul aprobării acestuia, dacă autoritățile italiene ar fi respectat tratatul și obligația de notificare, ajutorul ar fi trebuit să fie notificat Comisiei.

de facto

| (83) | În concluzie, Confindustria solicită Comisiei:






  (a) | să confirme în mod expres că orice decizie a Comisiei nu aduce atingere cazurilor specifice de ajutoare care sunt compatibile cu piața comună în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, al regulamentului de minimis sau al altor dispoziții; |
| --- | --- | --- |

(83)

În concluzie, Confindustria solicită Comisiei:

(a)

să confirme în mod expres că orice decizie a Comisiei nu aduce atingere cazurilor specifice de ajutoare care sunt compatibile cu piața comună în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, al regulamentului de minimis sau al altor dispoziții;

de minimis

| (b) | să intensifice cooperarea formală sau informală între Comisie și autoritățile naționale, pe de o parte, și între întreprinderile beneficiare, pe de altă parte, pentru a elabora o metodă și un mecanism de prevenire a cazurilor de supracompensare; aceasta ar conduce la evitarea recuperării ajutoarelor autorizate de regulamentul de minimis și a ajutoarelor care corespund în realitate pierderilor materiale și economice suferite efectiv de beneficiari; |
| --- | --- |

(b)

să intensifice cooperarea formală sau informală între Comisie și autoritățile naționale, pe de o parte, și între întreprinderile beneficiare, pe de altă parte, pentru a elabora o metodă și un mecanism de prevenire a cazurilor de supracompensare; aceasta ar conduce la evitarea recuperării ajutoarelor autorizate de regulamentul de minimis și a ajutoarelor care corespund în realitate pierderilor materiale și economice suferite efectiv de beneficiari;

de minimis

| (c) | să ia în considerare oportunitatea introducerii unei metode simplificate de cuantificare a pierderilor suferite ca urmare a unor calamități naturale. |
| --- | --- |

(c)

să ia în considerare oportunitatea introducerii unei metode simplificate de cuantificare a pierderilor suferite ca urmare a unor calamități naturale.

Observații prezentate de Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL)

Observații prezentate de Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL)

| (84) | Confederația generală a muncii din Italia (Confederazione Generale Italiana del Lavoro – CGIL) este cea mai mare organizație sindicală din Italia, având aproximativ șase milioane de membri. Ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, sucursala CGIL din L'Aquila, Abruzzo (denumită în continuare „CGIL L'Aquila”) a prezentat observații după expirarea termenului de o lună de la publicarea deciziei. Comisia nu este obligată să ia în considerare observațiile formulate de părți terțe interesate care au fost transmise după expirarea termenului, dar ar putea face acest lucru în mod excepțional și va proceda astfel în speță. |
| --- | --- |

(84)

Confederația generală a muncii din Italia (Confederazione Generale Italiana del Lavoro – CGIL) este cea mai mare organizație sindicală din Italia, având aproximativ șase milioane de membri. Ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, sucursala CGIL din L'Aquila, Abruzzo (denumită în continuare „CGIL L'Aquila”) a prezentat observații după expirarea termenului de o lună de la publicarea deciziei. Comisia nu este obligată să ia în considerare observațiile formulate de părți terțe interesate care au fost transmise după expirarea termenului, dar ar putea face acest lucru în mod excepțional și va proceda astfel în speță.

Confederazione Generale Italiana del Lavoro

| (85) | CGIL L'Aquila consideră că o suspendare a schemei de ajutoare introduse de Italia, o cerere de recuperare integrală a sumelor acordate și o cerință de certificare a pagubelor suferite ar putea scoate de pe piață întreprinderile în cauză. Acest lucru este cu atât mai problematic cu cât alte cazuri de despăgubire a pagubelor provocate de calamități naturale au fost tratate în mod diferit. Prin urmare, în pofida faptului că L'Aquila este zona cea mai grav afectată de cutremur, aceasta suferă în continuare de o denaturare a concurenței în raport cu concurenții care nu au fost afectați de astfel de calamități. În concluzie, suspendarea avantajelor și absența oricărui mecanism de graduare și a procedurilor de verificare adecvate (pentru care CGIL L'Aquila acuză statul) pot afecta în continuare sectorul de producție local, cu toate consecințele negative asociate în materie de șomaj și de securitate socială. |
| --- | --- |

(85)

CGIL L'Aquila consideră că o suspendare a schemei de ajutoare introduse de Italia, o cerere de recuperare integrală a sumelor acordate și o cerință de certificare a pagubelor suferite ar putea scoate de pe piață întreprinderile în cauză. Acest lucru este cu atât mai problematic cu cât alte cazuri de despăgubire a pagubelor provocate de calamități naturale au fost tratate în mod diferit. Prin urmare, în pofida faptului că L'Aquila este zona cea mai grav afectată de cutremur, aceasta suferă în continuare de o denaturare a concurenței în raport cu concurenții care nu au fost afectați de astfel de calamități. În concluzie, suspendarea avantajelor și absența oricărui mecanism de graduare și a procedurilor de verificare adecvate (pentru care CGIL L'Aquila acuză statul) pot afecta în continuare sectorul de producție local, cu toate consecințele negative asociate în materie de șomaj și de securitate socială.

5.   OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE ITALIA

OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE ITALIA

| (86) | Ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, autoritățile italiene au prezentat observații la 11 ianuarie 2013. Serviciile Comisiei au primit observații din partea următoarelor autorități și agenții italiene:






  (a) | Ministerul Economiei și Finanțelor; |
| --- | --- | --- |

(86)

Ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, autoritățile italiene au prezentat observații la 11 ianuarie 2013. Serviciile Comisiei au primit observații din partea următoarelor autorități și agenții italiene:

(a)

Ministerul Economiei și Finanțelor;

| (b) | Agenția de administrare fiscală; |
| --- | --- |

(b)

Agenția de administrare fiscală;

| (c) | INPS; |
| --- | --- |

(c)

INPS;

| (d) | INAIL; |
| --- | --- |

(d)

INAIL;

| (e) | Departamentul pentru protecția civilă, dar acesta susține că nu deține nicio informație de tipul celor solicitate în decizie. |
| --- | --- |

(e)

Departamentul pentru protecția civilă, dar acesta susține că nu deține nicio informație de tipul celor solicitate în decizie.

Reducerile acordate și perioada de aplicare pentru fiecare zonă și măsură

Reducerile acordate și perioada de aplicare pentru fiecare zonă și măsură

| (87) | La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat autorităților italiene să furnizeze informații cu privire la „reducerile acordate pentru fiecare zonă și măsură, precum și perioada de aplicare a reducerilor”. |
| --- | --- |

(87)

La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat autorităților italiene să furnizeze informații cu privire la „reducerile acordate pentru fiecare zonă și măsură, precum și perioada de aplicare a reducerilor”.

| (88) | INPS susține, în primul rând, că dificultățile cu care se confruntă Comisia în ceea ce privește identificarea exactă a perioadelor de suspendare a plății impozitelor și contribuțiilor (a se vedea punctul 2.5 din decizia de inițiere a procedurii) sunt cauzate de diferențele de termene stabilite în normele prevăzute de fiecare instituție. Trebuie să se facă o distincție între durata de suspendare a plății contribuțiilor (datorate INPS și INAIL) și durata de suspendare a plății impozitelor (datorate Agenției de administrare fiscală). O altă distincție trebuie făcută între perioadele de suspendare a plății taxelor și contribuțiilor și perioadele de aplicare a măsurilor de reducere. |
| --- | --- |

(88)

INPS susține, în primul rând, că dificultățile cu care se confruntă Comisia în ceea ce privește identificarea exactă a perioadelor de suspendare a plății impozitelor și contribuțiilor (a se vedea punctul 2.5 din decizia de inițiere a procedurii) sunt cauzate de diferențele de termene stabilite în normele prevăzute de fiecare instituție. Trebuie să se facă o distincție între durata de suspendare a plății contribuțiilor (datorate INPS și INAIL) și durata de suspendare a plății impozitelor (datorate Agenției de administrare fiscală). O altă distincție trebuie făcută între perioadele de suspendare a plății taxelor și contribuțiilor și perioadele de aplicare a măsurilor de reducere.

| (89) | În ceea ce privește data de începere a schemelor, INAIL susține că, spre deosebire de afirmațiile Comisiei de la punctul 34 din decizia de inițiere a procedurii, data de începere a unei scheme nu coincide întotdeauna cu data de intrare în vigoare a legislației care prevede instituirea schemei în cauză. Data de începere a măsurii de reducere poate surveni într-o etapă ulterioară – în cazul regiunii Piemont, numai după ce s-a constatat printr-o hotărâre a instanței că întreprinderile au dreptul la reduceri cu efect retroactiv. În același timp, Agenția de administrare fiscală este de acord cu Comisia că dreptul beneficiarului la un avantaj fiscal începe odată cu intrarea în vigoare a legislației care instituie avantajul în cauză. |
| --- | --- |

(89)

În ceea ce privește data de începere a schemelor, INAIL susține că, spre deosebire de afirmațiile Comisiei de la punctul 34 din decizia de inițiere a procedurii, data de începere a unei scheme nu coincide întotdeauna cu data de intrare în vigoare a legislației care prevede instituirea schemei în cauză. Data de începere a măsurii de reducere poate surveni într-o etapă ulterioară – în cazul regiunii Piemont, numai după ce s-a constatat printr-o hotărâre a instanței că întreprinderile au dreptul la reduceri cu efect retroactiv. În același timp, Agenția de administrare fiscală este de acord cu Comisia că dreptul beneficiarului la un avantaj fiscal începe odată cu intrarea în vigoare a legislației care instituie avantajul în cauză.

| (90) | INPS și INAIL furnizează perioadele exacte pentru fiecare schemă de reducere a contribuțiilor:






  (a) | Pentru cutremurul care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) la 13-16 decembrie 1990, documentele elaborate de INPS și INAIL identifică perioada de suspendare ca fiind cuprinsă între 13 decembrie 1990 și 31 decembrie 1992. Perioada de disponibilitate a reducerii a fost cuprinsă între 1 ianuarie 2006 și 30 septembrie 2006 pentru plățile mai mici de 5 000 EUR (care urmau să fie achitate într-o singură tranșă) sau 1 octombrie 2006 pentru sume mai mari de 5 000 EUR (care urmau să fie plătite în șase-opt rate lunare, cu dobândă). |
| --- | --- | --- |

(90)

INPS și INAIL furnizează perioadele exacte pentru fiecare schemă de reducere a contribuțiilor:

(a)

Pentru cutremurul care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) la 13-16 decembrie 1990, documentele elaborate de INPS și INAIL identifică perioada de suspendare ca fiind cuprinsă între 13 decembrie 1990 și 31 decembrie 1992. Perioada de disponibilitate a reducerii a fost cuprinsă între 1 ianuarie 2006 și 30 septembrie 2006 pentru plățile mai mici de 5 000 EUR (care urmau să fie achitate într-o singură tranșă) sau 1 octombrie 2006 pentru sume mai mari de 5 000 EUR (care urmau să fie plătite în șase-opt rate lunare, cu dobândă).

estul Siciliei

| (b) | Pentru inundațiile care au avut loc în nordul Italiei în noiembrie 1994, INPS identifică perioada de suspendare ca fiind cuprinsă între 4 noiembrie 1994 și 30 noiembrie 1995. Cu toate acestea, potrivit INAIL, perioada de suspendare începe la 1 ianuarie 1995 și se încheie la 31 decembrie 1997, în ceea ce privește anii 1995, 1996 și 1997. În ambele cazuri, se afirmă că perioada de disponibilitate a reducerilor începe de la 1 ianuarie 2004. Cu toate acestea, INPS precizează că reducerea contribuțiilor de asigurări sociale se aplică numai din momentul în care hotărârile judecătorești definitive au devenit executorii și nu în mod automat precum în cazul INAIL. |
| --- | --- |

(b)

Pentru inundațiile care au avut loc în nordul Italiei în noiembrie 1994, INPS identifică perioada de suspendare ca fiind cuprinsă între 4 noiembrie 1994 și 30 noiembrie 1995. Cu toate acestea, potrivit INAIL, perioada de suspendare începe la 1 ianuarie 1995 și se încheie la 31 decembrie 1997, în ceea ce privește anii 1995, 1996 și 1997. În ambele cazuri, se afirmă că perioada de disponibilitate a reducerilor începe de la 1 ianuarie 2004. Cu toate acestea, INPS precizează că reducerea contribuțiilor de asigurări sociale se aplică numai din momentul în care hotărârile judecătorești definitive au devenit executorii și nu în mod automat precum în cazul INAIL.

nordul Italiei

| (c) | În ceea ce privește cutremurul care a avut loc în Umbria și Marche în 1997, documentul elaborat de INPS și INAIL precizează că perioada de suspendare este cuprinsă între 26 septembrie 1997 și 31 martie 1998 pentru rezidenții din „localitățile aflate în zonele calamitate” (comuni disastrati) identificate în legislație și între 26 septembrie 1997 și 30 iunie 1999 pentru rezidenții din „localitățile aflate în zonele afectate” (comuni danneggiati) identificate, de asemenea, în legislație. INPS și INAIL susțin că reducerea este disponibilă pentru perioada 1 ianuarie 2009 – 30 iunie 2009. Agenția de administrare fiscală consideră că data de începere pentru aplicarea reducerii impozitului este 23 octombrie 2008, și anume data intrării în vigoare a Decretului-lege nr. 162/2008. |
| --- | --- |

(c)

În ceea ce privește cutremurul care a avut loc în Umbria și Marche în 1997, documentul elaborat de INPS și INAIL precizează că perioada de suspendare este cuprinsă între 26 septembrie 1997 și 31 martie 1998 pentru rezidenții din „localitățile aflate în zonele calamitate” (comuni disastrati) identificate în legislație și între 26 septembrie 1997 și 30 iunie 1999 pentru rezidenții din „localitățile aflate în zonele afectate” (comuni danneggiati) identificate, de asemenea, în legislație. INPS și INAIL susțin că reducerea este disponibilă pentru perioada 1 ianuarie 2009 – 30 iunie 2009. Agenția de administrare fiscală consideră că data de începere pentru aplicarea reducerii impozitului este 23 octombrie 2008, și anume data intrării în vigoare a Decretului-lege nr. 162/2008.

Umbria și Marche

comuni disastrati

comuni danneggiati

| (d) | Pentru cutremurul care a avut loc în regiunile Molise și Puglia în 2002, INPS și INAIL susțin că perioada de suspendare începe la 31 octombrie 2002 și se încheie la 31 decembrie 2007. Ambele instituții afirmă că beneficiarii au fost în măsură să aplice reducerile de la 1 ianuarie 2009 până la 30 iunie 2009, în urma prelungirii perioadei de aplicare a măsurilor introdusă pentru cutremurul care a avut loc în 1997 în Umbria și Marche prin Decretul-lege nr. 162 din 2008. Agenția de administrare fiscală susține că data de începere pentru aplicarea reducerii impozitului este 29 ianuarie 2009, și anume data intrării în vigoare a Decretului-lege nr. 185/2008. |
| --- | --- |

(d)

Pentru cutremurul care a avut loc în regiunile Molise și Puglia în 2002, INPS și INAIL susțin că perioada de suspendare începe la 31 octombrie 2002 și se încheie la 31 decembrie 2007. Ambele instituții afirmă că beneficiarii au fost în măsură să aplice reducerile de la 1 ianuarie 2009 până la 30 iunie 2009, în urma prelungirii perioadei de aplicare a măsurilor introdusă pentru cutremurul care a avut loc în 1997 în Umbria și Marche prin Decretul-lege nr. 162 din 2008. Agenția de administrare fiscală susține că data de începere pentru aplicarea reducerii impozitului este 29 ianuarie 2009, și anume data intrării în vigoare a Decretului-lege nr. 185/2008.

Molise și Puglia

| (e) | În cazul cutremurului și al erupțiilor vulcanului Etna, care au avut loc în 2002, atât INPS, cât și INAIL afirmă că perioada de suspendare a demarat la 29 octombrie 2002 și s-a încheiat la 31 martie 2004 și că perioada de reducere a început la 1 ianuarie 2007 și s-a încheiat la 30 iunie 2008. |
| --- | --- |

(e)

În cazul cutremurului și al erupțiilor vulcanului Etna, care au avut loc în 2002, atât INPS, cât și INAIL afirmă că perioada de suspendare a demarat la 29 octombrie 2002 și s-a încheiat la 31 martie 2004 și că perioada de reducere a început la 1 ianuarie 2007 și s-a încheiat la 30 iunie 2008.

vulcanului Etna

| (f) | În ceea ce privește cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, perioada relevantă depinde de natura beneficiarului: pentru întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală mai mare de 200 000 EUR, din documentele întocmite de INPS, INAIL și Agenția de administrare fiscală reiese că perioada de suspendare a demarat la 6 aprilie 2009 și s-a încheiat la 30 iunie 2010, iar pentru întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală mai mică de 200 000 EUR și pentru persoanele fizice care realizează venituri dintr-o activitate comercială sau care desfășoară o activitate independentă, perioada de suspendare a demarat la 6 aprilie 2009 și s-a încheiat la 15 decembrie 2010 [și nu la 31 decembrie 2010, astfel cum s-a precizat la punctul 36 litera (f) din decizia de inițiere a procedurii]. Reducerea s-a aplicat din ianuarie 2012, dar atât INPS, cât și INAIL au declarat în observațiile prezentate că reducerea s-a aplicat numai ajutoarelor care respectau cerințele de minimis, în așteptarea unei decizii a Comisiei cu privire la ajutoarele care depășesc nivelul de minimis. |
| --- | --- |

(f)

În ceea ce privește cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, perioada relevantă depinde de natura beneficiarului: pentru întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală mai mare de 200 000 EUR, din documentele întocmite de INPS, INAIL și Agenția de administrare fiscală reiese că perioada de suspendare a demarat la 6 aprilie 2009 și s-a încheiat la 30 iunie 2010, iar pentru întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală mai mică de 200 000 EUR și pentru persoanele fizice care realizează venituri dintr-o activitate comercială sau care desfășoară o activitate independentă, perioada de suspendare a demarat la 6 aprilie 2009 și s-a încheiat la 15 decembrie 2010 [și nu la 31 decembrie 2010, astfel cum s-a precizat la punctul 36 litera (f) din decizia de inițiere a procedurii]. Reducerea s-a aplicat din ianuarie 2012, dar atât INPS, cât și INAIL au declarat în observațiile prezentate că reducerea s-a aplicat numai ajutoarelor care respectau cerințele de minimis, în așteptarea unei decizii a Comisiei cu privire la ajutoarele care depășesc nivelul de minimis.

Abruzzo

de minimis

de minimis

| (91) | La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat, de asemenea, Italiei „să confirme interpretarea Comisiei conform căreia, ca urmare a celor mai recente hotărâri ale Curții Supreme de Casație italiene din 2007, 2010 și 2012 [...], aceste măsuri ar putea face ca ajutorul să fie disponibil (fără limită în timp) pentru toate întreprinderile identificate ca beneficiari în cadrul temeiului juridic pentru fiecare măsură”. În acest sens, autoritățile italiene prezintă două puncte de vedere diferite. |
| --- | --- |

(91)

La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat, de asemenea, Italiei „să confirme interpretarea Comisiei conform căreia, ca urmare a celor mai recente hotărâri ale Curții Supreme de Casație italiene din 2007, 2010 și 2012 [...], aceste măsuri ar putea face ca ajutorul să fie disponibil (fără limită în timp) pentru toate întreprinderile identificate ca beneficiari în cadrul temeiului juridic pentru fiecare măsură”. În acest sens, autoritățile italiene prezintă două puncte de vedere diferite.

| (92) | INPS și INAIL susțin că interpretarea Comisiei nu pare a fi corectă. În opinia INPS și INAIL, deși hotărârile Curții Supreme de Casație ar putea extinde ajutorul fără limită de timp pentru toți beneficiarii identificați în temeiul legislației relevante, în realitate hotărârile respective nu fac decât să clarifice faptul că avantajele pot fi acordate în două moduri diferite: în cazul în care întreprinderea nu a efectuat încă plățile, aceasta trebuie să plătească doar 10 % din suma datorată; în cazul în care întreprinderea a efectuat deja plățile, aceasta poate obține rambursarea în proporție de 90 % a sumei plătite. Cele două instituții susțin că această interpretare decurge din legislația care a instituit reducerile. Legislația în cauză este jus superveniens, legislația aplicabilă evenimentelor neprevăzute, care legitimează rambursarea sumelor plătite deja în exces. Cu toate acestea, INPS și INAIL subliniază că, în primul caz (plata în proporție de 10 %), mai multe hotărâri au constatat că respectivii contribuabili nu au dreptul de a beneficia de măsura în cauză întrucât au solicitat acest lucru după termenul de 31 iulie 2007 stabilit prin lege. În al doilea caz (rambursarea în proporție de 90 %), dreptul la rambursare este supus unui termen de prescripție, care este în mod normal de 10 ani din momentul în care pot fi exercitate drepturile (articolul 2946 din Codul civil), și anume de la data intrării în vigoare a legii de instituire a măsurii. De asemenea, spre deosebire de cele afirmate la punctul 45 din decizia de inițiere a procedurii, principiile formulate de Curtea Supremă de Casație se referă numai la anumite cazuri (Sicilia și Piemont) și nu pot fi generalizate la toate celelalte calamități, astfel cum s-a propus de către Comisie. |
| --- | --- |

(92)

INPS și INAIL susțin că interpretarea Comisiei nu pare a fi corectă. În opinia INPS și INAIL, deși hotărârile Curții Supreme de Casație ar putea extinde ajutorul fără limită de timp pentru toți beneficiarii identificați în temeiul legislației relevante, în realitate hotărârile respective nu fac decât să clarifice faptul că avantajele pot fi acordate în două moduri diferite: în cazul în care întreprinderea nu a efectuat încă plățile, aceasta trebuie să plătească doar 10 % din suma datorată; în cazul în care întreprinderea a efectuat deja plățile, aceasta poate obține rambursarea în proporție de 90 % a sumei plătite. Cele două instituții susțin că această interpretare decurge din legislația care a instituit reducerile. Legislația în cauză este jus superveniens, legislația aplicabilă evenimentelor neprevăzute, care legitimează rambursarea sumelor plătite deja în exces. Cu toate acestea, INPS și INAIL subliniază că, în primul caz (plata în proporție de 10 %), mai multe hotărâri au constatat că respectivii contribuabili nu au dreptul de a beneficia de măsura în cauză întrucât au solicitat acest lucru după termenul de 31 iulie 2007 stabilit prin lege. În al doilea caz (rambursarea în proporție de 90 %), dreptul la rambursare este supus unui termen de prescripție, care este în mod normal de 10 ani din momentul în care pot fi exercitate drepturile (articolul 2946 din Codul civil), și anume de la data intrării în vigoare a legii de instituire a măsurii. De asemenea, spre deosebire de cele afirmate la punctul 45 din decizia de inițiere a procedurii, principiile formulate de Curtea Supremă de Casație se referă numai la anumite cazuri (Sicilia și Piemont) și nu pot fi generalizate la toate celelalte calamități, astfel cum s-a propus de către Comisie.

jus superveniens

| (93) | Agenția de administrare fiscală consideră că interpretarea Comisiei este corectă. Ca regulă generală, cererile de rambursare a impozitului prezentate de către cei care au efectuat deja plata trebuie transmise în termen de 48 de luni de la data plății (articolul 38 din Decretul prezidențial nr. 602 din 20 septembrie 1973). Cu toate acestea, hotărârile recente ale Curții Supreme de Casație au acceptat faptul că beneficiarii au dreptul să le fie rambursate sumele plătite în exces anterior, sub rezerva termenului de prescripție obișnuit menționat mai sus. |
| --- | --- |

(93)

Agenția de administrare fiscală consideră că interpretarea Comisiei este corectă. Ca regulă generală, cererile de rambursare a impozitului prezentate de către cei care au efectuat deja plata trebuie transmise în termen de 48 de luni de la data plății (articolul 38 din Decretul prezidențial nr. 602 din 20 septembrie 1973). Cu toate acestea, hotărârile recente ale Curții Supreme de Casație au acceptat faptul că beneficiarii au dreptul să le fie rambursate sumele plătite în exces anterior, sub rezerva termenului de prescripție obișnuit menționat mai sus.

| (94) | În ceea ce privește reducerea procentuală care se aplică fiecărei măsuri și fiecărui impozit sau fiecărei contribuții, Italia confirmă procentele enumerate în secțiunea 2.2 din decizia de inițiere a procedurii. |
| --- | --- |

(94)

În ceea ce privește reducerea procentuală care se aplică fiecărei măsuri și fiecărui impozit sau fiecărei contribuții, Italia confirmă procentele enumerate în secțiunea 2.2 din decizia de inițiere a procedurii.

Combinația diferitelor scheme de ajutoare în caz de calamități naturale

Combinația diferitelor scheme de ajutoare în caz de calamități naturale

| (95) | La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat autorităților italiene să precizeze „existența (sau lipsa) schemelor de ajutoare în caz de calamități naturale în cadrul cărora se acordă deja beneficiarilor ajutoare destinate reparării pagubelor suferite ca urmare a calamității naturale respective”. |
| --- | --- |

(95)

La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat autorităților italiene să precizeze „existența (sau lipsa) schemelor de ajutoare în caz de calamități naturale în cadrul cărora se acordă deja beneficiarilor ajutoare destinate reparării pagubelor suferite ca urmare a calamității naturale respective”.

| (96) | Dintre cele trei instituții care au prezentat observații, numai INPS a răspuns la întrebare. INPS susține că valoarea reducerilor a fost limitată strict la sumele datorate în mod efectiv instituției pentru perioadele de suspendare corespunzătoare. Prin urmare, măsurile se limitează la o reducere procentuală a cuantumului contribuțiilor datorate. Potrivit INPS, prin urmare, sumele în cauză nu sunt de natură să supracompenseze costurile eligibile. INPS afirmă că schemele de ajutoare în caz de calamități naturale pentru cutremurul care a avut loc în Molise în 2002 (schema de ajutoare N 174a/2004) și pentru cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009 (schema de ajutoare N 459a/2009) nu au prevăzut nicio compensație pentru costurile forței de muncă (salarii și contribuții). Schemele menționate prevedeau doar despăgubirea pentru pagubele directe și indirecte sau economice care rezultă din suspendarea temporară a activității economice cauzată de calamitatea respectivă sau de necesitatea de relocare a activității în urma calamității. În ceea ce privește însă contribuțiile, schemele de ajutoare avute în vedere se aplică doar întreprinderilor care și-au continuat activitatea după producerea calamității și care, în caz contrar, ar fi trebuit să plătească contribuțiile prevăzute de lege. De asemenea, schemele de ajutoare pentru regiunile Molise și Abruzzo autorizate de Comisie au inclus măsuri de monitorizare a suprapunerilor între ajutoare pentru a exclude orice risc de supracompensare. |
| --- | --- |

(96)

Dintre cele trei instituții care au prezentat observații, numai INPS a răspuns la întrebare. INPS susține că valoarea reducerilor a fost limitată strict la sumele datorate în mod efectiv instituției pentru perioadele de suspendare corespunzătoare. Prin urmare, măsurile se limitează la o reducere procentuală a cuantumului contribuțiilor datorate. Potrivit INPS, prin urmare, sumele în cauză nu sunt de natură să supracompenseze costurile eligibile. INPS afirmă că schemele de ajutoare în caz de calamități naturale pentru cutremurul care a avut loc în Molise în 2002 (schema de ajutoare N 174a/2004) și pentru cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009 (schema de ajutoare N 459a/2009) nu au prevăzut nicio compensație pentru costurile forței de muncă (salarii și contribuții). Schemele menționate prevedeau doar despăgubirea pentru pagubele directe și indirecte sau economice care rezultă din suspendarea temporară a activității economice cauzată de calamitatea respectivă sau de necesitatea de relocare a activității în urma calamității. În ceea ce privește însă contribuțiile, schemele de ajutoare avute în vedere se aplică doar întreprinderilor care și-au continuat activitatea după producerea calamității și care, în caz contrar, ar fi trebuit să plătească contribuțiile prevăzute de lege. De asemenea, schemele de ajutoare pentru regiunile Molise și Abruzzo autorizate de Comisie au inclus măsuri de monitorizare a suprapunerilor între ajutoare pentru a exclude orice risc de supracompensare.

Estimarea pagubelor pentru fiecare beneficiar

Estimarea pagubelor pentru fiecare beneficiar

| (97) | La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat, de asemenea, să fie informată „dacă și în ce mod au fost estimate pagubele pentru fiecare beneficiar situat în zonele afectate de calamități naturale și dacă necesitatea și proporționalitatea ajutorului au fost luate în considerare la un anumit moment în timp și în ce mod”. |
| --- | --- |

(97)

La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat, de asemenea, să fie informată „dacă și în ce mod au fost estimate pagubele pentru fiecare beneficiar situat în zonele afectate de calamități naturale și dacă necesitatea și proporționalitatea ajutorului au fost luate în considerare la un anumit moment în timp și în ce mod”.

| (98) | În ceea ce privește punctul anterior, numai INPS a transmis un răspuns. INPS afirmă că beneficiarii suspendării de la plata contribuției de asigurări sociale au fost toate întreprinderile care își desfășurau activitatea într-o anumită zonă geografică identificată prin deciziile în domeniul protecției civile. Cu toate acestea, legislația prin care sunt instituite măsurile nu a prevăzut niciun mecanism de verificare a existenței unei legături de cauzalitate între pagubele suferite și măsura în cauză. |
| --- | --- |

(98)

În ceea ce privește punctul anterior, numai INPS a transmis un răspuns. INPS afirmă că beneficiarii suspendării de la plata contribuției de asigurări sociale au fost toate întreprinderile care își desfășurau activitatea într-o anumită zonă geografică identificată prin deciziile în domeniul protecției civile. Cu toate acestea, legislația prin care sunt instituite măsurile nu a prevăzut niciun mecanism de verificare a existenței unei legături de cauzalitate între pagubele suferite și măsura în cauză.

Numărul estimat de beneficiari pentru fiecare măsură și cuantumul ajutorului

Numărul estimat de beneficiari pentru fiecare măsură și cuantumul ajutorului

| (99) | În conformitate cu punctul 72 din decizia de inițiere a procedurii, „autoritățile italiene sunt invitate să furnizeze o estimare a numărului de beneficiari ai fiecărei măsuri și a cuantumului ajutoarelor în cauză”. |
| --- | --- |

(99)

În conformitate cu punctul 72 din decizia de inițiere a procedurii, „autoritățile italiene sunt invitate să furnizeze o estimare a numărului de beneficiari ai fiecărei măsuri și a cuantumului ajutoarelor în cauză”.

| (100) | În 2013, INPS, INAIL și Agenția de administrare fiscală au furnizat cifre privind numărul estimat de beneficiari ai ajutorului, însă numai INPS și INAIL au indicat, de asemenea, sumele acordate. |
| --- | --- |

(100)

În 2013, INPS, INAIL și Agenția de administrare fiscală au furnizat cifre privind numărul estimat de beneficiari ai ajutorului, însă numai INPS și INAIL au indicat, de asemenea, sumele acordate.

Informații și clarificări suplimentare furnizate de Italia

Informații și clarificări suplimentare furnizate de Italia

| (101) | În urma solicitărilor de clarificare ale Comisiei (a se vedea considerentul 18), Agenția de administrare fiscală a răspuns că taxele prevăzute de măsurile în cauză includ toate tipurile de taxe, fără nicio distincție. De asemenea, Agenția explică dificultatea de a realiza o estimare exactă a numărului de beneficiari și a cuantumului total al reducerilor în cadrul diferitelor măsuri. Agenția afirmă că acest lucru se datorează absenței datelor în format electronic, în principal întrucât cererile de reduceri trebuie să fie transmise pe suport de hârtie mai degrabă decât prin intermediul sistemului electronic de prezentare a declarațiilor fiscale. A fost posibil să se efectueze o analiză pe baza declarațiilor fiscale anuale numai pentru măsura luată ca urmare a cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009. Cu toate acestea, inclusiv în cazul respectiv, datele nu pot fi extrase direct, ci necesită o analiză de la caz la caz. O dificultate suplimentară este reprezentată de faptul că datele privind reducerea contribuțiilor sociale includ sumele care trebuie să fie plătite atât de angajator, cât și de angajat. O reducere a cuantumului datorat de angajat nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, întrucât acordă avantaje persoanelor și nu întreprinderilor. |
| --- | --- |

(101)

În urma solicitărilor de clarificare ale Comisiei (a se vedea considerentul 18), Agenția de administrare fiscală a răspuns că taxele prevăzute de măsurile în cauză includ toate tipurile de taxe, fără nicio distincție. De asemenea, Agenția explică dificultatea de a realiza o estimare exactă a numărului de beneficiari și a cuantumului total al reducerilor în cadrul diferitelor măsuri. Agenția afirmă că acest lucru se datorează absenței datelor în format electronic, în principal întrucât cererile de reduceri trebuie să fie transmise pe suport de hârtie mai degrabă decât prin intermediul sistemului electronic de prezentare a declarațiilor fiscale. A fost posibil să se efectueze o analiză pe baza declarațiilor fiscale anuale numai pentru măsura luată ca urmare a cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009. Cu toate acestea, inclusiv în cazul respectiv, datele nu pot fi extrase direct, ci necesită o analiză de la caz la caz. O dificultate suplimentară este reprezentată de faptul că datele privind reducerea contribuțiilor sociale includ sumele care trebuie să fie plătite atât de angajator, cât și de angajat. O reducere a cuantumului datorat de angajat nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, întrucât acordă avantaje persoanelor și nu întreprinderilor.

| (102) | Numai în 2014, după stabilirea unei metodologii pentru fiecare agenție care participă la analiză (Agenția de administrare fiscală, INPS, INAIL), Italia a fost în sfârșit în măsură să prezinte o estimare globală a beneficiarilor măsurilor. Italia a furnizat o serie de tabele indicând beneficiarii și cuantumul ajutorului. În scrisoarea acesteia din 4 august 2014, Italia a declarat că a identificat 80 577 de beneficiari. Dintre aceștia, (i) 33 831 de beneficiari au primit o reducere în valoare de mai puțin de 1 000 EUR, (ii) 66 704 de beneficiari au primit o reducere în valoare de mai puțin de 10 000 EUR și (iii) 75 469 de beneficiari au primit o reducere în valoare de mai puțin de 100 000 EUR. Numai 539 de întreprinderi au beneficiat de reduceri în valoare de peste 200 000 EUR. |
| --- | --- |

(102)

Numai în 2014, după stabilirea unei metodologii pentru fiecare agenție care participă la analiză (Agenția de administrare fiscală, INPS, INAIL), Italia a fost în sfârșit în măsură să prezinte o estimare globală a beneficiarilor măsurilor. Italia a furnizat o serie de tabele indicând beneficiarii și cuantumul ajutorului. În scrisoarea acesteia din 4 august 2014, Italia a declarat că a identificat 80 577 de beneficiari. Dintre aceștia, (i) 33 831 de beneficiari au primit o reducere în valoare de mai puțin de 1 000 EUR, (ii) 66 704 de beneficiari au primit o reducere în valoare de mai puțin de 10 000 EUR și (iii) 75 469 de beneficiari au primit o reducere în valoare de mai puțin de 100 000 EUR. Numai 539 de întreprinderi au beneficiat de reduceri în valoare de peste 200 000 EUR.

| (103) | În ceea ce privește măsurile evaluate în cazul SA.33083 (calamități naturale care au avut loc între 1990 și 2002), numărul de beneficiari este de aproximativ 59 500, dintre care 23 303 nu mai sunt activi. În ceea ce privește măsurile evaluate în cazul SA.35083 (cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009), numărul de beneficiari este de aproximativ 21 000, dintre care 4 000 nu mai sunt activi. |
| --- | --- |

(103)

În ceea ce privește măsurile evaluate în cazul SA.33083 (calamități naturale care au avut loc între 1990 și 2002), numărul de beneficiari este de aproximativ 59 500, dintre care 23 303 nu mai sunt activi. În ceea ce privește măsurile evaluate în cazul SA.35083 (cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009), numărul de beneficiari este de aproximativ 21 000, dintre care 4 000 nu mai sunt activi.

Observațiile prezentate de Italia cu privire la documentele justificative pentru despăgubirea pagubelor provocate de calamități naturale

Observațiile prezentate de Italia cu privire la documentele justificative pentru despăgubirea pagubelor provocate de calamități naturale

| (104) | În aceeași scrisoare din 4 august 2014, Italia prezintă o relatare detaliată a dificultății de a obține documente care atestă: (i) dacă beneficiarii măsurilor care fac obiectul anchetei au suferit sau nu pagube ca urmare a unei calamități naturale, (ii) dacă beneficiarii au fost sau nu despăgubiți pentru o astfel de pierdere și (iii) cuantumul oricărei astfel de despăgubiri primite. |
| --- | --- |

(104)

În aceeași scrisoare din 4 august 2014, Italia prezintă o relatare detaliată a dificultății de a obține documente care atestă: (i) dacă beneficiarii măsurilor care fac obiectul anchetei au suferit sau nu pagube ca urmare a unei calamități naturale, (ii) dacă beneficiarii au fost sau nu despăgubiți pentru o astfel de pierdere și (iii) cuantumul oricărei astfel de despăgubiri primite.

| (105) | Autoritățile italiene consideră că decizia de inițiere a procedurii nu a solicitat în mod explicit prezentarea de elemente de probă privind pagubele suferite de beneficiarii măsurilor care fac obiectul anchetei. Prin urmare, autoritățile italiene nu au colectat documente care să dovedească pagubele efective suferite de beneficiarii individuali. Autoritățile italiene ar trebui să adopte noi măsuri pentru a intra în contact atât cu autoritățile publice (în scopul de a verifica dacă plățile compensatorii pentru pagubele suferite au fost deja acordate și/sau plătite), cât și cu beneficiarii măsurilor care fac obiectul anchetei (în scopul de a verifica dacă aceștia au suferit pagube și dacă au fost despăgubiți pentru pagubele respective de către companiile de asigurări). |
| --- | --- |

(105)

Autoritățile italiene consideră că decizia de inițiere a procedurii nu a solicitat în mod explicit prezentarea de elemente de probă privind pagubele suferite de beneficiarii măsurilor care fac obiectul anchetei. Prin urmare, autoritățile italiene nu au colectat documente care să dovedească pagubele efective suferite de beneficiarii individuali. Autoritățile italiene ar trebui să adopte noi măsuri pentru a intra în contact atât cu autoritățile publice (în scopul de a verifica dacă plățile compensatorii pentru pagubele suferite au fost deja acordate și/sau plătite), cât și cu beneficiarii măsurilor care fac obiectul anchetei (în scopul de a verifica dacă aceștia au suferit pagube și dacă au fost despăgubiți pentru pagubele respective de către companiile de asigurări).

| (106) | În scrisoarea sa, Italia a explicat următoarele:






  (a) | Ca răspuns la cererea specifică a Comisiei ca Italia să furnizeze elemente de probă privind pagubele suferite de beneficiarii individuali ai ajutorului care face obiectul anchetei, autoritățile italiene au inițiat o anchetă în scopul obținerii de documente pentru a stabili pierderile cauzate de calamitățile naturale și orice despăgubire acordată de organisme publice sau private. |
| --- | --- | --- |

(106)

În scrisoarea sa, Italia a explicat următoarele:

(a)

Ca răspuns la cererea specifică a Comisiei ca Italia să furnizeze elemente de probă privind pagubele suferite de beneficiarii individuali ai ajutorului care face obiectul anchetei, autoritățile italiene au inițiat o anchetă în scopul obținerii de documente pentru a stabili pierderile cauzate de calamitățile naturale și orice despăgubire acordată de organisme publice sau private.

| (b) | Cu toate acestea, ancheta este efectuată numai în ceea ce privește beneficiarii care desfășoară în continuare activități (excluzând așadar beneficiarii care și-au încetat activitatea și care, prin urmare, nu mai sunt în măsură să denatureze concurența în cadrul pieței). |
| --- | --- |

(b)

Cu toate acestea, ancheta este efectuată numai în ceea ce privește beneficiarii care desfășoară în continuare activități (excluzând așadar beneficiarii care și-au încetat activitatea și care, prin urmare, nu mai sunt în măsură să denatureze concurența în cadrul pieței).

| (c) | Prezentarea unei situații care să ateste pagubele cauzate de calamitatea naturală nu făcea parte din condițiile de acordare a presupusului ajutor ilegal care face obiectul anchetei. Prin urmare, astfel de documente nu se află în posesia niciunuia dintre departamentele administrative care au acordat ajutorul (Agenția de administrare fiscală, INPS și INAIL). Ar trebui să fie inițiate anchete specifice suplimentare în fiecare dintre zonele în cauză, pentru fiecare dintre măsurile care fac obiectul anchetei. |
| --- | --- |

(c)

Prezentarea unei situații care să ateste pagubele cauzate de calamitatea naturală nu făcea parte din condițiile de acordare a presupusului ajutor ilegal care face obiectul anchetei. Prin urmare, astfel de documente nu se află în posesia niciunuia dintre departamentele administrative care au acordat ajutorul (Agenția de administrare fiscală, INPS și INAIL). Ar trebui să fie inițiate anchete specifice suplimentare în fiecare dintre zonele în cauză, pentru fiecare dintre măsurile care fac obiectul anchetei.

| (d) | Anchetele respective vizează documente referitoare atât la dovada existenței unei pagube, cât și la despăgubirea care poate fi acordată pe această bază. Întrucât o situație a pagubelor provocate de o calamitate naturală nu a fost una dintre condițiile pentru acordarea presupusului ajutor ilegal care face obiectul anchetei, orice element de probă privind pagubele suferite solicitat de organisme publice sau private în vederea obținerii despăgubirii trebuie să se refere la evenimentul în cauză și, prin urmare, la momentul în care a avut loc evenimentul. |
| --- | --- |

(d)

Anchetele respective vizează documente referitoare atât la dovada existenței unei pagube, cât și la despăgubirea care poate fi acordată pe această bază. Întrucât o situație a pagubelor provocate de o calamitate naturală nu a fost una dintre condițiile pentru acordarea presupusului ajutor ilegal care face obiectul anchetei, orice element de probă privind pagubele suferite solicitat de organisme publice sau private în vederea obținerii despăgubirii trebuie să se refere la evenimentul în cauză și, prin urmare, la momentul în care a avut loc evenimentul.

| (e) | Situația pagubelor trebuie să fi fost întocmită numai în cazul în care pagubele sunt recente și încă verificabile, întrucât, în caz contrar, nu ar fi posibil să se stabilească dacă a fost vorba despre daune directe sau să se verifice legătura de cauzalitate cu calamitatea naturală. În consecință, căutarea documentației pentru obținerea oricărui certificat sau situații a pagubelor, precum și a oricărei despăgubiri eventuale este indisolubil legată de data la care a avut loc calamitatea naturală. |
| --- | --- |

(e)

Situația pagubelor trebuie să fi fost întocmită numai în cazul în care pagubele sunt recente și încă verificabile, întrucât, în caz contrar, nu ar fi posibil să se stabilească dacă a fost vorba despre daune directe sau să se verifice legătura de cauzalitate cu calamitatea naturală. În consecință, căutarea documentației pentru obținerea oricărui certificat sau situații a pagubelor, precum și a oricărei despăgubiri eventuale este indisolubil legată de data la care a avut loc calamitatea naturală.

| (f) | Posibilitatea de a identifica documente care fac dovada pagubelor suferite și a despăgubirilor plătite și primite este limitată prin cerințele legale privind ținerea și păstrarea evidențelor în Italia. Articolele 2220 și 2946 din Codul civil italian prevăd că evidențele trebuie păstrate timp de 10 ani (și, în unele cazuri, mai puțin). Prin urmare, acțiunea administrativă de identificare a documentelor respective, la mai mult de 10 ani după producerea calamității, ar fi lipsită de mijloacele juridice corespunzătoare pentru a se asigura că beneficiarii și autoritățile publice le pun la dispoziție. |
| --- | --- |

(f)

Posibilitatea de a identifica documente care fac dovada pagubelor suferite și a despăgubirilor plătite și primite este limitată prin cerințele legale privind ținerea și păstrarea evidențelor în Italia. Articolele 2220 și 2946 din Codul civil italian prevăd că evidențele trebuie păstrate timp de 10 ani (și, în unele cazuri, mai puțin). Prin urmare, acțiunea administrativă de identificare a documentelor respective, la mai mult de 10 ani după producerea calamității, ar fi lipsită de mijloacele juridice corespunzătoare pentru a se asigura că beneficiarii și autoritățile publice le pun la dispoziție.

| (g) | Analiza cadrului juridic național care reglementează menținerea evidențelor sugerează că este imposibil din punct de vedere obiectiv să se colecteze elemente de probă privind pagubele suferite de fiecare întreprindere care datează de mai bine de 10 ani și pentru fiecare dintre calamitățile naturale acoperite de măsurile care fac obiectul anchetei, altele decât cutremurul care a avut loc în 2009 în Abruzzo, în cazul căruia perioada de 10 ani nu a expirat încă. |
| --- | --- |

(g)

Analiza cadrului juridic național care reglementează menținerea evidențelor sugerează că este imposibil din punct de vedere obiectiv să se colecteze elemente de probă privind pagubele suferite de fiecare întreprindere care datează de mai bine de 10 ani și pentru fiecare dintre calamitățile naturale acoperite de măsurile care fac obiectul anchetei, altele decât cutremurul care a avut loc în 2009 în Abruzzo, în cazul căruia perioada de 10 ani nu a expirat încă.

| (107) | În ceea ce privește cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, care face obiectul cazului SA.35083 (12/C), autoritățile italiene indică faptul că va fi necesară o anchetă precisă și detaliată pentru a stabili cu exactitate atât identitatea beneficiarilor, cât și cuantumul ajutorului ilegal pe care l-au primit aceștia. Datele colectate de Italia până în 2014 includ, de asemenea, un număr mare de persoane fizice care ar fi beneficiat de schema respectivă în ceea ce privește impozitele pe venituri care nu au legătură (parțial sau total) cu activitatea comercială a acestora. Din cei aproximativ 21 000 de beneficiari identificați de Italia, 17 500 sunt persoane fizice, pentru care datele privind impozitele se referă atât la veniturile obținute din activități profesionale și comerciale, cât și la alte forme de venituri. Cu toate acestea, ar trebui să fie efectuată o evaluare mai detaliată pentru a cuantifica măsura în care reducerile de care au beneficiat ar trebui să fie considerate ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, având în vedere faptul că reducerile care nu sunt acordate întreprinderilor nu constituie ajutoare de stat. |
| --- | --- |

(107)

În ceea ce privește cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, care face obiectul cazului SA.35083 (12/C), autoritățile italiene indică faptul că va fi necesară o anchetă precisă și detaliată pentru a stabili cu exactitate atât identitatea beneficiarilor, cât și cuantumul ajutorului ilegal pe care l-au primit aceștia. Datele colectate de Italia până în 2014 includ, de asemenea, un număr mare de persoane fizice care ar fi beneficiat de schema respectivă în ceea ce privește impozitele pe venituri care nu au legătură (parțial sau total) cu activitatea comercială a acestora. Din cei aproximativ 21 000 de beneficiari identificați de Italia, 17 500 sunt persoane fizice, pentru care datele privind impozitele se referă atât la veniturile obținute din activități profesionale și comerciale, cât și la alte forme de venituri. Cu toate acestea, ar trebui să fie efectuată o evaluare mai detaliată pentru a cuantifica măsura în care reducerile de care au beneficiat ar trebui să fie considerate ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, având în vedere faptul că reducerile care nu sunt acordate întreprinderilor nu constituie ajutoare de stat.

| (108) | În cele din urmă, Italia a furnizat informații detaliate și documente cu privire la impactul sistemic al cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009 asupra structurii economice din regiune. Documentația include date macroeconomice și liste ale infrastructurilor locale afectate. |
| --- | --- |

(108)

În cele din urmă, Italia a furnizat informații detaliate și documente cu privire la impactul sistemic al cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009 asupra structurii economice din regiune. Documentația include date macroeconomice și liste ale infrastructurilor locale afectate.

6.   EVALUAREA MĂSURILOR

EVALUAREA MĂSURILOR

Caracterul de ajutor de stat al măsurilor

Caracterul de ajutor de stat al măsurilor

| (109) | În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a considerat că măsurile în cauză par să constituie ajutor de stat [măsurile constând în schemele de reduceri prin care s-a instituit o reducere de până la 90 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor obligatorii la sistemul de asigurări sociale, precum și al primelor de asigurare împotriva accidentelor de muncă datorate de întreprinderile care au sediul sau desfășoară activități în zonele afectate de calamități naturale: articolul 9 alineatul (17) din Legea nr. 289 din 27 decembrie 2012, astfel cum a fost modificat, articolul 4 alineatul (90) din Legea nr. 350 din 24 decembrie 2003, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (363) din Legea nr. 266 of 23 decembrie 2005, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (1011) din Legea nr. 296 din 27 decembrie 2006, astfel cum a fost modificat, articolul 2 alineatul (109) din Legea nr. 244 din 24 decembrie 2007, astfel cum a fost modificat, articolul 6 alineatele (4-a) și (4-b) din Decretul-lege nr. 185 din 29 noiembrie 2008, astfel cum a fost modificat, articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011, astfel cum a fost modificat și toate măsurile executive prevăzute în legile respective, la care se face referire în considerentele 20-36 din prezenta decizie]. În cele ce urmează, Comisia va examina dacă măsurile care fac obiectul anchetei constituie într-adevăr ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(109)

În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a considerat că măsurile în cauză par să constituie ajutor de stat [măsurile constând în schemele de reduceri prin care s-a instituit o reducere de până la 90 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor obligatorii la sistemul de asigurări sociale, precum și al primelor de asigurare împotriva accidentelor de muncă datorate de întreprinderile care au sediul sau desfășoară activități în zonele afectate de calamități naturale: articolul 9 alineatul (17) din Legea nr. 289 din 27 decembrie 2012, astfel cum a fost modificat, articolul 4 alineatul (90) din Legea nr. 350 din 24 decembrie 2003, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (363) din Legea nr. 266 of 23 decembrie 2005, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (1011) din Legea nr. 296 din 27 decembrie 2006, astfel cum a fost modificat, articolul 2 alineatul (109) din Legea nr. 244 din 24 decembrie 2007, astfel cum a fost modificat, articolul 6 alineatele (4-a) și (4-b) din Decretul-lege nr. 185 din 29 noiembrie 2008, astfel cum a fost modificat, articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011, astfel cum a fost modificat și toate măsurile executive prevăzute în legile respective, la care se face referire în considerentele 20-36 din prezenta decizie]. În cele ce urmează, Comisia va examina dacă măsurile care fac obiectul anchetei constituie într-adevăr ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

a

b

| (110) | Pentru a evalua dacă măsurile de reducere constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1), este necesar să se stabilească dacă acestea favorizează anumite întreprinderi, dacă avantajul este acordat de stat prin intermediul resurselor de stat și dacă măsurile sunt susceptibile să afecteze concurența și schimburile comerciale dintre statele membre. |
| --- | --- |

(110)

Pentru a evalua dacă măsurile de reducere constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1), este necesar să se stabilească dacă acestea favorizează anumite întreprinderi, dacă avantajul este acordat de stat prin intermediul resurselor de stat și dacă măsurile sunt susceptibile să afecteze concurența și schimburile comerciale dintre statele membre.

| (111) | Întrucât reducerile sunt acordate numai întreprinderilor care au sedii în zonele geografice afectate de anumite tipuri de calamități naturale (cutremure, erupții vulcanice și inundații) (zonele sunt enumerate în considerentul 39), măsurile sunt selective. Prin reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor, statul italian scutește întreprinderile respective de anumite costuri de exploatare pe care acestea ar fi trebuit să le suporte în cursul activităților comerciale normale. Prin urmare, întreprinderile beneficiază de un avantaj economic, care poate să denatureze sau, cel puțin, ar amenința să denatureze concurența. Întrucât măsurile vizează întreprinderi care pot fi considerate a fi implicate în schimburile comerciale dintre statele membre, acestea sunt de natură să afecteze astfel de schimburi comerciale. |
| --- | --- |

(111)

Întrucât reducerile sunt acordate numai întreprinderilor care au sedii în zonele geografice afectate de anumite tipuri de calamități naturale (cutremure, erupții vulcanice și inundații) (zonele sunt enumerate în considerentul 39), măsurile sunt selective. Prin reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor, statul italian scutește întreprinderile respective de anumite costuri de exploatare pe care acestea ar fi trebuit să le suporte în cursul activităților comerciale normale. Prin urmare, întreprinderile beneficiază de un avantaj economic, care poate să denatureze sau, cel puțin, ar amenința să denatureze concurența. Întrucât măsurile vizează întreprinderi care pot fi considerate a fi implicate în schimburile comerciale dintre statele membre, acestea sunt de natură să afecteze astfel de schimburi comerciale.

| (112) | Sprijinul acordat de autoritățile publice prin intermediul resurselor de stat reprezintă pentru autoritățile italiene venituri publice la care se renunță: reducerea impozitului pe venit reprezintă o scădere a veniturilor fiscale care se acumulează pentru stat. În mod similar, reducerea contribuțiilor care trebuie plătite agențiilor de stat (INPS și INAIL) impune creșterea transferului de resurse de stat către agențiile respective pentru a compensa pierderile de venituri. |
| --- | --- |

(112)

Sprijinul acordat de autoritățile publice prin intermediul resurselor de stat reprezintă pentru autoritățile italiene venituri publice la care se renunță: reducerea impozitului pe venit reprezintă o scădere a veniturilor fiscale care se acumulează pentru stat. În mod similar, reducerea contribuțiilor care trebuie plătite agențiilor de stat (INPS și INAIL) impune creșterea transferului de resurse de stat către agențiile respective pentru a compensa pierderile de venituri.

| (113) | Prin urmare, astfel cum s-a concluzionat deja în mod provizoriu în decizia de inițiere a procedurii, toate măsurile adoptate de Italia începând cu 2002, care fac obiectul cazurilor privind ajutoarele de stat SA.33083 (12/C) și SA.35083 (12/C) și care prevăd reducerea cheltuielilor aferente impozitelor și contribuțiilor cu 90 %, 50 % sau 60 %, după caz, constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(113)

Prin urmare, astfel cum s-a concluzionat deja în mod provizoriu în decizia de inițiere a procedurii, toate măsurile adoptate de Italia începând cu 2002, care fac obiectul cazurilor privind ajutoarele de stat SA.33083 (12/C) și SA.35083 (12/C) și care prevăd reducerea cheltuielilor aferente impozitelor și contribuțiilor cu 90 %, 50 % sau 60 %, după caz, constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

| (114) | În principiu, măsurile de ajutor care fac obiectul anchetei sunt interzise de articolul 107 alineatul (1) din tratat și pot fi considerate compatibile cu piața internă doar dacă se încadrează la una dintre derogările prevăzute în tratat. |
| --- | --- |

(114)

În principiu, măsurile de ajutor care fac obiectul anchetei sunt interzise de articolul 107 alineatul (1) din tratat și pot fi considerate compatibile cu piața internă doar dacă se încadrează la una dintre derogările prevăzute în tratat.

| (115) | Cu toate acestea, Comisia consideră că ajutoarele acordate întreprinderilor individuale în cadrul măsurilor în cauză nu constituie ajutor de stat în cazul în care acestea îndeplinesc toate cerințele prevăzute în regulamentul de minimis aplicabil (62). |
| --- | --- |

(115)

Cu toate acestea, Comisia consideră că ajutoarele acordate întreprinderilor individuale în cadrul măsurilor în cauză nu constituie ajutor de stat în cazul în care acestea îndeplinesc toate cerințele prevăzute în regulamentul de minimis aplicabil (62).

de minimis

62

Ilegalitatea măsurilor de ajutor de stat

Ilegalitatea măsurilor de ajutor de stat

| (116) | Măsurile de acordare a ajutorului au intrat deja în vigoare. Comisia regretă că autoritățile italiene nu și-au îndeplinit obligația de a notifica schemele de ajutoare în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din TFUE. |
| --- | --- |

(116)

Măsurile de acordare a ajutorului au intrat deja în vigoare. Comisia regretă că autoritățile italiene nu și-au îndeplinit obligația de a notifica schemele de ajutoare în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din TFUE.

Evaluarea compatibilității ajutorului cu piața internă, având în vedere observațiile prezentate de părțile interesate

Evaluarea compatibilității ajutorului cu piața internă, având în vedere observațiile prezentate de părțile interesate

| (117) | După ce a concluzionat că schemele de reduceri menționate la considerentul 109 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, Comisia trebuie să stabilească dacă ajutorul respectiv poate fi declarat compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) sau alineatul (3) din TFUE. |
| --- | --- |

(117)

După ce a concluzionat că schemele de reduceri menționate la considerentul 109 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, Comisia trebuie să stabilească dacă ajutorul respectiv poate fi declarat compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) sau alineatul (3) din TFUE.

| (118) | În ceea ce privește aplicabilitatea derogărilor prevăzute în tratat, Comisia a afirmat în decizia de inițiere a procedurii că ajutorul nu îndeplinește criteriile pentru a beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (2) litera (a), întrucât nu a constituit un ajutor cu caracter social, și că nu intră în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (2) litera (c). Din motive evidente, nici derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (3) literele (b) și (d) nu sunt aplicabile. Italia nu a contestat concluziile Comisiei în cursul procedurii oficiale de investigare. În ceea ce privește o posibilă prevalare de derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (3) literele (a) și (c), Comisia face referire la îndoielile pe care le-a exprimat în decizia de inițiere a procedurii (a se vedea secțiunea 3.3.2 din decizia de inițiere a procedurii). În observațiile sale, statul membru nu a susținut că ajutorul ar putea îndeplini criteriile pentru a beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (a) sau litera (c) și nici nu a furnizat informații în cadrul procedurii oficiale de investigare care să permită Comisiei să evalueze compatibilitatea schemelor în cauză din perspectiva derogărilor respective. În schimb, Italia (la fel precum părțile terțe interesate care au prezentat observații) a susținut că ajutorul a avut scopul de a repara pagubele provocate de calamități naturale, lăsând astfel să se înțeleagă că acesta ar trebui să fie evaluat pe baza derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b). Concluzia nu aduce atingere posibilității ca ajutoarele individuale acordate în cadrul schemelor de ajutoare să poată fi declarate compatibile în urma unei examinări de la caz la caz sau să poată intra sub incidența unei regulament de exceptare adoptat în conformitate cu articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 al Consiliului (63). |
| --- | --- |

(118)

În ceea ce privește aplicabilitatea derogărilor prevăzute în tratat, Comisia a afirmat în decizia de inițiere a procedurii că ajutorul nu îndeplinește criteriile pentru a beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (2) litera (a), întrucât nu a constituit un ajutor cu caracter social, și că nu intră în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (2) litera (c). Din motive evidente, nici derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (3) literele (b) și (d) nu sunt aplicabile. Italia nu a contestat concluziile Comisiei în cursul procedurii oficiale de investigare. În ceea ce privește o posibilă prevalare de derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (3) literele (a) și (c), Comisia face referire la îndoielile pe care le-a exprimat în decizia de inițiere a procedurii (a se vedea secțiunea 3.3.2 din decizia de inițiere a procedurii). În observațiile sale, statul membru nu a susținut că ajutorul ar putea îndeplini criteriile pentru a beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (a) sau litera (c) și nici nu a furnizat informații în cadrul procedurii oficiale de investigare care să permită Comisiei să evalueze compatibilitatea schemelor în cauză din perspectiva derogărilor respective. În schimb, Italia (la fel precum părțile terțe interesate care au prezentat observații) a susținut că ajutorul a avut scopul de a repara pagubele provocate de calamități naturale, lăsând astfel să se înțeleagă că acesta ar trebui să fie evaluat pe baza derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b). Concluzia nu aduce atingere posibilității ca ajutoarele individuale acordate în cadrul schemelor de ajutoare să poată fi declarate compatibile în urma unei examinări de la caz la caz sau să poată intra sub incidența unei regulament de exceptare adoptat în conformitate cu articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 al Consiliului (63).

63

| (119) | Întrucât toate măsurile de reducere vizează în mod efectiv întreprinderile având sediul social sau sediul comercial în zone afectate de calamități naturale, Comisia va analiza dacă măsurile ar putea îndeplini criteriile pentru a beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (2) litera (b) ca „ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente extraordinare”. |
| --- | --- |

(119)

Întrucât toate măsurile de reducere vizează în mod efectiv întreprinderile având sediul social sau sediul comercial în zone afectate de calamități naturale, Comisia va analiza dacă măsurile ar putea îndeplini criteriile pentru a beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (2) litera (b) ca „ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente extraordinare”.

Ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale

Ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale

| (120) | Comisia a analizat schemele de ajutoare în cauză prin raportare la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, care prevede că „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale” sunt compatibile cu piața internă. |
| --- | --- |

(120)

Comisia a analizat schemele de ajutoare în cauză prin raportare la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, care prevede că „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale” sunt compatibile cu piața internă.

| (121) | Comisia trebuie să verifice dacă într-adevăr calamitățile indicate de Italia pot fi considerate „calamități naturale” în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b) și dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:






  (a) | pagubele pentru care se acordă despăgubirea sunt o consecință directă a calamității naturale în cauză; |
| --- | --- | --- |

(121)

Comisia trebuie să verifice dacă într-adevăr calamitățile indicate de Italia pot fi considerate „calamități naturale” în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b) și dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a)

pagubele pentru care se acordă despăgubirea sunt o consecință directă a calamității naturale în cauză;

| (b) | ajutorul este destinat doar reparării pagubelor cauzate de calamitatea naturală în cauză și nu conduce la o supracompensare a pagubelor suferite de beneficiari. |
| --- | --- |

(b)

ajutorul este destinat doar reparării pagubelor cauzate de calamitatea naturală în cauză și nu conduce la o supracompensare a pagubelor suferite de beneficiari.

| (122) | Legislația italiană identifică zonele afectate de unul dintre cele trei tipuri de calamități naturale: cutremure, inundații și erupții vulcanice. Comisia a susținut în mod consecvent poziția conform căreia cutremurele, inundațiile și erupțiile vulcanice constituie calamități naturale în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b); prin urmare, fiecare întreprindere care a suferit pagube ca urmare a unor astfel de calamități naturale poate beneficia de ajutor în limita cuantumului necesar pentru a repara pagubele respective (64). |
| --- | --- |

(122)

Legislația italiană identifică zonele afectate de unul dintre cele trei tipuri de calamități naturale: cutremure, inundații și erupții vulcanice. Comisia a susținut în mod consecvent poziția conform căreia cutremurele, inundațiile și erupțiile vulcanice constituie calamități naturale în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b); prin urmare, fiecare întreprindere care a suferit pagube ca urmare a unor astfel de calamități naturale poate beneficia de ajutor în limita cuantumului necesar pentru a repara pagubele respective (64).

64

| (123) | Cu toate acestea, schemele de ajutoare în cauză nu prevăd nicio definiție a „pagubelor” (indiferent dacă este vorba despre pagube materiale sau economice) și nici nu stabilesc vreo legătură între ajutorul acordat și pagubele suferite în urma calamității naturale (65). De asemenea, schemele de ajutoare nu limitează despăgubirea la suma necesară pentru repararea pagubelor directe efectiv suferite de beneficiarul în cauză. În cele din urmă, costurile eligibile nu sunt determinate în funcție de pagubele suferite de întreprinderi ca o consecință directă a calamității naturale. Acest fapt a fost confirmat de autoritățile italiene în cursul procedurii oficiale de investigare (a se vedea observațiile prezentate de INPS în considerentul 98). |
| --- | --- |

(123)

Cu toate acestea, schemele de ajutoare în cauză nu prevăd nicio definiție a „pagubelor” (indiferent dacă este vorba despre pagube materiale sau economice) și nici nu stabilesc vreo legătură între ajutorul acordat și pagubele suferite în urma calamității naturale (65). De asemenea, schemele de ajutoare nu limitează despăgubirea la suma necesară pentru repararea pagubelor directe efectiv suferite de beneficiarul în cauză. În cele din urmă, costurile eligibile nu sunt determinate în funcție de pagubele suferite de întreprinderi ca o consecință directă a calamității naturale. Acest fapt a fost confirmat de autoritățile italiene în cursul procedurii oficiale de investigare (a se vedea observațiile prezentate de INPS în considerentul 98).

65

| (124) | Comisia concluzionează că schemele de ajutoare au conferit avantaje nu numai întreprinderilor care au suferit un prejudiciu efectiv, ci tuturor întreprinderilor care au sediul social sau sediul comercial în zonele desemnate ca zone calamitate de autoritățile italiene, indiferent dacă acestea au suferit pagube efective ca urmare a calamității respective. |
| --- | --- |

(124)

Comisia concluzionează că schemele de ajutoare au conferit avantaje nu numai întreprinderilor care au suferit un prejudiciu efectiv, ci tuturor întreprinderilor care au sediul social sau sediul comercial în zonele desemnate ca zone calamitate de autoritățile italiene, indiferent dacă acestea au suferit pagube efective ca urmare a calamității respective.

| (125) | Având în vedere cele de mai sus, măsurile în cauză, prin natura lor și prin mecanismele de funcționare, nu sunt destinate să asigure că ajutorul acordat este limitat la suma necesară pentru repararea pagubelor provocate de calamități naturale. |
| --- | --- |

(125)

Având în vedere cele de mai sus, măsurile în cauză, prin natura lor și prin mecanismele de funcționare, nu sunt destinate să asigure că ajutorul acordat este limitat la suma necesară pentru repararea pagubelor provocate de calamități naturale.

| (126) | Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că procedura oficială de investigare nu a înlăturat îndoielile Comisiei cu privire la compatibilitatea măsurilor cu piața internă. |
| --- | --- |

(126)

Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că procedura oficială de investigare nu a înlăturat îndoielile Comisiei cu privire la compatibilitatea măsurilor cu piața internă.

| (127) | Prin urmare, întrucât ajutorul nu îndeplinește criteriile pentru a beneficia de derogările prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE, Comisia constată că schemele de ajutoare în cauză sunt incompatibile cu piața internă. |
| --- | --- |

(127)

Prin urmare, întrucât ajutorul nu îndeplinește criteriile pentru a beneficia de derogările prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE, Comisia constată că schemele de ajutoare în cauză sunt incompatibile cu piața internă.

| (128) | Compatibilitatea măsurilor cu legislația Uniunii atunci când acestea sunt aplicate în domeniul pescuitului și al acvaculturii trebuie să fie evaluată având în vedere orientările pentru evaluarea ajutoarelor de stat în sectorul pescuitului și al acvaculturii aplicabile la data intrării în vigoare a schemei de ajutoare în cauză. Comisia a publicat astfel de orientări, în care specifică modul în care intenționează să aplice tratatul ajutoarelor de stat în sectorul pescuitului și al acvaculturii, începând din 2001. |
| --- | --- |

(128)

Compatibilitatea măsurilor cu legislația Uniunii atunci când acestea sunt aplicate în domeniul pescuitului și al acvaculturii trebuie să fie evaluată având în vedere orientările pentru evaluarea ajutoarelor de stat în sectorul pescuitului și al acvaculturii aplicabile la data intrării în vigoare a schemei de ajutoare în cauză. Comisia a publicat astfel de orientări, în care specifică modul în care intenționează să aplice tratatul ajutoarelor de stat în sectorul pescuitului și al acvaculturii, începând din 2001.

| (129) | În conformitate cu orientările menționate, cerințele pentru ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sunt în mare măsură aceleași precum cele expuse mai sus și Comisia concluzionează că observațiile formulate în prezenta secțiune se aplică, de asemenea, în cazul oricărui ajutor acordat în cadrul măsurilor adoptate în sectorul pescuitului și al acvaculturii. |
| --- | --- |

(129)

În conformitate cu orientările menționate, cerințele pentru ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sunt în mare măsură aceleași precum cele expuse mai sus și Comisia concluzionează că observațiile formulate în prezenta secțiune se aplică, de asemenea, în cazul oricărui ajutor acordat în cadrul măsurilor adoptate în sectorul pescuitului și al acvaculturii.

Observațiile părților interesate

Observațiile părților interesate

| (130) | Observații cu privire la îndoielile exprimate de Comisie în decizia de inițiere a procedurii au fost prezentate de autoritățile italiene și de alte patru părți interesate: cabinetul de avocatură Chiti, cabinetul de avocatură Preve-Gavioli, Confindustria și CGIL L'Aquila. |
| --- | --- |

(130)

Observații cu privire la îndoielile exprimate de Comisie în decizia de inițiere a procedurii au fost prezentate de autoritățile italiene și de alte patru părți interesate: cabinetul de avocatură Chiti, cabinetul de avocatură Preve-Gavioli, Confindustria și CGIL L'Aquila.

| (131) | Toate părțile interesate au evidențiat faptul că, în conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sunt compatibile cu piața internă. Măsurile în cauză au vizat întreprinderile situate în zonele afectate de inundații, cutremure și erupții vulcanice. Cu toate acestea, în secțiunea precedentă („Ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale”), Comisia a constatat că măsurile în cauză, prin natura lor și prin mecanismele de funcționare ale acestora, nu au fost concepute în vederea reparării pagubelor provocate de calamități naturale în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b). |
| --- | --- |

(131)

Toate părțile interesate au evidențiat faptul că, în conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sunt compatibile cu piața internă. Măsurile în cauză au vizat întreprinderile situate în zonele afectate de inundații, cutremure și erupții vulcanice. Cu toate acestea, în secțiunea precedentă („Ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale”), Comisia a constatat că măsurile în cauză, prin natura lor și prin mecanismele de funcționare ale acestora, nu au fost concepute în vederea reparării pagubelor provocate de calamități naturale în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b).

| (132) | Cabinetul de avocatură Chiti și Confindustria susțin, de asemenea, că ajutoarele prevăzute de unele dintre măsuri au fost acordate doar după ce s-au verificat pagubele reale suferite de fiecare întreprindere. Nu se poate exclude posibilitatea că, în anumite cazuri, ajutorul acordat în temeiul măsurilor nu a depășit valoarea necesară pentru a repara pagubele efectiv suferite de beneficiar ca urmare directă a calamității, astfel încât ajutorul acordat întreprinderii respective ar trebui să fie considerat compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b). Cu toate acestea, măsurile respective, prin natura lor și prin mecanismele de funcționare ale acestora, nu sunt concepute pentru a exclude orice formă de supracompensare a pagubelor și pentru a repara numai pagubele provocate de calamități naturale. Astfel cum s-a explicat în secțiunea precedentă („Ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale”), domeniul de aplicare a măsurilor este mult mai larg, întrucât acestea nu impun ca ajutorul să fie legat în mod direct de pagubele suferite ca urmare a calamității naturale. Întrucât nu au creat o astfel de legătură, măsurile nu reușesc să limiteze despăgubirea la suma necesară pentru a repara pagubele efectiv suferite de întreprinderi. Inclusiv în cazul în care beneficiarii trebuie să dovedească că au suferit pagube importante, precum în cazul regiunii Piemont, legislația nu limitează cuantumul ajutorului la pierderile constatate cauzate de inundații. În ceea ce privește observațiile autorităților italiene referitoare la impactul cutremurului din 2009 asupra structurii sociale și economice din regiunea Abruzzo și, în special, asupra zonei afectate de acest cutremur extraordinar de violent și distructiv, Comisia atrage atenția încă o dată asupra faptului că, în conformitate cu tratatul și în concordanță cu practicile constante ale Comisiei (66), trebuie să existe o legătură directă și clară între evenimentul care a provocat pagubele și ajutorul de stat destinat remedierii acestora. O astfel de legătură trebuie stabilită la nivelul fiecărei întreprinderi și nu la nivel macroeconomic, astfel cum s-a întâmplat în cazul măsurii care face obiectul anchetei [pentru cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, măsura notificată care face obiectul cazului SA.35083 (12/C)]. |
| --- | --- |

(132)

Cabinetul de avocatură Chiti și Confindustria susțin, de asemenea, că ajutoarele prevăzute de unele dintre măsuri au fost acordate doar după ce s-au verificat pagubele reale suferite de fiecare întreprindere. Nu se poate exclude posibilitatea că, în anumite cazuri, ajutorul acordat în temeiul măsurilor nu a depășit valoarea necesară pentru a repara pagubele efectiv suferite de beneficiar ca urmare directă a calamității, astfel încât ajutorul acordat întreprinderii respective ar trebui să fie considerat compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b). Cu toate acestea, măsurile respective, prin natura lor și prin mecanismele de funcționare ale acestora, nu sunt concepute pentru a exclude orice formă de supracompensare a pagubelor și pentru a repara numai pagubele provocate de calamități naturale. Astfel cum s-a explicat în secțiunea precedentă („Ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale”), domeniul de aplicare a măsurilor este mult mai larg, întrucât acestea nu impun ca ajutorul să fie legat în mod direct de pagubele suferite ca urmare a calamității naturale. Întrucât nu au creat o astfel de legătură, măsurile nu reușesc să limiteze despăgubirea la suma necesară pentru a repara pagubele efectiv suferite de întreprinderi. Inclusiv în cazul în care beneficiarii trebuie să dovedească că au suferit pagube importante, precum în cazul regiunii Piemont, legislația nu limitează cuantumul ajutorului la pierderile constatate cauzate de inundații. În ceea ce privește observațiile autorităților italiene referitoare la impactul cutremurului din 2009 asupra structurii sociale și economice din regiunea Abruzzo și, în special, asupra zonei afectate de acest cutremur extraordinar de violent și distructiv, Comisia atrage atenția încă o dată asupra faptului că, în conformitate cu tratatul și în concordanță cu practicile constante ale Comisiei (66), trebuie să existe o legătură directă și clară între evenimentul care a provocat pagubele și ajutorul de stat destinat remedierii acestora. O astfel de legătură trebuie stabilită la nivelul fiecărei întreprinderi și nu la nivel macroeconomic, astfel cum s-a întâmplat în cazul măsurii care face obiectul anchetei [pentru cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, măsura notificată care face obiectul cazului SA.35083 (12/C)].

66

| (133) | Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că observațiile prezentate de părțile terțe interesate în cursul procedurii oficiale de investigare nu au înlăturat îndoielile Comisiei și că măsurile în cauză constituie ajutor de stat care este incompatibil cu piața internă. |
| --- | --- |

(133)

Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că observațiile prezentate de părțile terțe interesate în cursul procedurii oficiale de investigare nu au înlăturat îndoielile Comisiei și că măsurile în cauză constituie ajutor de stat care este incompatibil cu piața internă.

Consecințele prezentei decizii

Consecințele prezentei decizii

| (134) | Prezenta decizie trebuie să fie pusă în aplicare imediat, ceea ce, printre altele, implică faptul că ajutoarele acordate ilegal și declarate incompatibile trebuie să fie recuperate. Comisia observă că o decizie negativă referitoare la o schemă de ajutoare nu aduce atingere posibilității că anumite avantaje acordate în temeiul schemei de ajutoare respective să nu constituie ajutor în sine sau să poată fi considerate, total sau parțial, ajutor de stat compatibil cu piața internă pe baza meritelor proprii (de exemplu, pentru că avantajul este acordat persoanelor fizice care nu desfășoară o activitate economică și care, prin urmare, nu trebuie să fie considerate întreprinderi sau pentru că, în anumite cazuri, avantajul se încadrează în limitele prevăzute de regulamentul de minimis aplicabil sau pentru că avantajul este acordat în conformitate cu o schemă de ajutoare aprobată sau cu un regulament de exceptare). |
| --- | --- |

(134)

Prezenta decizie trebuie să fie pusă în aplicare imediat, ceea ce, printre altele, implică faptul că ajutoarele acordate ilegal și declarate incompatibile trebuie să fie recuperate. Comisia observă că o decizie negativă referitoare la o schemă de ajutoare nu aduce atingere posibilității că anumite avantaje acordate în temeiul schemei de ajutoare respective să nu constituie ajutor în sine sau să poată fi considerate, total sau parțial, ajutor de stat compatibil cu piața internă pe baza meritelor proprii (de exemplu, pentru că avantajul este acordat persoanelor fizice care nu desfășoară o activitate economică și care, prin urmare, nu trebuie să fie considerate întreprinderi sau pentru că, în anumite cazuri, avantajul se încadrează în limitele prevăzute de regulamentul de minimis aplicabil sau pentru că avantajul este acordat în conformitate cu o schemă de ajutoare aprobată sau cu un regulament de exceptare).

de minimis

| (135) | Italia trebuie să anuleze toate plățile restante aferente ajutorului în cadrul oricăreia dintre schemele menționate în considerentul 109 din prezenta decizie, începând de la data adoptării prezentei decizii. De la data menționată, niciuna dintre scheme nu poate fi utilizată ca bază de referință pentru acordarea sau plata ajutoarelor viitoare. |
| --- | --- |

(135)

Italia trebuie să anuleze toate plățile restante aferente ajutorului în cadrul oricăreia dintre schemele menționate în considerentul 109 din prezenta decizie, începând de la data adoptării prezentei decizii. De la data menționată, niciuna dintre scheme nu poate fi utilizată ca bază de referință pentru acordarea sau plata ajutoarelor viitoare.

| (136) | În ceea ce privește ajutoarele acordate fiecărei întreprinderi în cadrul măsurilor care fac obiectul prezentei anchete înainte de data deciziei de inițiere a procedurii și a ordinului de suspendare (a se vedea considerentul 54), schema de ajutoare ar trebui să fie considerată compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, cu condiția să poată fi stabilită o legătură clară și directă între pagubele suferite de întreprindere ca urmare a calamității naturale și ajutorul de stat acordat (67). Trebuie acordată o atenție deosebită pentru a evita orice supracompensare a pagubelor suferite de fiecare întreprindere. De asemenea, orice despăgubire pentru astfel de pagube primită din orice sursă trebuie să fie dedusă și trebuie să se asigure că nu există suprapuneri ale ajutorului acordat în cadrul schemei în cauză și ajutoarele acordate în temeiul altor măsuri care vizează aceleași costuri eligibile. |
| --- | --- |

(136)

În ceea ce privește ajutoarele acordate fiecărei întreprinderi în cadrul măsurilor care fac obiectul prezentei anchete înainte de data deciziei de inițiere a procedurii și a ordinului de suspendare (a se vedea considerentul 54), schema de ajutoare ar trebui să fie considerată compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, cu condiția să poată fi stabilită o legătură clară și directă între pagubele suferite de întreprindere ca urmare a calamității naturale și ajutorul de stat acordat (67). Trebuie acordată o atenție deosebită pentru a evita orice supracompensare a pagubelor suferite de fiecare întreprindere. De asemenea, orice despăgubire pentru astfel de pagube primită din orice sursă trebuie să fie dedusă și trebuie să se asigure că nu există suprapuneri ale ajutorului acordat în cadrul schemei în cauză și ajutoarele acordate în temeiul altor măsuri care vizează aceleași costuri eligibile.

67

Recuperarea ajutorului

Recuperarea ajutorului

| (137) | În conformitate cu tratatul și cu jurisprudența constantă a Curții de Justiție, atunci când Comisia constată că ajutorul este incompatibil cu piața internă, aceasta are competența de a decide ca statul în cauză să îl anuleze sau să îl modifice (68). De asemenea, Curtea a susținut în mod consecvent că obligația unui stat de a elimina ajutorul considerat de Comisie ca fiind incompatibil cu piața internă are rolul de a restabili situația existentă anterior acordării ajutorului (69). Curtea a stabilit faptul că obiectivul este atins odată cu rambursarea de către beneficiar a sumelor acordate sub formă de ajutor ilegal, pierzând astfel avantajul de care beneficiase față de concurenții săi de pe piață, și după restabilirea situației anterioare acordării ajutorului (70). |
| --- | --- |

(137)

În conformitate cu tratatul și cu jurisprudența constantă a Curții de Justiție, atunci când Comisia constată că ajutorul este incompatibil cu piața internă, aceasta are competența de a decide ca statul în cauză să îl anuleze sau să îl modifice (68). De asemenea, Curtea a susținut în mod consecvent că obligația unui stat de a elimina ajutorul considerat de Comisie ca fiind incompatibil cu piața internă are rolul de a restabili situația existentă anterior acordării ajutorului (69). Curtea a stabilit faptul că obiectivul este atins odată cu rambursarea de către beneficiar a sumelor acordate sub formă de ajutor ilegal, pierzând astfel avantajul de care beneficiase față de concurenții săi de pe piață, și după restabilirea situației anterioare acordării ajutorului (70).

68

69

70

| (138) | În conformitate cu jurisprudența citată, articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 prevede că „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar”. |
| --- | --- |

(138)

În conformitate cu jurisprudența citată, articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 prevede că „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar”.

| (139) | Prin urmare, atunci când se constată că ajutorul care face obiectul anchetei constituie ajutor ilegal și incompatibil, acesta trebuie să fie recuperat, în principiu, astfel încât să se restabilească situația care exista pe piață înainte de acordarea ajutorului. Cu toate acestea, Regulamentul (CE) nr. 659/1999 impune limite ale dispozițiilor privind recuperarea. Articolul 14 alineatul (1) prevede următoarele: „Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar”, care ar putea fi, de exemplu, protecția securității juridice și a încrederii legitime. Curtea de Justiție a recunoscut, de asemenea, o singură excepție de la obligația unui stat membru de a pune în aplicare o decizie de recuperare care îi este adresată, și anume existența unor circumstanțe excepționale care ar face absolut imposibilă pentru statul membru respectiv executarea deciziei în mod corespunzător (71). |
| --- | --- |

(139)

Prin urmare, atunci când se constată că ajutorul care face obiectul anchetei constituie ajutor ilegal și incompatibil, acesta trebuie să fie recuperat, în principiu, astfel încât să se restabilească situația care exista pe piață înainte de acordarea ajutorului. Cu toate acestea, Regulamentul (CE) nr. 659/1999 impune limite ale dispozițiilor privind recuperarea. Articolul 14 alineatul (1) prevede următoarele: „Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar”, care ar putea fi, de exemplu, protecția securității juridice și a încrederii legitime. Curtea de Justiție a recunoscut, de asemenea, o singură excepție de la obligația unui stat membru de a pune în aplicare o decizie de recuperare care îi este adresată, și anume existența unor circumstanțe excepționale care ar face absolut imposibilă pentru statul membru respectiv executarea deciziei în mod corespunzător (71).

71

| (140) | În cursul procedurii oficiale de investigare, părțile interesate (Confindustria și cabinetul de avocatură Chiti), precum și autoritățile italiene au invocat astfel de excepții, iar Comisia trebuie să examineze dacă acestea se aplică în speță pentru a stabili dacă este necesară recuperarea. |
| --- | --- |

(140)

În cursul procedurii oficiale de investigare, părțile interesate (Confindustria și cabinetul de avocatură Chiti), precum și autoritățile italiene au invocat astfel de excepții, iar Comisia trebuie să examineze dacă acestea se aplică în speță pentru a stabili dacă este necesară recuperarea.

| (141) | Confindustria invocă principiul încrederii legitime (considerentul 80). Comisia subliniază că, în principiu, beneficiarul unei măsuri de ajutor care nu a fost notificată nu poate contesta un ordin de recuperare invocând încrederea legitimă că ajutorul este legal (72), întrucât un operator economic diligent, în mod normal, ar trebui să fie în măsură să stabilească dacă ajutorul a fost notificat Comisiei (73). De asemenea, în cazurile de față, Comisia nu a oferit autorităților italiene sau beneficiarilor niciun motiv pentru a crea o încredere legitimă (74). |
| --- | --- |

(141)

Confindustria invocă principiul încrederii legitime (considerentul 80). Comisia subliniază că, în principiu, beneficiarul unei măsuri de ajutor care nu a fost notificată nu poate contesta un ordin de recuperare invocând încrederea legitimă că ajutorul este legal (72), întrucât un operator economic diligent, în mod normal, ar trebui să fie în măsură să stabilească dacă ajutorul a fost notificat Comisiei (73). De asemenea, în cazurile de față, Comisia nu a oferit autorităților italiene sau beneficiarilor niciun motiv pentru a crea o încredere legitimă (74).

72

73

74

| (142) | În observațiile sale (a se vedea considerentul 80), Confindustria invocă, de asemenea, termenul de prescripție de 10 ani prevăzut la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. Regulamentul prevede că, atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar; cu toate acestea, prerogativele Comisiei de recuperare a ajutorului sunt supuse unui termen de prescripție de 10 ani. Orice măsură adoptată de către Comisie sau, la solicitarea acesteia, de către un stat membru, cu privire la ajutorul ilegal întrerupe termenul de prescripție. După fiecare întrerupere, începe să curgă din nou termenul de prescripție. Comisia a fost informată cu privire la existența măsurilor în 2011 și a luat măsuri cu privire la ajutorul ilegal prin solicitarea de informații de la autoritățile italiene la 25 iulie 2011. Comisia a adoptat decizia de inițiere a procedurii oficiale de investigare la 17 octombrie 2012; legea de instituire a primelor măsuri care fac obiectul anchetei a fost adoptată de Italia la 27 decembrie 2002 (a se vedea considerentul 22). Prin urmare, termenul de prescripție pentru recuperarea ajutorului care este prevăzut la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 nu a expirat pentru niciuna dintre măsurile de reducere care fac obiectul prezentei decizii. |
| --- | --- |

(142)

În observațiile sale (a se vedea considerentul 80), Confindustria invocă, de asemenea, termenul de prescripție de 10 ani prevăzut la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. Regulamentul prevede că, atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar; cu toate acestea, prerogativele Comisiei de recuperare a ajutorului sunt supuse unui termen de prescripție de 10 ani. Orice măsură adoptată de către Comisie sau, la solicitarea acesteia, de către un stat membru, cu privire la ajutorul ilegal întrerupe termenul de prescripție. După fiecare întrerupere, începe să curgă din nou termenul de prescripție. Comisia a fost informată cu privire la existența măsurilor în 2011 și a luat măsuri cu privire la ajutorul ilegal prin solicitarea de informații de la autoritățile italiene la 25 iulie 2011. Comisia a adoptat decizia de inițiere a procedurii oficiale de investigare la 17 octombrie 2012; legea de instituire a primelor măsuri care fac obiectul anchetei a fost adoptată de Italia la 27 decembrie 2002 (a se vedea considerentul 22). Prin urmare, termenul de prescripție pentru recuperarea ajutorului care este prevăzut la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 nu a expirat pentru niciuna dintre măsurile de reducere care fac obiectul prezentei decizii.

| (143) | Cabinetul de avocatură Chiti susține (a se vedea considerentul 73) că, de la sfârșitul anului 1994 până în 2011, nicio autoritate națională sau comunitară nu a luat atitudine cu privire la legalitatea avantajelor acordate; Comisia constată că ajutorul care face obiectul anchetei a fost acordat doar la intrarea în vigoare a măsurilor de reducere. Până în acel moment, întreprinderile au avut obligația de a plăti suma totală datorată cu titlu de impozite și contribuții. Întreprinderile au început să beneficieze de reducerea sumelor datorate cu titlu de impozite și contribuții abia în 2003. În aceste condiții, nu se poate invoca termenul de prescripție (invocat de Confindustria, a se vedea considerentul 142) sau principiul încrederii legitime (astfel cum a fost invocat în observațiile ulterioare ale Confindustria, a se vedea considerentul 141). În această privință, trebuie amintit că simpla lipsă de acțiune din partea unor instituții naționale sau comunitare nu poate constitui un temei pentru crearea încrederii legitime. Prin urmare, pe baza raționamentului prezentat în considerentele anterioare, argumentul cu privire la acest aspect invocat de partea interesată este respins. |
| --- | --- |

(143)

Cabinetul de avocatură Chiti susține (a se vedea considerentul 73) că, de la sfârșitul anului 1994 până în 2011, nicio autoritate națională sau comunitară nu a luat atitudine cu privire la legalitatea avantajelor acordate; Comisia constată că ajutorul care face obiectul anchetei a fost acordat doar la intrarea în vigoare a măsurilor de reducere. Până în acel moment, întreprinderile au avut obligația de a plăti suma totală datorată cu titlu de impozite și contribuții. Întreprinderile au început să beneficieze de reducerea sumelor datorate cu titlu de impozite și contribuții abia în 2003. În aceste condiții, nu se poate invoca termenul de prescripție (invocat de Confindustria, a se vedea considerentul 142) sau principiul încrederii legitime (astfel cum a fost invocat în observațiile ulterioare ale Confindustria, a se vedea considerentul 141). În această privință, trebuie amintit că simpla lipsă de acțiune din partea unor instituții naționale sau comunitare nu poate constitui un temei pentru crearea încrederii legitime. Prin urmare, pe baza raționamentului prezentat în considerentele anterioare, argumentul cu privire la acest aspect invocat de partea interesată este respins.

| (144) | În ceea ce privește argumentul cabinetului de avocatură Chiti, care invocă principiul securității juridice (a se vedea considerentul 73), nu există niciun motiv să se facă o diferență între acest caz și cazul Lucchini (75). Prin urmare, Comisia consideră că existența hotărârilor definitive pronunțate de instanțele naționale nu împiedică rambursarea ajutorului. |
| --- | --- |

(144)

În ceea ce privește argumentul cabinetului de avocatură Chiti, care invocă principiul securității juridice (a se vedea considerentul 73), nu există niciun motiv să se facă o diferență între acest caz și cazul Lucchini (75). Prin urmare, Comisia consideră că existența hotărârilor definitive pronunțate de instanțele naționale nu împiedică rambursarea ajutorului.

Lucchini

75

Circumstanțe excepționale: imposibilitatea absolută de recuperare a ajutorului

Circumstanțe excepționale: imposibilitatea absolută de recuperare a ajutorului

| (145) | În temeiul articolului 288 din TFUE, statul membru căruia îi este adresată o decizie de recuperare a ajutorului este obligat să pună în aplicare decizia. Astfel cum s-a arătat mai sus, Curtea a identificat o excepție de la această obligație, și anume cazul în care statele membre demonstrează existența unor circumstanțe excepționale care ar face absolut imposibilă executarea deciziei. |
| --- | --- |

(145)

În temeiul articolului 288 din TFUE, statul membru căruia îi este adresată o decizie de recuperare a ajutorului este obligat să pună în aplicare decizia. Astfel cum s-a arătat mai sus, Curtea a identificat o excepție de la această obligație, și anume cazul în care statele membre demonstrează existența unor circumstanțe excepționale care ar face absolut imposibilă executarea deciziei.

| (146) | De regulă, statele membre invocă acest argument în cadrul discuțiilor cu Comisia după adoptarea unei decizii prin care se dispune recuperarea ajutorului (76). Cu toate acestea, în speță, Italia a susținut anterior adoptării deciziei că, pentru anumite măsuri, nu ar trebui dispusă recuperarea deoarece executarea deciziei ar fi absolut imposibil de pus în aplicare. Întrucât Italia a ridicat această problemă în cursul procedurii oficiale de investigare și întrucât un principiu general de drept prevede că nimeni nu poate avea obligația de a face imposibilul, Comisia consideră că această chestiune trebuie tratată în cadrul deciziei (77). |
| --- | --- |

(146)

De regulă, statele membre invocă acest argument în cadrul discuțiilor cu Comisia după adoptarea unei decizii prin care se dispune recuperarea ajutorului (76). Cu toate acestea, în speță, Italia a susținut anterior adoptării deciziei că, pentru anumite măsuri, nu ar trebui dispusă recuperarea deoarece executarea deciziei ar fi absolut imposibil de pus în aplicare. Întrucât Italia a ridicat această problemă în cursul procedurii oficiale de investigare și întrucât un principiu general de drept prevede că nimeni nu poate avea obligația de a face imposibilul, Comisia consideră că această chestiune trebuie tratată în cadrul deciziei (77).

76

77

| (147) | În primul rând, ar trebui reamintit că o interpretare foarte strictă a conceptului de „imposibilitate absolută” a fost oferită în mod constant de Curtea de Justiție. Condiția imposibilității absolute de recuperare nu este îndeplinită atunci când statul membru se limitează la a informa Comisia cu privire la dificultățile juridice, politice sau practice pe care le prezintă punerea în aplicare a deciziei (78). Singura situație în care „imposibilitatea absolută” poate fi acceptată este atunci când recuperarea ar fi imposibilă, de la bun început, în termeni obiectivi și absoluți (79). |
| --- | --- |

(147)

În primul rând, ar trebui reamintit că o interpretare foarte strictă a conceptului de „imposibilitate absolută” a fost oferită în mod constant de Curtea de Justiție. Condiția imposibilității absolute de recuperare nu este îndeplinită atunci când statul membru se limitează la a informa Comisia cu privire la dificultățile juridice, politice sau practice pe care le prezintă punerea în aplicare a deciziei (78). Singura situație în care „imposibilitatea absolută” poate fi acceptată este atunci când recuperarea ar fi imposibilă, de la bun început, în termeni obiectivi și absoluți (79).

78

79

| (148) | În speță, autoritățile italiene au susținut în repetate rânduri că un calcul precis al cuantumului ajutorului incompatibil care trebuie recuperat este absolut imposibil. Conform Codului civil (articolul 2200 și dreptului fiscal italian, autoritățile italiene susțin că întreprinderile au obligația de a păstra evidențele comerciale și contabile numai 10 ani. Documentele justificative cu privire la pagubele provocate de o calamitate naturală trebuie să fie pregătite pe baza unor documente oficiale (evidențe comerciale și contabile) redactate la momentul evenimentului. Prin urmare, în cazul evenimentelor care au avut loc cu mai mult de 10 ani în urmă, nu este posibil să se stabilească cuantumul pagubelor suferite de către beneficiarii individuali sau suma deja compensată din alte surse, cum ar fi o asigurare sau alte măsuri de ajutor. Pentru majoritatea măsurilor care fac obiectul anchetei, au trecut peste 10 ani de la calamitatea naturală. Acest lucru este valabil pentru toate evenimentele referitoare la cazul SA.33083 (12/C), și anume cutremurul care a avut loc în estul Siciliei în 1990, inundațiile care au avut loc în nordul Italiei în 1994, cutremurul care a avut loc în regiunile Marche și Umbria în 1997, cutremurul care a avut loc în regiunile Molise și Puglia în 2002 și cutremurul și erupțiile vulcanului Etna care au avut loc în provincia Catania în 2002. Prin urmare, Italia consideră că, pentru evenimentele respective, nu mai este posibil să se identifice documentele care dovedesc pagubele suferite (sau despăgubirile primite). |
| --- | --- |

(148)

În speță, autoritățile italiene au susținut în repetate rânduri că un calcul precis al cuantumului ajutorului incompatibil care trebuie recuperat este absolut imposibil. Conform Codului civil (articolul 2200 și dreptului fiscal italian, autoritățile italiene susțin că întreprinderile au obligația de a păstra evidențele comerciale și contabile numai 10 ani. Documentele justificative cu privire la pagubele provocate de o calamitate naturală trebuie să fie pregătite pe baza unor documente oficiale (evidențe comerciale și contabile) redactate la momentul evenimentului. Prin urmare, în cazul evenimentelor care au avut loc cu mai mult de 10 ani în urmă, nu este posibil să se stabilească cuantumul pagubelor suferite de către beneficiarii individuali sau suma deja compensată din alte surse, cum ar fi o asigurare sau alte măsuri de ajutor. Pentru majoritatea măsurilor care fac obiectul anchetei, au trecut peste 10 ani de la calamitatea naturală. Acest lucru este valabil pentru toate evenimentele referitoare la cazul SA.33083 (12/C), și anume cutremurul care a avut loc în estul Siciliei în 1990, inundațiile care au avut loc în nordul Italiei în 1994, cutremurul care a avut loc în regiunile Marche și Umbria în 1997, cutremurul care a avut loc în regiunile Molise și Puglia în 2002 și cutremurul și erupțiile vulcanului Etna care au avut loc în provincia Catania în 2002. Prin urmare, Italia consideră că, pentru evenimentele respective, nu mai este posibil să se identifice documentele care dovedesc pagubele suferite (sau despăgubirile primite).

| (149) | În conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale” sunt compatibile cu piața internă; acestea sunt incompatibile și trebuie recuperate numai în cazul în care acestea depășesc pagubele suferite. Cu toate acestea, marea majoritate a beneficiarilor care au suferit pagube în urma calamităților naturale care au avut loc cu mai mult de 10 ani în urmă nu mai dețin documentele necesare pentru a demonstra pagubele suferite sau cuantumul acestora, întrucât, în temeiul dreptului italian, întreprinderile nu sunt obligate să mențină evidențe comerciale și contabile mai mult de 10 ani. Prin urmare, în cazul în care Comisia ar dispune recuperarea cuantumului ajutorului care depășește nivelul pagubelor pentru care beneficiarii pot furniza totuși dovezi, statul membru ar trebui să recupereze un ajutor care era compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) și la care întreprinderile care au suferit pagube ca urmare a unei calamități naturale aveau dreptul. |
| --- | --- |

(149)

În conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale” sunt compatibile cu piața internă; acestea sunt incompatibile și trebuie recuperate numai în cazul în care acestea depășesc pagubele suferite. Cu toate acestea, marea majoritate a beneficiarilor care au suferit pagube în urma calamităților naturale care au avut loc cu mai mult de 10 ani în urmă nu mai dețin documentele necesare pentru a demonstra pagubele suferite sau cuantumul acestora, întrucât, în temeiul dreptului italian, întreprinderile nu sunt obligate să mențină evidențe comerciale și contabile mai mult de 10 ani. Prin urmare, în cazul în care Comisia ar dispune recuperarea cuantumului ajutorului care depășește nivelul pagubelor pentru care beneficiarii pot furniza totuși dovezi, statul membru ar trebui să recupereze un ajutor care era compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) și la care întreprinderile care au suferit pagube ca urmare a unei calamități naturale aveau dreptul.

| (150) | În principiu, Comisia ar trebui să dispună recuperarea ajutorului incompatibil acordat de Italia în cadrul măsurilor menționate în considerentul 109. Cu toate acestea, (a) beneficiarii măsurilor sunt întreprinderi situate în zone afectate de calamități naturale, (b) ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale constituie ajutor de stat care este compatibil de drept cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, (c) majoritatea calamităților naturale respective au avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii și, în cele din urmă, (d) în temeiul dreptului național, beneficiarii ajutorului nu sunt obligați să păstreze evidențe pentru o perioadă mai mare de 10 ani, astfel încât ar fi imposibil în termeni obiectivi și absoluți să se stabilească cuantumul exact al pagubelor suferite ca o consecință directă a calamității naturale. Prin urmare, în circumstanțele foarte specifice ale măsurilor de ajutor care fac obiectul prezentei decizii, Comisia acceptă faptul că, pentru calamitățile naturale care au avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii, este imposibil din punct de vedere juridic și faptic să se obțină informațiile necesare pentru a calcula valoarea exactă a ajutorului incompatibil care trebuie recuperat. În consecință, executarea unui ordin de recuperare în aceste condiții ar fi imposibilă în termeni obiectivi și absoluți. |
| --- | --- |

(150)

În principiu, Comisia ar trebui să dispună recuperarea ajutorului incompatibil acordat de Italia în cadrul măsurilor menționate în considerentul 109. Cu toate acestea, (a) beneficiarii măsurilor sunt întreprinderi situate în zone afectate de calamități naturale, (b) ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale constituie ajutor de stat care este compatibil de drept cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, (c) majoritatea calamităților naturale respective au avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii și, în cele din urmă, (d) în temeiul dreptului național, beneficiarii ajutorului nu sunt obligați să păstreze evidențe pentru o perioadă mai mare de 10 ani, astfel încât ar fi imposibil în termeni obiectivi și absoluți să se stabilească cuantumul exact al pagubelor suferite ca o consecință directă a calamității naturale. Prin urmare, în circumstanțele foarte specifice ale măsurilor de ajutor care fac obiectul prezentei decizii, Comisia acceptă faptul că, pentru calamitățile naturale care au avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii, este imposibil din punct de vedere juridic și faptic să se obțină informațiile necesare pentru a calcula valoarea exactă a ajutorului incompatibil care trebuie recuperat. În consecință, executarea unui ordin de recuperare în aceste condiții ar fi imposibilă în termeni obiectivi și absoluți.

| (151) | Cu toate acestea, imposibilitatea calculării cuantumului exact al ajutorului incompatibil care trebuie recuperat nu se aplică întreprinderilor care nu aveau un sediu comercial (cum ar fi un sediu principal al activității sau un alt punct de lucru) în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului. Astfel de beneficiari ai măsurilor menționate în considerentul 109 nu trebuie excluși de la recuperare, întrucât aceștia nu ar fi putut suferi pagube directe cauzate de calamitatea naturală și, în consecință, nu au dreptul la ajutor compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE. Autoritățile italiene trebuie să stabilească dacă a existat un sediu comercial prin consultarea informațiilor din registrele publice pe durata evenimentului. |
| --- | --- |

(151)

Cu toate acestea, imposibilitatea calculării cuantumului exact al ajutorului incompatibil care trebuie recuperat nu se aplică întreprinderilor care nu aveau un sediu comercial (cum ar fi un sediu principal al activității sau un alt punct de lucru) în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului. Astfel de beneficiari ai măsurilor menționate în considerentul 109 nu trebuie excluși de la recuperare, întrucât aceștia nu ar fi putut suferi pagube directe cauzate de calamitatea naturală și, în consecință, nu au dreptul la ajutor compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE. Autoritățile italiene trebuie să stabilească dacă a existat un sediu comercial prin consultarea informațiilor din registrele publice pe durata evenimentului.

| (152) | În concluzie, Comisia consideră că, dată fiind natura specifică a cazurilor în discuție, ar fi absolut imposibil ca Italia să recupereze orice ajutor ilegal acordat în cadrul măsurilor care fac obiectul anchetei în cazurile în care calamitatea naturală a avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii, cu excepția ajutorului acordat beneficiarilor care nu aveau un sediu comercial în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului. În afară de categoria respectivă, nu ar trebui să se emită niciun ordin de recuperare a ajutoarelor acordate în cadrul schemelor ilegale și incompatibile în cazurile în care calamitatea naturală a avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii. |
| --- | --- |

(152)

În concluzie, Comisia consideră că, dată fiind natura specifică a cazurilor în discuție, ar fi absolut imposibil ca Italia să recupereze orice ajutor ilegal acordat în cadrul măsurilor care fac obiectul anchetei în cazurile în care calamitatea naturală a avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii, cu excepția ajutorului acordat beneficiarilor care nu aveau un sediu comercial în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului. În afară de categoria respectivă, nu ar trebui să se emită niciun ordin de recuperare a ajutoarelor acordate în cadrul schemelor ilegale și incompatibile în cazurile în care calamitatea naturală a avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii.

7.   CONCLUZIE

CONCLUZIE

| (153) | Comisia constată că Italia a pus în aplicare în mod ilegal măsurile de ajutor menționate în considerentul 109, încălcând articolul 108 alineatul (3) din TFUE. |
| --- | --- |

(153)

Comisia constată că Italia a pus în aplicare în mod ilegal măsurile de ajutor menționate în considerentul 109, încălcând articolul 108 alineatul (3) din TFUE.

| (154) | Având în vedere faptul că nu pot fi identificate motive pentru a concluziona că măsurile sunt compatibile cu piața internă, acestea trebuie considerate incompatibile. |
| --- | --- |

(154)

Având în vedere faptul că nu pot fi identificate motive pentru a concluziona că măsurile sunt compatibile cu piața internă, acestea trebuie considerate incompatibile.

| (155) | Articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 prevede că, „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar (...). Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar” (80). |
| --- | --- |

(155)

Articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 prevede că, „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar (...). Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar” (80).

80

| (156) | Având în vedere circumstanțele excepționale descrise în considerentele 147-152, nu ar trebui dispusă recuperarea atunci când ajutorul a fost acordat în cadrul măsurilor în cauză unor beneficiari individuali din zonele afectate de calamități naturale cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii, cu excepția cazului în care beneficiarul nu avea niciun sediu în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului. Italia a demonstrat că ar fi absolut imposibil să calculeze cuantumul exact al ajutorului incompatibil care trebuie recuperat. Este posibil ca beneficiarii individuali care sunt eligibili pentru ajutor compatibil cu piața internă în temeiul derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE să nu mai aibă la dispoziție documentele necesare pentru a dovedi pagubele cauzate de calamitatea naturală și pentru a arăta dacă au primit deja despăgubiri, în întregime sau în parte, pentru pagubele suferite. Cu toate acestea, ajutorul trebuie să fie recuperat în cazul în care acesta a fost acordat în cadrul oricăreia dintre măsurile în cauză unor beneficiari individuali care nu aveau un sediu comercial în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului (inclusiv în cazul în care calamitatea naturală a avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii). Italia trebuie să stabilească dacă a existat un sediu comercial prin consultarea informațiilor din registrele publice pe durata evenimentului. |
| --- | --- |

(156)

Având în vedere circumstanțele excepționale descrise în considerentele 147-152, nu ar trebui dispusă recuperarea atunci când ajutorul a fost acordat în cadrul măsurilor în cauză unor beneficiari individuali din zonele afectate de calamități naturale cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii, cu excepția cazului în care beneficiarul nu avea niciun sediu în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului. Italia a demonstrat că ar fi absolut imposibil să calculeze cuantumul exact al ajutorului incompatibil care trebuie recuperat. Este posibil ca beneficiarii individuali care sunt eligibili pentru ajutor compatibil cu piața internă în temeiul derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE să nu mai aibă la dispoziție documentele necesare pentru a dovedi pagubele cauzate de calamitatea naturală și pentru a arăta dacă au primit deja despăgubiri, în întregime sau în parte, pentru pagubele suferite. Cu toate acestea, ajutorul trebuie să fie recuperat în cazul în care acesta a fost acordat în cadrul oricăreia dintre măsurile în cauză unor beneficiari individuali care nu aveau un sediu comercial în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului (inclusiv în cazul în care calamitatea naturală a avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii). Italia trebuie să stabilească dacă a existat un sediu comercial prin consultarea informațiilor din registrele publice pe durata evenimentului.

| (157) | Prin urmare, Comisia va solicita Italiei să ia toate măsurile necesare pentru a recupera numai ajutoarele incompatibile acordate și plătite unor întreprinderi individuale în cadrul măsurilor menționate în considerentul 109, dar nu în cazurile individuale care îndeplinesc condițiile de compatibilitate cu piața internă în temeiul derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din tratat, astfel cum se explică în considerentul 136, sau în cazurile în care ajutorul individul este în conformitate cu regulamentul de minimis aplicabil sau în cazurile în care avantajul individual este acordat în conformitate cu o schemă de ajutoare aprobată sau cu un regulament de exceptare, astfel cum se explică în considerentul 134. În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Italia trebuie să solicite beneficiarilor să ramburseze ajutorul de stat ilegal și incompatibil menționat anterior. |
| --- | --- |

(157)

Prin urmare, Comisia va solicita Italiei să ia toate măsurile necesare pentru a recupera numai ajutoarele incompatibile acordate și plătite unor întreprinderi individuale în cadrul măsurilor menționate în considerentul 109, dar nu în cazurile individuale care îndeplinesc condițiile de compatibilitate cu piața internă în temeiul derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din tratat, astfel cum se explică în considerentul 136, sau în cazurile în care ajutorul individul este în conformitate cu regulamentul de minimis aplicabil sau în cazurile în care avantajul individual este acordat în conformitate cu o schemă de ajutoare aprobată sau cu un regulament de exceptare, astfel cum se explică în considerentul 134. În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Italia trebuie să solicite beneficiarilor să ramburseze ajutorul de stat ilegal și incompatibil menționat anterior.

de minimis

| (158) | În conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, ajutorul care trebuie să fie recuperat include dobânda calculată în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (81), de la data la care acesta a fost pus la dispoziția beneficiarului și până la recuperarea completă. |
| --- | --- |

(158)

În conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, ajutorul care trebuie să fie recuperat include dobânda calculată în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (81), de la data la care acesta a fost pus la dispoziția beneficiarului și până la recuperarea completă.

81

| (159) | Comisia solicită Italiei să returneze formularul atașat indicând progresele înregistrate în cadrul procedurii de recuperare, să întocmească o listă a beneficiarilor și să precizeze în mod clar măsurile adoptate pentru recuperarea imediată și efectivă a ajutorului. De asemenea, Comisia solicită Italiei să trimită, în termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, orice documente care atestă că au fost inițiate procedurile pentru recuperarea ajutoarelor ilegale și incompatibile de la beneficiari (de exemplu, documente administrative, circulare, ordine de recuperare emise etc.), |
| --- | --- |

(159)

Comisia solicită Italiei să returneze formularul atașat indicând progresele înregistrate în cadrul procedurii de recuperare, să întocmească o listă a beneficiarilor și să precizeze în mod clar măsurile adoptate pentru recuperarea imediată și efectivă a ajutorului. De asemenea, Comisia solicită Italiei să trimită, în termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, orice documente care atestă că au fost inițiate procedurile pentru recuperarea ajutoarelor ilegale și incompatibile de la beneficiari (de exemplu, documente administrative, circulare, ordine de recuperare emise etc.),

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Schemele de ajutoare de stat în cauză [articolul 9 alineatul (17) din Legea nr. 289 din 27 decembrie 2012, astfel cum a fost modificat, articolul 4 alineatul (90) din Legea nr. 350 din 24 decembrie 2003, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (363) din Legea nr. 266 of 23 decembrie 2005, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (1011) din Legea nr. 296 din 27 decembrie 2006, astfel cum a fost modificat, articolul 2 alineatul (109) din Legea nr. 244 din 24 decembrie 2007, astfel cum a fost modificat, articolul 6 alineatele (4-a) și (4-b) din Decretul-lege nr. 185 din 29 noiembrie 2008, astfel cum a fost modificat, articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011, astfel cum a fost modificat și toate măsurile relevante adoptate în temeiul dispozițiilor legislative respective], prin care se reduce cuantumul impozitelor și al contribuțiilor datorate de întreprinderile din zonele afectate de calamități naturale din Italia începând cu 1990 și care au fost puse în aplicare în mod ilegal de către Italia, încălcând articolul 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, sunt incompatibile cu piața internă.

Articolul 2

Ajutoarele individuale acordate în cadrul măsurilor menționate la articolul 1 nu constituie ajutor de stat în cazul în care, la momentul acordării, acestea îndeplinesc condițiile prevăzute de Regulamentul (UE) nr. 1407/2013 sau de Regulamentul (UE) nr. 717/2014.

Articolul 3

Ajutoarele individuale acordate în cadrul măsurilor menționate la articolul 1 care, la momentul acordării, îndeplinesc condițiile prevăzute de un regulament adoptat în temeiul articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 sau de orice altă schemă de ajutoare aprobată sunt compatibile cu piața internă, până la intensitățile maxime ale ajutorului aplicabile tipului de ajutor respectiv.

Articolul 4

(1)   Italia recuperează de la beneficiari ajutoarele incompatibile acordate în cadrul schemei instituite prin articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011, astfel cum a fost modificat, și al tuturor măsurilor de punere în aplicare adoptate în temeiul legii respective.

(2)   Italia recuperează, de asemenea, ajutoarele incompatibile acordate în cadrul altor scheme menționate la articolul 1 de la toți beneficiarii care nu aveau un sediu în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului.

(3)   Sumele care urmează să fie recuperate sunt purtătoare de dobândă începând de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarilor până la data recuperării lor efective.

(4)   Dobânda se calculează pe o bază compusă în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 și cu Regulamentul (CE) nr. 271/2008 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004.

(5)   De asemenea, Italia anulează toate plățile restante aferente ajutorului în cadrul tuturor schemelor menționate la articolul 1, cu efect de la data adoptării prezentei decizii.

Articolul 5

(1)   Recuperarea ajutorului menționat la articolul 4 este imediată și efectivă.

(2)   Italia asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.

Articolul 6

(1)   În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Italia pune la dispoziția Comisiei următoarele informații:

| (a) | lista beneficiarilor care au primit ajutor care trebuie să fie recuperat în temeiul articolului 4 și cuantumul total al ajutorului primit de fiecare dintre aceștia în cadrul schemei relevante; |
| --- | --- |

(a)

lista beneficiarilor care au primit ajutor care trebuie să fie recuperat în temeiul articolului 4 și cuantumul total al ajutorului primit de fiecare dintre aceștia în cadrul schemei relevante;

| (b) | suma totală (principal și dobânzi) care trebuie recuperată de la fiecare beneficiar; |
| --- | --- |

(b)

suma totală (principal și dobânzi) care trebuie recuperată de la fiecare beneficiar;

| (c) | descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și a celor planificate în vederea conformării cu prezenta decizie; |
| --- | --- |

(c)

descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și a celor planificate în vederea conformării cu prezenta decizie;

| (d) | documente care să demonstreze că s-a dispus rambursarea ajutorului de către beneficiari. |
| --- | --- |

(d)

documente care să demonstreze că s-a dispus rambursarea ajutorului de către beneficiari.

(2)   Italia informează Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale luate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii până la finalizarea recuperării ajutorului menționat la articolul 4. Italia pune la dispoziție fără întârziere, la cererea Comisiei, informații privind măsurile deja luate, precum și cele planificate în vederea respectării prezentei decizii. De asemenea, Italia furnizează informații detaliate privind cuantumurile ajutorului și ale dobânzilor de recuperare care au fost deja recuperate de la beneficiari.

Articolul 7

Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.

Adoptată la Bruxelles, 14 august 2015.

Pentru Comisie

Margrethe VESTAGER

Membru al Comisiei

---

(1)  Decizia C(2012) 7128 final a Comisiei (JO C 381, 11.12.2012, p. 32).

1

(2)  Ordonanța Tribunalului din Cuneo, de la 18 februarie 2011, prin care se formulează o solicitare de informații în conformitate cu Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor referitoare la ajutoarele de stat de către instanțele naționale.

2

(3)  
  JO C 85, 9.4.2009, p. 1.

3

(4)  Scrisoarea menționează măsurile luate ca urmare a cutremurelor care au afectat regiunile Umbria și Marche în 1997, Molise și Puglia în 2002 și Abruzzo în 2009 sau orice alte măsuri similare puse în aplicare de Italia.

4

(5)  Procesul-verbal din cadrul ședinței de judecată în fața Tribunalului din Vercelli, de la 19 iunie 2012, prin care se formulează o solicitare de informații în ceea ce privește procedura pendinte în cazul SA.33083 (11/CP).

5

(6)  Conform ISTAT (Istituto Nazionale di Statistica – Institutul național de statistică), PIB-ul a scăzut de la 26 314,5 milioane EUR în 2008 la 25 343,2 milioane EUR în 2009 (și anume cu 3,7 %).

6

Istituto Nazionale di Statistica

(7)  A se vedea nota de subsol 3.

7

(8)  A se vedea nota de subsol 3.

8

(9)  Inclusiv întreprinderile din sectoare precum industrie, comerț, artizanat și agricultură, care desfășoară activități în zona afectată de cutremur.

9

(10)  Identificate printr-un ordin al prim-ministrului din 15 ianuarie 1991.

10

(11)  Articolul 138 din Legea finanțelor pentru exercițiul 2001, astfel cum a fost modificată prin Decretul-lege nr. 355 din 28 septembrie 2001.

11

(12)  Articolul 9 alineatul (17) din Legea nr. 289 din 27 decembrie 2002 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2003).

12

(13)  Într-o singură tranșă sau, în cazul sumelor de peste 5 000 EUR, în rate.

13

(14)  Articolul 23- alineatul (5) din Decretul-lege nr. 355 din 24 decembrie 2003, devenit lege prin Legea nr. 47 din 27 februarie 2004 și prin Decretul ministerial din 8 aprilie 2004.

14

(15)  Articolul 1 alineatul (363) din Legea nr. 266 din 23 decembrie 2005 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2006).

15

(16)  A se vedea nota de subsol 12.

16

(17)  Legea nr. 81 din 11 martie 2006 de transformare în lege a Decretului-lege nr. 2 din 10 ianuarie 2006.

17

(18)  Articolul 3- alineatul (2) din Legea nr. 17 din 26 februarie 2007 de transformare în lege a Decretului-lege nr. 300 din 28 decembrie 2006.

18

(19)  Articolul 36- din Legea nr. 248 din 31 decembrie 2007.

19

(20)  Cu excepția întreprinderilor din sectorul bancar și din sectorul asigurărilor.

20

(21)  Pagubele au fost considerate „importante” în sensul articolului 16- din Legea nr. 22 din 21 ianuarie 1995 de transformare în lege a Decretului-lege nr. 646 din 24 noiembrie 1994 în cazul în care au depășit o șesime din venitul declarat în exercițiul fiscal 1993 și, în orice caz, dacă au fost în valoare de cel puțin 2 milioane LIT (aproximativ 1 032,39 EUR).

21

(22)  Articolul 4 alineatul (90) din Legea nr. 350 din 24 decembrie 2003 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2004).

22

(23)  Articolul 3- alineatul (1) din Legea nr. 17 din 26 februarie 2007 de transformare în lege a Decretului-lege nr. 300 din 28 decembrie 2006, articolul 36- din Decretul-lege nr. 248 din 31 decembrie 2007.

23

(24)  Articolul 1 alineatul (1011) din Legea nr. 296 din 27 decembrie 2006, care se referă la ordonanța prim-ministrului nr. 3442 din 10 iunie 2005, care se referă, la rândul său, la ordinul prim-ministrului nr. 3254 din 29 noiembrie 2002.

24

(25)  Articolul 1 alineatul (1011) din Legea nr. 296 din 27 decembrie 2006 se referă la „orice impozit sau contribuție (...) redusă la 50 %”.

25

(26)  Articolul 5 din Ordinul prim-ministrului nr. 3254 din 29 noiembrie 2002 a suspendat, pentru prima dată, „plățile contribuțiilor de asigurări sociale și de asistență socială și a primelor de asigurare obligatorie împotriva accidentelor de muncă și a bolilor profesionale” datorate de „persoanele domiciliate sau având sediul social sau sediul comercial în zona vizată”. Ordinul prim-ministrului nr. 3242 din 10 iunie 2005 a confirmat suspendarea pentru „angajatorii privați având sediul social sau sediul comercial în localitățile (...)”.

26

(27)  Articolul 2 alineatul (1) din Decretul-lege nr. 61 din 8 aprilie 2008, devenit lege prin Legea nr. 103 din 6 iunie 2008 [cu finanțarea prevăzută prin Legea nr. 244 din 24 decembrie 2007, articolul 2 alineatul (109)], articolul 3 alineatul (2) din Decretul-lege nr. 162 din 23 octombrie 2008, devenit statut prin Legea nr. 201 din 22 decembrie 2008.

27

(28)  Articolul 6 alineatele (4-a) și (4-b) din Decretul-lege nr. 185 din 29 noiembrie 2008, devenit lege prin Legea nr. 2 din 28 ianuarie 2009.

28

a

b

(29)  Articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011.

29

(30)  Ordinele prim-ministrului nr. 3753 și 3754 din 9 aprilie 2009 și nr. 3780 din 6 iunie 2009, Decretul-lege nr. 39 din 28 aprilie 2009, devenit lege prin Legea nr. 77 din 24 iunie 2009.

30

(31)  
  „[...] persoanele rezidente, având la data producerii cutremurului” sau „având domiciliul fiscal sau sediul comercial [...]”.

31

(32)  Identificate prin ordinul prim-ministrului nr. 3 din 16 aprilie 2009.

32

(33)  Ordinul prim-ministrului nr. 3837 din 30 decembrie 2009.

33

(34)  Articolul 39 din Decretul-lege nr. 78 din 31 mai 2010, devenit lege prin Legea nr. 122 din 30 iulie 2010.

34

(35)  Articolul 3 din Decretul-lege nr. 225 din 29 decembrie 2010.

35

(36)  Ordinul prim-ministrului din 16 august 2011.

36

(37)  Articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011 (Legea privind stabilitatea pentru anul 2012).

37

(38)  Identificate printr-un ordin al prim-ministrului din 15 ianuarie 1991.

38

(39)  Identificate prin două ordine ale prim-ministrului din 26 și 29 noiembrie 1994.

39

(40)  Identificate printr-un ordin al prim-ministrului din 29 octombrie 2002.

40

(41)  Identificate prin ordonanțele nr. 2668 din 28 septembrie 1997, nr. 2694 din 13 octombrie 1997 și nr. 2719 din 28 noiembrie 1997.

41

(42)  Identificate prin ordinele prim-ministrului din 31 octombrie 2002 și 8 noiembrie 2002.

42

(43)  Identificate prin ordinele prim-ministrului nr. 3 din 16 aprilie 2009 și nr. 11 din 17 iulie 2009.

43

(44)  Cu toate acestea, astfel cum s-a menționat în considerentul 7, prezenta decizie nu se aplică în cazul activităților legate de producția, prelucrarea și comercializarea produselor agricole enumerate în anexa I la tratat, cu excepția produselor obținute din pescuit și din acvacultură.

44

(45)  Pentru definiția pagubelor „importante”, a se consulta considerentul 26.

45

(46)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 289 din 27 decembrie 2002 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2003).

46

(47)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 266 din 29 decembrie 2005 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2006), articolul 1 alineatul (363).

47

(48)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 350 din 24 decembrie 2003 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2004).

48

(49)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 296 din 27 decembrie 2006 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2007).

49

(50)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 244 din 24 decembrie 2007 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2008).

50

(51)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 185 din 29 noiembrie 2008 (Legea privind măsurile anticriză pentru anul 2009).

51

(52)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 183 din 12 noiembrie 2011 (Legea privind stabilitatea pentru anul 2012) și, în special, a articolului 33 alineatul (28), notificată de autoritățile italiene în cazul SA.35083 (12/NN).

52

(53)  Hotărârea nr. 20641 a Curții Supreme de Casație, Secția a V-a civilă, 1 octombrie 2007, hotărârea nr. 11133 a Curții Supreme de Casație, Secția litigii de muncă, 7 mai 2010, hotărârea nr. 11247 a Curții Supreme de Casație, Secția litigii de muncă, 10 mai 2010.

53

(54)  Hotărârea Curții Supreme de Casație nr. 9577 din 12 iunie 2012.

54

(55)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, 27.3.1999, p. 1).

55

(56)  A se vedea nota de subsol 3.

56

(57)  A se vedea Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 din tratat (JO L 187, 26.6.2014, p. 1).

57

(58)  Cu excepția parțială a măsurilor luate ca urmare a inundațiilor care au avut loc în 1994 în nordul Italiei, prin care s-a stabilit un nivel minim al pagubelor ca o condiție pentru acordarea oricărui ajutor.

58

(59)  În cauza C-278/00 Grecia/Comisia, Rec. 2004, p. I-03997, Curtea de Justiție a statuat că„numai dezavantajele economice cauzate direct de calamități naturale sau de evenimente extraordinare beneficiază de compensații, astfel cum este prevăzut în dispoziția menționată” (punctul 82 din hotărâre) și „o măsură cu un domeniu de aplicare atât de larg nu poate fi considerată ajutor destinat reparării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente extraordinare” (punctul 85).

59

(60)  Decizia de inițiere a procedurii, punctele 3.3.2 și 3.3.3.

60

(61)  Cauza C-119/05 Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato/Lucchini, Rep., 2007, p. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

61

(62)  Regulamentele de minimis aplicabile sunt Regulamentul (UE) nr. 1407/2013 al Comisiei din 18 decembrie 2013 privind aplicarea articolelor 107 și 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în cazul ajutoarelor de minimis (JO L 352, 24.12.2013, p. 1) și Regulamentul (UE) nr. 717/2014 al Comisiei din 27 iunie 2014 privind aplicarea articolelor 107 și 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în cazul ajutoarelor de minimis în sectorul pescuitului și acvaculturii (JO L 190, 28.6.2014, p. 45).

62

de minimis

de minimis

de minimis

(63)  Regulamentul (CE) nr. 994/98 din 7 mai 1998 al Consiliului de aplicare a articolelor 92 și 93 [în prezent 87 și 88] din Tratatul de instituire a Comunității Europene anumitor categorii de ajutoare de stat orizontale (JO L 142, 14.5.1998, p. 1).

63

(64)  Conform constatărilor din următoarele hotărâri: cauza C-303/09 Comisia/Italia, Rep., 2011, p. I-102* (ECLI:EU:C:2011:483), cauzele conexate C-71/09 P, C-73/09 P și C-76/09 P Comitato „Venezia vuole vivere” și alții/Comisia, Rep., 2011, p. I-4727 (ECLI:EU:C:2011:368), cauzele conexate C-346/03 și C-529/03 Atzeni și alții/Regione autonoma della Sardegna, Rec., 2006, p. I-1875 (ECLI:EU:C:2006:130), cauza C-73/03 Spania/Comisia, 11 noiembrie 2004 (ECLI:EU:C:2004:711), cauza C-278/00 Grecia/Comisia, Rec. 2004, p. I-3997 (ECLI:EU:C:2004:239) și cauza C-364/90 Italia/Comisia, Rec., 1993, p. I-2097 (ECLI:EU:C:1993:157).

64

(65)  Cu excepția măsurilor luate ca urmare a inundațiilor care au avut loc în 1994 în nordul Italiei, prin care s-a stabilit un nivel minim al pagubelor ca o condiție pentru acordarea oricărui ajutor.

65

(66)  A se vedea, de exemplu, Decizia 2005/315/CE a Comisiei din 20 octombrie 2004 privind schema de ajutoare pusă în aplicare de Italia în beneficiul întreprinderilor care au realizat investiții în localitățile grav afectate de calamități naturale în 2002 (JO L 100, 20.4.2005, p. 46).

66

(67)  De exemplu, în cazul ajutoarelor acordate întreprinderilor individuale în zona afectată de cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, ajutorul ar trebui să fie considerat compatibil în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE atunci când costurile eligibile sunt calculate în conformitate cu Decizia C(2009) 8042 a Comisiei din 16 octombrie 2009 în cazul de ajutor de stat N 459/A/2009 – Schemă de ajutoare pentru compensarea pagubelor provocate de cutremurul care a avut loc în Abruzzo la 6 aprilie 2009 (JO C 289, 18.11.2009, p. 3).

67

(68)  Cauza C-70/72 Comisia/Germania, Rec., 1973, p. 813, punctul 13 (ECLI:EU:C:1973:87).

68

(69)  Cauzele conexate C-278/92, C-279/92 și C-280/92 Spania/Comisia, Rec., 1994, p. I-4103, punctul 75 (ECLI:EU:C:1994:325).

69

(70)  Cauza C-75/97 Belgia/Comisia, Rec., 1999, p. I-3671, punctele 64 și 65 (ECLI:EU:C:1999:311).

70

(71)  Cauza C-404/00 Comisia/Spania, Rec., 2003, p. I-6695 (ECLI:EU:C:2003:373).

71

(72)  Cauza C-148/04 Unicredito Italiano, Rec., 2005, p. I-11137, punctul 104 (ECLI:EU:C:2005:774).

72

(73)  Cauza C-5/89 Comisia/Germania, Rec., 1990, p. I-3437, punctul 14 (ECLI:EU:C:1990:320).

73

(74)  Cauzele conexate C-182/03 și C-217/03 Belgia și Forum 187/Comisia, Rec., 2006, p. I-5479, punctul 147 (ECLI:EU:C:2006:416).

74

(75)  Cauza C-119/05 Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato/Lucchini, Rep., 2007, p. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

75

(76)  Cauza C-214/07 Comisia/Franța, Rep., 2008, p. I-8357, punctele 13 și 22 (ECLI:EU:C:2008:619).

76

(77)  Decizia 2013/284/UE a Comisiei din 19 decembrie 2012 privind ajutorul de stat SA.20829 – Italia [C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)] – Schemă privind scutirea de la plata impozitului municipal pe bunuri imobile, acordată în cazul bunurilor imobile folosite de către entități necomerciale în scopuri specifice aplicată de Italia (JO L 166, 18.6.2013, p. 24).

77

(78)  Cauza C-404/00 Comisia/Spania, Rec., 2003, p. I-6695, punctul 47 (ECLI:EU:C:2003:373).

78

(79)  Cauza C-75/97 Belgia/Comisia („Maribel I”), Rec., 1999, p. I-3671, punctul 86 (ECLI:EU:C:1999:311), cauza C-214/07 Comisia/Franța, Rep., 2008, p. I-8357, punctele 13, 22 și 48 (ECLI:EU:C:2008:619).

79

(80)  A se vedea nota de subsol 3.

80

(81)  Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 140, 30.4.2004, p. 1).

81

---

ANEXĂ

Informații privind sumele primite ca ajutor de stat, sumele care trebuie recuperate și sumele deja recuperate

| Identitatea beneficiarului | Valoarea totală a ajutorului primit în cadrul schemei de ajutor (*1) | Valoarea totală a ajutorului care trebuie recuperat (*1)

  (Principalul) | Suma totală deja rambursată (*1) |
| --- | --- | --- | --- |
| Principalul | Dobânda de recuperare |
| | | | | |
| | | | | |
| | | | | |
| | | | | |
| | | | | |
| | | | | |
| | | | | |

Identitatea beneficiarului

Valoarea totală a ajutorului primit în cadrul schemei de ajutor (*1)

Valoarea totală a ajutorului care trebuie recuperat (*1)

(Principalul)

Suma totală deja rambursată (*1)

Principalul

Dobânda de recuperare

---

(*1)  În milioane, exprimate în moneda națională.

---

III Alte acte

SPAȚIUL ECONOMIC EUROPEAN

| 18.2.2016 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 43/30 |
| --- | --- | --- | --- |

18.2.2016

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 43/30

---

DECIZIA AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE

NR. 38/15/COL

din 4 februarie 2015

de adoptare a unei comunicări: „Orientări privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie” [2016/196]

AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE,

AVÂND ÎN VEDERE Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și articolul 25 alineatul (1),

întrucât:

Regulamentul (UE) nr. 316/2014 al Comisiei din 21 martie 2014 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene categoriilor de acorduri de transfer de tehnologie (1) a fost încorporat în Acordul privind SEE ca punctul 5 din anexa XIV la Acordul privind SEE.

Comisia Europeană a publicat o comunicare intitulată „Orientări privind aplicarea articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene acordurilor de transfer de tehnologie”
   (2).

Orientările Comisiei Europene au relevanță și pentru Spațiul Economic European.

Aplicarea uniformă a normelor SEE în materie de concurență trebuie asigurată pe întregul teritoriu al Spațiului Economic European.

În conformitate cu punctul II al rubricii „Observații generale” de la sfârșitul anexei XIV la Acordul SEE, Autoritatea AELS de Supraveghere trebuie să adopte, după ce poartă consultări cu Comisia Europeană, acte care să corespundă celor adoptate de Comisia Europeană pentru a menține condiții egale de concurență.

Comitetul consultativ pentru practici restrictive și poziții dominante și Comisia Europeană au fost consultate,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

| 1. | În anexă la prezenta decizie, se publică următoarea comunicare: „Orientări privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie”. |
| --- | --- |

1.

| 2. | Decizia, inclusiv comunicarea din anexă, este autentică în limba engleză. |
| --- | --- |

2.

| 3. | Comunicarea este publicată în Secțiunea SEE și în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene. |
| --- | --- |

3.

| 4. | Statele AELS sunt informate prin comunicarea unei copii a deciziei, inclusiv a anexei. |
| --- | --- |

4.

| 5. | Comisia Europeană este informată prin comunicarea unei copii a deciziei, inclusiv a anexei. |
| --- | --- |

5.

Adoptată la Bruxelles, 4 februarie 2015.

Pentru Autoritatea AELS de Supraveghere

Oda Helen SLETNES

Președintele

Helga JÓNSDÓTTIR

Membru al Colegiului

---

(1)  
  JO L 93, 28.3.2014, p. 17, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 293/2014 a Comitetului mixt al SEE din 12 decembrie 2014 (nepublicată încă).

1

(2)  
  JO C 89, 28.3.2014, p. 3.

2

---

ANEXĂ

COMUNICAREA AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE

Orientări privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie

| A. | Prezenta comunicare este publicată în temeiul dispozițiilor Acordului privind Spațiul Economic European (denumit în continuare „Acordul privind SEE”) și ale Acordului dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție (denumit în continuare „Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție”). |
| --- | --- |

A.

| B. | Comisia Europeană („Comisia”) a publicat o comunicare intitulată „Orientări privind aplicarea articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene acordurilor de transfer de tehnologie” (1). Respectivul act fără caracter obligatoriu stabilește principiile pe care Comisia le respectă în cadrul evaluării acordurilor de transfer de tehnologie în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”). |
| --- | --- |

B.

| C. | Autoritatea AELS de Supraveghere („autoritatea”) consideră că orientările Comisiei au relevanță pentru SEE. Pentru a menține condiții egale de concurență și a asigura aplicarea uniformă a normelor de concurență ale SEE în întreg Spațiul Economic European („SEE”), autoritatea a adoptat prezenta comunicare în temeiul competenței care i-a fost conferită prin articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție. Aceasta intenționează să urmeze principiile și normele stabilite în prezenta comunicare atunci când aplică normele relevante ale SEE într-un caz particular. |
| --- | --- |

C.

| D. | Prezenta comunicare enunță îndeosebi principiile de evaluare a acordurilor de transfer de tehnologie în temeiul articolului 53 din Acordul privind SEE și oferă îndrumări cu privire la aplicarea acestora. |
| --- | --- |

D.

| E. | Prezenta comunicare se aplică doar cazurilor în care autoritatea are rolul de autoritate de supraveghere competentă în temeiul articolului 56 din Acordul privind SEE. |
| --- | --- |

E.

| F. | Prezenta comunicare înlocuiește comunicarea anterioară, din 2005, a autorității, referitoare la aplicarea articolul 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie (2). |
| --- | --- |

F.

CUPRINS

| 1. | INTRODUCERE |
| --- | --- |

1.

| 2. | PRINCIPII GENERALE |
| --- | --- |

2.

| 2.1. | Articolul 53 și drepturile de proprietate intelectuală |
| --- | --- |

2.1.

| 2.2. | Cadrul general de aplicare a articolului 53 |
| --- | --- |

2.2.

| 2.3. | Definirea pieței |
| --- | --- |

2.3.

| 2.4. | Distincția dintre concurenți și neconcurenți |
| --- | --- |

2.4.

| 3. | APLICAREA REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE |
| --- | --- |

3.

| 3.1. | Efectele Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie |
| --- | --- |

3.1.

| 3.2. | Domeniul de aplicare și durata Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie |
| --- | --- |

3.2.

| 3.2.1. | Conceptul de acorduri de transfer de tehnologie |
| --- | --- |

3.2.1.

| 3.2.2. | Conceptul de „transfer” |
| --- | --- |

3.2.2.

| 3.2.3. | Acordurile dintre două părți |
| --- | --- |

3.2.3.

| 3.2.4. | Acordurile referitoare la fabricarea produselor contractuale |
| --- | --- |

3.2.4.

| 3.2.5. | Durată |
| --- | --- |

3.2.5.

| 3.2.6. | Relația cu alte regulamente de exceptare pe categorii |
| --- | --- |

3.2.6.

| 3.2.6.1. | Regulamentele de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare și de cercetare și dezvoltare |
| --- | --- |

3.2.6.1.

| 3.2.6.2. | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale |
| --- | --- |

3.2.6.2.

| 3.3. | Pragurile cotei de piață a zonei de securitate |
| --- | --- |

3.3.

| 3.4. | Restrângeri grave ale concurenței în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii |
| --- | --- |

3.4.

| 3.4.1. | Principii generale |
| --- | --- |

3.4.1.

| 3.4.2. | Acorduri între concurenți |
| --- | --- |

3.4.2.

| 3.4.3. | Acorduri între neconcurenți |
| --- | --- |

3.4.3.

| 3.5. | Restricții excluse |
| --- | --- |

3.5.

| 3.6. | Retragerea și neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii |
| --- | --- |

3.6.

| 3.6.1. | Procedura de retragere |
| --- | --- |

3.6.1.

| 3.6.2. | Neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii |
| --- | --- |

3.6.2.

| 4. | APLICAREA ARTICOLULUI 53 ALINEATELE (1) ȘI (3) ÎN AFARA DOMENIULUI DE APLICARE AL REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE |
| --- | --- |

4.

| 4.1. | Cadrul general de analiză |
| --- | --- |

4.1.

| 4.1.1. | Factorii relevanți |
| --- | --- |

4.1.1.

| 4.1.2. | Efectele negative ale acordurilor de licență restrictive |
| --- | --- |

4.1.2.

| 4.1.3. | Efectele pozitive ale acordurilor de licență restrictive și cadrul de analiză a acestor efecte |
| --- | --- |

4.1.3.

| 4.2. | Aplicarea articolului 53 diferitelor tipuri de restrângeri proprii acordurilor de licență |
| --- | --- |

4.2.

| 4.2.1. | Obligații în materie de redevențe |
| --- | --- |

4.2.1.

| 4.2.2. | Acordurile de licență exclusivă și restricțiile referitoare la vânzări |
| --- | --- |

4.2.2.

| 4.2.2.1. | Licențele exclusive și unice |
| --- | --- |

4.2.2.1.

| 4.2.2.2. | Restricții referitoare la vânzări |
| --- | --- |

4.2.2.2.

| 4.2.3. | Restricții referitoare la producție |
| --- | --- |

4.2.3.

| 4.2.4. | Restricții referitoare la domeniul de utilizare |
| --- | --- |

4.2.4.

| 4.2.5. | Restricții referitoare la utilizarea captivă |
| --- | --- |

4.2.5.

| 4.2.6. | Legarea și gruparea licențelor |
| --- | --- |

4.2.6.

| 4.2.7. | Obligații de neconcurență |
| --- | --- |

4.2.7.

| 4.3. | Acorduri de soluționare |
| --- | --- |

4.3.

| 4.4. | Acordurile de regrupare de tehnologii |
| --- | --- |

4.4.

| 4.4.1. | Evaluarea formării și a funcționării regrupărilor de tehnologii |
| --- | --- |

4.4.1.

| 4.4.2. | Evaluarea restricțiilor individuale în acordurile dintre regrupare și licențiații acesteia |
| --- | --- |

4.4.2.

1.   INTRODUCERE

| (1) | Prezentele orientări definesc principiile de evaluare a acordurilor de transfer de tehnologie în temeiul articolului 53 din Acordul privind SEE („articolul 53”). Acordurile de transfer de tehnologie se referă la acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii prin care licențiatorul autorizează licențiatul să folosească drepturile asupra unei tehnologii acordate pentru producția de bunuri și prestarea de servicii, astfel cum sunt definite la articolul 1 alineatul (1) litera (c) din actul menționat la punctul 5 din anexa XIV la Acordul privind SEE [Regulamentul (UE) nr. 316/2014 al Comisiei din 21 martie 2014 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene categoriilor de acorduri de transfer de tehnologie (denumit în continuare „Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie”)] (3). |
| --- | --- |

(1)

| (2) | Scopul prezentelor orientări este să furnizeze îndrumări de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, precum și de aplicare a articolului 53 acordurilor de transfer de tehnologie care nu intră în domeniul de aplicare al regulamentului menționat mai sus. Nici Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, nici orientările nu aduc atingere posibilei aplicări paralele a articolului 54 din Acordul privind SEE („articolul 54”) acordurilor de transfer de tehnologie (4). |
| --- | --- |

(2)

| (3) | Standardele menționate în prezentele orientări trebuie aplicate în funcție de circumstanțele specifice fiecărui caz. Aceasta exclude orice aplicare mecanică. Fiecare caz trebuie evaluat pe baza propriilor date, iar orientările trebuie aplicate în mod rezonabil și flexibil. Exemplele oferite au un rol strict ilustrativ și nu urmăresc să fie exhaustive. Autoritatea va studia modul în care Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și orientările sunt aplicate în cadrul noului sistem de aplicare creat în temeiul capitolului II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție („Protocolul 4”) (5), pentru a aprecia necesitatea unor eventuale modificări. |
| --- | --- |

(3)

| (4) | Prezentele orientări nu aduc atingere interpretării articolului 53 și a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie care ar putea fi oferită de Curtea de Justiție și de Tribunal. |
| --- | --- |

(4)

2.   PRINCIPII GENERALE

2.1.   Articolul 53 și drepturile de proprietate intelectuală

| (5) | Scopul global al articolului 53 este să protejeze concurența de pe piață în vederea promovării bunăstării consumatorilor și a unei alocări eficiente a resurselor. Articolul 53 alineatul (1) interzice toate acordurile și practicile concertate dintre întreprinderi și deciziile asociațiilor de întreprinderi (6) care pot aduce atingere comerțului dintre părțile contractante („statele SEE”) (7) și care au ca obiect sau efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței (8). Prin derogare de la această normă, articolul 53 alineatul (3) dispune ca interdicția prevăzută la articolul 53 alineatul (1) să poată fi declarată neaplicabilă în cazul acordurilor dintre întreprinderi care contribuie la îmbunătățirea producției sau a distribuției de produse ori la promovarea progresului tehnic sau economic, asigurându-le totodată consumatorilor o parte echitabilă din beneficiile rezultate, dar fără a impune restricții care nu sunt indispensabile atingerii acestor obiective și fără a le oferi întreprinderilor în cauză posibilitatea de a elimina concurența în ceea ce privește o parte substanțială a produselor în cauză. |
| --- | --- |

(5)

| (6) | Legislația privind proprietatea intelectuală le acordă drepturi exclusive titularilor de brevete, de drepturi de autor, de drepturi privind desenele, mărcile înregistrate și de alte drepturi protejate de lege. Titularul dreptului de proprietate intelectuală are dreptul, în temeiul legislației privind proprietatea intelectuală, să împiedice folosirea neautorizată a proprietății sale intelectuale și să o exploateze, de exemplu, prin acordarea de licențe unor terți. Din momentul în care un produs care încorporează un drept de proprietate intelectuală, cu excepția drepturilor de execuție (9), a fost introdus pe piața din SEE de către titularul dreptului sau cu consimțământul acestuia, dreptul de proprietate intelectuală este epuizat pe întreg teritoriul SEE, inclusiv în statele AELS, în sensul că titularul nu îl mai poate folosi pentru a controla vânzarea produsului în cauză (principiul epuizării unui drept în SEE) (10). Titularul dreptului nu este autorizat, în temeiul legislației privind proprietatea intelectuală, să împiedice vânzarea de către licențiați sau de către cumpărători a respectivelor produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței. Principiul epuizării unui drept în SEE este conform funcției esențiale a drepturilor de proprietate intelectuală, care constă în a acorda titularului dreptul de a împiedica alte persoane să exploateze proprietatea sa intelectuală fără consimțământul său. |
| --- | --- |

(6)

| (7) | Faptul că legislația privind proprietatea intelectuală acordă drepturi exclusive de exploatare nu înseamnă că drepturile de proprietate intelectuală sunt excluse de la aplicarea dreptului concurenței. Articolul 53 din tratat este aplicabil în special acordurilor prin care titularul acordă unei alte întreprinderi o licență de exploatare a drepturilor sale de proprietate intelectuală (11). De asemenea, aceasta nu înseamnă că există un conflict inerent între drepturile de proprietate intelectuală și normele în materie de concurență ale SEE. Într-adevăr, ambele corpusuri legislative au același obiectiv fundamental de promovare a intereselor consumatorului și a unei alocări eficiente a resurselor. Inovarea constituie o componentă esențială și dinamică a unei economii de piață deschise și concurențiale. Drepturile de proprietate intelectuală promovează concurența dinamică, încurajând întreprinderile să investească în dezvoltarea unor produse sau procese noi ori îmbunătățite. Concurența are un rol similar, obligând întreprinderile să inoveze. De aceea, atât drepturile de proprietate intelectuală, cât și concurența sunt necesare pentru a promova inovarea și a asigura o valorificare în condiții concurențiale a inovării. |
| --- | --- |

(7)

| (8) | La evaluarea acordurilor de licență în temeiul articolului 53, trebuie să se țină seama de faptul că crearea drepturilor de proprietate intelectuală presupune adesea investiții substanțiale și că, adeseori, acest efort presupune riscuri. Pentru a nu reduce concurența dinamică și pentru a menține interesul pentru inovare, inovatorul nu trebuie să facă obiectul unor limitări necorespunzătoare în ceea ce privește exploatarea drepturilor de proprietate intelectuală care se dovedesc valoroase. Din aceste motive, inovatorul ar trebui să aibă latitudinea de a urmări să obțină, pentru proiectele reușite, o remunerare adecvată care să fie suficientă pentru a întreține interesul de a investi, ținând seama de proiectele care se soldează cu eșecuri. Acordarea unei licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii poate, de asemenea, să impună licențiatului să realizeze investiții semnificative care nu se recuperează (și anume, la abandonarea domeniului respectiv de activitate, investiția nu poate fi utilizată de către licențiat pentru alte activități sau nu poate fi vândută fără a înregistra o pierdere considerabilă) în tehnologia care face obiectul licenței și în activele de producție necesare exploatării acesteia. Nu se poate aplica articolul 53 fără a ține seama de aceste investiții ex ante efectuate de părți și de riscurile aferente. Riscul asumat de părți și investiția imposibil de recuperat care trebuie realizată pot duce astfel la un acord care nu intră în domeniul de aplicare al articolului 53 alineatul (1) sau care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), după caz, pentru perioada necesară amortizării investiției. |
| --- | --- |

(8)

| (9) | La evaluarea acordurilor de licență în temeiul articolului 53, cadrul analitic existent este suficient de flexibil pentru a ține seama în mod corespunzător de aspectele dinamice ale acordării de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii. Nu se presupune în nici un caz că drepturile de proprietate intelectuală și acordurile de licență ridică, în sine, probleme de concurență. Cele mai multe acorduri de licență nu restrâng concurența, ci generează creșteri ale eficienței favorabile concurenței. Într-adevăr, acordarea de licențe în sine are un caracter favorabil concurenței, întrucât duce la diseminarea tehnologiei și promovează inovarea de către licențiator și licențiat (licențiați). În afară de aceasta, chiar acordurile de licență care restrâng concurența pot produce creșteri ale eficienței favorabile concurenței, care trebuie examinate în temeiul articolului 53 alineatul (3) și prin comparare cu efectele negative asupra concurenței (12). Prin urmare, marea majoritate a acordurilor de licență sunt compatibile cu articolul 53. |
| --- | --- |

(9)

2.2.   Cadrul general de aplicare a articolului 53

| (10) | Articolul 53 alineatul (1) interzice acordurile care au ca obiect sau ca efect restrângerea concurenței. Articolul 53 alineatul (1) se aplică atât restrângerilor concurenței dintre părțile la un acord, cât și restrângerilor concurenței dintre una dintre părți și terți. |
| --- | --- |

(10)

| (11) | Caracterul posibil restrictiv asupra concurenței al unui acord de licență trebuie evaluat în funcție de contextul real în care concurența ar exista în cazul în care acordul și restricțiile sale presupuse nu ar exista (13). La efectuarea evaluării este necesar să se țină seama de impactul posibil al acordului asupra concurenței intertehnologice (cu alte cuvinte, a concurenței dintre întreprinderile care utilizează tehnologii concurente) și asupra concurenței intratehnologice (cu alte cuvinte, a concurenței dintre întreprinderile care utilizează aceeași tehnologie) (14). Articolul 53 alineatul (1) interzice atât restrângerea concurenței intertehnologice, cât și a concurenței intratehnologice. Prin urmare, este necesar să se evalueze măsura în care acordul aduce atingere sau poate aduce atingere acestor două aspecte ale concurenței pe piață. |
| --- | --- |

(11)

| (12) | Următoarele două probleme furnizează un cadru util pentru efectuarea acestei evaluări. Prima problemă se referă la impactul acordului asupra concurenței intertehnologice, în timp ce a doua abordează impactul acordului asupra concurenței intratehnologice. Întrucât restricțiile pot aduce atingere ambelor tipuri de concurență în același timp, s-ar putea să fie necesar să se analizeze o restricție din perspectiva celor două întrebări de la literele (a) și (b) înainte de a se stabili dacă a avut sau nu loc o limitare a concurenței în sensul articolului 53 alineatul (1):






  (a) | acordul de licență restrânge o concurență reală sau potențială care ar fi putut exista în lipsa sa? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). Pentru a efectua această evaluare, este necesar să se țină seama de concurența dintre părți și concurența din partea terților. De exemplu, în cazul în care două întreprinderi cu sediul în state SEE diferite acordă licențe încrucișate pentru tehnologii concurente și se angajează să nu vândă produse unul pe piața celuilalt, concurența (potențială) anterioară acordului este restrânsă. În mod similar, în cazul în care un licențiator impune licențiaților săi obligația de a nu folosi tehnologii concurente și aceste obligații au ca efect excluderea tehnologiilor terților, concurența reală sau potențială care ar fi existat în absența acordului este restrânsă; |
| --- | --- | --- |

(12)

(a)

acordul de licență restrânge o concurență reală sau potențială care ar fi putut exista în lipsa sa? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). Pentru a efectua această evaluare, este necesar să se țină seama de concurența dintre părți și concurența din partea terților. De exemplu, în cazul în care două întreprinderi cu sediul în state SEE diferite acordă licențe încrucișate pentru tehnologii concurente și se angajează să nu vândă produse unul pe piața celuilalt, concurența (potențială) anterioară acordului este restrânsă. În mod similar, în cazul în care un licențiator impune licențiaților săi obligația de a nu folosi tehnologii concurente și aceste obligații au ca efect excluderea tehnologiilor terților, concurența reală sau potențială care ar fi existat în absența acordului este restrânsă;

| (b) | acordul de licență restrânge o concurență reală sau potențială care nu ar fi putut exista decât în lipsa restricției (restricțiilor) din contract? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). De exemplu, în cazul în care un licențiator le interzice licențiaților săi, care, înainte de acord, nu erau concurenți reali sau potențiali, să concureze între ei, concurența (potențială) care ar fi putut exista între licențiați în lipsa acestor constrângeri este restrânsă. Astfel de restricții includ fixarea verticală a prețului, precum și restricțiile, între licențiați, de a vinde într-un anumit teritoriu sau către anumiți clienți. Cu toate acestea, anumite constrângeri pot, în anumite cazuri, să nu intre sub incidența articolului 53 alineatul (1), atunci când constrângerea este necesară în mod obiectiv pentru existența unui acord de acest tip sau de această natură (15). Această excludere din domeniul de aplicare al articolului 53 alineatul (1) se poate face numai pe baza unor factori obiectivi externi părților, și nu pe baza unor opinii subiective sau a unor caracteristici ale părților. Nu trebuie să se stabilească dacă părțile, în situația lor, nu ar fi acceptat să încheie un acord mai puțin restrictiv, ci dacă, dată fiind natura acordului și caracteristicile pieței, un acord mai puțin restrictiv nu ar fi fost încheiat de întreprinderi într-o situație similară (16). Argumentul potrivit căruia, în lipsa unei constrângeri, furnizorul ar fi recurs la integrare verticală nu este suficient. Deciziile privind realizarea sau nu a unei integrări verticale depind de o gamă largă de factori economici complecși, dintre care o parte sunt interni întreprinderii în cauză. |
| --- | --- |

(b)

acordul de licență restrânge o concurență reală sau potențială care nu ar fi putut exista decât în lipsa restricției (restricțiilor) din contract? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). De exemplu, în cazul în care un licențiator le interzice licențiaților săi, care, înainte de acord, nu erau concurenți reali sau potențiali, să concureze între ei, concurența (potențială) care ar fi putut exista între licențiați în lipsa acestor constrângeri este restrânsă. Astfel de restricții includ fixarea verticală a prețului, precum și restricțiile, între licențiați, de a vinde într-un anumit teritoriu sau către anumiți clienți. Cu toate acestea, anumite constrângeri pot, în anumite cazuri, să nu intre sub incidența articolului 53 alineatul (1), atunci când constrângerea este necesară în mod obiectiv pentru existența unui acord de acest tip sau de această natură (15). Această excludere din domeniul de aplicare al articolului 53 alineatul (1) se poate face numai pe baza unor factori obiectivi externi părților, și nu pe baza unor opinii subiective sau a unor caracteristici ale părților. Nu trebuie să se stabilească dacă părțile, în situația lor, nu ar fi acceptat să încheie un acord mai puțin restrictiv, ci dacă, dată fiind natura acordului și caracteristicile pieței, un acord mai puțin restrictiv nu ar fi fost încheiat de întreprinderi într-o situație similară (16). Argumentul potrivit căruia, în lipsa unei constrângeri, furnizorul ar fi recurs la integrare verticală nu este suficient. Deciziile privind realizarea sau nu a unei integrări verticale depind de o gamă largă de factori economici complecși, dintre care o parte sunt interni întreprinderii în cauză.

| (13) | Faptul că articolul 53 alineatul (1) face distincție între acordurile care au ca obiect restrângerea concurenței și acordurile care au ca efect restrângerea concurenței ar trebui să fie luat în considerare la aplicarea cadrului analitic menționat la punctul 12 din prezentele orientări. Un acord sau o restricție contractuală nu este interzis(ă) de articolul 53 alineatul (1) decât în cazul în care are ca obiect sau efect restrângerea concurenței intertehnologice și/sau intratehnologice. |
| --- | --- |

(13)

| (14) | Restrângerile concurenței prin obiect sunt acelea care, prin propria lor natură, restrâng concurența. Acestea sunt restrângeri care, ținându-se seama de obiectivele urmărite de normele SEE în materie de concurență, au un potențial atât de mare de a produce efecte negative asupra concurenței, încât nu este necesar să se demonstreze, în scopul aplicării articolului 53 alineatul (1), niciun efect asupra pieței (17). În afară de aceasta, este puțin probabil ca, în cazul restricțiilor prin obiect, condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) să fie îndeplinite. Mai mulți factori permit să se evalueze dacă un acord are sau nu ca obiect restrângerea concurenței. Acești factori includ, în special, conținutul acordului și scopurile obiective urmărite de acesta. De asemenea, ar putea fi necesar să se examineze contextul în care acesta se aplică (urmează să se aplice) și comportamentul efectiv al părților pe piață (18). Cu alte cuvinte, o examinare a faptelor care stau la baza acordului și a circumstanțelor specifice în care acesta funcționează ar putea fi necesară înainte de a se putea concluziona dacă o restricție anume constituie o restrângere prin obiect a concurenței. Modul în care se pune în aplicare efectiv un acord poate dezvălui o restricție prin obiect chiar și în cazul în care acordul formal nu conține o prevedere expresă în acest sens. Proba intenției subiective din partea părților de a restrânge concurența este un factor relevant, dar nu o condiție necesară. Un acord poate fi considerat ca având un obiect restrictiv chiar dacă nu are drept unic obiectiv restrângerea concurenței, ci urmărește, de asemenea, alte obiective legitime (19). Pentru acordurile de licență, autoritatea consideră că restricțiile din lista restrângerilor grave ale concurenței menționate la articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie constituie restricții prin însuși obiectul lor (20). |
| --- | --- |

(14)

| (15) | În cazul în care un acord nu este restrictiv asupra concurenței prin obiectul său, este necesar să se examineze dacă are efecte de restrângere a concurenței. Trebuie să se țină seama atât de efectele reale, cât și de cele potențiale (21). Cu alte cuvinte, acordul trebuie să aibă efecte anticoncurențiale probabile. Pentru ca acordurile de licență să restrângă concurența prin efectul lor, ele trebuie să afecteze concurența reală sau potențială într-o măsură îndeajuns de mare încât să poată produce, cu un grad rezonabil de probabilitate, efecte negative asupra prețurilor, producției, inovării sau varietății ori asupra calității bunurilor și serviciilor pe piața relevantă. Efectele negative probabile asupra concurenței trebuie să fie semnificative (22). Un acord este susceptibil să aibă efecte anticoncurențiale semnificative atunci când cel puțin una dintre părți are sau obține un anumit grad de putere pe piață, iar acordul contribuie la crearea, menținerea sau consolidarea acestei puteri pe piață ori le permite părților să exploateze această putere pe piață. Puterea de piață este capacitatea de a menține prețurile la un nivel superior celui al prețurilor concurențiale sau producția la un nivel inferior celui al unei producții competitive din punct de vedere al cantității, calității și varietății produselor, precum și al inovării, de-a lungul unei perioade semnificative (23). Gradul de putere pe piață necesar, în mod normal, pentru a se putea constata o încălcare a articolului 53 alineatul (1) este mai mic decât gradul de putere pe piață necesar pentru a se constata o poziție dominantă în temeiul articolului 54 (24). |
| --- | --- |

(15)

| (16) | În scopul analizării restrângerilor concurenței prin efect, în mod normal, este necesar să se definească piața relevantă și să se examineze și să se evalueze, în special, natura produselor și a tehnologiilor în cauză, poziția pe piață a părților, poziția pe piață a concurenților, poziția pe piață a cumpărătorilor, existența unor concurenți potențiali și nivelul barierelor la intrare. Cu toate acestea, în anumite cazuri, efectele anticoncurențiale ar putea fi demonstrate în mod direct, analizându-se comportamentul pe piață al părților la acord. Astfel, mai poate fi posibil să se constate că un acord a dus la creșterea prețurilor. |
| --- | --- |

(16)

| (17) | Cu toate acestea, acordurile de licență pot avea, de asemenea, un important potențial favorabil concurenței, iar marea majoritate a acestor acorduri sunt, într-adevăr, favorabile concurenței. Acordurile de licență pot promova inovarea, permițându-le inovatorilor să câștige venituri care să acopere cel puțin o parte din costurile de cercetare și dezvoltare. Acordurile de licență duc, de asemenea, la diseminarea tehnologiilor, care pot crea plusvaloare prin reducerea costurilor de producție ale licențiatului sau prin posibilitatea oferită acestuia de a fabrica produse noi sau îmbunătățite. Creșterile în ceea ce privește eficiența realizate la nivelul licențiatului provin adesea dintr-o combinare a tehnologiei licențiatorului cu activele și tehnologiile licențiatului. O asemenea integrare a unor active și tehnologii complementare poate duce la o configurație cost/producție care, altfel, nu ar fi posibilă. De exemplu, combinarea unei tehnologii îmbunătățite a licențiatorului cu activele de producție sau de distribuție mai eficiente ale licențiatului poate reduce costurile de producție sau conduce la fabricarea unui produs de calitate mai bună. Acordarea de licențe poate servi și la realizarea scopului favorabil concurenței de înlăturare a obstacolelor din calea dezvoltării și a exploatării propriei tehnologii a licențiatului. În special în sectoare în care prevalează numeroase brevete, se acordă adesea licențe pentru a oferi libertatea de concepție, eliminându-se riscul de fi acuzat de licențiator de încălcarea drepturilor sale. Atunci când licențiatorul acceptă să nu își invoce drepturile de proprietate intelectuală pentru a împiedica vânzarea produselor licențiatului, acordul elimină o barieră din calea vânzării produsului licențiatului și, astfel, încurajează concurența în general. |
| --- | --- |

(17)

| (18) | În cazurile în care un acord de licență intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), efectele sale proconcurențiale trebuie comparate cu cele restrictive, prin raportare la articolul 53 alineatul (3). În cazul în care toate cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt îndeplinite, acordul de licență restrictiv în cauză este valid și aplicabil, nemaifiind necesară nici o decizie prealabilă în acest scop (25). Cu toate acestea, este improbabil ca restrângerile grave să poată îndeplini condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În general, asemenea acorduri nu îndeplinesc (cel puțin) una din primele două condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În general, ele nu creează avantaje economice obiective sau avantaje pentru consumatori. În afară de aceasta, acordurile de acest tip nu îndeplinesc în general a treia condiție, care are legătură cu caracterul indispensabil al restricțiilor. De exemplu, în cazul în care părțile fixează prețul la care trebuie vândute produsele realizate sub licență, acest lucru va conduce, în principiu, la o producție mai scăzută și la o alocare greșită a resurselor, precum și la prețuri mai mari pentru consumatori. Nici restricția privind prețul nu este indispensabilă pentru a obține creșterea nivelului de eficiență datorită faptului că ambii concurenți dispun de cele două tehnologii. |
| --- | --- |

(18)

2.3.   Definirea pieței

| (19) | Abordarea Autorității AELS de Supraveghere privind definirea pieței relevante se găsește în Comunicarea sa privind definirea pieței relevante în sensul dreptului SEE al concurenței (26). Prezentele orientări se referă numai la aspectele de definire a pieței care prezintă o importanță deosebită în domeniul acordării de licențe de drepturi asupra unei tehnologii. |
| --- | --- |

(19)

| (20) | Tehnologia este un factor de producție care este integrat fie într-un produs, fie într-un proces de producție. Prin urmare, acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii poate afecta concurența atât în amonte, pe piața factorilor de producție, cât și în aval, pe cea a produselor finite. De exemplu, un acord între două părți care vând produse concurente în aval și care își acordă licențe încrucișate pentru drepturi asupra unei tehnologii legate de fabricarea acestor produse în amonte poate restrânge concurența pe piața din aval a produselor sau a serviciilor în cauză. Acordarea de licențe încrucișate poate, de asemenea, restrânge concurența pe piața din amonte a tehnologiilor și, de asemenea, pe alte piețe ale factorilor de producție din amonte. Prin urmare, pentru a evalua efectele acordurilor de licență asupra concurenței, este posibil să fie necesară definirea pieței (piețelor) relevante ale produsului, precum și a (ale) tehnologiilor (27). |
| --- | --- |

(20)

| (21) | Piața relevantă a produsului cuprinde produsele contractuale (care încorporează tehnologia care face obiectul licenței) și produsele care sunt considerate de cumpărători ca interschimbabile sau substituibile cu produsele contractuale, datorită caracteristicilor produselor, prețurilor și utilizării căreia acestea îi sunt destinate. Produsele contractuale pot face parte dintr-o piață finală și/sau intermediară a produsului |
| --- | --- |

(21)

| (22) | Piețele relevante ale tehnologiilor sunt alcătuite din drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței și substituenții săi, cu alte cuvinte alte tehnologii care sunt considerate de licențiați ca interschimbabile sau substituibile drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, datorită caracteristicilor și redevențelor tehnologiilor, precum și utilizării căreia îi sunt destinate. Pornind de la tehnologia comercializată de licențiator, este necesar să se identifice celelalte tehnologii spre care licențiații s-ar putea îndrepta în cazul unei creșteri ușoare, dar permanente, a prețurilor relative, cu alte cuvinte a redevențelor. Într-o abordare alternativă ar trebui examinată piața produselor care încorporează drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței (a se vedea punctul 25 de mai jos). |
| --- | --- |

(22)

| (23) | Termenul de „piață relevantă” utilizat la articolul 3 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și definit la articolul 1 alineatul (1) litera (m) se referă la piața relevantă a produselor și la piața relevantă a tehnologiilor atât din punctul de vedere al produselor, cât și din cel geografic. |
| --- | --- |

(23)

| (24) | „Piața geografică relevantă” este definită la articolul 1 alineatul (1) litera (l) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și reprezintă zona în care întreprinderile interesate sunt implicate în oferta și cererea de produse sau în acordarea de licențe pentru tehnologie, în care condițiile concurențiale sunt suficient de omogene și care poate fi distinsă de zonele învecinate, deoarece condițiile concurențiale diferă într-o măsură apreciabilă în acele zone. Piața geografică a pieței (piețelor) relevante a (ale) tehnologiei poate fi diferită de piața geografică a piețelor relevante ale produselor. |
| --- | --- |

(24)

| (25) | Odată definite piețele relevante, se poate efectua atribuirea cotelor de piață diferitelor surse de concurență care funcționează aici; acestea vor indica puterea relativă a operatorilor de pe piață. În cazul piețelor tehnologiilor, una dintre metode o reprezintă calcularea cotelor de piață pe baza cotei fiecărei tehnologii din totalul veniturilor din redevențe, care reprezintă cota unei tehnologii pe o piață în care diferite tehnologii concurente sunt acordate prin licențe. Totuși, această metodă se dovedește a fi adesea pur teoretică, și nu practică, din cauza lipsei informațiilor clare privind redevențele. O altă abordare, care este cea folosită pentru calcularea zonei de securitate, astfel cum se explică la articolul 8 litera (d) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, constă în a calcula cotele pe piața tehnologiilor pe baza vânzărilor de produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței pe piețele produselor aflate în aval (pentru mai multe detalii, a se vedea punctul 86 și următoarele). În cazuri individuale situate în zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, poate fi necesar, dacă acest lucru este posibil din punct de vedere practic, să se aplice ambele abordări descrise pentru evaluarea mai exactă a puterii de piață a licențiatorului și să se ia în considerare alți factori disponibili care oferă o bună aproximare a puterii relative a tehnologiilor disponibile (pentru mai mulți factori, a se vedea punctele 157 și 159 și următoarele) (28). |
| --- | --- |

(25)

| (26) | Anumite acorduri de licență pot afecta concurența în materie de inovare. Cu toate acestea, la analiza unor asemenea efecte, autoritatea se va limita, în mod normal, la examinarea impactului acordului asupra concurenței pe piețele produselor și tehnologiilor existente (29). Concurența pe aceste piețe poate fi afectată de acorduri care întârzie introducerea produselor îmbunătățite sau a produselor noi care, în timp, le vor înlocui pe cele existente. În astfel de cazuri, inovarea este o sursă de concurență potențială care trebuie luată în calcul la evaluarea impactului acordului asupra piețelor produselor și piețelor tehnologiilor. Cu toate acestea, într-un număr limitat de cazuri ar putea fi util și necesar să se analizeze și separat efectele asupra concurenței în materie de inovare. Este cazul mai ales atunci când acordul afectează inovarea care are ca scop crearea de noi produse și atunci când este posibilă identificarea încă dintr-o fază incipientă a polilor de cercetare și dezvoltare (30). În astfel de cazuri, se poate analiza dacă în urma încheierii acordului va rămâne un număr suficient de poli concurențiali de cercetare și dezvoltare pentru a fi menținută o concurență efectivă în materie de inovare. |
| --- | --- |

(26)

2.4.   Distincția dintre concurenți și neconcurenți

| (27) | În general, acordurile dintre concurenți prezintă riscuri mai mari pentru concurență decât acordurile dintre neconcurenți. Cu toate acestea, concurența dintre întreprinderi care folosesc aceeași tehnologie (concurența intratehnologică între licențiați) constituie un factor complementar important pentru concurența dintre întreprinderile care utilizează tehnologii concurente (concurența intertehnologică). De exemplu, concurența intratehnologică poate determina scăderea prețurilor pentru produsele care încorporează tehnologia în cauză, ceea ce nu numai că ar putea produce beneficii directe și imediate pentru consumatorii acestor produse, dar și stimula concurența între întreprinderi care folosesc tehnologii concurente. În contextul acordării de licențe, faptul că licențiații își comercializează propriul produs trebuie să fie, de asemenea, luat în considerare. Ei nu revând un produs furnizat de o altă întreprindere. Astfel, există posibilități mai mari de diferențiere a produselor și de concurență bazată pe calitate între licențiați decât în cazul acordurilor verticale privind revânzarea produselor. |
| --- | --- |

(27)

| (28) | Pentru a determina relația concurențială dintre părți, este necesar să se examineze dacă părțile ar fi fost concurenți reali sau potențiali în absența acordului. În cazul în care, în lipsa acordului, părțile nu ar fi fost concurenți reali sau potențiali pe niciuna dintre piețele relevante afectate de acordul respectiv, atunci acestea sunt considerate neconcurenți. |
| --- | --- |

(28)

| (29) | În principiu, părțile la un acord nu sunt considerate concurenți în cazul în care acestea sunt într-o poziție de blocaj unilateral sau bilateral. O situație de blocaj unilateral există atunci când un drept asupra unei tehnologii nu poate fi exploatat fără a încălca un alt drept valabil asupra unei tehnologii sau dacă una dintre părți nu poate fi activă într-un mod viabil din punct de vedere comercial pe piața relevantă fără a încălca dreptul valabil asupra unei tehnologii al celeilalte părți. Acest lucru se întâmplă, de exemplu, în cazul în care un drept asupra unei tehnologii are ca obiect o îmbunătățire adusă unui alt drept asupra unei tehnologii, iar îmbunătățirea nu poate fi utilizată din punct de vedere juridic fără o licență pentru dreptul asupra tehnologiei de bază. O situație de blocaj bilateral există atunci când niciunul dintre drepturile asupra unei tehnologii nu poate fi exploatat fără să aducă atingere unui alt drept valabil asupra unei tehnologii sau în cazul în care nici una dintre părți nu poate fi activă într-un mod viabil din punct de vedere comercial pe piața relevantă fără a încălca dreptul valabil asupra unei tehnologii al celeilalte părți și în cazul în care părțile sunt astfel nevoite să obțină o licență sau o permisiune reciprocă (31). Cu toate acestea, în practică, vor apărea cazuri în care nu este deloc sigur dacă un anumit drept asupra unei tehnologii este valabil și încălcat. |
| --- | --- |

(29)

| (30) | Părțile sunt concurenți reali pe piața produsului în cazul în care, înainte de acord, ambele desfășurau deja activități pe aceeași piață relevantă a produsului. Faptul că ambele părți desfășurau deja activități pe aceeași piață relevantă a produsului, fără a fi încheiat un acord de licență, este un indiciu puternic al faptului că părțile nu se blochează reciproc. Într-un astfel de scenariu, se poate considera că părțile sunt concurenți reali, până când este dovedită o situație de blocaj (în special printr-o hotărâre judecătorească definitivă). |
| --- | --- |

(30)

| (31) | Licențiatul poate fi considerat concurent potențial pe piața produsului în cazul în care, în lipsa acordului ar fi făcut probabil investițiile suplimentare necesare pentru a intra pe piața relevantă ca răspuns la o creștere ușoară, dar permanentă, a prețurilor produselor. Posibila intrare ar trebui să fie evaluată în mod realist, adică pe baza faptelor din cazul respectiv. Intrarea este mai probabilă dacă licențiatul deține active care pot fi utilizate cu ușurință pentru a intra pe piață fără costuri nerecuperabile semnificative sau dacă acesta a elaborat deja planuri ori a început să realizeze altfel de investiții pentru a intra pe piață. Trebuie să existe posibilități concrete reale pentru ca licențiatul să intre pe piața relevantă și să concureze cu întreprinderile stabilite (32). În consecință, licențiatul nu poate fi descris ca fiind un concurent potențial dacă intrarea sa pe o piață nu constituie o strategie viabilă din punct de vedere economic (33). |
| --- | --- |

(31)

| (32) | În contextul specific al drepturilor de proprietate intelectuală, un factor suplimentar pentru a evalua dacă părțile sunt concurenți potențiali pe o anumită piață este posibilitatea ca drepturile lor de proprietate intelectuală să fie într-o situație de blocaj, și anume ca licențiatul să nu poată intra pe piața respectivă fără a încălca drepturile de proprietate intelectuală ale celeilalte părți. |
| --- | --- |

(32)

| (33) | În lipsa unei certitudini sub forma unei hotărâri judecătorești definitive potrivit căreia există o situație de blocaj și, prin urmare, în lipsa unei certitudini cu privire la acest punct, părțile, atunci când trebuie să stabilească dacă sunt concurenți potențiali, vor trebui să se bazeze pe toate datele disponibile la acel moment, inclusiv posibilitatea ca drepturile de proprietate intelectuală să fie încălcate și existența unor posibilități efective ca, într-un caz concret, drepturile de proprietate intelectuală existente să fie conturnate. Investițiile substanțiale efectuate deja sau planurile avansate în vederea intrării pe o anumită piață pot veni în sprijinul opiniei că părțile sunt cel puțin concurenți potențiali, chiar și dacă nu poate fi exclusă o situație de blocaj. Ar putea fi necesare dovezi deosebit de solide în sensul existenței unei situații de blocaj atunci când părțile pot avea un interes comun în invocarea existenței unei astfel de situații de blocaj în scopul calificării lor ca neconcurenți, de exemplu atunci când situația de blocaj bilateral invocată se referă la tehnologii care sunt substituenți tehnologici (a se vedea punctul 22 de mai sus) sau când există un stimulent financiar semnificativ din partea licențiatorului către licențiat. |
| --- | --- |

(33)

| (34) | Pentru a constitui o presiune concurențială reală, intrarea trebuie să se poată produce într-o perioadă scurtă de timp (34). În mod normal, o perioadă de 1-2 ani este considerată corespunzătoare. Cu toate acestea, în cazuri individuale, pot fi luate în calcul și perioade mai mari. Perioada de timp necesară întreprinderilor deja aflate pe piață pentru a-și adapta capacitățile poate fi folosită ca etalon pentru a determina această perioadă. De exemplu, părțile pot fi considerate concurenți potențiali pe piața produsului atunci când licențiatul produce pe baza propriei tehnologii pe o piață geografică și începe să producă pe o altă piață geografică pe baza unei tehnologii concurente care face obiectul unei licențe. În astfel de situații, este probabil ca licențiatul să fi putut intra pe cea de a doua piață geografică pe baza propriei tehnologii, cu excepția cazului în care această intrare ar fi fost împiedicată de factori obiectivi, precum existența unor drepturi de proprietate intelectuală de blocaj. |
| --- | --- |

(34)

| (35) | Părțile sunt considerate concurenți reali pe piața tehnologiei în cazul în care ambele acordă deja licențe pentru drepturi asupra unor tehnologii substituibile sau licențiatul acordă deja licențe pentru drepturi asupra tehnologiei sale, iar licențiatorul intră pe piața tehnologiei acordând licențiatului o licență pentru drepturi asupra unei tehnologii concurente. |
| --- | --- |

(35)

| (36) | Părțile sunt considerate concurenți potențiali pe piața tehnologiilor dacă dețin tehnologii substituibile, iar licențiatul nu acordă licențe pentru propria tehnologie, dar există posibilitatea de a o face în eventualitatea unei creșteri ușoare, dar permanente, a prețurilor tehnologiei în cauză. În cazul piețelor tehnologiilor, este în general mai dificil să se evalueze dacă părțile sunt concurenți potențiali. Din acest motiv, la aplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu este luată în calcul concurența potențială de pe piața tehnologiilor (a se vedea punctul 83 de mai jos), iar părțile sunt considerate neconcurenți. |
| --- | --- |

(36)

| (37) | În anumite cazuri, este posibil să se stabilească faptul că, deși licențiatorul și licențiatul fabrică produse concurente, ei nu sunt totuși concurenți pe piața relevantă a produsului sau pe piața relevantă a tehnologiilor, deoarece tehnologia care face obiectul licenței constituie o inovație atât de importantă încât tehnologia licențiatului a devenit depășită moral sau necompetitivă. În astfel de cazuri, tehnologia licențiatorului fie creează o nouă piață, fie exclude de pe piața existentă tehnologia licențiatului. Totuși, acest lucru este adesea imposibil de stabilit la momentul încheierii acordului. De obicei, vechea tehnologie nu apare ca fiind depășită moral sau necompetitivă decât atunci când consumatorii au acces de ceva timp la tehnologia nouă și la produsele care o încorporează. De exemplu, atunci când tehnologia CD-ului a fost dezvoltată, iar cititoarele de CD-uri și discurile au fost lansate pe piață, nu era evident că această nouă tehnologie va înlocui discurile de vinil. Acest fapt a devenit evident abia după câțiva ani. În consecință, părțile vor fi considerate concurenți în cazul în care, la momentul încheierii acordului, nu este evident că tehnologia licențiatului este depășită moral sau necompetitivă. Cu toate acestea, ținându-se seama de faptul că atât articolul 53 alineatul (1), cât și articolul 53 alineatul (3) trebuie să fie aplicate în funcție de contextul real în care acordul este încheiat, evaluarea ar putea fi modificată în cazul unei evoluții semnificative a situației. Prin urmare, relația dintre părți va avea o altă clasificare, fiind considerată o relație între neconcurenți în cazul în care, cu timpul, tehnologia licențiatului devine depășită moral sau necompetitivă pe piață. |
| --- | --- |

(37)

| (38) | În unele cazuri, părțile pot deveni concurenți în urma încheierii acordului, deoarece licențiatul dezvoltă sau achiziționează o tehnologie concurentă și începe exploatarea acesteia. În astfel de cazuri, este necesar să se țină seama de faptul că părțile nu au fost concurenți la momentul încheierii acordului și că acordul a fost încheiat în acest context. Prin urmare, autoritatea își va concentra atenția asupra impactului acordului asupra capacității licențiatului de a-și exploata propria tehnologie (concurentă). În special, lista restricțiilor grave aplicabilă acordurilor dintre concurenți nu va fi aplicabilă unor astfel de acorduri, decât dacă acordul a fost modificat ulterior sub un aspect esențial, după ce părțile au devenit concurenți [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. |
| --- | --- |

(38)

| (39) | De asemenea, întreprinderile participante la un acord pot deveni concurenți în urma încheierii acordului atunci când licențiatul era deja activ pe piața relevantă pe care este vândut produsul contractual înainte de acordarea licenței și când licențiatorul intră ulterior pe piața relevantă fie pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, fie pe baza unei noi tehnologii. De asemenea, în acest caz, lista restricțiilor grave aplicabilă acordurilor între neconcurenți va continua să se aplice acordului, cu excepția cazului în care acordul este modificat ulterior sub orice aspect esențial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. O modificare sub un aspect esențial include încheierea unui nou acord de transfer de tehnologie între părți privind drepturi asupra unor tehnologii concurente care pot fi folosite pentru fabricarea de produse care sunt concurente cu produsele contractuale. |
| --- | --- |

(39)

3.   APLICAREA REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE

3.1.   Efectele Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

| (40) | Categoriile de acorduri de transfer de tehnologie care îndeplinesc condițiile prevăzute de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie sunt exceptate de la interdicția prevăzută la articolul 53 alineatul (1). Acordurile care beneficiază de exceptarea pe categorii sunt, din punct de vedere legal, valabile și aplicabile. Astfel de acorduri pot fi interzise numai pentru viitor și numai prin retragerea exceptării pe categorii de către autoritate sau de către autoritățile din domeniul concurenței ale statelor AELS. Ele nu pot fi interzise în temeiul articolului 53 de către instanțele naționale în cadrul litigiilor private. |
| --- | --- |

(40)

| (41) | Exceptarea pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este întemeiată pe prezumția că, în măsura în care intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), acordurile respective îndeplinesc cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Prin urmare, se presupune că acordurile conduc la creșteri ale eficienței economice, că restricțiile pe care le conțin sunt indispensabile pentru atingerea acestor creșteri ale eficienței, că li se asigură consumatorilor de pe piața afectată o parte echitabilă din aceste creșteri ale eficienței și că acordurile nu le oferă întreprinderilor implicate posibilitatea de a elimina concurența pentru o parte substanțială a produselor în cauză. Pragurile cotelor de piață (articolul 3, lista restricțiilor grave (articolul 4 și restricțiile excluse (articolul 5 prevăzute de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie urmăresc ca numai acordurile restrictive, despre care se poate presupune în mod rezonabil că îndeplinesc cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3), să beneficieze de exceptarea pe categorii. |
| --- | --- |

(41)

| (42) | Astfel cum prevede secțiunea 4 a prezentelor orientări, numeroase acorduri de licență nu intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), fie pentru că nu restrâng deloc concurența, fie pentru că restrângerea concurenței nu este semnificativă (35). În măsura în care astfel de acorduri intră oricum sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii, nu va fi necesar să se determine dacă ele intră sau nu sub incidența articolul 53 alineatul (1) (36). |
| --- | --- |

(42)

| (43) | În afara domeniului de aplicare a exceptării pe categorii, este relevant a se examina dacă, în anumite cazuri, acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) și, în această situație, dacă condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt îndeplinite Nu există o prezumție că acordurile de transfer de tehnologie care nu beneficiază de exceptarea pe categorii intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) sau că nu îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În special, simplul fapt că acele cote de piață ale părților depășesc pragurile cotelor de piață prevăzute la articolul 3 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu reprezintă un temei suficient pentru a se considera că acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1). Este necesară o evaluare individuală a efectelor posibile ale acordului. Aceasta se întâmplă doar atunci când acordurile conțin restrângeri grave ale concurenței despre care se poate presupune, în mod normal, că sunt interzise de articolul 53. |
| --- | --- |

(43)

3.2.   Domeniul de aplicare și durata Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

3.2.1.   Conceptul de acorduri de transfer de tehnologie

| (44) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări reglementează acordurile de transfer de tehnologie. Potrivit articolului 1 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, conceptul de „drepturi asupra unei tehnologii” se referă la know-how, precum și la brevete, modele de utilitate, drepturile asupra desenelor și modelelor, topografia produselor semiconductoare, certificate de protecție suplimentară pentru medicamente sau alte produse pentru care astfel de certificate de protecție suplimentară pot fi obținute, certificate de ameliorator de plante și drepturi de autor pentru programe informatice sau o combinație a acestora, precum și cererile referitoare la aceste drepturi și cererile de înregistrare a acestor drepturi. Drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței ar trebui să-i permită licențiatului să fabrice produsele contractuale cu sau fără alți factori de producție. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică numai în statele SEE în care licențiatorul deține drepturi asupra tehnologiei relevante. În caz contrar, nu există drepturi asupra tehnologiei care să fie transferate în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. |
| --- | --- |

(44)

| (45) | Know-how-ul este definit la articolul 1 alineatul (1) litera (i) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie ca fiind un ansamblu de informații practice care rezultă din experiență și testare și care sunt secrete, esențiale și identificate:






  (a) | „secret” înseamnă că know-how-ul nu este, în general, cunoscut sau ușor accesibil; |
| --- | --- | --- |

(45)

(a)

„secret” înseamnă că know-how-ul nu este, în general, cunoscut sau ușor accesibil;

| (b) | „esențial” înseamnă că know-how-ul include informații importante și utile pentru fabricarea produselor care fac obiectul acordului de licență sau pentru aplicarea procesului care face obiectul acordului de licență. Cu alte cuvinte, aceste informații trebuie să contribuie în mod semnificativ sau să faciliteze fabricarea produselor contractuale. În cazurile în care know-how-ul care face obiectul licenței se referă la un produs, și nu la un proces, această condiție presupune că know-how-ul este util pentru fabricarea produsului contractual. Această condiție nu este îndeplinită în cazul în care produsele contractuale pot fi realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. Cu toate acestea, această condiție nu presupune ca produsele contractuale să aibă o valoare mai mare decât produsele realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. În cazul proceselor tehnologice, această condiție presupune necesitatea ca know-how-ul să fie util, în sensul că, la data încheierii acordului, se poate conta în mod rezonabil pe capacitatea sa de a îmbunătăți semnificativ poziția concurențială a licențiatului, spre exemplu, prin reducerea costurilor de producție; |
| --- | --- |

(b)

„esențial” înseamnă că know-how-ul include informații importante și utile pentru fabricarea produselor care fac obiectul acordului de licență sau pentru aplicarea procesului care face obiectul acordului de licență. Cu alte cuvinte, aceste informații trebuie să contribuie în mod semnificativ sau să faciliteze fabricarea produselor contractuale. În cazurile în care know-how-ul care face obiectul licenței se referă la un produs, și nu la un proces, această condiție presupune că know-how-ul este util pentru fabricarea produsului contractual. Această condiție nu este îndeplinită în cazul în care produsele contractuale pot fi realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. Cu toate acestea, această condiție nu presupune ca produsele contractuale să aibă o valoare mai mare decât produsele realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. În cazul proceselor tehnologice, această condiție presupune necesitatea ca know-how-ul să fie util, în sensul că, la data încheierii acordului, se poate conta în mod rezonabil pe capacitatea sa de a îmbunătăți semnificativ poziția concurențială a licențiatului, spre exemplu, prin reducerea costurilor de producție;

| (c) | „identificat” înseamnă că se poate verifica dacă know-how-ul care face obiectul licenței îndeplinește criteriile de „secret” și de „esențial”. Această condiție este îndeplinită atunci când know-how-ul care face obiectul licenței este descris într-un manual sau stabilit în orice altă formă scrisă. Cu toate acestea, în anumite situații, acest lucru poate fi, în mod rezonabil, imposibil. Know-how-ul care face obiectul licenței poate consta în cunoștințele practice deținute de angajații licențiatorului. De exemplu, angajații licențiatorului pot deține cunoștințe secrete și esențiale referitoare la un anumit proces de producție, care sunt transmise licențiatului sub forma instruirii angajaților acestuia din urmă. În astfel de situații, este suficient ca în acord să fie descris caracterul general al know-how-ului și să se enumere angajații care vor fi sau au fost implicați în transferul lui către licențiat. |
| --- | --- |

(c)

„identificat” înseamnă că se poate verifica dacă know-how-ul care face obiectul licenței îndeplinește criteriile de „secret” și de „esențial”. Această condiție este îndeplinită atunci când know-how-ul care face obiectul licenței este descris într-un manual sau stabilit în orice altă formă scrisă. Cu toate acestea, în anumite situații, acest lucru poate fi, în mod rezonabil, imposibil. Know-how-ul care face obiectul licenței poate consta în cunoștințele practice deținute de angajații licențiatorului. De exemplu, angajații licențiatorului pot deține cunoștințe secrete și esențiale referitoare la un anumit proces de producție, care sunt transmise licențiatului sub forma instruirii angajaților acestuia din urmă. În astfel de situații, este suficient ca în acord să fie descris caracterul general al know-how-ului și să se enumere angajații care vor fi sau au fost implicați în transferul lui către licențiat.

| (46) | Clauzele din acordurile de transfer de tehnologie referitoare la achiziționarea de produse de către licențiat sunt reglementate de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie dacă și în măsura în care respectivele clauze au o legătură directă cu fabricarea sau comercializarea produselor contractuale. Prin urmare, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acelor părți dintr-un acord de transfer de tehnologie care se referă la factori de producție și/sau echipamente utilizate în alte scopuri decât pentru fabricarea produselor contractuale. De exemplu, în cazurile în care se vinde lapte și, în același timp, se acordă licențe pentru tehnologia de fabricare de brânzeturi, numai laptele utilizat pentru fabricarea de brânzeturi cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței va fi reglementat de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. |
| --- | --- |

(46)

| (47) | Clauzele din acordurile de transfer de tehnologie referitoare la acordarea de licențe pentru alte tipuri de proprietate intelectuală, cum ar fi mărcile sau drepturile de autor, altele decât drepturile de autor pentru programe informatice (pentru drepturile de autor pentru programe informatice a se vedea punctele 44 și 62), sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie numai dacă și în măsura în care au o legătură directă cu fabricarea sau comercializarea produselor contractuale. Această condiție face ca de exceptarea pe categorii să beneficieze doar clauzele referitoare la alte categorii de drepturi de proprietate intelectuală, în măsura în care aceste drepturi permit licențiatului o mai bună exploatare a drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. De exemplu, în cazul în care un licențiator autorizează un licențiat să utilizeze marca sa pe produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței, această licență pentru marcă poate permite licențiatului o mai bună exploatare a tehnologiei care face obiectul licenței, prin faptul că le permite consumatorilor să facă o legătură imediată între produs și caracteristicile conferite acestuia de drepturile asupra tehnologiei care face obiectul licenței. Obligația impusă licențiatului de a folosi marca licențiatorului poate, de asemenea, să aibă ca efect promovarea diseminării tehnologiei, permițându-i licențiatorului să fie identificat ca sursă a tehnologiei subiacente. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează acordurile de transfer de tehnologie în acest scenariu, chiar și în cazul în care interesul principal al părților este de a exploata mai degrabă marca decât tehnologia (37). |
| --- | --- |

(47)

| (48) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu reglementează acordarea de licențe pentru dreptul de autor, altul decât dreptul de autor pentru programe informatice (cu excepția situației prezentate la punctul 47). Cu toate acestea, ca regulă generală, autoritatea va aplica principiile definite în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și în prezentele orientări atunci când va evalua acordarea de licențe pentru drepturi de autor pentru fabricarea produselor contractuale, în temeiul articolului 53. |
| --- | --- |

(48)

| (49) | Pe de altă parte, se consideră că acordarea de licențe asupra drepturilor de închiriere sau de execuție publică, protejate de drepturi de autor, în particular cele referitoare la filme și muzică, ridică probleme specifice și că s-ar putea să nu fie oportun să se analizeze acest tip de licențe pe baza principiilor prezentate în prezentele orientări. La aplicarea articolului 53, trebuie să se țină seama de particularitățile operei și de modalitatea de exploatare a acesteia (38). Prin urmare, autoritatea nu va aplica Regulamentul de exceptare pe categorii și prezentele orientări prin analogie acordării de licențe asupra acestor alte drepturi. |
| --- | --- |

(49)

| (50) | De asemenea, autoritatea nu va aplica licențelor asupra mărcilor principiile consacrate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și de prezentele orientări (cu excepția situației prevăzute la punctul 47). Acordarea de licențe asupra mărcii apare adesea în contextul distribuției și revânzării de bunuri și servicii și este, în general, mai apropiată de acordurile de distribuție decât de acordurile de licență pentru tehnologie. Atunci când licența asupra mărcii este direct legată de folosința, vânzarea sau revânzarea bunurilor și a serviciilor și nu constituie obiectul principal al acordului, acordul de licență este reglementat de actul prevăzut la punctul 2 din anexa XIV la Acordul privind SEE [Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei din 20 aprilie 2010] privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE categoriilor de acorduri verticale și practici concertate (denumit în continuare „Regulamentul de exceptare pe categorii aplicabil acordurilor verticale”) (39). |
| --- | --- |

(50)

3.2.2.   Conceptul de „transfer”

| (51) | Conceptul de „transfer” presupune transmiterea tehnologiei de la o întreprindere la alta. Astfel de transferuri capătă, de obicei, forma unei acordări de licență prin care licențiatorul acordă licențiatului dreptul de a folosi drepturile sale asupra unei tehnologii în schimbul plății unor redevențe. |
| --- | --- |

(51)

| (52) | Astfel cum se prevede la articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, cesiunile în care o parte din riscul asociat exploatării drepturilor asupra unei tehnologii revin în continuare cesionarului sunt, de asemenea, considerate acorduri de transfer de tehnologie. În particular, această situație se regăsește atunci când suma de achitat corespunzătoare cesiunii depinde de cifra de afaceri obținută de către cesionar în ceea ce privește produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei cesionate, de cantitatea de produse fabricate sau de numărul operațiunilor efectuate care utilizează tehnologia. |
| --- | --- |

(52)

| (53) | Un acord prin care licențiatorul se angajează să nu își exercite drepturile asupra unei tehnologii împotriva licențiatului poate fi considerat, de asemenea, drept un transfer de drepturi asupra unei tehnologii. Într-adevăr, esența unei licențe de brevet pure este dreptul de a acționa în cadrul domeniului reglementat de dreptul exclusiv al brevetului. De aici rezultă că Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează și așa-numitele acorduri de nerevendicare și de soluționare prin care licențiatorul îi permite licențiatului să producă în domeniul reglementat de brevet (40). |
| --- | --- |

(53)

3.2.3.   Acordurile dintre două părți

| (54) | În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, acesta reglementează doar acordurile de transfer de tehnologie „dintre două întreprinderi”. Atunci când sunt încheiate de mai mult de două întreprinderi, acordurile de transfer de tehnologie nu sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Factorul decisiv de diferențiere între acordurile încheiate între două întreprinderi și acordurile multipartite este dacă acordul în cauză este încheiat între mai mult de două întreprinderi. |
| --- | --- |

(54)

| (55) | Acordurile încheiate între două întreprinderi intră în domeniul de aplicare al Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, chiar dacă acordurile respective conțin dispoziții aplicabile mai multor niveluri ale lanțului comercial. De exemplu, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică unui acord de licență care privește nu doar etapa producției, dar și pe cea a distribuției, stipulând obligații pe care licențiatul poate sau trebuie să le impună revânzătorilor de produse fabricate sub licență (41). |
| --- | --- |

(55)

| (56) | Acordurile care instituie regrupări de tehnologii și care acordă licență din regrupările de tehnologii sunt, în general, acorduri multilaterale și, prin urmare, nu sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (42). Noțiunea de regrupare de tehnologii se referă la acordurile prin care două sau mai multe părți convin să-și reunească tehnologiile respective și să acorde licențe pentru ele sub forma unui pachet. Tot în sfera noțiunii de regrupare de tehnologii intră și acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi acceptă să acorde licență unui terț, autorizându-l ca, la rândul său, să acorde licență pentru pachetul de tehnologii. |
| --- | --- |

(56)

| (57) | Acordurile de licență încheiate între mai mult de două întreprinderi ridică adesea aceleași probleme ca acordurile de licență de aceeași natură încheiate între două întreprinderi. Cu ocazia evaluării individuale a acordurilor de licență de aceeași natură ca cele care pot beneficia de exceptarea pe categorii, dar care sunt încheiate între mai mult de două întreprinderi, autoritatea va aplica prin analogie principiile stabilite în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Cu toate acestea, regrupările de tehnologii și acordarea de licențe din regrupările de tehnologii sunt reglementate în mod expres în secțiunea 4.4. |
| --- | --- |

(57)

3.2.4.   Acordurile referitoare la fabricarea produselor contractuale

| (58) | Articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie prevede că pentru a fi reglementate de acesta, acordurile de licență trebuie să fie încheiate „în scopul fabricării de produse contractuale”, cu alte cuvinte de produse care încorporează drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței sau care sunt fabricate pe baza acestora. Licența trebuie să-i permită licențiatului și/sau subcontractanților acestuia să exploateze tehnologia care face obiectul licenței pentru producția de bunuri sau servicii [a se vedea, de asemenea, considerentul 7 din preambulul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. |
| --- | --- |

(58)

| (59) | În cazul în care scopul acordului nu este fabricarea produselor contractuale, ci, de exemplu, doar blocarea dezvoltării unei tehnologii concurente, acordul de licență nu este reglementat de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, iar prezentele orientări pot, de asemenea, să nu fie adecvate pentru evaluarea acordului. Mai general, atunci când părțile se abțin să exploateze drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, nefiind desfășurată nici o activitate care să conducă la o creștere a eficienței, nu există o justificare a exceptării pe categorii. Cu toate acestea, exploatarea nu trebuie, în mod necesar, să ia forma unei integrări de active. Ea se produce, de asemenea, atunci când licența creează libertatea de concepere pentru licențiat, permițându-i să exploateze propria sa tehnologie fără a se expune riscului unei acțiuni a licențiatorului pentru încălcarea drepturilor acestuia. În cazul acordului de licență între concurenți, faptul că părțile nu exploatează tehnologia care face obiectul licenței poate să indice faptul că acordul constituie un cartel deghizat. Din aceste motive, autoritatea va examina cu mare atenție cazurile de neexploatare. |
| --- | --- |

(59)

| (60) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică acordurilor de licență în scopul fabricării de produse contractuale de către licențiat și/sau de către subcontractanții acestuia. Prin urmare, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică (acelor părți din) acordurilor de transfer de tehnologie care permit acordarea de sublicențe. Cu toate acestea, autoritatea va aplica prin analogie principiile stabilite în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și în prezentele orientări unor „acorduri-cadru de licență” între licențiator și licențiat (mai precis, un acord prin care licențiatorul îi permite licențiatului să acorde licență la rândul lui pentru tehnologia respectivă). Acordurile dintre licențiat și sublicențiați pentru fabricarea de produse contractuale se încadrează în domeniul de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. |
| --- | --- |

(60)

| (61) | Termenul de „produse contractuale” cuprinde produsele fabricate și serviciile prestate pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. Acest lucru este valabil atât atunci când tehnologia care face obiectul licenței este folosită în procesul de producție, cât și atunci când aceasta este încorporată chiar în produs. În prezentele orientări, sintagma „produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței” se referă la ambele situații. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este aplicabil în toate cazurile în care drepturile asupra unei tehnologii sunt transferate sub licență în scopul producerii de bunuri și servicii. Cadrul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări au la bază ipoteza că există o legătură directă între drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței și un produs contractual. În cazurile în care nu există o astfel de legătură, și anume atunci când scopul acordului este de a nu permite fabricarea unui produs contractual, cadrul analitic instituit prin Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și de prezentele orientări ar putea să nu fie adecvat. |
| --- | --- |

(61)

| (62) | Acordarea de licențe pentru programe informatice în scopul simplei reproduceri și distribuții a operelor protejate, cu alte cuvinte pentru fabricarea de copii destinate revânzării nu se consideră „fabricare” în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și nu este, prin urmare, reglementată de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și de prezentele orientări. Aceste cazuri de reproducere în scopul distribuției sunt reglementate, în schimb, prin Regulamentul de exceptare pe categorii aplicabil acordurilor verticale (43) și prin Orientările privind restricțiile verticale (44). Este vorba despre reproducere în scopul distribuției atunci când se acordă o licență pentru reproducerea programelor informatice pe un suport, indiferent de mijloacele tehnice de distribuire a programelor informatice. De exemplu, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări nu reglementează acordarea de licențe pentru programe informatice prin care licențiatul primește o matriță în vederea reproducerii și vânzării programelor informatice către utilizatorii finali. Aceste texte nu reglementează nici acordarea de licențe privind drepturile de autor asupra programelor informatice și distribuția de programe informatice prin intermediul licențelor de tip „shrink wrap”, cu alte cuvinte, a unui set de condiții incluse în pachetul fizic pe care utilizatorul final se consideră că le-a acceptat prin deschiderea ambalajului pachetului, și nici acordarea de licențe privind drepturile de autor asupra programelor informatice și distribuția de programe informatice prin descărcare online. |
| --- | --- |

(62)

| (63) | Cu toate acestea, în cazul în care programul informatic ce face obiectul licenței este încorporat de către licențiat în produsul contractual, aceasta nu este considerată ca o simplă reproducere, ci ca o fabricare. De exemplu, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări reglementează acordarea de licențe privind drepturile de autor asupra programelor informatice în care licențiatul are dreptul de a reproduce programele informatice prin încorporarea acestora într-un dispozitiv cu care acestea interacționează. |
| --- | --- |

(63)

| (64) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează operațiunile de „subcontractare” prin care licențiatorul acordă licență pentru drepturi asupra unei tehnologii licențiatului care se angajează să fabrice anumite produse în exclusivitate pentru licențiator pe baza acestei tehnologii. Subcontractarea poate implica, de asemenea, furnizarea de către licențiator de echipamente care urmează a fi folosite de licențiat în producerea bunurilor și serviciilor vizate de acord. Pentru cel de al doilea tip de subcontractare reglementat de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie ca parte a unui acord de transfer de tehnologie, echipamentele furnizate trebuie să aibă o legătură directă cu fabricarea produselor contractuale. Subcontractarea este reglementată, de asemenea, prin Comunicarea Autorității privind evaluarea anumitor acorduri de subcontractare în temeiul articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE (45). Conform comunicării respective, care rămâne aplicabilă, acordurile de subcontractare prin care subcontractantul se angajează să fabrice anumite produse exclusiv pentru contractant nu intră, în general, sub incidența articolului 53 alineatul (1). Acordurile de subcontractare în care contractantul stabilește prețul de transfer al produsului contractual intermediar între subcontractanții dintr-un lanț valoric de subcontractare nu intră, în general, sub incidența articolului 53 alineatul (1), cu condiția ca produsele contractuale să fie fabricate exclusiv pentru contractant. Cu toate acestea, alte restricții impuse subcontractantului, cum ar fi obligația de a nu desfășura sau exploata propriile activități de cercetare și dezvoltare, pot intra sub incidența articolului 53 (46). |
| --- | --- |

(64)

| (65) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică și acordurilor prin care licențiatul trebuie să întreprindă activități de dezvoltare înainte de a obține un produs sau un proces pregătit pentru exploatare comercială, cu condiția ca produsul contractual să fie identificat. Chiar dacă sunt necesare astfel de activități și de investiții suplimentare, obiectul acordului este fabricarea unui produs contractual identificat, cu alte cuvinte a unui produs fabricat cu ajutorul drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. |
| --- | --- |

(65)

| (66) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări nu reglementează acordurile prin care se acordă licență pentru drepturi asupra unei tehnologii în scopul de a da posibilitatea licențiatului de a desfășura activități suplimentare de cercetare și dezvoltare în domenii variate, inclusiv continuarea dezvoltării unui produs care rezultă din astfel de activități de cercetare și dezvoltare (47). De exemplu, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și orientările nu reglementează acordarea unei licențe referitoare la un instrument tehnologic de cercetare necesar în scopul desfășurării unei activități de cercetare suplimentare. Acestea nu reglementează nici acordurile de subcontractare de cercetare și dezvoltare în care licențiatul se angajează să realizeze activități de cercetare și dezvoltare în domeniul tehnologiei care face obiectul licenței și să înapoieze pachetul tehnologic astfel îmbunătățit licențiatorului (48). Obiectul principal al unor astfel de acorduri îl constituie prestarea de servicii de cercetare și dezvoltare în scopul îmbunătățirii unei tehnologii, și nu producția de bunuri și servicii pe baza tehnologiei care face obiectul licenței. |
| --- | --- |

(66)

3.2.5.   Durată

| (67) | În funcție de perioada de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, care expiră la 30 aprilie 2026, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp cât dreptul de proprietate care face obiectul licenței nu a devenit caduc, nu a expirat sau nu a fost declarat nul. În cazul know-how-ului, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp cât know-how-ul care face obiectul licenței rămâne secret, cu excepția situației în care acesta este făcut public, în urma unei acțiuni a licențiatului, caz în care exceptarea se aplică numai pe durata acordului (a se vedea articolul 2 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie). |
| --- | --- |

(67)

| (68) | Exceptarea pe categorii se aplică fiecărei drept asupra unei tehnologii care face obiectul acordului de licență și încetează a fi aplicată la data expirării, declarării nulității ori prin trecerea în domeniul public a ultimului „drept asupra unei tehnologii” în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. |
| --- | --- |

(68)

3.2.6.   Relația cu alte regulamente de exceptare pe categorii

| (69) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează acordurile dintre două întreprinderi referitoare la acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii în scopul fabricării de produse contractuale. Cu toate acestea, drepturile asupra unei tehnologii pot constitui un element al altor tipuri de acorduri. În afară de aceasta, produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sunt ulterior vândute pe piață. De aceea, trebuie analizată interacțiunea dintre Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și actul menționat la punctul 6 din anexa XIV la Acordul privind SEE [Regulamentul (UE) nr. 1218/2010 al Comisiei din 14 decembrie 2010 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene anumitor categorii de acorduri de specializare (denumit în continuare „Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare”)] (49), actul menționat la punctul 7 din anexa XIV la Acordul privind SEE [„Regulamentul (UE) nr. 1217/2010 al Comisiei din 14 decembrie 2010 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene anumitor categorii de acorduri de cercetare și dezvoltare („Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea”] (50) și Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale (51). |
| --- | --- |

(69)

3.2.6.1.   Regulamentele de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare și de cercetare și dezvoltare

| (70) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acordării de licențe în contextul acordurilor de specializare reglementate prin Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare sau acordării de licențe în contextul acordurilor de cercetare și dezvoltare reglementate prin Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea (a se vedea considerentul 7 și articolul 9 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie). |
| --- | --- |

(70)

| (71) | În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare, regulamentul respectiv reglementează îndeosebi acordurile de producție în comun în temeiul cărora două sau mai multe părți convin să fabrice anumite produse în comun. Regulamentul se aplică și dispozițiilor privind cesiunea sau folosirea drepturilor de proprietate intelectuală, cu condiția ca acestea să nu constituie obiectul principal al acordului, ci să fie direct legate și necesare punerii în aplicare a acestuia. |
| --- | --- |

(71)

| (72) | Atunci când mai multe întreprinderi înființează o întreprindere comună de producție și îi acordă acesteia o licență pentru exploatarea tehnologiei folosite la producerea produselor fabricate de către întreprinderea comună, o astfel de acordare de licențe intră sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare, și nu a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Din acest motiv, acordarea de licențe în cadrul unei societăți în comun de producție este analizată, în mod normal, în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare. Cu toate acestea, atunci când întreprinderea comună participă la acordarea de licențe pentru tehnologii terților, această activitate nu este legată de fabricarea de produse de către întreprinderea comună și, prin urmare, nu intră sub incidența regulamentului respectiv. Astfel de acorduri de licență, care permit reunirea tehnologiilor părților implicate, constituie regrupări de tehnologii care sunt reglementate în secțiunea 4.4 a prezentelor orientări. |
| --- | --- |

(72)

| (73) | Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea reglementează acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi convin să desfășoare în comun activități de cercetare și de dezvoltare și să exploateze în comun rezultatele acestora. În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (m) din regulamentul respectiv, cercetarea și dezvoltarea, precum și exploatarea rezultatelor se realizează în comun atunci când activitatea respectivă este realizată de o echipă comună, o organizație comună sau o întreprindere comună, încredințată de comun acord unei părți terțe sau repartizată între părți în funcție de specializarea în cercetare, dezvoltare, producție sau distribuție, inclusiv în acordarea de licențe. Regulamentul respectiv reglementează și acordurile de cercetare și dezvoltare remunerată prin care două sau mai multe întreprinderi convin ca cercetarea și dezvoltarea să fie efectuate de una dintre părți și finanțate de cealaltă parte, cu sau fără exploatarea în comun a rezultatelor lor [a se vedea articolul 1 alineatul (1) litera (a) punctul (vi) din Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea]. |
| --- | --- |

(73)

| (74) | Prin urmare, Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea reglementează acordarea de licențe între și de către părțile la o întreprindere comună în cadrul unui acord de cercetare și dezvoltare. Această acordare de licențe este reglementată numai de Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea, și nu de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. În cadrul unor astfel de acorduri, părțile pot stabili, de asemenea, condițiile în care rezultatele activității de cercetare și dezvoltare vor face obiectul unor licențe către terți. Cu toate acestea, deoarece terții licențiați nu sunt parte la acordul de cercetare și dezvoltare, acordul de licență individual încheiat cu terții nu este reglementat prin Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea. Acordul de licență respectiv beneficiază de exceptarea pe categorii prevăzută în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute de acesta. |
| --- | --- |

(74)

3.2.6.2.   Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale

| (75) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale reglementează acordurile dintre două sau mai multe întreprinderi, fiecare acționând, în sensul acordului, la un nivel diferit al lanțului de producție sau distribuție, acorduri referitoare la condițiile în care părțile pot cumpăra, vinde sau revinde anumite bunuri sau servicii. Prin urmare, acesta reglementează acordurile de furnizare și distribuție (52). |
| --- | --- |

(75)

| (76) | Deoarece Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează numai acordurile încheiate între două părți și deoarece un licențiat care vinde produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței este considerat furnizor în sensul aplicării Regulamentului de exceptare pe categorii privind acordurile verticale, aceste două regulamente de exceptare pe categorii sunt strâns legate între ele. Acordul dintre licențiator și licențiat intră sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, în timp ce acordurile dintre licențiat și cumpărătorii produselor contractuale intră sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor verticale (53). |
| --- | --- |

(76)

| (77) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie exceptează, de asemenea, acordurile dintre licențiator și licențiat atunci când acestuia din urmă îi sunt impuse obligații referitoare la modul în care trebuie să vândă produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. În special, licențiatul poate fi obligat să instituie un anumit tip de sistem de distribuție, precum distribuția exclusivă sau selectivă. Cu toate acestea, acordurile de distribuție încheiate pentru executarea unor astfel de obligații trebuie să fie conforme cu Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale pentru a putea beneficia de exceptarea pe categorii. De exemplu, licențiatorul poate obliga licențiatul să instituie un sistem bazat pe distribuție exclusivă în conformitate cu normele specificate. Cu toate acestea, din articolul 4 litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale rezultă că, în general, distribuitorii trebuie să dispună de libertatea de a efectua vânzări pasive pe teritoriile altor distribuitori exclusivi ai licențiatului. |
| --- | --- |

(77)

| (78) | În plus, în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor verticale, distribuitorii trebuie, în principiu, să fie liberi să vândă, atât activ, cât și pasiv, pe teritoriile acoperite de sistemele de distribuție ale altor furnizori, cu alte cuvinte ale altor licențiați care își fabrică propriile produse pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. Aceasta deoarece, în sensul aplicării Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor verticale, fiecare licențiat constituie un furnizor distinct. Cu toate acestea, motivele de acordare a exceptării pe categorii a restricțiilor privind vânzările active din sistemul de distribuție al unui furnizor prevăzute de respectivul regulament se pot aplica și atunci când produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sunt vândute de licențiați diferiți sub o marcă comună care aparține licențiatorului. Atunci când aceste produse sunt vândute sub o marcă comună, din aceleași motive de eficiență, ar trebui să se aplice aceleași tipuri de restricții între sistemele de distribuție ale licențiaților, ca în cazul unui sistem unic de distribuție vertical. În asemenea cazuri, este puțin probabil ca, atunci când condițiile prevăzute în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale sunt, prin analogie, îndeplinite, autoritatea să conteste eventuale restricții. Pentru ca identitatea unei mărci comune să existe, produsele trebuie vândute și comercializate sub o marcă comună, care să fie predominantă în ceea ce privește comunicarea ideii de calitate și a altor informații pertinente care trebuie comunicate consumatorilor. Nu este suficient ca produsul să prezinte, alături de marca licențiatului, și marca licențiatorului, permițând astfel identificarea acestuia ca fiind sursa tehnologiei care face obiectul licenței. |
| --- | --- |

(78)

3.3.   Pragurile cotei de piață a zonei de securitate

| (79) | În conformitate cu articolul 3 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, exceptarea pe categorii a acordurilor restrictive, cu alte cuvinte zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este supusă pragurilor cotei de piață, ceea ce limitează domeniul de aplicare al exceptărilor pe categorii la acordurile care, cu toate că pot restrânge concurența, sunt prezumate ca îndeplinind condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În afara zonei de securitate create de pragurile cotei de piață, se impune o analiză individuală. În cazul în care cotele de piață depășesc pragurile, aceasta nu înseamnă neapărat că acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) sau că acordul nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În absența unor restricții grave, astfel cum se prevede la articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, se impune efectuarea unei analize de piață. |
| --- | --- |

(79)

Praguri relevante ale cotei de piață

| (80) | Pragul cotei de piață care trebuie aplicat în sensul zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie variază în funcție de faptul că acordul este încheiat între concurenți sau între neconcurenți. |
| --- | --- |

(80)

| (81) | Pragurile cotelor de piață se aplică atât pieței (piețelor) relevante a (ale) drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, cât și pieței (piețelor) relevante ale produselor contractuale. În cazul în care cota de piață deținută este mai mare decât pragul aplicabil pe una sau mai multe piețe ale produsului și ale tehnologiei, acordul nu beneficiază de exceptarea pe categorii pe piața (piețele) relevantă (relevante) în cauză. De exemplu, în cazul în care acordul de licență vizează două piețe distincte ale produsului, exceptarea pe categorii poate fi aplicabilă uneia dintre piețe, fără a fi aplicabilă celeilalte. |
| --- | --- |

(81)

| (82) | Potrivit articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, zona de securitate prevăzută la articolul 2 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică acordurilor dintre concurenți dacă cota de piață cumulată deținută de părți nu depășește 20 % pe orice piață relevantă. Pragul cotei de piață prevăzut la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este aplicabil dacă părțile sunt concurenți reali sau potențiali pe piața (piețele) produsului și/sau concurenți reali pe piața tehnologiei (pentru distincția dintre concurenți și neconcurenți a se vedea punctul 27 și următoarele). |
| --- | --- |

(82)

| (83) | Concurența potențială pe piața tehnologiei nu este luată în considerare pentru aplicarea pragului cotei de piață sau a listei de restricții grave referitoare la acordurile dintre concurenți. În afara zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, concurența potențială de pe piața tehnologiei este luată în considerare, dar nu conduce la aplicarea listei de restricții grave aferente acordurilor dintre concurenți. |
| --- | --- |

(83)

| (84) | În cazul în care întreprinderile care sunt părți la acordul de licență nu sunt concurenți, se aplică pragul cotei de piață prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Un acord între neconcurenți intră în domeniul de aplicare al regulamentului în cazul în care cota de piață a fiecărei părți nu depășește 30 % din piețele relevante ale tehnologiei și ale produsului afectate. |
| --- | --- |

(84)

| (85) | În cazul în care părțile devin concurenți în sensul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie la un moment ulterior, de exemplu în situația în care licențiatul era deja prezent, înaintea acordării licenței, pe piața relevantă pe care sunt vândute produsele contractuale, iar licențiatorul devine ulterior furnizor real sau potențial pe aceeași piață relevantă, pragul cotei de piață de 20 % se va aplica din momentul în care părțile devin concurenți. Cu toate acestea, în acest caz, lista restricțiilor grave aplicabile acordurilor dintre neconcurenți va continua să se aplice acordului, cu excepția cazului în care acordul este ulterior modificat sub un aspect esențial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și punctul 39 din prezentele orientări]. |
| --- | --- |

(85)

Calcularea cotelor de piață pentru piața (piețele) tehnologiei în scopul aplicării zonei de securitate

| (86) | Calcularea cotelor de piață de pe piețele relevante pe care este acordată licență pentru drepturile asupra unei tehnologii, în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, se îndepărtează de practicile uzuale, din motivele explicate la punctul 87 din prezentele orientări. În ceea ce privește piețele tehnologiilor, din articolul 8 litera (d) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie rezultă că, atât pentru produse, cât și pentru dimensiunea geografică a pieței relevante, cota de piață a licențiatorului va fi calculată pe baza vânzărilor realizate de către licențiator și de către toți licențiații săi de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. În cadrul acestei abordări, vânzările combinate de produse contractuale ale licențiatorului și ale licențiaților săi sunt calculate ca parte a tuturor vânzărilor de produse concurente, indiferent dacă aceste produse concurente sunt fabricate sau nu cu o tehnologie care face obiectul unei licențe. |
| --- | --- |

(86)

| (87) | Această abordare, constând în calcularea cotei de piață a licențiatorului pe piața tehnologiei sub forma „amprentei” sale la nivelul produselor, este aleasă din cauza dificultăților practice legate de calcularea cotei de piață a unui licențiator pe baza veniturilor din redevențe (a se vedea punctul 25 de mai sus). Pe lângă dificultatea generală legată de obținerea unor date fiabile privind veniturile din redevențe, veniturile efective din redevențe pot, de asemenea, subestima considerabil poziția unei tehnologii pe piață în cazurile în care plățile de redevențe sunt reduse ca urmare a acordării de licențe încrucișate sau a furnizării de produse legate. Acest risc nu ar mai exista în cazul în care calculul cotei de piață a licențiatorului pe piața tehnologiei s-ar baza pe produsele fabricate cu ajutorul respectivei tehnologii comparativ cu produsele fabricate folosind tehnologii concurente. O astfel de „amprentă” la nivelul produselor reprezintă, în general, o bună aproximare a poziției de piață a tehnologiei respective. |
| --- | --- |

(87)

| (88) | În mod ideal, această „amprentă” ar fi calculată excluzând de pe piața produsului acele produse fabricate cu tehnologii interne, pentru care nu se acordă licențe, întrucât respectivele tehnologii interne reprezintă doar o constrângere indirectă asupra tehnologiei care face obiectul licenței. Cu toate acestea, întrucât, în practică, ar putea fi dificil pentru licențiator și pentru licențiați să știe dacă alte produse de pe aceeași piață a produsului sunt fabricate cu tehnologii acordate sub licență sau interne, în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, calcularea cotei de piață a tehnologiei se bazează pe produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei acordate sub licență prin raportare la toate produsele vândute pe piața respectivului produs. Se preconizează că această abordare, bazată pe „amprenta” tehnologiei de pe piața (piețele) globală (globale) a (ale) produselor, conduce la reducerea cotei de piață calculate, prin includerea unor produse fabricate cu tehnologii interne, dar, cu toate acestea, în general, reprezintă un bun indicator al ponderii acelei tehnologii. În primul rând, ea înglobează concurența potențială din partea întreprinderilor care fabrică produse cu propria tehnologie și care pot începe acordarea de licențe pentru aceasta ca răspuns la o creștere mică, dar permanentă, a prețului licențelor. În al doilea rând, chiar dacă este improbabil ca alți deținători de tehnologii să înceapă să acorde licențe, licențiatorul nu dispune neapărat de putere de piață pe piața tehnologiei, chiar dacă îi revine o mare parte din venitul rezultat din licențe. În cazul în care piața produsului din aval este competitivă, concurența de la acest nivel îl poate constrânge efectiv pe licențiator. O creștere a redevențelor în amonte afectează costurile licențiatului, făcându-l mai puțin competitiv și provocând astfel o scădere a vânzărilor sale. Cota unei tehnologii pe piața produsului reflectă, de asemenea, acest element și constituie, așadar, în mod normal, un bun indicator al puterii de piață a licențiatorului pe piața tehnologiei. |
| --- | --- |

(88)

| (89) | Pentru a estima ponderea unei tehnologii trebuie, de asemenea, să se ia în considerare dimensiunea geografică a pieței tehnologiei. Aceasta poate fi uneori diferită de dimensiunea geografică a pieței din aval a produsului respectiv. În scopul aplicării Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, dimensiunea geografică a pieței tehnologiei relevante este determinată și de piața (piețele) produsului. Cu toate acestea, în afara zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, ar putea fi indicat să se țină seama și de o zonă geografică eventual mai mare, în care licențiatorul și licențiații unor tehnologii concurente sunt implicați în acordarea de licențe pentru aceste tehnologii, în care condițiile concurențiale sunt suficient de omogene și care poate fi diferențiată de zonele învecinate din cauza caracterului considerabil diferit al condițiilor concurențiale din respectivele zone. |
| --- | --- |

(89)

| (90) | În cazul unor tehnologii noi care nu au generat încă vânzări în anul calendaristic precedent, este atribuită o cotă de piață egală cu zero. Atunci când vor începe vânzările, tehnologia care face obiectul licenței va începe să acumuleze cote de piață. În cazul în care cota de piață crește ulterior până la un nivel superior pragului relevant de 20 % sau 30 %, zona de securitate va continua să se aplice pe perioada celor doi ani calendaristici consecutivi care urmează anului în care a fost depășit pragul [a se vedea articolul 8 litera (e) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. |
| --- | --- |

(90)

Calcularea cotelor de piață pentru piața (piețele) produsului în scopul aplicării zonei de securitate

| (91) | În ceea ce privește piețele relevante pe care sunt vândute produsele contractuale, cota de piață a licențiatului trebuie calculată pe baza vânzărilor sale de produse care încorporează tehnologia licențiatorului și a vânzărilor sale de produse concurente, cu alte cuvinte pe baza totalului vânzărilor licențiatului pe piața respectivă a produsului. Atunci când licențiatorul acționează și ca furnizor de produse pe piața relevantă, trebuie să fie luate în considerare și vânzările licențiatorului pe piața produselor în cauză. Cu toate acestea, la calcularea cotelor de piață pe piețele produselor, vânzările realizate de alți licențiați nu sunt luate în considerare la calcularea cotei de piață a licențiatului și/sau a licențiatorului. |
| --- | --- |

(91)

| (92) | Cotele de piață ar trebui să fie calculate pe baza valorii vânzărilor din anul anterior, atunci când aceste date sunt disponibile. Datele de acest tip indică, în mod normal, mult mai exact ponderea unei tehnologii decât datele privind volumul vânzărilor. Totuși, atunci când nu sunt disponibile date bazate pe valori, pot fi utilizate estimări bazate pe alte informații fiabile privind piața, inclusiv datele privind volumul vânzărilor pe piață. |
| --- | --- |

(92)

| (93) | Principiile menționate în secțiunea 3.3 din prezentele orientări pot fi ilustrate cu următoarele exemple: |
| --- | --- |

(93)

Acordarea de licențe între neconcurenți

Exemplul 1

Întreprinderea A este specializată în dezvoltarea de produse și tehnici biotehnologice și a dezvoltat un nou produs, Xeran. Întrucât nu dispune nici de instalațiile de producție, nici de instalațiile de distribuție necesare, ea nu acționează ca producător al acestui produs. Întreprinderea B este unul dintre fabricanții de produse concurente, pe care le fabrică utilizând tehnologii care nu sunt deținute de vreo entitate, disponibile în mod liber. În cursul anului 1, B a vândut produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber în valoare de 25 de milioane EUR. În cursul anului 2, A acordă o licență lui B pentru a produce Xeran. În același an, B vinde, în valoare de 15 milioane EUR, produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber și, în valoare de 15 milioane EUR, Xeran. În cursul anului 3 și în anii următori, B produce și vinde numai Xeran, în valoare de 40 de milioane EUR anual. În plus, în anul 2, A acordă de asemenea o licență întreprinderii C, care nu a fost activă pe piața produsului respectiv înainte. C produce și vinde doar Xeran, în valoare de 10 milioane EUR în cursul anului 2 și în valoare de 15 milioane EUR în cursul anului 3 și în anii următori. S-a stabilit că piața totală a Xeran-ului și a substituenților lui, pe care acționau B și C, se ridica anual la suma de 200 de milioane EUR.

În cursul anului 2, pe parcursul căruia au fost încheiate acordurile de licență, cota de piață a lui A pe piața tehnologiei este de 0 %, deoarece aceasta trebuie să fie calculată pe baza vânzărilor totale de Xeran din anul anterior. În cursul anului 3, A deține pe piața tehnologiei o cotă de 12,5 %, care reflectă valoarea Xeran-ului produs de B și C în anului anterior, și anume anul 2. În cursul anului 4 și în anii următori, A deține pe piața tehnologiei o cotă de 27,5 %, care reflectă valoarea Xeran-ului produs de B și C în cursul anului precedent.

În cursul anului 2, B deține pe piața produsului o cotă de 12,5 %, care reflectă vânzările de 25 de milioane EUR realizate de B în anul 1. În cursul anului 3, cota de piață a lui B este de 15 %, pentru că vânzările sale au crescut la 30 de milioane EUR în anul 2. În cursul anului 4 și în anii următori, cota de piață a lui B este de 20 %, fiindcă vânzările sale reprezintă 40 de milioane EUR pe an. Cota de piață a lui C pe piața produsului este de 0 % în anii 1 și 2, de 5 % în anul 3 și de 7,5 % în anii următori.

Deoarece acordurile de licență dintre A și B și cele dintre A și C sunt încheiate între neconcurenți, iar cotele de piață individuale ale lui A, B și C sunt sub 30 % în fiecare an, acordurile intră în zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

Exemplul 2

Situația este aceeași ca în exemplul 1, doar că acum B și C acționează pe piețe geografice diferite. S-a stabilit că piața totală a Xeran-ului și a substituenților săi valorează 100 de milioane EUR anual pe fiecare piață geografică.

În acest caz, cota de piața a întreprinderii A pe piețele tehnologiei relevante trebuie calculată separat pe baza datelor privind vânzarea produselor pe fiecare dintre cele două piețe geografice ale produsului. Pe piața unde acționează B, cota de piață a lui A depinde de vânzările de Xeran ale lui B. În acest exemplu, se presupune că valoarea totală a pieței este de 100 de milioane EUR, cu alte cuvinte jumătate din valoarea pieței de la exemplul 1, cota de piață a lui A este de 0 % în anul 2, de 15 % în anul 3 și de 40 % în anii următori. Cota de piață a lui B este de 25 % în cursul anului 2, de 30 % în cursul anului 3 și de 40 % în anii următori. Pe parcursul anilor 2 și 3, nici cotele de piață ale lui A, nici cele ale lui B nu depășesc pragul de 30 %. Pragul este totuși depășit începând cu anul 4, iar aceasta înseamnă că, în conformitate cu articolul 8 litera (e) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, după anul 6 acordul de licență dintre A și B nu mai poate beneficia de zona de securitate și trebuie evaluat în mod individual.

Pe piața pe care C este activă, cota de piață care aparține lui A depinde de vânzările de Xeran realizate de C. Cota lui A pe piața tehnologiei, bazată pe vânzările lui C din anul precedent, este așadar de 0 % în cursul anului 2, de 10 % în cursul anului 3 și de 15 % în anii următori. Cota lui C pe piața produselor este aceeași: 0 % în cursul anului 2, 10 % în cursul anului 3 și 15 % în anii următori. Acordul de licență dintre A și C intră, așadar, în zona de securitate pe toată perioada.

Acordarea de licențe între concurenți

Exemplul 3

Întreprinderile A și B acționează pe aceeași piață relevantă a produsului și pe aceeași piață geografică relevantă a unui anumit produs chimic. Fiecare dintre cele două întreprinderi deține brevet pentru diverse tehnologii utilizate pentru fabricarea acestui produs. În cursul anului 1, A și B au semnat un acord de licențe încrucișate prin care își acordau una alteia o licență de utilizare a respectivelor tehnologii. În cursul anului 1, A și B au produs doar pe baza tehnologiei proprii, A vânzând produse în valoare de 15 milioane EUR, iar B vânzând produse în valoare de 20 de milioane EUR. Începând cu anul 2, ambele întreprinderi folosesc atât propria tehnologie, cât și pe a celuilalt. Din acel an, A vinde, în valoare de 10 milioane EUR, produse fabricate cu propria tehnologie și, în valoare de 10 milioane EUR, produse fabricate cu tehnologia lui B. Începând cu anul 2, B vinde, în valoare de 15 milioane EUR, produse fabricate cu propria tehnologie și, în valoare de 10 milioane EUR, produse fabricate cu tehnologia lui A. S-a stabilit că valoarea anuală totală a pieței produsului și a substituenților lui se ridică la de 100 de milioane euro.

Pentru a evalua acordul de licență în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, cotele de piață ale lui A și B trebuie să fie calculate atât pe piața tehnologiei, cât și pe piața produsului. Cota lui A pe piața tehnologiilor depinde de valoarea vânzărilor realizate în cursul anului precedent din produsul fabricat atât de către A, cât și de către B, plecând de la tehnologia lui A. În cursul anului 2, A deținea, așadar, pe piața tehnologiei, o cotă de 15 %, care reflectă propria producție și vânzări în valoare de 15 milioane EUR în cursul anului 1. Din anul 3, A deține pe piața tehnologiei o cotă de 20 %, care reflectă valoarea de 20 de milioane EUR a vânzărilor produsului fabricat cu tehnologia lui A și produs și vândut de A și B (10 milioane EUR fiecare). În mod similar, cota lui B pe piața tehnologiilor este de 20 % în cursul anului 2 și de 25 % în anii următori.

Cotele de piață ale lui A și B de pe piața produsului depind de vânzările produsului realizate de fiecare dintre ele în anul anterior, indiferent de tehnologia folosită. Cota de piață a lui A pe piața produsului este de 15 % în cursul anului 2 și de 20 % în următorii ani. Cota de piață a lui B pe piața produsului este de 20 % în cursul anului 2 și de 25 % în anii următori.

Deoarece acordul este încheiat între concurenți, cota lor de piață cumulată, atât pe piața tehnologiei, cât și pe piața produsului, trebuie să fie inferioară pragului de 20 % al cotei de piață, pentru a beneficia de zona de securitate. Este clar că, în această situație, nu este cazul. Cota de piață cumulată pe piața tehnologiei și pe piața produsului este de 35 % în cursul anului 2 și de 45 % în anii următori. Acest acord între concurenți va trebui, prin urmare, să fie analizat în mod individual.

3.4.   Restrângeri grave ale concurenței în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii

3.4.1.   Principii generale

| (94) | Articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie conține o listă a restrângerilor grave ale concurenței. O restricție este clasificată drept restrângere gravă a concurenței pe baza naturii ei și deoarece experiența arată că asemenea restricții sunt aproape întotdeauna anticoncurențiale. Potrivit jurisprudenței Curții de Justiție și a Tribunalului (54), o astfel de restrângere poate rezulta dintr-un obiectiv clar al acordului sau din circumstanțele fiecărui caz (a se vedea punctul 14 de mai sus). În mod obiectiv, restrângerile grave pot fi necesare în cazuri excepționale în ceea ce privește un acord de un anumit tip sau de o anumită natură (55) și, prin urmare, pot să nu intre sub incidența articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE. În plus, întreprinderile pot întotdeauna să invoce o apărare pe bază de argumente de eficiență în conformitate cu articolul 53 alineatul (3) într-un caz individual (56). |
| --- | --- |

(94)

| (95) | Din articolul 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, rezultă că, atunci când un acord de transfer de tehnologie conține o restrângere gravă a concurenței, acordul, per ansamblu, nu intră în domeniul de aplicare a exceptării pe categorii. În sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, restricțiile grave nu pot fi separate de restul acordului. În plus, autoritatea consideră că, în cazul evaluării individuale, este improbabil ca restrângerile grave ale concurenței să îndeplinească cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3) (a se vedea punctul 18 de mai sus). |
| --- | --- |

(95)

| (96) | Articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie face distincție între acordurile dintre concurenți și cele dintre neconcurenți. |
| --- | --- |

(96)

3.4.2.   Acorduri între concurenți

| (97) | Articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie enumeră restrângerile grave în cazul acordurilor de licență dintre concurenți. Potrivit articolului 4 alineatul (1), nu intră sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie acordurile care, în mod direct sau indirect, izolat sau în combinație cu alți factori aflați sub controlul părților, au ca obiect oricare dintre următoarele:






  (a) | limitarea capacității unei părți de a-și stabili prețurile de vânzare către terți; |
| --- | --- | --- |

(97)

(a)

limitarea capacității unei părți de a-și stabili prețurile de vânzare către terți;

| (b) | limitarea producției, cu excepția limitării producției de produse contractuale impuse licențiatului într-un acord nereciproc sau impuse doar unuia dintre licențiați în cadrul unui acord reciproc; |
| --- | --- |

(b)

limitarea producției, cu excepția limitării producției de produse contractuale impuse licențiatului într-un acord nereciproc sau impuse doar unuia dintre licențiați în cadrul unui acord reciproc;

| (c) | alocarea piețelor sau a clienților, cu excepția:






  (i) | obligației impuse licențiatorului și/sau licențiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a nu produce utilizând drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței pe teritoriul exclusiv rezervat celeilalte părți și/sau de a nu vinde, atât în mod activ, cât și pasiv sau doar în mod activ, pe teritoriul exclusiv sau către grupul de clienți exclusiv rezervat celeilalte părți; |
| --- | --- | --- |

(c)

alocarea piețelor sau a clienților, cu excepția:

(i)

obligației impuse licențiatorului și/sau licențiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a nu produce utilizând drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței pe teritoriul exclusiv rezervat celeilalte părți și/sau de a nu vinde, atât în mod activ, cât și pasiv sau doar în mod activ, pe teritoriul exclusiv sau către grupul de clienți exclusiv rezervat celeilalte părți;

| (ii) | restricționării, în cadrul unui acord nereciproc, a vânzărilor active realizate de către licențiat pe teritoriul exclusiv sau către grupul de clienți exclusiv, repartizat de licențiator unui alt licențiat, cu condiția ca acesta din urmă să nu fi fost o întreprindere concurentă a licențiatorului la momentul încheierii propriului său acord de licență; |
| --- | --- |

(ii)

restricționării, în cadrul unui acord nereciproc, a vânzărilor active realizate de către licențiat pe teritoriul exclusiv sau către grupul de clienți exclusiv, repartizat de licențiator unui alt licențiat, cu condiția ca acesta din urmă să nu fi fost o întreprindere concurentă a licențiatorului la momentul încheierii propriului său acord de licență;

| (iii) | obligației impuse licențiatului de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul său, cu condiția ca licențiatul să nu fie restricționat la vânzarea activă și pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse; |
| --- | --- |

(iii)

obligației impuse licențiatului de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul său, cu condiția ca licențiatul să nu fie restricționat la vânzarea activă și pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse;

| (iv) | obligației impuse licențiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru un anumit client, atunci când licența a fost acordată pentru a crea o sursă alternativă de aprovizionare pentru acel client; |
| --- | --- |

(iv)

obligației impuse licențiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru un anumit client, atunci când licența a fost acordată pentru a crea o sursă alternativă de aprovizionare pentru acel client;

| (d) | restrângerea capacității licențiatului de a-și exploata drepturile asupra propriei sale tehnologii sau restrângerea capacității oricăreia dintre părțile la acord de a desfășura activități de cercetare și dezvoltare, cu excepția cazului în care acest din urmă tip de restrângere este indispensabil pentru a preveni divulgarea know-how-ului care face obiectul licenței către terți. |
| --- | --- |

(d)

restrângerea capacității licențiatului de a-și exploata drepturile asupra propriei sale tehnologii sau restrângerea capacității oricăreia dintre părțile la acord de a desfășura activități de cercetare și dezvoltare, cu excepția cazului în care acest din urmă tip de restrângere este indispensabil pentru a preveni divulgarea know-how-ului care face obiectul licenței către terți.

Distincția dintre acorduri reciproce și acorduri nereciproce între concurenți

| (98) | Pentru un anumit număr de restrângeri grave, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie face distincția între acordurile reciproce și cele nereciproce. Lista restricțiilor grave este mai strictă pentru acordurile reciproce decât pentru acordurile nereciproce între concurenți. Acordurile reciproce sunt acordurile de licențe încrucișate în cadrul cărora tehnologiile care fac obiectul licențelor sunt tehnologii concurente sau pot fi folosite pentru fabricarea de produse concurente. Un acord nereciproc este un acord prin care doar una dintre părți acordă licență pentru drepturile sale asupra unei tehnologii celeilalte părți sau în cadrul căruia, în cazul licențelor încrucișate, drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licențelor nu sunt concurente, iar drepturile care fac obiectul licenței nu pot fi folosite pentru fabricarea de produse concurente. Un acord nu este reciproc în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie doar prin simplul fapt că el prevede o obligație de retrocesiune sau pentru că licențiatul retrocedează sub licență propriile îmbunătățiri aduse tehnologiei care face obiectul licenței. În cazul în care un acord nereciproc devine ulterior reciproc datorită încheierii unei a doua licențe între aceleași părți, s-ar putea ca acestea să trebuiască să revizuiască prima licență pentru a evita ca acel acord să conțină o restricționare gravă. La evaluarea cazului individual, autoritatea va lua în considerare perioada scursă între încheierea primei licențe și încheierea celei de a doua. |
| --- | --- |

(98)

Restricții referitoare la prețuri între concurenți

| (99) | Restricția gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie privește acordurile dintre concurenți care au ca obiect fixarea prețurilor pentru produsele vândute terților, inclusiv produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. Fixarea prețurilor între concurenți constituie o restrângere a concurenței prin însuși obiectul său. Fixarea prețurilor poate să capete forma unui acord direct asupra prețurilor exacte care urmează a fi practicate sau asupra unei liste de prețuri care să prevadă anumite rabaturi maxime autorizate. Nu prezintă importanță dacă acordul privește prețuri fixe, minime, maxime sau recomandate. Fixarea prețurilor se poate practica și în mod indirect, prin aplicarea unor măsuri de descurajare a abaterilor de nivelul convenit al prețurilor, prevăzând, de exemplu, creșterea cuantumului redevenței în cazul în care prețurile produselor sunt reduse sub un anumit nivel. Cu toate acestea, o obligație impusă licențiatului de a plăti o anumită redevență minimă nu echivalează, în sine, cu fixarea de prețuri. |
| --- | --- |

(99)

| (100) | Atunci când redevențele sunt calculate pe baza vânzărilor individuale, cuantumul redevenței are un impact direct asupra costului marginal al produsului și, astfel, un impact direct asupra prețurilor produsului (57). Astfel, concurenții pot folosi licențe încrucișate care prevăd redevențe variabile reciproce pentru a coordona și/sau pentru a majora prețurile pe piețele produsului din aval (58). Cu toate acestea, autoritatea nu va aplica unui acord de licențe încrucișate care prevede redevențe variabile reciproce tratamentul prevăzut în cazul măsurilor de fixare a prețurilor atunci când acordul nu are niciun obiectiv favorabil concurenței și, prin urmare, nu constituie un acord de licență încheiat cu bună-credință. În asemenea cazuri, un acord care nu creează niciun fel de valoare și, astfel, este lipsit de orice justificare comercială valabilă, este un acord fictiv, echivalentul unui cartel. |
| --- | --- |

(100)

| (101) | Restricția gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie vizează, de asemenea, și acordurile în care redevențele sunt calculate în baza totalului vânzărilor produselor în cauză, indiferent dacă tehnologia care face obiectul licenței este sau nu folosită. Astfel de acorduri intră, de asemenea, în domeniul de aplicare al articolului 4 alineatul (1) litera (d), potrivit căruia capacitatea licențiatului de a-și folosi propriile drepturi asupra unei tehnologii nu trebuie restrânsă (a se vedea punctul 116 din prezentele orientări). În general, astfel de acorduri restrâng concurența, întrucât cresc, pentru licențiat, costul utilizării propriilor drepturi asupra unei tehnologii concurente și restrâng concurența care exista în absența acordului (59). Acest lucru este valabil atât pentru acordurile reciproce, cât și pentru cele nereciproce. |
| --- | --- |

(101)

| (102) | Cu toate acestea, un acord în care redevențele sunt calculate pe baza totalului vânzărilor produsului poate, în mod excepțional, să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), atunci când este posibil să se concluzioneze, pe baza unor factori obiectivi, că restricția este indispensabilă pentru ca acordarea de licență să fie favorabilă concurenței. Această situație se poate regăsi în cazul în care, în lipsa restricției în cauză, ar fi imposibil sau extrem de dificil să se calculeze și să se monitorizeze redevențele datorate de licențiat, de exemplu, deoarece tehnologia licențiatorului nu lasă nicio amprentă vizibilă asupra produsului final și nu există alte metode de monitorizare viabile. |
| --- | --- |

(102)

Restricții referitoare la producție între concurenți

| (103) | Restricționarea gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie vizează impunerea de restricții reciproce asupra producției părților. O restricționare a producției este o limitare a volumului producției și vânzărilor părților. Prevederile articolului 4 alineatul (1) litera (b) nu se aplică limitărilor producției impuse licențiatului în cadrul unui acord nereciproc și nici limitării producției impuse unuia dintre licențiați într-un acord reciproc, cu condiția ca aceste limitări să vizeze doar produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței. În temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (b), restricțiile reciproce asupra producției impuse părților și restricțiile asupra producției impuse licențiatorului în ceea ce privește tehnologia proprie constituie, așadar, restricții grave. Atunci când concurenții convin să impună limitări reciproce ale producției, acordul are ca obiect și ca efect probabil reducerea producției pe piață. Același lucru este valabil și pentru acordurile care limitează interesul părților de a-și extinde producția, de exemplu prin aplicarea unor redevențe reciproce unitare care cresc odată cu creșterea producției sau prin obligații reciproce de a plăti despăgubiri impuse fiecărei părți în cazul în care este depășit un anumit nivel al producției. |
| --- | --- |

(103)

| (104) | Tratamentul mai favorabil al limitărilor cantitative nereciproce se întemeiază pe argumentul că o restricție unilaterală nu conduce neapărat la o producție mai scăzută pe piață și că, atunci când restricția nu este reciprocă, riscul ca acordul să nu fie un acord de licență încheiat cu bună-credință este, de asemenea, mai mic. În cazul în care un licențiat este dispus să accepte o restricție unilaterală, este probabil ca acordul să conducă la o integrare reală a unor tehnologii complementare sau la creșteri ale eficienței care favorizează integrarea tehnologiei mai performante a licențiatorului și a activelor de producție ale licențiatului. În mod similar, într-un acord reciproc, restricționarea producției impusă doar unuia dintre licențiați riscă să reflecte valoarea superioară a tehnologiei care face obiectul licenței acordate de către una dintre părți și poate servi la promovarea acordării de licențe favorabile concurenței. |
| --- | --- |

(104)

Alocarea piețelor și a clienților între concurenți

| (105) | Restrângerea gravă a concurenței prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie vizează alocarea piețelor și a clienților. Acordurile prin care concurenții împart piețe și clienți au ca obiect restrângerea concurenței. Restrângerea este considerată gravă atunci când concurenții convin, în cadrul unui acord reciproc, să nu producă pe anumite teritorii și să nu vândă, nici în mod activ, nici în mod pasiv sau exclusiv în mod activ, pe anumite teritorii sau anumitor clienți rezervați celeilalte părți. Astfel, de exemplu, acordarea reciprocă de licențe exclusive între concurenți este considerată o împărțire a pieței. |
| --- | --- |

(105)

| (106) | Articolul 4 alineatul (1) litera (c) se aplică indiferent dacă licențiatul își păstrează sau nu libertatea de a-și folosi propriile drepturi asupra unei tehnologii. Odată ce licențiatul și-a pregătit echipamentele pentru a utiliza tehnologia licențiatorului în vederea fabricării unui produs determinat, poate fi costisitor pentru el să mențină un lanț de producție separat, utilizând o altă tehnologie, pentru a răspunde nevoilor clienților vizați de restricții. În afară de aceasta, având în vedere potențialul anticoncurențial al restricțiilor, licențiatul ar putea să nu fie motivat să producă apelând la propria sa tehnologie. De asemenea, este puțin probabil ca asemenea restricții să fie indispensabile pentru ca acordarea de licențe favorabile concurenței să aibă loc. |
| --- | --- |

(106)

| (107) | În temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (i), nu există o restricție gravă atunci când licențiatorul, într-un acord nereciproc, acordă licențiatului o licență exclusivă de producție în baza tehnologiei care face obiectul licenței pe un teritoriu determinat și acceptă, astfel, să nu producă el însuși produsele contractuale pe acest teritoriu și nici să nu le furnizeze din acest teritoriu. Aceste licențe exclusive fac obiectul unei exceptări pe categorii, indiferent de întinderea teritoriului. În cazul în care licența este mondială, exclusivitatea presupune că licențiatorul se abține să intre pe piață sau să rămână pe piață. Exceptarea pe categorii se aplică, de asemenea, în cazul în care, în cadrul unui acord nereciproc, licențiatul nu este autorizat să producă într-un teritoriu exclusiv, rezervat licențiatorului. Scopul unor astfel de acorduri poate fi de a motiva licențiatorul și/sau licențiatul să investească în tehnologia care face obiectul licenței și să dezvolte respectiva tehnologie. Prin urmare, obiectul acordului nu îl constituie, în mod obligatoriu, împărțirea piețelor. |
| --- | --- |

(107)

| (108) | În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (i) și din aceleași motive, exceptarea pe categorii se aplică și acordurilor nereciproce prin care părțile convin să nu își vândă produsele în mod activ sau pasiv pe un teritoriu exclusiv sau unui grup exclusiv de clienți rezervați celeilalte părți. Pentru aplicarea regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, autoritatea interpretează vânzările „active” și „pasive” astfel cum sunt definite în Orientările privind restricțiile verticale (60). Restricțiile impuse licențiatului sau licențiatorului de a vinde în mod activ și/sau pasiv pe teritoriul sau către grupul de clienți al celeilalte părți sunt exceptate pe categorii numai dacă respectivul teritoriu sau grup de clienți a fost rezervat exclusiv pentru cealaltă parte în cauză. Cu toate acestea, în anumite circumstanțe specifice, este posibil ca acordurile care conțin astfel de restricții privind vânzările să respecte, într-un caz individual, condițiile de la articolul 53 alineatul (3), dacă exclusivitatea este partajată în mod ad-hoc, de exemplu dacă este necesară pentru a face față unui deficit temporar al producției licențiatorului sau a licențiatului căruia îi este alocat în mod exclusiv teritoriul sau grupul de clienți în cauză. În astfel de cazuri, este în continuare foarte probabil ca licențiatorul sau licențiatul să fie suficient de protejați împotriva vânzărilor active și/sau pasive pentru a fi motivați să își procure o licență pentru tehnologia proprie sau să investească pentru a lucra cu tehnologia care face obiectul licenței. Asemenea restrângeri, chiar și în cazul în care restrâng concurența, ar promova, în condiții favorabile concurenței, o diseminare și o integrare a tehnologiei respective în activele de producție ale licențiatului. |
| --- | --- |

(108)

| (109) | Implicit, nici faptul că licențiatorul desemnează licențiatul ca fiind singurul său licențiat pe un teritoriu determinat, acest lucru presupunând că nicio licență nu va fi acordată terților pentru a fabrica pe baza tehnologiei licențiatorului pe teritoriul în cauză, nu constituie o restricționare gravă. În cazul acestor licențe unice, exceptarea pe categorii se aplică indiferent dacă acordul este sau nu reciproc, întrucât acordul nu afectează capacitatea părților de a-și exploata total propriile drepturi asupra unei tehnologii în teritoriile lor respective. |
| --- | --- |

(109)

| (110) | Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) exclude din lista restricțiilor grave restricțiile dintr-un acord nereciproc privind vânzările active ale unui licențiat pe teritoriul sau către grupul de clienți alocat de licențiator unui alt licențiat și, prin urmare, le acordă beneficiul exceptării pe categorii, până la pragul cotei de piață. Aceasta presupune totuși ca licențiatul protejat să nu fi fost un concurent al licențiatorului în momentul încheierii acordului. Nu se justifică să se considere că astfel de restricții aplicate în situația respectivă constituie restricții grave. Permițându-i licențiatorului să acorde unui licențiat care nu era încă prezent pe piață o protecție împotriva vânzărilor active ale licențiaților care sunt concurenți ai licențiatorului și care au fost, din acest motiv, deja stabiliți pe piață, astfel de restricții ar putea încuraja licențiatul să exploateze tehnologia care face obiectul licenței într-un mod mult mai eficient. Pe de altă parte, în cazul în care licențiații s-ar înțelege să nu își vândă produsele în mod activ sau pasiv pe anumite teritorii sau anumitor grupuri de clienți, acordul ar deveni echivalentul unui cartel între licențiați. Deoarece un asemenea acord nu implică niciun transfer de tehnologie, acesta nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. |
| --- | --- |

(110)

| (111) | Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) conține o altă excepție de la restricția gravă de la articolul 4 alineatul (1) litera (c), și anume restricțiile legate de utilizarea captivă, respectiv obligații în temeiul căreia licențiatul nu poate fabrica produsele care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței decât pentru uz propriu. Atunci când produsul contractual este o componentă, licențiatul poate fi, astfel, obligat să producă acea componentă doar pentru a o încorpora în produsele proprii, și nu pentru a o vinde altor producători. Cu toate acestea, licențiatul trebuie să poată vinde componentele ca piese de schimb pentru propriile produse și trebuie, astfel, să poată aproviziona terții care prestează servicii postvânzare pentru aceste produse. Restricțiile legate de utilizarea captivă pot fi necesare pentru a încuraja diseminarea tehnologiei, în special între concurenți, și beneficiază de exceptarea pe categorii. Acest tip de restricții este analizat și la secțiunea 4.2.5. |
| --- | --- |

(111)

| (112) | În ultimul rând, articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) exclude din lista de restricții grave obligația impusă licențiatului în cadrul unui acord nereciproc de a nu fabrica produsele contractuale decât pentru un anumit client, astfel încât să-i ofere clientului în cauză o sursă alternativă de aprovizionare. Pentru aplicarea articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) se cere, așadar, ca licența să fie limitată la crearea unei surse alternative de aprovizionare pentru clientul în cauză. Cu toate acestea, nu este obligatoriu să se acorde o singură licență de acest tip. Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) reglementează, de asemenea, situațiile în care licențele sunt acordate mai multor întreprinderi în vederea aprovizionării aceluiași client identificat în mod precis. Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) se aplică indiferent de durata acordului de licență. De exemplu, o licență singulară destinată îndeplinirii cerințelor unui proiect al unui anumit client face obiectul acestei excepții. Atunci când licența este acordată doar în vederea aprovizionării unui anumit client, astfel de acorduri au un potențial limitat de împărțire a piețelor. În aceste condiții nu se poate presupune, în special, că acordul va determina licențiatul să înceteze exploatarea propriei tehnologii. |
| --- | --- |

(112)

| (113) | Restricțiile prevăzute de acordurile dintre concurenți care limitează licența la una sau mai multe piețe ale produsului sau la domenii tehnice de utilizare (61) nu constituie restricții grave. Aceste restricții beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 20 %, indiferent de eventuala reciprocitate a acordului. Nu se consideră că aceste restricții au drept obiect alocarea piețelor sau a clienților. Exceptarea pe categorii nu se aplică totuși decât în cazul în care limitările domeniului de utilizare nu depășesc sfera tehnologiilor care fac obiectul licenței. De exemplu, în cazul în care licențiații sunt, de asemenea, limitați la domenii tehnice în care își pot utiliza propriile drepturi asupra unei tehnologii, acordul echivalează cu o împărțire a pieței. |
| --- | --- |

(113)

| (114) | Exceptarea pe categorii se aplică indiferent de caracterul simetric sau asimetric al limitării domeniului de utilizare. O limitare asimetrică a domeniului de utilizare într-un acord de licență reciproc presupune că cele două părți sunt autorizate să folosească respectivele tehnologii care fac obiectul licenței doar în cadrul unor domenii de utilizare diferite. Atât timp cât părțile nu sunt restricționate în ceea ce privește folosirea propriilor tehnologii, nu se poate presupune că acordul le va determina să renunțe sau să se abțină să intre în domeniul (domeniile) vizat(e) de licența acordată celeilalte părți. Chiar dacă licențiații se echipează în vederea utilizării tehnologiei care face obiectul licenței în domeniul de utilizare transmis, se poate să nu existe niciun impact asupra activelor utilizate pentru a produce în afara cadrului licenței. Este important, în această privință, ca restricția să vizeze piețe distincte ale produsului, sectoare industriale sau domenii de utilizare diferite, și nu clienți, alocați după teritoriu sau după grup, care achiziționează produse ce țin de aceeași piață a produsului sau de același domeniu tehnic de utilizare. Riscul împărțirii pieței este considerat ca fiind mult mai mare în acest ultim caz (a se vedea punctul 106 de mai sus). În afară de aceasta, pot fi necesare restricționări în ceea ce privește domeniul de utilizare pentru a se promova acordarea de licențe favorabile concurenței (a se vedea punctul 212 de mai jos). |
| --- | --- |

(114)

Restricții privind capacitatea părților de a desfășura activități de cercetare și dezvoltare

| (115) | Restrângerea gravă a concurenței prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (d) din regulament vizează restrângerea capacității oricărei părți de a efectua activități de cercetare și dezvoltare. Ambele părți trebuie să fie libere să întreprindă activități independente de cercetare și dezvoltare. Această normă se aplică indiferent dacă restricția vizează un domeniu acoperit de licență sau alte domenii. Cu toate acestea, simplul fapt că părțile convin să-și furnizeze reciproc îmbunătățirile viitoare aduse tehnologiilor respective nu echivalează cu o restrângere a activităților independente de cercetare și dezvoltare. Efectul unor asemenea acorduri asupra concurenței trebuie evaluat în funcție de circumstanțele proprii fiecărui caz. De asemenea, articolul 4 alineatul (1) litera (d) nu extinde restrângerea capacității unei părți de a întreprinde activități de cercetare și dezvoltare împreună cu terți, atunci când această restrângere este necesară pentru a împiedica divulgarea know-how-ului licențiatorului. Pentru a intra sub incidența exceptării, restricțiile impuse pentru protejarea know-how-ului licențiatorului împotriva divulgării trebuie să fie indispensabile acestei protecții și proporționale. De exemplu, atunci când acordul desemnează anumiți angajați ai licențiatului care să fie formați în ceea ce privește utilizarea know-how-ului ce face obiectul licenței și care să fie responsabilii pentru această utilizare, poate fi suficient să se impună licențiatului să nu autorizeze participarea acelor angajați la activități de cercetare și dezvoltare desfășurate împreună cu terți. Alte măsuri de securitate pot fi, de asemenea, adecvate. |
| --- | --- |

(115)

Restricții privind utilizarea tehnologiei proprii a licențiatului

| (116) | În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (d), licențiatul trebuie, de asemenea, să își poată utiliza fără nicio restricție propriile drepturi asupra unei tehnologii concurente, cu condiția ca, în cazul acesta, să nu facă uz de drepturile asupra unei tehnologii acordate sub licență de către licențiator. În legătură cu propriile drepturi asupra unei tehnologii, licențiatul nu trebuie să fie supus niciunei limitări în ceea ce privește teritoriul în care produce sau vinde, domeniile tehnice de utilizare sau piața produsului pe care produce, cantitatea pe care o produce sau vinde ori prețul de vânzare. El nu trebuie nici să fie obligat să plătească redevențe pe produsele fabricate pe baza propriilor drepturi asupra unei tehnologii (a se vedea punctul 101 de mai sus). În afară de aceasta, el trebuie să poată acorda licențe terților pentru propriile drepturi asupra unei tehnologii fără a fi restricționat. Atunci când licențiatului îi sunt impuse restricții în ceea ce privește utilizarea propriilor drepturi asupra unei tehnologii sau dreptul său de a efectua activități de cercetare și dezvoltare, competitivitatea tehnologiei licențiatului este redusă. Aceasta are ca efect reducerea concurenței pe piețele produsului și tehnologiilor existente și descurajarea licențiatului de a investi în dezvoltarea și îmbunătățirea propriei tehnologii. Articolul 4 alineatul (1) litera (d) nu acoperă restricțiile privind utilizarea de către licențiat a tehnologiilor părții terțe care intră în concurență cu tehnologia care face obiectul licenței. Deși astfel de obligații de neconcurență pot avea efectul de a împiedica utilizarea tehnologiilor părții terțe (a se vedea secțiunea 4.2.7), acestea nu conduc, de obicei, la reducerea motivației licențiaților de a investi în dezvoltarea și ameliorarea propriilor tehnologii. |
| --- | --- |

(116)

3.4.3.   Acorduri între neconcurenți

| (117) | Articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie enumeră restricțiile grave în cazul acordurilor de licență dintre neconcurenți. Potrivit acestei dispoziții, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu reglementează acordurile care, în mod direct sau indirect, izolat sau în combinație cu alți factori aflați sub controlul părților, au ca obiect oricare dintre următoarele:






  (a) | restrângerea capacității unei părți de a-și stabili prețurile la vânzarea de produse către terți fără să se aducă atingere posibilității de a impune un preț de vânzare maxim sau de a recomanda un preț de vânzare, cu condiția ca acest fapt să nu ducă la un preț de vânzare fix sau minim în urma unor presiuni sau măsuri de stimulare oferite de oricare dintre părți; |
| --- | --- | --- |

(117)

(a)

restrângerea capacității unei părți de a-și stabili prețurile la vânzarea de produse către terți fără să se aducă atingere posibilității de a impune un preț de vânzare maxim sau de a recomanda un preț de vânzare, cu condiția ca acest fapt să nu ducă la un preț de vânzare fix sau minim în urma unor presiuni sau măsuri de stimulare oferite de oricare dintre părți;

| (b) | restricția referitoare la teritoriul în care licențiatul poate vinde în mod pasiv produsele contractuale sau la clienții către care licențiatul poate realiza astfel de vânzări, cu excepția:






  (i) | restrângerii vânzărilor pasive pe un teritoriu exclusiv sau către un grup de clienți exclusiv rezervat licențiatorului; |
| --- | --- | --- |

(b)

restricția referitoare la teritoriul în care licențiatul poate vinde în mod pasiv produsele contractuale sau la clienții către care licențiatul poate realiza astfel de vânzări, cu excepția:

(i)

restrângerii vânzărilor pasive pe un teritoriu exclusiv sau către un grup de clienți exclusiv rezervat licențiatorului;

| (ii) | obligației de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul propriu, cu condiția ca licențiatul să nu fie restricționat în ceea ce privește vânzarea activă și pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse; |
| --- | --- |

(ii)

obligației de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul propriu, cu condiția ca licențiatul să nu fie restricționat în ceea ce privește vânzarea activă și pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse;

| (iii) | obligației de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru un anumit client, atunci când licența a fost acordată pentru a crea o sursă alternativă de aprovizionare pentru acel client; |
| --- | --- |

(iii)

obligației de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru un anumit client, atunci când licența a fost acordată pentru a crea o sursă alternativă de aprovizionare pentru acel client;

| (iv) | restrângerii vânzărilor către utilizatorii finali de către un licențiat care operează ca angrosist pe piață; |
| --- | --- |

(iv)

restrângerii vânzărilor către utilizatorii finali de către un licențiat care operează ca angrosist pe piață;

| (v) | restrângerii vânzărilor către distribuitori neautorizați de către membrii unui sistem de distribuție selectivă; |
| --- | --- |

(v)

restrângerii vânzărilor către distribuitori neautorizați de către membrii unui sistem de distribuție selectivă;

| (c) | restrângerii vânzărilor active sau pasive către utilizatorii finali de către un licențiat care este membru al unui sistem de distribuție selectivă și care operează ca vânzător cu amănuntul pe piață, fără să se aducă atingere posibilității de a interzice unui membru al sistemului să opereze dintr-un sediu neautorizat. |
| --- | --- |

(c)

restrângerii vânzărilor active sau pasive către utilizatorii finali de către un licențiat care este membru al unui sistem de distribuție selectivă și care operează ca vânzător cu amănuntul pe piață, fără să se aducă atingere posibilității de a interzice unui membru al sistemului să opereze dintr-un sediu neautorizat.

Fixarea prețurilor

| (118) | Restrângerea gravă a concurenței prevăzută la articolul 4 alineatul (2) litera (a) se referă la fixarea prețurilor de vânzare către terți. Mai precis, dispoziția respectivă reglementează restricțiile care au ca obiect direct sau indirect stabilirea unui preț de vânzare fix sau minim sau a unui nivel al prețului fix sau minim pe care licențiatorul sau licențiatul va trebui să-l respecte atunci când vinde produse terților. Atunci când acordurile fixează în mod direct prețul de vânzare, restricția este evidentă. Cu toate acestea, fixarea prețurilor de vânzare poate fi realizată prin mijloace indirecte. Exemple în acest sens sunt oferite de acordurile care stabilesc marje, fixând nivelul maxim al rabaturilor sau condiționând prețul de vânzare de prețurile de vânzare ale concurenților, sau de amenințări, acte de intimidare, avertismente, penalități sau rezilierea contractului, în cazul în care un nivel dat al prețurilor nu este respectat. Mijloacele directe sau indirecte utilizate în vederea fixării prețurilor pot fi mai eficace în cazul în care sunt combinate cu măsuri care permit identificarea vânzărilor la prețuri scăzute, de exemplu, introducerea unui sistem de supraveghere a prețurilor sau obligația impusă licențiaților de a semnala orice abatere de la prețurile convenite. De asemenea, fixarea directă sau indirectă a prețurilor poate fi eficientizată în cazul în care este combinată cu măsuri menite să descurajeze dorința licențiatului de a diminua prețul de vânzare, licențiatorul obligând, de exemplu, licențiatul să acorde clauza clientului celui mai favorizat, cu alte cuvinte obligația de a acorda unui client orice condiții mai favorabile acordate oricărui alt client. Aceleași mijloace pot fi utilizate pentru a face dintr-un preț maxim sau recomandat echivalentul unui preț de vânzare fix sau minim. Cu toate acestea, nu se consideră că, prin comunicarea unei liste de prețuri recomandate de către licențiator licențiatului sau prin impunerea unui preț maxim acestuia, s-ar determina prețuri fixe sau minime de vânzare. |
| --- | --- |

(118)

Restricții impuse vânzărilor pasive ale licențiatului

| (119) | În conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (b), acordurile sau practicile concertate care au ca obiect direct sau indirect restrângerea vânzărilor pasive (62) ale licențiaților de produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței (63) constituie restrângeri grave ale concurenței. Restrângerile vânzărilor pasive impuse licențiaților pot fi rezultatul obligațiilor directe, de exemplu, obligația de a nu vinde anumitor clienți sau clienților stabiliți în anumite teritorii sau obligația de a trimite comenzile acestor clienți altor licențiați. Aceasta poate rezulta și din măsurile indirecte menite să stimuleze licențiatul să se abțină de la acest tip de vânzări, cum ar fi stimulente financiare sau implementarea unui sistem de supraveghere care să permită verificarea destinației efective a produselor care fac obiectul licenței. Limitările cantitative pot constitui un mijloc indirect de restrângere a vânzărilor pasive. Autoritatea nu va porni de la ipoteza că aceste limitări cantitative servesc unui asemenea scop. Cu toate acestea, se va impune o altă abordare în cazul în care aceste limitări cantitative sunt utilizate pentru a pune în aplicare un acord subiacent de împărțire a pieței. Printre indiciile asupra existenței unui asemenea acord putem cita ajustarea cantităților în timp, astfel încât să nu acopere decât cererea locală, limitări cantitative asociate obligației de a vinde cantități minime în teritoriu, precum și obligații de redevențe minime condiționate de vânzările realizate în teritoriu, rate diferențiate de redevențe în funcție de destinația produselor și supravegherea destinației produselor vândute de către diferiți licențiați. Această restricție generală gravă referitoare la vânzările pasive efectuate de către licențiați face obiectul unui anumit număr de exceptări, care sunt analizate în punctele 120-125. |
| --- | --- |

(119)

| (120) | Excepția 1: articolul 4 alineatul (2) litera (b) nu reglementează restrângerile vânzărilor (pasive și active) ale licențiatorului. Toate restrângerile vânzărilor licențiatorului beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 30 %. La fel se întâmplă cu toate restrângerile vânzărilor active realizate de către licențiat, sub rezerva observațiilor referitoare la vânzările active de la punctul 125. Exceptarea pe categorii a restrângerilor vânzărilor active este sprijinită de ipoteza că aceste restricții favorizează investițiile și concurența, alta decât cea prin prețuri, și îmbunătățirea calității serviciilor furnizate de către licențiat prin rezolvarea tuturor problemelor de parazitism și de renunțare la anumite investiții. În cazul restrângerilor vânzărilor active între teritoriile sau grupurile de cumpărători ale licențiaților, nu este necesar ca licențiatului protejat să-i fi fost desemnat un teritoriu exclusiv sau un grup de clienți exclusiv. Exceptarea pe categorii se aplică, de asemenea, restrângerilor vânzărilor active atunci când mai mulți licențiați au fost desemnați pentru un teritoriu sau pentru un grup determinat de clienți. Investițiile generatoare de creșteri ale eficienței sunt susceptibile să fie încurajate atunci când un licențiat poate fi sigur că nu trebuie să înfrunte decât concurența vânzărilor active ale unui număr limitat de licențiați, în interiorul teritoriului, și nu pe cea a licențiaților din exteriorul teritoriului. |
| --- | --- |

(120)

| (121) | Excepția 2: restricțiile impuse vânzărilor active și pasive realizate de către licențiați pe un teritoriu exclusiv sau către un grup exclusiv de clienți rezervați licențiatorului nu constituie o restrângere gravă a concurenței [a se vedea articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (i)] și sunt exceptate pe categorii. Se presupune că, de vreme ce cotele de piață sunt inferioare pragului, asemenea restricții, chiar în cazul în care limitează concurența, pot fi totuși favorabile concurenței, în măsura în care favorizează difuzarea de tehnologii și integrarea acestora în activele de producție ale licențiatului. Licențiatorul nu trebuie, de fapt, să producă în mod efectiv cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței pe un teritoriu sau pentru grupul de clienți în cauză pentru ca un teritoriu sau un grup de clienți să îi fie rezervat. Licențiatorul poate, de asemenea, să își rezerve un teritoriu sau un grup de clienți în vederea exploatării ulterioare. |
| --- | --- |

(121)

| (122) | Excepția 3: articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (ii) permite exceptarea unei restricții prin care licențiatul este constrâns să fabrice produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței doar pentru propriul său uz (captiv). Atunci când produsul contractual reprezintă o componentă, licențiatul poate fi constrâns astfel să nu utilizeze acest produs decât pentru a-l integra în propriile sale produse și îi poate fi interzisă vânzarea produsului către alți producători. Cu toate acestea, licențiatul trebuie să poată vinde activ și pasiv produsele ca piese de schimb pentru propriile sale produse și, astfel, trebuie să poată să le livreze terților care prestează servicii postvânzare pentru aceste produse. Restricțiile legate de utilizarea captivă sunt analizate, de asemenea, la secțiunea 4.2.5. |
| --- | --- |

(122)

| (123) | Excepția 4: la fel ca în cazul acordurilor între concurenți (a se vedea punctul 112 de mai sus), exceptarea pe categorii se aplică, de asemenea, acordurilor prin care licențiatul este obligat să producă produsele contractuale doar pentru un client determinat, în vederea constituirii pentru acesta a unei surse alternative de aprovizionare, indiferent de durata acordului de licență [a se vedea articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (iii)]. În cazul acordurilor între neconcurenți, este puțin probabil ca aceste restricții să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1). |
| --- | --- |

(123)

| (124) | Excepția 5: articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (iv) permite exceptarea obligației impuse licențiatului de a nu vinde utilizatorilor finali, în cazul în care face comerț angro, ci exclusiv vânzătorilor cu amănuntul. O asemenea obligație permite licențiatorului să atribuie calitatea de distribuitor angro licențiatului și nu intră, în general, sub incidența articolului 53 alineatul (1) (64). |
| --- | --- |

(124)

| (125) | Excepția 6: în ultimul rând, articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (v) permite exceptarea unei restricții care constă în interdicția impusă licențiaților de a vinde produsele către distribuitori neautorizați. Această exceptare permite licențiatorului să impună licențiaților obligația de a face parte dintr-un sistem de distribuție selectiv. Cu toate acestea, în acest caz, licențiații trebuie, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (c), să poată efectua atât vânzări active, cât și pasive către utilizatorii finali, fără a aduce atingere posibilității de a impune licențiatului exercitarea exclusivă a funcției de vânzător angro, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (iv) (a se vedea punctul 124 de mai sus). Într-un teritoriu în care licențiatorul operează un sistem de distribuție selectiv, acest sistem nu poate fi combinat cu teritorii exclusive sau cu grupuri de clienți exclusive, caz în care aceasta ar duce la o restrângere a vânzărilor active și pasive către utilizatorii finali, deoarece ar conduce la o restricționare gravă în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (c), fără a se aduce atingere posibilității de a interzice unui licențiat să opereze dintr-un sediu neautorizat. |
| --- | --- |

(125)

| (126) | Restricțiile privind vânzările pasive realizate de licențiați într-un teritoriu exclusiv sau către un grup de clienți alocat altui licențiat reprezintă în mod normal o restricție gravă, dar pot să nu intre sub incidența articolului 53 alineatul (1) pentru o anumită durată dacă restricțiile sunt necesare în mod obiectiv pentru ca licențiatul protejat să pătrundă pe o piață nouă. Aceasta se poate întâmpla în cazul în care licențiații trebuie să efectueze investiții substanțiale în active de producție și în acțiuni de promovare pentru a iniția și a dezvolta activități pe o piață nouă. Riscurile cu care se confruntă un licențiat pot fi, prin urmare, importante, în special deoarece cheltuielile de promovare și investițiile în active necesare pentru activități de producție pe baza unei anumite tehnologii nu se pot recupera, cu alte cuvinte la părăsirea respectivului domeniu de activitate investiția nu poate fi utilizată de licențiat pentru alte activități și nu poate fi vândută decât cu pierderi semnificative. De exemplu, licențiatul poate fi primul care fabrică și vinde un nou tip de produs sau primul care aplică o tehnologie nouă. În asemenea circumstanțe, se întâmplă destul de frecvent ca licențiații să nu încheie un acord de licență fără a li se garanta, pentru o anumită perioadă de timp, o protecție împotriva vânzărilor (active și) pasive efectuate de către alți licențiați în interiorul teritoriului lor sau către grupurile lor de clienți. Atunci când este necesară realizarea de investiții substanțiale de către licențiat pentru a iniția și a dezvolta o nouă piață, restrângerile vânzărilor pasive ale altor licențiați pe un astfel de teritoriu sau către un astfel de grup de clienți nu intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) pe perioada de care licențiatul are nevoie pentru a amortiza acele investiții. În majoritatea cazurilor, s-ar considera suficientă o perioadă de până la doi ani de la data la care produsul contractual a fost comercializat pentru prima oară, pe teritoriul exclusiv de către licențiatul în cauză sau vândut grupului său de clienți exclusiv pentru ca licențiatul să își amortizeze investițiile realizate. Cu toate acestea, în anumite cazuri, ar putea fi necesară o perioadă mai lungă de protecție pentru licențiat, pentru ca acesta să își amortizeze costurile suportate. |
| --- | --- |

(126)

| (127) | În mod similar, o interdicție impusă tuturor licențiaților de a vinde anumitor categorii de utilizatori finali poate să nu restrângă concurența în cazul în care restricția, din punct de vedere obiectiv, este necesară din motive de siguranță sau de sănătate legate de riscul prezentat de produsul în cauză. |
| --- | --- |

(127)

3.5.   Restricții excluse

| (128) | Articolul 5 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie enumeră trei tipuri de restricții care nu pot beneficia de exceptarea pe categorii și care necesită, așadar, o evaluare individuală în ceea ce privește efectele anticoncurențiale și cele favorabile concurenței. Scopul dispozițiilor de la articolul 5 este de a evita exceptarea pe categorii a acordurilor susceptibile a limita interesul de a inova. Din articolul 5 reiese că includerea într-un acord de licență a oricăreia din restricțiile care figurează la respectivul articol nu împiedică aplicarea exceptării pe categorii pentru restul acordului, dacă acest rest poate fi separat de restricția (restricțiile) exclusă (excluse). Doar restricția individuală în cauză este cea care nu beneficiază de exceptare pe categorii și trebuie, așadar, evaluată individual. |
| --- | --- |

(128)

Retrocesiuni exclusive

| (129) | Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se referă la retrocesiunile exclusive (adică o licență exclusivă înapoi la licențiatorul îmbunătățirii aduse de licențiat) sau la cesionări către licențiator ale îmbunătățirilor aduse tehnologiei care face obiectul licenței. Este probabil ca obligația de a acorda licențiatorului o licență exclusivă pentru îmbunătățiri aduse tehnologiei care face obiectul licenței sau de a-i cesiona astfel de îmbunătățiri să reducă interesul licențiatului de a inova, întrucât îl împiedică pe acesta să exploateze îmbunătățirile aduse, inclusiv prin acordarea de licențe terților. O retrocesiune exclusivă este definită ca o retrocesiune care împiedică licențiatul (care este inovatorul și licențiatorul îmbunătățirii în acest caz) să exploateze îmbunătățirea (fie pentru producția proprie, fie pentru a acorda licența unor terți). Această situație se regăsește atât în cazul în care îmbunătățirile vizează aceeași aplicare ca tehnologia care face obiectul licenței, cât și în cazul în care licențiatul dezvoltă noi aplicații ale tehnologiei care face obiectul licenței. În conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (a), asemenea obligații nu beneficiază de exceptare pe categorii. |
| --- | --- |

(129)

| (130) | Aplicarea articolului 5 alineatul (1) litera (a) nu depinde de eventuala plată de către licențiator a unei remunerații pentru achiziționarea îmbunătățirii sau pentru obținerea unei licențe exclusive. Cu toate acestea, existența și nivelul unei asemenea contravalori pot fi relevante în cadrul unei evaluări individuale în temeiul articolului 53. Atunci când retrocesiunile sunt acordate în schimbul unei remunerații, obligația va avea mai puține șanse de a descuraja licențiatul să inoveze. Cu ocazia evaluării retrocesiunilor exclusive în afara sferei de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii, poziția licențiatorului pe piața tehnologiilor este, de asemenea, un factor relevant. Cu cât această poziție este mai puternică, cu atât obligația de retrocesiune exclusivă riscă să producă efecte restrictive asupra concurenței în domeniul inovării. Cu cât poziția tehnologiei licențiatorului este mai puternică, cu atât mai important este ca licențiatul să devină o sursă importantă de inovare și de concurență viitoare. Efectele negative ale obligațiilor de retrocesiune pot, de asemenea, să fie accentuate în cazul rețelelor paralele de acorduri de licență care implică astfel de obligații. Atunci când tehnologiile disponibile sunt controlate de un număr limitat de licențiatori care impun obligații exclusive de retrocesiune licențiaților, riscul de impact anticoncurențial este mai mare decât atunci când există mai multe tehnologii și numai pentru unele dintre acestea se acordă licențe cu obligația de retrocesiune exclusivă. |
| --- | --- |

(130)

| (131) | Obligațiile de retrocesiune neexclusivă intră în zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Acest lucru este valabil chiar și atunci când obligația de retrocesiune nu este reciprocă, adică este impusă doar licențiatului, și atunci când, în temeiul acordului, licențiatorul este autorizat să transmită îmbunătățirile altor licențiați. O obligație nereciprocă de retrocesiune poate favoriza inovarea și difuzarea tehnologiei noi, permițându-i licențiatorului să stabilească în mod liber dacă și în ce măsură va transmite propriile îmbunătățiri licențiaților lui. O astfel de clauză de transmitere poate, de asemenea, să favorizeze difuzarea tehnologiei, în special atunci când fiecare licențiat știe la momentul semnării acordului că va fi pe picior de egalitate cu ceilalți licențiați din punct de vedere al tehnologiei care stă la baza producției sale. |
| --- | --- |

(131)

| (132) | Obligațiile de retrocesiune neexclusivă pot avea în special efecte negative asupra inovării în cazul licențelor încrucișate între concurenți în cazul cărora o obligație de retrocesiune impusă ambelor părți este asociată cu o obligație impusă ambelor părți de a-și pune la dispoziție în mod reciproc îmbunătățirile aduse propriilor tehnologii. Punerea la dispoziție în mod reciproc a îmbunătățirilor de către concurenți îi poate împiedica pe aceștia să obțină un avans concurențial unii față de ceilalți (a se vedea și punctul 241 de mai jos). Cu toate acestea, este puțin probabil ca părțile să fie împiedicate să obțină un avans concurențial unele față de celelalte atunci când scopul licenței este de a permite dezvoltarea tehnologiilor lor corespunzătoare și nu conduce la utilizarea aceleiași baze tehnologice pentru conceperea produselor lor. Aceasta este situația atunci când scopul licenței este de a crea libertatea de creație și mai puțin de a îmbunătăți baza tehnologică a licențiatului. |
| --- | --- |

(132)

Clauze de necontestare și de reziliere

| (133) | Restricția exclusă prevăzută la articolul 5 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se referă la clauzele de necontestare, și anume, la obligații directe sau indirecte de a nu contesta valabilitatea drepturilor de proprietate intelectuală ale licențiatorului, fără a aduce atingere posibilității pentru licențiator, de a rezilia, în cazul unei licențe exclusive, acordul de transfer de tehnologie, în eventualitatea în care licențiatul contestă validitatea oricăruia dintre drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. |
| --- | --- |

(133)

| (134) | Motivul pentru care aceste clauze au fost excluse din domeniul de aplicare a exceptării pe categorii este acela că licențiații sunt, în mod normal, cei mai în măsură să stabilească dacă un drept de proprietate intelectuală este sau nu valabil. Pentru a se evita orice denaturare a concurenței și în conformitate cu principiile care stau la baza protecției proprietății intelectuale, drepturile de proprietate intelectuală care nu sunt valabile ar trebui să fie eliminate, pentru că împiedică inovarea, în loc să o favorizeze. Articolul 53 alineatul (1) s-ar putea aplica clauzelor de necontestare atunci când tehnologia care face obiectul licenței are o anumită valoare și defavorizează, așadar, pe plan concurențial, întreprinderile care nu pot să o utilizeze sau care pot să o utilizeze numai în schimbul plății unei redevențe. În acest caz, este puțin probabil să fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolului 53 alineatul (3). Cu toate acestea, în cazul în care tehnologia care face obiectul licenței este legată de un proces depășit din punct de vedere tehnic pe care licențiatul nu îl utilizează sau în cazul în care licența este acordată gratis, nu există o restrângere a concurenței (65). Pentru clauzele de necontestare din cadrul acordurilor de soluționare, a se vedea punctele 242 și 243 de mai jos. |
| --- | --- |

(134)

| (135) | În general, o clauză prin care licențiatul este obligat să nu conteste deținerea drepturilor asupra unei tehnologii nu reprezintă o restrângere a concurenței în sensul articolului 53 alineatul (1). Indiferent dacă licențiatorul deține sau nu drepturile asupra unei tehnologii, utilizarea acesteia de către licențiat și de către orice alte parte depinde oricum de obținerea unei licențe, iar concurența nu ar fi, astfel, afectată în general (66). |
| --- | --- |

(135)

| (136) | Articolul 5 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie exclude, de asemenea, din zona de securitate a exceptării pe categorii, în contextul licențelor neexclusive, dreptul licențiatorului de a rezilia acordul în eventualitatea în care licențiatul contestă valabilitatea oricăruia dintre drepturile de proprietate intelectuală deținute de licențiator în SEE. Un astfel de drept reziliere poate avea același efect ca și clauza de necontestare, în special în cazul în care trecerea de la tehnologia licențiatorului ar duce la o pierdere semnificativă pentru licențiat (de exemplu, atunci când licențiatul a investit deja în anumite mașini sau instrumente speciale care nu pot fi utilizate pentru producerea cu o altă tehnologie) sau atunci când tehnologia licențiatorului este necesară pentru producția licențiatului. De exemplu, în contextul unor brevete esențiale standard, licențiatul care fabrică un produs ce respectă standardele va trebui să utilizeze toate brevetele care respectă standardul. Într-un astfel de caz, contestarea valabilității brevetelor relevante poate duce la o pierdere semnificativă dacă acordul de transfer de tehnologie încetează. În cazul în care tehnologia licențiatorului nu este esențială pentru aplicarea unor standarde, dar are o poziție foarte importantă pe piață, și factorii care ar descuraja contestarea ar putea fi puternici, având în vedere dificultățile cu care s-ar confrunta licențiatul în a găsi o tehnologie alternativă viabilă pentru care să obțină licență. Pentru un răspuns la întrebarea dacă pierderile licențiatului ar fi semnificative, și, prin urmare, dacă acestea ar acționa ca un puternic factor de descurajare a contestării, este necesară o evaluare de la caz la caz. |
| --- | --- |

(136)

| (137) | În scenariile descrise la punctul 136, licențiatul poate fi descurajat să conteste validitatea dreptului de proprietate intelectuală, întrucât acest lucru ar risca să conducă la rezilierea acordului de licență și, astfel, licențiatul s-ar confrunta cu riscuri semnificative, care depășesc cu mult obligațiile sale de plată a redevențelor. Cu toate acestea, ar trebui să se remarce, de asemenea, că în afara contextului acestor scenarii, o clauză de denunțare nu va oferi prea des un factor puternic de descurajare a contestării și, prin urmare, nu are același efect ca o clauză de necontestare. |
| --- | --- |

(137)

| (138) | Interesul public de a crește motivația licențiatorului de a acorda o licență, licențiatorul nefiind nevoit să continue relațiile comerciale cu un licențiat care contestă chiar obiectul acordului de licență, trebuie să fie pus în balanță cu interesul public de a elimina orice obstacol din calea activităților economice care ar putea apărea dacă un drept de proprietate intelectuală a fost acordat în mod eronat (67). La punerea în balanță a acestor interese ar trebui să se analizeze dacă licențiatul își îndeplinește toate obligațiile contractuale la momentul contestării, în special obligația de a plăti redevențele convenite. |
| --- | --- |

(138)

| (139) | În cazul unei licențe exclusive, este mai puțin probabil ca o clauză de reziliere să aibă efecte anticoncurențiale. Odată ce se acordă licența, licențiatorul s-ar putea regăsi într-o anumită situație de dependență, întrucât licențiatul va fi singura sa sursă de venit în ceea ce privește drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței în cazul în care redevențele sunt acordate în funcție de producția pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, întrucât acestea pot fi adesea o modalitate eficientă de a structura plata redevențelor. În acest scenariu, stimulentele pentru inovare și pentru acordarea de licențe ar putea avea de suferit în cazul în care, de exemplu, licențiatorul ar fi constrâns de un acord cu un licențiat exclusiv care nu mai face eforturi semnificative pentru a dezvolta, produce și comercializa produsul fabricat (care urmează a fi fabricat) pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței (68). Acesta este motivul pentru care Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie exceptează pe categorii clauzele de reziliere pentru acordurile de licență exclusivă atât timp cât sunt îndeplinite și celelalte condiții ale zonei de securitate, cum ar fi respectarea pragului cotei de piață. În afara zonei de securitate, trebuie realizată o evaluare de la caz la caz ținându-se seama de diferitele interese, astfel cum sunt descrise la punctul 138 de mai sus. |
| --- | --- |

(139)

| (140) | Mai mult, autoritatea este mai favorabilă clauzelor de necontestare și de reziliere legate de know-how în cazul în care este foarte probabil ca know-how-ul pentru care s-a acordat licența să fie imposibil sau foarte dificil de recuperat odată ce a fost divulgat. În astfel de cazuri, o obligație impusă licențiatului de a nu contesta know-how-ul care face obiectul licenței favorizează difuzarea noilor tehnologii, în special prin posibilitatea licențiatorilor mai puțin puternici de a acorda licențe licențiaților mai puternici, fără să se teamă de o contestare după absorbția acelui know-how de către licențiat. Prin urmare, clauzele de necontestare și de reziliere care se referă exclusiv la know-how nu sunt excluse din domeniul de aplicare al Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. |
| --- | --- |

(140)

Limitarea utilizării sau a dezvoltării de către licențiat a propriei sale tehnologii (între neconcurenți)

| (141) | În cazul acordurilor dintre neconcurenți, articolul 5 alineatul (2) exclude de la aplicarea exceptării pe categorii, orice obligație directă sau indirectă care limitează capacitatea licențiatului de a-și exploata propriile drepturi asupra unei tehnologii sau capacitatea părților la acord de a efectua activități de cercetare și dezvoltare, cu excepția cazului în care această restricție este indispensabilă pentru împiedicarea divulgării know-how-ului care face obiectul licenței către terți. Această condiție este aceeași cu cea prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (d) în lista de restricții grave privind acordurile dintre concurenți, analizată la punctele 115 și 116 din prezentele orientări. Cu toate acestea, în cazul acordurilor între neconcurenți, nu se poate prezuma că astfel de restricții vor avea, în general, efecte negative asupra concurenței sau că, în general, condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) nu sunt îndeplinite (69). Prin urmare, aceste acorduri necesită o evaluare individuală. |
| --- | --- |

(141)

| (142) | În cazul acordurilor dintre neconcurenți, în general, licențiatul nu deține tehnologie concurentă. Cu toate acestea, pot exista cazuri în care, în sensul exceptării pe categorii, părțile să fie considerate ca nefiind concurente, în pofida faptului că licențiatul deține o tehnologie concurentă. Această situație se regăsește atunci când licențiatul deține o tehnologie, dar nu acordă o licență pentru ea, iar licențiatorul nu este un furnizor real sau potențial pe piața produsului. În sensul exceptării pe categorii, părțile nu sunt considerate în astfel de situații concurenți nici pe piața tehnologiilor, nici pe piața din aval a produsului (70). În asemenea cazuri, este important să se asigure că nu este restrânsă capacitatea licențiatului de a-și exploata propria tehnologie și de a continua dezvoltarea acesteia. Această tehnologie poate exercita o presiune concurențială pe piață, care ar trebui să fie menținută. Într-o asemenea situație, restricțiile privitoare la utilizarea de către licențiat a propriei sale tehnologii sau a cercetării și dezvoltării sunt, în mod normal, considerate ca restrângând concurența și neîndeplinind condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). De exemplu, obligația impusă licențiatului de a plăti redevențe nu numai pe baza produselor pe care le fabrică cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței, ci și pe baza acelora pe care le produce numai cu ajutorul propriei tehnologii, va limita, în general, capacitatea sa de a-și exploata propria tehnologie și, astfel, va fi exclusă din domeniul de aplicare a exceptării pe categorii. |
| --- | --- |

(142)

| (143) | Atunci când licențiatul nu deține o tehnologie concurentă sau nu este pe punctul de a realiza o astfel de tehnologie, orice restricție care împiedică părțile să desfășoare activități independente de cercetare și dezvoltare poate restrânge concurența atunci când doar câteva tehnologii sunt disponibile pe piață. Într-o asemenea situație, părțile pot reprezenta o importantă sursă (potențială) de inovare pe piață. Acesta este cazul, în special, atunci când părțile dețin activele și competențele necesare pentru a desfășura activități de cercetare și dezvoltare. În acest caz, este puțin probabil să fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Atunci când mai multe tehnologii sunt disponibile și părțile nu dețin active sau competențe speciale, restrângerile activității de cercetare și dezvoltare pot să nu intre sub incidența articolului 53 alineatul (1), deoarece nu au efecte restrictive semnificative sau pot să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Aceste restrângeri pot favoriza difuzarea noilor tehnologii, garantându-i licențiatorului că licențiatul nu va deveni un nou concurent și stimulând licențiatul să se concentreze asupra exploatării și dezvoltării tehnologiei care face obiectul licenței. În afară de aceasta, articolul 53 alineatul (1) se aplică numai atunci când acordul descurajează licențiatul să îmbunătățească și să exploateze propria sa tehnologie. Este, de exemplu, improbabil ca această situație să apară atunci când licențiatorul este îndreptățit să rezilieze acordul de licență imediat ce licențiatul începe să producă pe baza propriei tehnologii concurente. Un asemenea drept nu descurajează licențiatul să inoveze, deoarece acordul nu poate fi reziliat decât atunci când o tehnologie viabilă din punct de vedere comercial a fost realizată și produsele fabricate cu ajutorul acestei tehnologii sunt gata pentru a fi comercializate. |
| --- | --- |

(143)

3.6.   Retragerea și neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii

3.6.1.   Procedura de retragere

| (144) | În conformitate cu articolul 6 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, autoritatea și autoritățile din domeniul concurenței ale statelor SEE pot retrage beneficiul aplicării exceptării pe categorii pentru acordurile individuale care s-ar putea să aibă efecte anticoncurențiale (trebuie să se ia în considerare atât efectele reale, cât și cele potențiale) și nu îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Autoritățile din domeniul concurenței ale statelor AELS nu sunt abilitate să retragă beneficiul exceptării pe categorii decât în cazurile în care piața geografică relevantă este mai mare decât teritoriul statului AELS în cauză. |
| --- | --- |

(144)

| (145) | Cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt cumulative și este necesar ca toate să fie îndeplinite pentru ca exceptarea să fie aplicabilă (71). Exceptarea pe categorii poate fi, așadar, retrasă în cazul în care un anumit acord nu îndeplinește una sau mai multe dintre cele patru condiții. |
| --- | --- |

(145)

| (146) | Atunci când procedura de retragere este aplicată, autoritatea care retrage beneficiul exceptării trebuie să dovedească faptul că acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) și nu îndeplinește toate cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Dat fiind faptul că retragerea implică faptul că acordul în cauză restrânge concurența în sensul articolului 53 alineatul (1) și nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), este obligatoriu ca retragerea să fie însoțită de o decizie negativă în baza articolelor 5, 7 sau 9 din capitolul II din protocolul 4. |
| --- | --- |

(146)

| (147) | În conformitate cu articolul 6 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, retragerea se poate justifica, în special, în următoarele cazuri:






  (a) | accesul pe piață al tehnologiilor terților este restricționat, de exemplu ca urmare a efectului cumulativ al rețelelor paralele de acorduri restrictive similare care interzic licențiaților să utilizeze tehnologiile terților; |
| --- | --- | --- |

(147)

(a)

accesul pe piață al tehnologiilor terților este restricționat, de exemplu ca urmare a efectului cumulativ al rețelelor paralele de acorduri restrictive similare care interzic licențiaților să utilizeze tehnologiile terților;

| (b) | accesul pe piață al potențialilor licențiați este restricționat, de exemplu, ca urmare a efectului cumulativ al rețelelor paralele de acorduri restrictive similare care interzic licențiatorilor să acorde licențe altor licențiați sau pentru că singurul deținător de tehnologie care acordă licențe pentru drepturile asupra tehnologiei relevante încheie un acord de licență exclusivă cu un licențiat care este deja activ pe piața produsului pe baza unor drepturi substituibile asupra tehnologiei. Pentru a se califica drept relevante, drepturile asupra unei tehnologii trebuie să fie substituibile din punct de vedere tehnic și comercial pentru ca licențiatul să desfășoare activități pe piața relevantă a produsului. |
| --- | --- |

(b)

accesul pe piață al potențialilor licențiați este restricționat, de exemplu, ca urmare a efectului cumulativ al rețelelor paralele de acorduri restrictive similare care interzic licențiatorilor să acorde licențe altor licențiați sau pentru că singurul deținător de tehnologie care acordă licențe pentru drepturile asupra tehnologiei relevante încheie un acord de licență exclusivă cu un licențiat care este deja activ pe piața produsului pe baza unor drepturi substituibile asupra tehnologiei. Pentru a se califica drept relevante, drepturile asupra unei tehnologii trebuie să fie substituibile din punct de vedere tehnic și comercial pentru ca licențiatul să desfășoare activități pe piața relevantă a produsului.

| (148) | Articolele 4 și 5 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie care conțin lista de restrângeri grave ale concurenței, precum și de restricții excluse, au ca obiectiv garantarea faptului că acordurile care beneficiază de o exceptare pe categorii nu limitează dorința de inovare, nu întârzie diseminarea tehnologiilor și nu restrâng în mod necorespunzător concurența dintre licențiator și licențiat sau dintre licențiați. Cu toate acestea, lista de restricții grave și lista de restricții excluse nu țin seama de toate efectele posibile ale acordurilor de licență. Exceptarea pe categorii nu reglementează, în special, eventualele efecte cumulative ale restricțiilor similare din cadrul rețelelor de acorduri de licență. Acordurile de licență pot avea ca efect excluderea terților de pe piață, atât la nivelul licențiatorului, cât și la nivelul licențiatului. Excluderea altor licențiatori poate fi cauzată de efectul cumulativ al rețelelor de acorduri de licență care interzic licențiaților să exploateze tehnologiile concurente, ceea ce duce la excluderea altor licențiatori (potențiali). Există riscul de excludere a licențiatorilor, atunci când majoritatea întreprinderilor de pe piață, care pot (în mod eficient) să dobândească o licență concurentă, sunt împiedicate să o facă din cauza existenței diverselor acorduri restrictive și atunci când licențiații potențiali sunt confruntați cu bariere la intrare destul de înalte. Poate exista excluderea altor licențiați în cazul efectului cumulativ al acordurilor de licență care interzic licențiatorilor să acorde licențe altor licențiați, ceea ce împiedică licențiații potențiali să ajungă la tehnologia necesară. Problema blocării pieței se examinează mai în detaliu în secțiunile 4.2.2 și 4.2.7. În afară de aceasta, autoritatea poate retrage beneficiul exceptării pe categorii atunci când, în acorduri individuale, un număr important de licențiatori de tehnologii concurente impun licențiaților lor să extindă asupra lor condițiile mai favorabile convenite cu alți licențiatori. |
| --- | --- |

(148)

3.6.2.   Neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii

| (149) | O procedură specială de neaplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie în statele AELS este prevăzută la articolul 7 alineatul (2) din regulamentul în cauză, astfel cum este încorporat în Acordul privind SEE. Întrucât Comisia poate să nu aplice Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie prin intermediul unui regulament adresat statelor membre ale UE, articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie autorizează autoritatea să declare, prin intermediul unei recomandări, că, atunci când rețele paralele de acorduri similare de transfer de tehnologie acoperă mai mult de 50 % din piața relevantă din statele AELS, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acordurilor de transfer de tehnologie care prevăd restrângeri specifice referitoare la această piață. Recomandarea este adresată statelor AELS sau statelor AELS care alcătuiesc piața relevantă în cauză. Ca urmare a adoptării de către autoritate a unei recomandări, în temeiul articolului 7, statele AELS au la dispoziție o perioadă de trei luni pentru a notifica autorității dacă acceptă sau nu recomandarea. Nemanifestarea din partea statelor AELS va fi interpretată ca acceptare. În cazul în care un stat AELS acceptă sau este considerat că acceptă recomandarea, statul AELS trebuie să pună în aplicare recomandarea în termen de 3 luni de la data adoptării acesteia (72). |
| --- | --- |

(149)

| (150) | În timp ce retragerea beneficiului Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie de către autoritate în temeiul articolului 6 implică adoptarea unei decizii în temeiul articolului 7 sau 9 din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea, efectul neaplicării exceptării pe categorii ca urmare a unei recomandări a autorității și a acceptării de către statele AELS în temeiul articolului 7 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este pur și simplu acela de a retrage, în ceea ce privește restricțiile și piețele în cauză, beneficiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și a restabili aplicarea integrală a articolului 53 alineatele (1) și (3) din Acordul privind SEE. În cazul declarării exceptării pe categorii inaplicabilă, pe o piață anume, pentru acordurile care conțin anumite restricții, criteriile dezvoltate de jurisprudența relevantă a Curții AELS și a instanțelor Uniunii, precum și comunicările și deciziile anterioare adoptate de autoritate vor orienta aplicarea articolului 53 la acordurile individuale. După caz, autoritatea va lua o decizie într-un caz individual, care să ofere îndrumări pentru toate întreprinderile care acționează pe piața în cauză. |
| --- | --- |

(150)

| (151) | Pentru calculul nivelului de acoperire de 50 %, ar trebui să se țină seama de fiecare rețea individuală de acorduri de licență care cuprind restricții sau combinații de restricții, producând efecte similare asupra pieței. |
| --- | --- |

(151)

| (152) | Articolul 7 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu implică pentru autoritate o obligație de a interveni din momentul în care nivelul de acoperire de 50 % este depășit. În general, excluderea din sfera de aplicare a exceptării pe categorii se justifică atunci când accesul pe piața relevantă sau concurența pe această piață pot fi limitate semnificativ. Atunci când va fi chemată să evalueze necesitatea aplicării articolului 7, autoritatea va examina dacă o retragere individuală nu ar constitui o soluție mai potrivită. În special, aceasta poate să depindă de numărul întreprinderilor concurente care contribuie la producerea unui efect cumulativ asupra unei piețe sau de numărul de piețe geografice afectate din statele AELS. |
| --- | --- |

(152)

| (153) | Sfera de aplicare a oricărei recomandări adoptate în temeiul articolului 7 trebuie să fie clar definită. În primul rând, autoritatea trebuie să definească piețele relevante ale produselor și piața (piețele) geografică (geografice) relevantă (relevante) și, după aceea, trebuie să identifice tipul de restricții proprii acordurilor de licență pentru care Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu va mai fi aplicabil. Pentru acest al doilea aspect, autoritatea poate modela sfera de aplicare a recomandării sale în funcție de problema de concurență vizată. De exemplu, chiar dacă toate rețelele paralele de acorduri de neconcurență sunt luate în considerare pentru a determina dacă cota de acoperire de 50 % din piață este atinsă, autoritatea poate totuși limita sfera de aplicare a recomandării sale la obligațiile de neconcurență care depășesc o anumită durată. Astfel, acordurile de durată mai scurtă sau de o natură mai puțin restrictivă ar putea să nu fie atinse, efectul de excludere al restricțiilor în cauză fiind considerat mai puțin important. După caz, autoritatea va putea, de asemenea, furniza îndrumări prin care specifică nivelul cotei de piață sub care estimează că, în contextul în cauză, o întreprindere individuală nu poate contribui într-o manieră semnificativă la efectul cumulativ. În general, se consideră că, atunci când cota de piață deținută de produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței de către un licențiator individual nu depășește 5 %, acordul sau rețeaua de acorduri acoperind această tehnologie nu contribuie de o manieră semnificativă la un efect cumulativ de blocare a pieței (73). |
| --- | --- |

(153)

| (154) | Perioada de tranziție pentru neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie de cel puțin șase luni care trebuie să fie prevăzută în recomandare de către autoritate în temeiul articolului 7 alineatul (2) ar trebui să permită întreprinderilor implicate să-și adapteze acordurile pentru a ține seama de procedura de neaplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Autoritatea consideră că perioada de tranziție trebuie să înceapă la data adoptării de către un stat AELS destinatar a măsurilor naționale de punere în aplicare. |
| --- | --- |

(154)

| (155) | Recomandarea și măsurile naționale de punere în aplicare a procedurii de neaplicare a regulamentului de exceptare pe categorii nu afectează exceptarea pe categorii acordată acordurilor în cauză înainte de intrarea în vigoare a acestor măsuri naționale. |
| --- | --- |

(155)

4.   APLICAREA ARTICOLULUI 53 ALINEATELE (1) ȘI (3) ÎN AFARA DOMENIULUI DE APLICARE AL REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE

4.1.   Cadrul general de analiză

| (156) | Acordurile care nu pot beneficia de o exceptare pe categorii, de exemplu, deoarece pragurile cotelor de piață sunt depășite sau deoarece acordul a fost încheiat între mai mult de două părți, trebuie evaluate individual. Acordurile care, fie nu restrâng concurența în sensul articolului 53 alineatul (1), fie îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt valabile și aplicabile. Se reamintește că nu există nici o prezumție de ilegalitate pentru acordurile care nu intră sub incidența exceptării pe categorii, atât timp cât acestea nu conțin restrângeri grave ale concurenței. În mod special, nu există nici o prezumție privind aplicarea articolului 53 alineatul (1) pentru simplul fapt că pragurile cotei de piață sunt depășite. Evaluare individuală bazată pe principiile enunțate în prezentele orientări trebuie să fie făcută întotdeauna. |
| --- | --- |

(156)

Zona de securitate dacă există suficiente tehnologii sub control independent

| (157) | Pentru favorizarea caracterului previzibil dincolo de aria de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și pentru limitarea analizei detaliate la cazurile susceptibile să pună probleme reale de concurență, autoritatea consideră că, în afara restricțiilor grave, este puțin probabilă o încălcare a articolului 53 atunci când există, în afara tehnologiilor controlate de părțile la acord, cel puțin patru tehnologii independente, substituibile tehnologiei care face obiectul licenței, la costuri comparabile pentru utilizator. Pentru a aprecia dacă tehnologiile sunt suficient de substituibile, trebuie să se țină seama de puterea lor comercială relativă. Presiunea concurențială exercitată de o tehnologie este limitată în cazul în care aceasta nu constituie un substituent viabil din punct de vedere comercial pentru tehnologia care face obiectul licenței. În cazul în care, de exemplu, datorită efectelor de rețea de pe piață, consumatorii indică o preferință netă pentru produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței, se poate ca alte tehnologii, deja disponibile pe piață sau susceptibile să ajungă pe piață într-un termen rezonabil, să nu ofere alternative reale și, în consecință, să nu exercite decât o presiune concurențială limitată. |
| --- | --- |

(157)

| (158) | Faptul că un acord nu intră sub incidența zonei de securitate descrise la punctul 157 nu însemnă că el intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), nici că, dacă ar intra, nu sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În ceea ce privește zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie legată de cotele de piață, această zonă de securitate suplimentară conduce doar la prezumția că acordul nu este interzis de articolul 53. În afara zonei de securitate, se impune o evaluare individuală a acordului, întemeiată pe principiile enunțate de prezentele orientări. |
| --- | --- |

(158)

4.1.1.   Factorii relevanți

| (159) | Atunci când se aplică articolul 53 cazurilor individuale, trebuie să se țină seama de modul în care concurența se exercită pe piața în cauză. În acest sens, trebuie să se țină seama, în special, de următorii factori:






  (a) | natura acordului; |
| --- | --- | --- |

(159)

(a)

natura acordului;

| (b) | poziția părților pe piață; |
| --- | --- |

(b)

poziția părților pe piață;

| (c) | poziția concurenților pe piață; |
| --- | --- |

(c)

poziția concurenților pe piață;

| (d) | poziția pe piețele relevante a cumpărătorilor; |
| --- | --- |

(d)

poziția pe piețele relevante a cumpărătorilor;

| (e) | barierele la intrare; și |
| --- | --- |

(e)

barierele la intrare; și

| (f) | maturitatea pieței. |
| --- | --- |

(f)

maturitatea pieței.

| (160) | Importanța diferiților factori poate să difere de la un caz la altul și depinde de toți ceilalți factori. De exemplu, faptul că părțile dețin o cotă de piață ridicată constituie, în general, un bun indicator al puterii lor de piață, în afara cazului când barierele la intrare sunt reduse. Nu este, așadar, posibilă precizarea unor reguli fixe privind importanța acestor factori individuali. |
| --- | --- |

(160)

| (161) | Acordurile de transfer de tehnologie pot îmbrăca diferite forme. Din acest motiv este important de analizat natura acordului din perspectiva relației concurențiale dintre părți și a restricțiilor pe care acesta le conține. În ceea ce privește acest ultim punct, este necesar să se meargă dincolo de termenii concreți ai acordului. Existența unor restricții implicite poate deriva din modul în care acordul a fost pus în aplicare de către părți și din stimulentele pentru acestea. |
| --- | --- |

(161)

| (162) | Poziția părților pe piață, inclusiv orice întreprindere controlată de facto sau de jure de către acestea, oferă un indiciu asupra gradului puterii de piață deținute, după caz, de licențiator, licențiat sau de ambii. Cu cât cota lor de piață este mai ridicată, cu atât poate fi mai mare puterea lor de piață. Acesta este cazul, în special, atunci când cota de piață reflectă avantajele în materie de costuri sau alte avantaje concurențiale pe care părțile le dețin în raport cu concurenții lor. Aceste avantaje concurențiale pot rezulta, de exemplu, din a fi primul care intră pe piață, din a deține brevete esențiale sau o tehnologie superioară celor ale altor operatori. Cu toate acestea, cotele de piață reprezintă întotdeauna doar unul din factorii relevanți pentru evaluarea pozițiilor de pe piață. De exemplu, în special în cazul piețelor de tehnologie, cotele de piață pot să nu fie întotdeauna un bun indicator al ponderii relative a tehnologiei în cauză și valorile cotelor de piață pot varia considerabil în funcție de diversele metode de calcul. |
| --- | --- |

(162)

| (163) | Cotele de piață și posibilele avantaje și dezavantaje concurențiale constituie, de asemenea, factori utilizați pentru evaluarea poziției concurenților pe piață. Cu cât sunt mai puternici și mai numeroși concurenții existenți, cu atât mai mic este riscul ca părțile să își poată exercita individual puterea pe piață. Cu toate acestea, în cazul în care numărul concurenților este relativ limitat și poziția lor pe piață este mai mult sau mai puțin similară (dimensiune, costuri, potențialul pentru cercetare și dezvoltare etc.), această structură a pieței poate crește riscul coluziunii. |
| --- | --- |

(163)

| (164) | Poziția cumpărătorilor pe piață permite să se observe dacă unul sau mai mulți cumpărători dețin sau nu putere de cumpărare. Primul indicator al puterii de cumpărare este cota deținută de cumpărător pe piața achizițiilor. Această cotă reflectă importanța cererii sale pentru de eventuali furnizori. Alți indicatori sunt poziția cumpărătorului pe piața sa de revânzare, inclusiv caracteristici precum întinderea geografică a piețelor de desfacere și imaginea mărcii sale în rândul consumatorilor finali. În anumite cazuri, puterea unui cumpărător poate împiedica licențiatorul și/sau licențiatul să-și exercite puterea pe piață și să împiedice, astfel, să se producă o eventuală problemă de concurență. Acesta este cazul, în special, atunci când cumpărătorii puternici au capacitatea și interesul necesare pentru introducerea unor noi surse de aprovizionare pe piață în cazul creșterii ușoare, dar permanente, a prețurilor relative. Atunci când cumpărătorii obțin doar condiții favorabile de la furnizor sau se mulțumesc cu repercutarea oricărei creșteri de prețuri asupra clienților lor, poziția pe care o dețin nu este de natură să împiedice licențiatul să-și exercite puterea pe piața produselor și, prin urmare, să soluționeze problemele de concurență de pe această piață (74). |
| --- | --- |

(164)

| (165) | Barierele la intrare sunt evaluate prin luarea în calcul a măsurii în care întreprinderile prezente pe piață își pot crește prețurile peste nivelul concurențial, fără a determina intrarea pe piață a unor noi societăți. În absența barierelor la intrare, posibilitatea unei intrări ușoare și rapide ar face asemenea creșteri nerentabile. Atunci când intrările efective, care împiedică sau limitează exercitarea puterii de piață, pot interveni într-un termen de un an sau doi, se consideră că, în general, barierele la intrare sunt reduse. |
| --- | --- |

(165)

| (166) | Barierele la intrare se pot datora unui număr mare de factori, de exemplu, economii de scară și de gamă, reglementări, în special atunci când acestea creează drepturi exclusive, ajutoare de stat, drepturi vamale la import, drepturi de proprietate intelectuală, deținerea de resurse a căror disponibilitate este limitată, de exemplu, din motive naturale, deținerea de instalații esențiale, avantajul legat de faptul de a fi prima întreprindere care acționează pe piața în cauză sau fidelitatea față de marcă a consumatorilor creată prin acțiunile publicitare de mare amploare pe o perioadă îndelungată. Acordurile restrictive între întreprinderi pot, în egală măsură, să constituie bariere la intrare, făcând mai dificil accesul pe piață și excluzând concurenții (potențiali). Pot exista bariere la intrare în toate stadiile procesului de cercetare și dezvoltare, de producție și de distribuție. Problema de a ști dacă unii dintre acești factori trebuie să fie considerați drept bariere la intrare depinde, în special, de faptul dacă aceștia comportă sau nu costuri care nu se recuperează. Costurile care nu se recuperează sunt costurile care au fost suportate pentru a intra sau a acționa pe o piață, dar care nu pot fi recuperate atunci când întreprinderea părăsește piața. Cu cât costurile irecuperabile sunt mai mari, cu atât va fi mai necesară evaluarea, de către potențialii noi-veniți, a riscurilor pe care le presupune intrarea pe piață și cu atât va fi mai credibilă amenințarea ca întreprinderile deja existente pe piață să poată rivaliza cu noii concurenți, deoarece valoarea costurilor irecuperabile face ca retragerea acestor întreprinderi de pe piață să fie costisitoare. În general, intrarea pe o piață presupune costuri irecuperabile, care uneori sunt scăzute, alteori substanțiale. De aceea, o concurență reală este, în general, mai eficace și va cântări mai mult în evaluarea unui caz decât concurența potențială. |
| --- | --- |

(166)

| (167) | Pe o piață matură, adică o piață care există de o anumită perioadă de timp, în care tehnologia utilizată este bine cunoscută, utilizată pe scară largă și nu se schimbă foarte mult și pe care cererea este relativ stabilă sau în scădere, restrângerile concurenței au mai multe șanse să aibă efecte negative decât pe piețe mai dinamice. |
| --- | --- |

(167)

| (168) | La evaluarea anumitor restricții, poate fi necesară luarea în considerare a altor factori. Aceștia cuprind efectele cumulative, cu alte cuvinte procentajul din piață acoperit de acorduri similare, durata acordurilor, cadrul de reglementare și comportamentele susceptibile de a indica sau facilita existența unei coluziuni, cum ar fi, de exemplu, o influență dominantă asupra prețurilor, modificările de prețuri anunțate în avans, discuțiile asupra prețului „corect”, o rigiditate a prețurilor în condiții de capacitate excedentară, discriminarea prin prețuri și comportamentul coluziv din trecut. |
| --- | --- |

(168)

4.1.2.   Efectele negative ale acordurilor de licență restrictive

| (169) | Efectele negative pe care acordurile de transfer de tehnologie restrictive riscă să le producă asupra concurenței sunt următoarele:






  (a) | reducerea concurenței intertehnologice între societățile care acționează pe piața tehnologiilor sau pe piața produselor care încorporează tehnologia în cauză, inclusiv facilitarea coluziunii, atât explicite, cât și implicite; |
| --- | --- | --- |

(169)

(a)

reducerea concurenței intertehnologice între societățile care acționează pe piața tehnologiilor sau pe piața produselor care încorporează tehnologia în cauză, inclusiv facilitarea coluziunii, atât explicite, cât și implicite;

| (b) | eliminarea concurenților, obținută prin creșterea costurilor acestora, prin restricționarea accesului lor la factorii de producție esențiali sau prin ridicarea altor bariere la intrare; precum și |
| --- | --- |

(b)

eliminarea concurenților, obținută prin creșterea costurilor acestora, prin restricționarea accesului lor la factorii de producție esențiali sau prin ridicarea altor bariere la intrare; precum și

| (c) | reducerea concurenței intratehnologice între întreprinderile care fabrică produse în baza aceleiași tehnologii. |
| --- | --- |

(c)

reducerea concurenței intratehnologice între întreprinderile care fabrică produse în baza aceleiași tehnologii.

| (170) | Acordurile de transfer de tehnologie pot reduce concurența intertehnologică, cu alte cuvinte concurența dintre întreprinderile care acordă licențe sau fabrică produse pe baza tehnologiilor substituibile. În special, această situație de întâlnește atunci când sunt impuse obligații reciproce. De exemplu, atunci când concurenții transferă reciproc tehnologii concurente și impun o obligație reciprocă de a-și transmite unul altuia viitoarele îmbunătățiri aduse respectivelor tehnologii și atunci când acordul împiedică unul dintre concurenți să obțină un avans tehnologic față de altul, concurența în materie de inovație între părți este, astfel, restrânsă (a se vedea și punctul 241 de mai jos). |
| --- | --- |

(170)

| (171) | De asemenea, acordarea de licențe între concurenți poate facilita coluziunea. În special pe piețele concentrate, riscul de coluziune este ridicat. Pentru a avea o coluziune, trebuie ca întreprinderile implicate să aibă aceleași opinii în ceea ce privește interesul lor comun și asupra modului în care mecanismul de coordonare trebuie să funcționeze. Pentru ca o coluziune să funcționeze, întreprinderile trebuie, de asemenea, să-și poată supraveghea reciproc comportamentul pe piață și să dispună de mijloace suficiente pentru a descuraja orice abatere de la politica comună convenită, iar barierele la intrare trebuie să fie suficient de ridicate pentru a limita intrarea sau extinderea întreprinderilor din exterior. Acordurile pot facilita coluziunea prin îmbunătățirea transparenței pieței, controlarea anumitor comportamente și prin ridicarea de bariere la intrare. Acordurile de licență care conduc la un înalt grad de similitudine a costurilor pot, de asemenea, să faciliteze în mod excepțional coluziunea, deoarece întreprinderile care au costuri similare sunt predispuse a avea opinii identice asupra modalităților de coordonare a punerii în aplicare (75). |
| --- | --- |

(171)

| (172) | Acordurile de licență pot, de asemenea, să aibă impact asupra concurenței intertehnologice prin crearea de bariere care împiedică intrarea concurenților sau expansiunea acestora. Asemenea efecte de blocare a pieței pot fi produse prin restricții care împiedică licențiații să acorde licențe terților sau care creează stimulente pentru ca acest lucru să nu se producă. De exemplu, terții pot fi excluși de pe piață atunci când licențiatorii existenți impun licențiaților obligații de neconcurență în asemenea măsură încât numărul licențiaților cărora terții li se pot adresa este insuficient, și atunci când intrarea la nivelul licențiaților este dificilă. Furnizorii de tehnologii substituibile pot, de asemenea, să se vadă excluși atunci când un licențiator care deține o putere de piață suficientă reunește diferite părți ale unei tehnologii pentru care acordă licențe în mod global sub forma unui pachet, în timp ce doar o parte din acest ansamblu este necesară pentru fabricarea unui produs dat. |
| --- | --- |

(172)

| (173) | De asemenea, acordurile de licență pot reduce concurența intratehnologică, altfel spus concurența dintre întreprinderile care fabrică produse pe baza aceleiași tehnologii. Un acord care impune restricții teritoriale licențiaților, împiedicându-i astfel să vândă unul pe teritoriul celuilalt, reduce concurența între aceștia. De asemenea, acordurile de licență pot reduce concurența intratehnologică prin facilitarea unei coluziuni între licențiați. În afară de aceasta, acordurile de licență care reduc concurența intratehnologică pot facilita coluziunea între proprietarii de tehnologii concurente sau reduce concurența intertehnologică, creând bariere la intrare. |
| --- | --- |

(173)

4.1.3.   Efecte pozitive ale acordurilor de licență restrictive și cadrul de analiză a acestor efecte

| (174) | Chiar și acordurile de licență restrictive au adeseori efecte favorabile concurenței, concretizate prin creșteri ale eficienței, care ar putea compensa efectele lor anticoncurențiale. Evaluarea posibilelor efecte favorabile concurenței se face în temeiul articolului 53 alineatul (3), care conține o exceptare de la interdicția prevăzută la 53 alineatul (1). Pentru ca această exceptare să fie aplicabilă, acordul de licență trebuie să aducă avantaje economice obiective, restricțiile concurenței trebuie să fie indispensabile pentru a ajunge la aceste creșteri ale eficienței, consumatorii trebuie să primească o parte echitabilă a acestei creșteri a eficienței și acordul nu trebuie să dea părților posibilitatea de a elimina concurența pentru o parte semnificativă a produselor în cauză. O întreprindere care se prevalează de articolul 53 alineatul (3) trebuie să demonstreze, prin argumente și prin elemente de probă convingătoare, că sunt îndeplinite condițiile necesare pentru a beneficia de o exceptare (76). |
| --- | --- |

(174)

| (175) | Acordurile restrictive sunt evaluate în temeiul articolului 53 alineatul (3), în contextul real în care acestea s-au produs (77) și pe baza faptelor existente la un moment dat. Evaluarea ține seama, prin urmare, de schimbări majore ale situației. Exceptarea prevăzută la articolul 53 alineatul (3) se aplică atât timp cât cele patru condiții sunt îndeplinite, dar încetează să se aplice de îndată ce acestea nu mai sunt îndeplinite (78). Cu toate acestea, atunci când se aplică articolul 53 alineatul (3), trebuie să se țină seama de investițiile inițiale care nu se recuperează, făcute de către oricare dintre părți, precum și de termenele sau de constrângerile necesare pentru efectuarea și pentru rentabilizarea unei investiții destinate creșterii eficienței unei întreprinderi. Nu este posibilă aplicarea articolului 53 fără să se țină seama de investițiile ex ante și de riscurile pe care acestea le comportă. Riscurile cu care se confruntă părțile și investițiile care nu se recuperează care trebuie să fie consimțite pentru a pune în aplicare acordul pot avea, așadar, drept consecință faptul că acesta nu intră sub incidența prevederilor articolului 53 alineatul (1) sau că îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), după caz, pe parcursul perioadei necesare amortizării investiției. |
| --- | --- |

(175)

| (176) | Prima condiție menționată la articolul 53 alineatul (3) impune o evaluare a avantajelor obiective reflectate prin creșteri ale eficienței datorate acordului. Din acest punct de vedere, acordurile de licență oferă posibilitatea de a grupa tehnologii și alte active complementare, permițând introducerea pe piață a unor produse noi sau îmbunătățite ori fabricarea unor produse existente cu costuri reduse. Cu excepția cazului cartelurilor grave, în numeroase situații se recurge la acordarea de licențe pentru că este mai eficient pentru licențiator să acorde licențe pentru o tehnologie decât să o exploateze el însuși. Acest raționament este valabil mai ales în cazurile în care licențiatul are deja acces la activele de producție necesare. În această situație, acordul îi permite licențiatului să obțină acces la o tehnologie care poate fi combinată cu activele respective, permițându-i să exploateze tehnologii noi sau îmbunătățite. Un alt caz în care acordarea unei licențe poate să favorizeze creșterea eficienței este acela în care licențiatul deține deja o tehnologie, iar combinarea acestei tehnologii cu cea a licențiatorului creează sinergii. Atunci când cele două tehnologii sunt combinate, licențiatul poate obține un raport costuri/producție pe care nu l-ar putea realiza într-un alt mod. Acordurile de licență pot, de asemenea, să conducă la creșterea eficienței pe parcursul procesului de distribuție, la fel ca acordurile de distribuție verticale. Această creștere poate consta într-o reducere a costurilor sau în prestarea unor servicii de bună calitate către consumatori. Efectele pozitive ale acordurilor verticale sunt descrise în Orientările Autorității privind restricțiile verticale (79). Un alt exemplu de posibilă creștere a eficienței îl reprezintă acordurile prin care deținătorii de tehnologii grupează mai multe tehnologii într-un singur pachet pentru a le acorda sub licență unor terți. Asemenea acorduri de regrupare de tehnologii pot, în special, să reducă costurile de tranzacție, în măsura în care licențiații nu sunt obligați să încheie un acord de licență diferit cu fiecare licențiator. Acordarea de licențe poate fi, la rândul ei, favorabilă concurenței atunci când urmărește să asigure libertatea de creație. În sectoarele în care există numeroase drepturi de proprietate intelectuală și în care diferite produse pot aduce atingere anumitor drepturi existente și viitoare, acordurile de licență prin care părțile convin să nu-și exercite drepturile de proprietate intelectuală una în detrimentul celeilalte sunt, adesea, favorabile concurenței, deoarece le permit părților să-și dezvolte propriile tehnologii fără a se expune riscului unei căi de atac introduse ca urmare a încălcării drepturilor în cauză. |
| --- | --- |

(176)

| (177) | Pentru a se asigura că restricțiile sunt indispensabile, în conformitate cu cerința prevăzută la articolul 53 alineatul (3), autoritatea va verifica îndeosebi dacă fiecare restricție permite realizarea activității în cauză într-un mod mai eficient decât în cazul în care restricția respectivă nu ar fi existat. Această evaluare trebuie să țină seama de condițiile pieței și de realitățile cu care părțile se confruntă. Întreprinderile care invocă beneficiul articolului 53 alineatul (3) nu sunt obligate să aibă în vedere soluții pur ipotetice sau teoretice. Ele trebuie totuși să explice și să demonstreze de ce alternative care, aparent, sunt realiste și mult mai puțin restrictive ar fi mult mai puțin eficace decât acordul. În cazul în care recurgerea la o alternativă care pare realistă pe plan comercial și mai puțin restrictivă ar cauza reducerea semnificativă a nivelului de eficiență, restricția în cauză este considerată indispensabilă. În anumite cazuri, poate fi necesar să se analizeze și dacă un acord este indispensabil pentru creșterea nivelului de eficiență. În această situație se pot afla, de exemplu, regrupările de tehnologii care cuprind tehnologii ce sunt complementare, fără a fi esențiale (80); în astfel de cazuri trebuie să se examineze dacă și în ce măsură includerea tehnologiilor respective conduce la creșteri deosebite ale eficienței sau dacă regruparea în cauză ar putea fi limitată la tehnologii pentru care nu există niciun substituent, fără ca o astfel de limitare să provoace diminuări semnificative ale nivelului de eficiență. În cazul unei simple acordări de licență între două părți, este suficient, în general, să se analizeze dacă restricțiile individuale sunt sau nu indispensabile. De obicei, nu există soluții mai puțin restrictive decât acordul de licență. |
| --- | --- |

(177)

| (178) | Condiția potrivit căreia consumatorii trebuie să primească o parte echitabilă din beneficii înseamnă că, cel puțin pentru efectele negative ale acordului, consumatorii de produse fabricate în cadrul licenței trebuie să beneficieze de compensații (81). Aceasta înseamnă că creșterea eficienței trebuie să compenseze integral eventualul impact negativ al acordului asupra prețurilor, asupra producției și asupra altor factori relevanți. Astfel de măsuri pot consta în a modifica structura costurilor întreprinderilor implicate, încurajându-le să scadă prețurile practicate, sau în a le permite consumatorilor să aibă acces la produse noi sau îmbunătățite, pentru a compensa posibilele creșteri ale prețurilor (82). |
| --- | --- |

(178)

| (179) | Ultima condiție prevăzută la articolul 53 alineatul (3), potrivit căreia acordul nu trebuie să le ofere părților posibilitatea de a elimina concurența de pe o parte substanțială a pieței produselor în cauză, presupune o analiză a altor surse de presiune concurențială asupra pieței și a impactului acordului asupra acestor surse concurențiale. Aplicarea ultimei condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3) trebuie să țină seama de relația dintre articolul 53 alineatul (3) și articolul 54. În conformitate cu jurisprudența constantă privind articolul 101 alineatul (3) și articolul 102 din tratat, aplicarea articolului 53 alineatul (3) nu poate împiedica aplicarea articolului 54 (83). De asemenea, întrucât articolele 53 și 54 au, ambele, ca obiectiv menținerea unei concurențe reale pe piață, este necesar ca, din motive de coerență, articolul 53 alineatul (3) să fie interpretat în sensul că exceptarea nu se poate aplica acordurilor restrictive care constituie un abuz de poziție dominantă (84). |
| --- | --- |

(179)

| (180) | Faptul că acordul reduce semnificativ unul dintre parametrii concurenței nu semnifică neapărat că este eliminată concurența în sensul articolului 53 alineatul (3). Un acord de regrupare de tehnologii, de exemplu, poate conduce la crearea unui standard industrial și la o situație în care concurența este redusă din punctul de vedere al formatului tehnologic. Din momentul în care principalii operatori de pe piață au adoptat un anumit format, efectele de rețea îngreunează deosebit de mult supraviețuirea altor formate. Aceasta nu înseamnă totuși că realizarea de facto a unui standard industrial elimină întotdeauna concurența în sensul ultimei condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În cadrul acestui standard, furnizorii pot concura în ceea ce privește prețurile, calitatea și caracteristicile produselor. Cu toate acestea, pentru ca acordul să fie conform prevederilor articolului 53 alineatul (3), trebuie să se ia măsuri pentru ca respectivul acord să nu restrângă în mod nejustificat nici concurența, nici inovațiile viitoare. |
| --- | --- |

(180)

4.2.   Aplicarea articolului 53 diferitelor tipuri de restricții proprii acordurilor de licență

| (181) | Prezenta secțiune abordează diferitele tipuri de restricții care sunt înscrise de obicei în acordurile de licență. Având în vedere frecvența lor, este util să se ofere îndrumări cu privire la modul în care acestea sunt evaluate în afara zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Restricțiile care au fost deja analizate în alte secțiuni ale prezentelor orientări, în special în secțiunile 3.4 și 3.5, nu sunt tratate decât succint în această secțiune. |
| --- | --- |

(181)

| (182) | Prezenta secțiune se referă atât la acordurile între neconcurenți, cât și la acordurile între concurenți. În ceea ce îi privește pe cei din urmă, se face o distincție, după caz, între acordurile reciproce și acordurile nereciproce. O astfel de distincție nu este necesară în cazul acordurilor între neconcurenți. Într-adevăr, atunci când întreprinderile nu sunt nici concurenți reali, nici concurenți potențiali pe o piață a tehnologiilor în cauză sau pe o piață a produselor care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței, o licență reciprocă nu diferă, în practică, de acordarea a două licențe separate. Situația este diferită pentru acordurile prin care părțile reunesc un ansamblu tehnologic care, ulterior, este acordat sub licență terților. Astfel de acorduri reprezintă regrupări de tehnologii, care sunt prezentate în secțiunea 4 de mai jos. |
| --- | --- |

(182)

| (183) | Prezenta secțiune nu se referă la obligațiile conținute în acordurile de licență care, în general, nu restrâng concurența în sensul articolului 53 alineatul (1). Este vorba despre următoarele obligații, fără ca această enumerare să fie exhaustivă:






  (a) | obligația de confidențialitate; |
| --- | --- | --- |

(183)

(a)

obligația de confidențialitate;

| (b) | obligația impusă licențiaților de a nu acorda sublicențe; |
| --- | --- |

(b)

obligația impusă licențiaților de a nu acorda sublicențe;

| (c) | obligația de a nu utiliza drepturile asupra tehnologiei care fac obiectul licenței după încetarea acordului, atât timp cât drepturile asupra tehnologiei care fac obiectul licenței rămân valabile și în vigoare; |
| --- | --- |

(c)

obligația de a nu utiliza drepturile asupra tehnologiei care fac obiectul licenței după încetarea acordului, atât timp cât drepturile asupra tehnologiei care fac obiectul licenței rămân valabile și în vigoare;

| (d) | obligația de a ajuta licențiatorul să aplice drepturile de proprietate intelectuală care fac obiectul licenței; |
| --- | --- |

(d)

obligația de a ajuta licențiatorul să aplice drepturile de proprietate intelectuală care fac obiectul licenței;

| (e) | obligația de a plăti redevențele minime sau de a produce o cantitate minimă de produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței; precum și |
| --- | --- |

(e)

obligația de a plăti redevențele minime sau de a produce o cantitate minimă de produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței; precum și

| (f) | obligația de utilizare a mărcii licențiatorului sau de a indica numele acestuia pe produs. |
| --- | --- |

(f)

obligația de utilizare a mărcii licențiatorului sau de a indica numele acestuia pe produs.

4.2.1.   Obligații în materie de redevențe

| (184) | În mod normal, părțile la un acord de licență sunt libere să stabilească redevențele de plătit de către licențiat și modul de plată, fără ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1). Acest principiu se aplică atât acordurilor între concurenți, cât și acordurilor între neconcurenți. Plata redevențelor poate, de exemplu, să ia forma unor sume forfetare, a unui procent din prețul de vânzare sau a unei sume fixe pentru fiecare produs care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței. Atunci când tehnologia care face obiectul licenței implică un factor de producție încorporat în produsul final, faptul că redevențele sunt calculate pe baza prețului produsului final nu conduce, în general, la restricții ale concurenței, cu condiția ca produsul în cauză să încorporeze tehnologia ce face obiectul licenței (85). În cazul licențelor pentru programe de calculator, redevențele calculate pe baza numărului de utilizatori și cele calculate per calculator sunt în general compatibile cu articolul 53 alineatul (1). |
| --- | --- |

(184)

| (185) | În cazul acordurilor de licență dintre concurenți, trebuie reținut faptul că (a se vedea punctele 100-101 și 116 de mai sus), într-un număr limitat de situații, obligația de plată a redevențelor poate echivala cu un acord de fixare a prețurilor, care este considerat a fi o restricție gravă [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (a)]. Există o restricție gravă în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) în cazul în care concurenții prevăd redevențe variabile reciproce atunci când licența este fictivă, adică scopul său nu este să permită o integrare a tehnologiilor complementare și nici să atingă un alt obiectiv favorabil concurenței. Există, de asemenea, o restricție gravă în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (a) și cu articolul 4 alineatul (1) litera (d), în cazul în care redevențele se extind la produse fabricate exclusiv pe baza drepturilor proprii ale licențiatului asupra unei tehnologii. |
| --- | --- |

(185)

| (186) | Alte tipuri de acorduri între concurenți privind redevențele beneficiază de o exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 20 %, chiar dacă acestea restrâng concurența. În afara zonei de securitate a exceptării pe categorii, articolul 53 alineatul (1) este aplicabil atunci când concurenții își acordă licențe încrucișate și impun redevențe variabile care sunt în mod evident disproporționate în raport cu valoarea de piață a licenței și atunci când aceste redevențe au un impact semnificativ asupra prețurilor pe piață. La evaluarea eventualului caracter disproporționat al redevențelor, este necesar să se examineze redevențele plătite de alți licențiați pe piața produsului respectiv, pentru aceeași tehnologie sau pentru tehnologii substitut. În asemenea condiții, este puțin probabil să fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). |
| --- | --- |

(186)

| (187) | În pofida faptului că exceptarea pe categorii se aplică doar în cazul în care drepturile asupra unei tehnologii sunt valide și în vigoare, părțile pot, în mod normal, să convină continuarea obligației de plată a redevențelor după perioada de validitate a drepturilor de proprietate intelectuală care fac obiectul licenței, fără a încălca prevederile articolului 53 alineatul (1). Odată ce drepturile au expirat, terții pot, de asemenea, să exploateze tehnologia în cauză în mod legal și să intre în concurență cu părțile la acord. În mod normal, o astfel de concurență reală și potențială este suficientă pentru a garanta că obligația în cauză nu va avea efecte anticoncurențiale semnificative. |
| --- | --- |

(187)

| (188) | În cazul acordurilor între neconcurenți, exceptarea pe categorii reglementează acordurile în care redevențele sunt calculate atât în funcție de produsele fabricate pe baza tehnologiei care face obiectul licenței, cât și în funcție de produsele fabricate pe baza unor tehnologii ce fac obiectul unor licențe acordate de terți. Asemenea acorduri pot facilita calculul redevențelor. Respectivele acorduri pot totuși să conducă și la excludere prin creșterea costurilor de utilizare a factorilor de producție ai terților și să producă, în acest fel, efecte similare efectelor unei obligații de neconcurență. În cazul în care redevențele sunt plătite nu doar pentru produsele fabricate cu tehnologia care face obiectul licenței, ci și pentru cele fabricate cu tehnologia părții terțe, ele vor crește costul acestora din urmă și vor determina scăderea cererii de tehnologii care aparțin terților. Prin urmare, în afara domeniului de aplicare al exceptării pe categorii, trebuie să fie analizată întrebarea dacă restricția are efecte de excludere. Pentru aceasta, trebuie aplicat cadrul de analiză definit în secțiunea 4.2.7 de mai jos. Atunci când efectele de blocare a pieței sunt semnificative, astfel de acorduri pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) și este puțin probabil să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), cu excepția cazului în care nu există niciun alt mijloc practic de a calcula și de a controla plata redevențelor. |
| --- | --- |

(188)

4.2.2.   Licența exclusivă și restrângerile vânzărilor

| (189) | În sensul prezentelor orientări, este util să se stabilească diferența dintre restricțiile privind producția pe un teritoriu determinat (licențele exclusive sau unice) și restrângerile vânzărilor de produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței pe un teritoriu determinat și către un grup determinat de clienți (restrângeri ale vânzării). |
| --- | --- |

(189)

4.2.2.1.   Licențele exclusive și unice

| (190) | O „licență exclusivă” înseamnă că licențiatorul nu este autorizat nici să producă pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, nici să acorde licență pentru drepturile asupra unei tehnologii unor terțe părți, în general sau pentru o utilizare specifică ori pe un teritoriu determinat. Aceasta înseamnă că, în general sau pentru acea utilizare specifică ori în acel teritoriu determinat, numai licențiatul este autorizat să producă pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. |
| --- | --- |

(190)

| (191) | Atunci când licențiatorul se angajează să nu producă el însuși sau să acorde licențe de producție altora pe un anumit teritoriu, acest teritoriu poate însemna întregul glob sau oricare parte a acestuia. Atunci când licențiatorul se angajează doar să nu transmită licențe de producție terților pe un teritoriu dat, licența este o licență unică. Licențele exclusive sau unice sunt însoțite adesea de restrângeri ale vânzărilor care limitează teritoriul pe care părțile pot vinde produsele care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței. |
| --- | --- |

(191)

| (192) | Acordarea reciprocă de licențe exclusive între concurenți intră sub incidența articolului 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie a acordurilor de transfer de tehnologie, în temeiul căruia împărțirea piețelor și a clienților între concurenți reprezintă o restricție gravă. Acordarea reciprocă de licențe unice între concurenți beneficiază, cu toate acestea, de exceptarea pe categorii până la un prag al cotei de piață de 20 %. În cazul unui asemenea acord, părțile se angajează reciproc să nu acorde licențe terților pentru tehnologiile lor concurente. În cazul în care părțile au o putere de piață importantă, aceste acorduri pot facilita coluziunea, garantând că părțile sunt singurele surse de producție pe piață, producție realizată pe baza tehnologiilor ce fac obiectul licențelor. |
| --- | --- |

(192)

| (193) | Acordarea nereciprocă de licențe exclusive între concurenți beneficiază de exceptarea pe categorii până la un prag al cotei de piață de 20 %. Dincolo de acest prag, este necesară efectuarea unei analize a efectelor anticoncurențiale probabile ale acestor licențe exclusive. Atunci când licența exclusivă este mondială, acest fapt presupune părăsirea pieței de către licențiator. Atunci când exclusivitatea se limitează la un teritoriu determinat, cum ar fi cel al unui stat din SEE, acordul presupune ca licențiatorul să se abțină să producă bunuri și servicii pe teritoriul respectiv. În contextul articolului 53 alineatul (1), trebuie să se analizeze mai ales importanța licențiatorului din punctul de vedere al concurenței. Este puțin probabil ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1), în cazul în care licențiatorul deține o poziție limitată pe piața produsului sau în cazul în care nu are capacitatea de a exploata efectiv tehnologia pe teritoriul licențiatului. Situația devine specială atunci când licențiatorul și licențiatul sunt concurenți doar pe piața tehnologiei și atunci când licențiatorul, care poate fi, de exemplu, un institut de cercetare sau o întreprindere mică orientată spre cercetare, nu dispune de active de producție și de distribuție care să îi permită comercializarea efectivă a produselor care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței. În aceste condiții, este foarte puțin probabil să fie încălcat articolul 53 alineatul (1). |
| --- | --- |

(193)

| (194) | Este posibil ca acordarea de licențe exclusive între neconcurenți, în măsura în care intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) (86), să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Dreptul de a acorda o licență exclusivă este, în general, necesar pentru a stimula licențiatul să investească în tehnologia care face obiectul licenței și să comercializeze produsele în timp util. Este cazul, în special, atunci când licențiatul trebuie să realizeze investiții importante pentru a continua dezvoltarea tehnologiei care face obiectul licenței. Odată ce licențiatul a comercializat cu succes tehnologia ce face obiectul licenței, contestarea exclusivității l-ar priva de rezultatele succesului său și ar acționa în detrimentul concurenței, diseminării tehnologiei și inovării. Prin urmare, autoritatea nu va contesta decât în cazuri excepționale licențele exclusive din acordurile dintre neconcurenți, indiferent de sfera teritorială a licenței. |
| --- | --- |

(194)

| (195) | Cu toate acestea, în cazul în care licențiatul deține deja o tehnologie substituibilă utilizată pentru producția internă, este posibil ca licența exclusivă să nu fie necesară pentru a motiva licențiatul să introducă un produs pe piață. Într-o astfel de situație, acordarea de licențe exclusive poate, în schimb, să intre sub incidența articolul 53 alineatul (1), în special în cazul în care licențiatul deține o putere de piață pe piața produsului. Principala situație în care intervenția poate fi justificată este cea în care un licențiat aflat în poziție dominantă obține o licență exclusivă pentru una sau mai multe tehnologii concurente. Acordurile de acest tip pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) și este puțin probabil să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Cu toate acestea, pentru a se aplica articolul 53 alineatul (1), intrarea pe piața tehnologiilor trebuie să fie dificilă, iar tehnologia care face obiectul licențelor trebuie să constituie o sursă reală de concurență pe piață. În aceste circumstanțe, o licență exclusivă poate bloca accesul pe piață al licențiaților terți și ridica obstacole în calea intrării pe piață și îi permite licențiatului să-și mențină puterea de piață. |
| --- | --- |

(195)

| (196) | Acordurile prin care două sau mai multe părți își acordă reciproc licențe încrucișate și se angajează să nu acorde licențe terților conduc la apariția unor probleme speciale atunci când pachetul de tehnologii care rezultă din licențele încrucișate creează un standard industrial de facto, la care terții trebuie să aibă acces pentru a concura efectiv pe acea piață. În aceste cazuri, acordurile creează un standard închis, rezervat părților. Autoritatea va evalua astfel de acorduri în conformitate cu aceleași principii ca cele aplicabile acordurilor de regrupare de tehnologii (a se vedea secțiunea 4.4). În mod normal, va exista cerința ca tehnologiile care susțin un asemenea standard să fie acordate sub licență terților în condiții echitabile, rezonabile și nediscriminatorii (87). Atunci când părțile la acord concurează cu terți pe piața existentă a produsului, iar acordul se referă la această piață, un standard închis riscă să aibă efecte de excludere importante. Acest impact negativ asupra concurenței poate fi evitat numai prin acordarea de licențe și unor terți. |
| --- | --- |

(196)

4.2.2.2.   Restrângerile vânzărilor

| (197) | Și în ceea ce privește restrângerile vânzărilor trebuie făcută o distincție importantă între acordurile de licență între concurenți și cele între neconcurenți. |
| --- | --- |

(197)

| (198) | Restrângerile vânzărilor active și pasive impuse de una sau de ambele părți în cadrul unui acord reciproc între concurenți reprezintă restrângeri grave ale concurenței în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Astfel de restrângeri ale vânzărilor intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) și este puțin probabil să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Restrângerile în cauză au, în general, ca obiect împărțirea pieței, deoarece împiedică partea afectată să-și vândă produsele, în mod activ și pasiv, pe teritoriul și către grupurile de clienți pe care le aproviziona sau pe care le-ar fi putut aproviziona, în mod real, în absența acordului. |
| --- | --- |

(198)

| (199) | În cazul acordurilor nereciproce între concurenți, exceptarea pe categorii se aplică restrângerii vânzărilor active și/sau ale celor pasive realizate de către licențiat sau licențiator în teritoriul exclusiv sau către grupul exclusiv de cumpărători rezervat celeilalte părți [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (i) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. Peste pragul cotei de piață de 20 %, restrângerile vânzărilor dintre licențiator și licențiat intră sub incidența articolul 53 alineatul (1) atunci când una sau ambele părți dispun de o putere de piață importantă. Astfel de restrângeri pot fi totuși indispensabile pentru diseminarea tehnologiilor valoroase și s-ar putea, prin urmare, să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). O astfel de situație apare atunci când licențiatorul are o poziție relativ fragilă pe piață în teritoriul pe care își exploatează el însuși tehnologia. În astfel de situații, mai ales restrângerile vânzărilor active pot fi indispensabile pentru a-l convinge pe licențiator să acorde licența. În absența unor astfel de restrângeri, licențiatorul ar risca să fie confruntat cu o concurență activă în domeniul său de activitate principal. În mod similar, restrângerile vânzărilor active realizate de către licențiator pot fi indispensabile, mai ales atunci când licențiatul are o poziție de piață relativ slabă pe teritoriul care i-a fost atribuit și trebuie să facă investiții substanțiale pentru a putea să exploateze, în mod eficient, tehnologia care face obiectul licenței. |
| --- | --- |

(199)

| (200) | Exceptarea pe categorii se referă și la restrângerile vânzărilor active pe teritoriul sau către grupul de cumpărători alocate altui licențiat, care nu era un concurent al licențiatorului la momentul încheierii acordului de licență cu acesta. Totuși acest lucru se întâmplă numai în situația în care acordul dintre părțile în cauză nu este reciproc [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. Peste pragul cotei de piață, astfel de restrângeri ale vânzărilor active pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1), atunci când părțile au un grad semnificativ de putere de piață. Cu toate acestea, restrângerea poate fi indispensabilă, în sensul articolului 53 alineatul (3), pe perioada de timp necesară licențiatului protejat pentru a intra pe o nouă piață și a-și consolida prezența pe teritoriul alocat sau față de grupul de cumpărători alocat. Această protecție împotriva vânzărilor active îi permite licențiatului să depășească asimetria cu care se confruntă pentru că unii dintre licențiați sunt întreprinderi concurente ale licențiatorului și, prin urmare, sunt deja stabiliți pe piață. Restrângerile vânzărilor pasive realizate de către licențiați pe un teritoriu sau către un grup de cumpărători atribuiți unui alt licențiat sunt restricții grave în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. |
| --- | --- |

(200)

| (201) | În cazul acordurilor între neconcurenți, restrângerile vânzărilor între licențiator și un licențiat beneficiază de exceptarea pe categorii până la pragul cotei de piață de 30 %. După depășirea pragului cotei de piață, restrângerile vânzărilor active și pasive efectuate de licențiați pe teritorii sau către grupuri de clienți rezervate exclusiv licențiatorului pot fi indispensabile pentru diseminarea tehnologiilor cu valoare ridicată, acestea neintrând, prin urmare, sub incidența articolul 53 alineatul (1) sau îndeplinind condițiile de la articolul 53 alineatul (3). O astfel de situație apare atunci când licențiatorul are o poziție pe piață relativ fragilă în teritoriul pe care își exploatează el însuși tehnologia. În astfel de împrejurări, mai ales restrângerile vânzărilor active pot fi indispensabile pentru a-l convinge pe licențiator să acorde licența. În absența unor astfel de restrângeri, licențiatorul ar risca să fie confruntat cu o concurență activă în domeniul său de activitate principal. În alte situații, restrângerile impuse vânzărilor licențiatului pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) și pot să nu îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Această probabilitate există atunci când licențiatorul, în mod individual, deține o putere de piață importantă și, de asemenea, în cazul în care o serie de acorduri similare, încheiate de licențiatori care, împreună, dețin o poziție puternică pe piață, au un efect cumulativ. |
| --- | --- |

(201)

| (202) | Atunci când intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), restrângerile impuse vânzărilor licențiatorului pot îndeplini condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), cu excepția cazului în care nu există alternative reale la tehnologia licențiatorului pe piață sau astfel de alternative fac deja obiectul unor licențe primite de respectivul licențiat de la terți. Asemenea restrângeri, în special cele privind vânzările active, sunt, de obicei, indispensabile, în sensul articolului 53 alineatul (3), pentru a-l determina pe licențiat să investească în producția, comercializarea și vânzarea produselor care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței. Este foarte probabil ca licențiatul să fie, în mod clar, mai puțin motivat să investească, în cazul în care face față concurenței directe a licențiatorului ale cărui costuri de producție nu sunt grevate de plata redevențelor, ceea ce ar putea duce la niveluri ale investițiilor inferioare celor optime. |
| --- | --- |

(202)

| (203) | În ceea ce privește restrângerile vânzărilor între licențiați în cadrul unor acorduri între neconcurenți, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie exceptează pe categorii restrângerile vânzărilor active între teritorii sau grupuri de clienți. Peste pragul cotei de piață de 30 %, restrângerile vânzărilor active dintre teritoriile sau grupurile de clienți ale licențiaților limitează concurența intratehnologică și pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1), în cazul în care licențiatul are o importantă putere de piață. Cu toate acestea, astfel de restrângeri pot îndeplini condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) atunci când sunt necesare pentru a preveni parazitismul și pentru a-l motiva pe licențiat să facă investițiile necesare pentru exploatarea eficientă a tehnologiei care face obiectul licenței în teritoriul său și să promoveze vânzările produsului fabricat sub licență. Restrângerile vânzărilor pasive sunt reglementate de lista de restricții grave de la articolul 4 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (a se vedea punctele 119-127 de mai sus). |
| --- | --- |

(203)

4.2.3.   Restrângerile producției

| (204) | Limitarea reciprocă a producției în cadrul acordurilor de licență dintre concurenți constituie o restricție gravă astfel cum a fost prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (a se vedea punctul 103 de mai sus). Articolul 4 alineatul (1) litera (b) nu reglementează limitările producției aferente tehnologiei licențiatorului care iau fost impuse licențiatului în cadrul unui acord nereciproc sau care i-au fost impuse unuia dintre licențiați în cadrul unui acord reciproc. Astfel de limitări beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 20 %. Peste acest prag, limitarea producției impusă licențiatului poate restrânge concurența atunci când părțile au o importantă putere de piață. Cu toate acestea, articolul 53 alineatul (3) poate fi aplicat atunci când tehnologia licențiatorului este într-o măsură semnificativă mai bună decât tehnologia licențiatului, iar producția este limitată la un nivel net superior nivelului producției licențiatului de dinaintea încheierii acordului. În această situație, impactul limitării producției este limitat chiar și pe piețele pe care cererea este în creștere. La aplicarea articolului 53 alineatul (3), trebuie luat în considerare și faptul că astfel de restricții pot fi necesare pentru încurajarea licențiatorului la diseminarea cât mai amplă a tehnologiei sale. De exemplu, un licențiator poate ezita să-și transmită licența către concurenți în cazul în care nu poate limita licența la un amplasament unic de producție cu o capacitate de producție precizată (licență de amplasament). În cazul în care acordul de licență duce la integrarea efectivă a unor active complementare, limitarea producției licențiatului poate îndeplini condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Cu toate acestea, o astfel de situație este improbabilă în cazul în care părțile dețin o putere importantă de piață. |
| --- | --- |

(204)

| (205) | Limitarea producției în acordurile de licență între neconcurenți beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 30 %. Principalul risc anticoncurențial ce rezultă din limitarea producției licențiaților în acordurile între neconcurenți este restrângerea concurenței intratehnologice între licențiați. Importanța unor astfel de efecte anticoncurențiale depinde de poziția deținută pe piață de licențiator și licențiați și de măsura în care limitarea producției împiedică licențiatul să satisfacă cererea pentru produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. |
| --- | --- |

(205)

| (206) | Atunci când limitarea producției este asociată cu stabilirea unor teritorii exclusive sau a unor grupuri de cumpărători exclusivi, efectele restrictive sunt accentuate. Asocierea acestor două tipuri de restricții crește probabilitatea ca respectivul acord să servească la împărțirea piețelor. |
| --- | --- |

(206)

| (207) | De asemenea, limitările producției impuse licențiatului în acordurile dintre neconcurenți pot avea efecte favorabile concurenței atunci când favorizează diseminarea tehnologiei. Ca furnizor de tehnologie, în mod normal, licențiatorul ar trebui să fie liber să stabilească cantitatea de produse fabricate de către licențiat pe baza tehnologiei care face obiectul licenței. În cazul în care licențiatorul nu ar fi liber să determine producția licențiatului, s-ar putea ca multe acorduri de licență să nu se materializeze, ceea ce ar avea un impact negativ asupra diseminării tehnologiilor noi. O astfel de situație riscă să apară în special atunci când licențiatorul este și producător, deoarece, în acest caz, producția licențiatului se poate desfășura din nou pe principalul teritoriu de activitate al licențiatorului și poate avea astfel un impact direct asupra acestor activități. Pe de altă parte, este mai puțin probabil ca limitarea producției să fie necesară pentru a garanta diseminarea tehnologiei licențiatorului atunci când aceasta este combinată cu restrângeri ale vânzărilor licențiatului, prin care i se interzice acestuia să-și vândă produsele pe un teritoriu sau către un grup de clienți rezervat licențiatorului. |
| --- | --- |

(207)

4.2.4.   Limitări ale domeniului de utilizare

| (208) | În cazul limitării domeniului de utilizare, licența este limitată fie la unul sau mai multe domenii tehnice de aplicare, fie la una sau mai multe piețe ale produselor sau sectoare industriale. Un sector industrial poate cuprinde mai multe piețe ale produselor, dar nu și o parte dintr-o piață a unui produs. În multe cazuri, aceeași tehnologie poate fi folosită pentru fabricarea unor produse diferite sau poate fi încorporată în produse aparținând unor piețe ale produselor diferite. O nouă tehnologie de turnare poate fi, de exemplu, folosită pentru a fabrica sticle și pahare din plastic, fiecare dintre aceste produse aparținând unei piețe separate a produsului. Cu toate acestea, o piață unică a produselor poate acoperi mai multe domenii tehnice de utilizare. De exemplu, o nouă tehnologie a motoarelor poate fi utilizată atât pentru producția motoarelor cu patru cilindri, cât și cu șase cilindri. De asemenea, o tehnologie de producție a chipset-urilor ar putea fi utilizată pentru a produce chipset-uri cu până la patru procesoare sau altele cu mai mult de patru procesoare. O licență care limitează folosirea tehnologiei ce face obiectul licenței doar la motoarele cu patru cilindri sau doar la chipset-urile cu până la patru procesoare constituie o limitare a domeniului tehnic de utilizare. |
| --- | --- |

(208)

| (209) | Având în vedere că limitările domeniului de utilizare beneficiază de o exceptare pe categorii, iar anumite restricții legate de clienți constituie restricții grave în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) și articolul 4 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este important să se distingă între cele două categorii de restricții. O restricție legată de cumpărători presupune identificarea grupurilor de cumpărători specifice și limitarea vânzărilor de către părți către aceste grupuri. Faptul că limitarea domeniului tehnic de utilizare poate corespunde anumitor grupuri de cumpărători de pe piața produsului nu înseamnă că limitarea în cauză trebuie să fie considerată o restricție legată de cumpărători. De exemplu, faptul că anumiți cumpărători cumpără în principal sau exclusiv chipset-uri cu mai mult de patru procesoare nu înseamnă că o licență limitată la chipset-uri cu până la patru procesoare constituie o restricție legată de cumpărători. Domeniul de utilizare trebuie să fie totuși definit într-un mod obiectiv, prin referire la caracteristicile tehnice identificate și importante ale produsului contractual. |
| --- | --- |

(209)

| (210) | Întrucât anumite limitări ale producției reprezintă restricții grave în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este de asemenea important de precizat că limitările domeniului de utilizare nu sunt considerate a fi limitări ale producției, deoarece o limitare a domeniului de utilizare nu limitează producția pe care o poate realiza licențiatul în domeniul de utilizare care face obiectul licenței. |
| --- | --- |

(210)

| (211) | O limitare a domeniului de utilizare limitează exploatarea tehnologiei care face obiectul licenței de către licențiat la unul sau mai multe domenii de utilizare determinate, fără să limiteze capacitatea licențiatorului de a exploata această tehnologie. În afară de aceasta, ca și în cazul teritoriilor, aceste domenii de utilizare pot fi atribuite licențiatului în cadrul unei licențe exclusive sau unice. Limitările domeniului de utilizare asociate cu o licență exclusivă sau unică restrâng de asemenea capacitatea licențiatorului de a exploata propria tehnologie, împiedicându-l să o exploateze el însuși, inclusiv prin acordarea de licențe terților. În cazul unei licențe unice, numai acordarea de licențe terților este limitată. Limitările domeniului de utilizare asociate cu licențele exclusive și unice sunt tratate în aceeași manieră ca licențele exclusive și unice analizate la secțiunea 4.2.2 de mai sus. Aceasta înseamnă că, în special, în ceea ce privește acordarea de licențe între concurenți, acordarea reciprocă de licențe exclusive constituie o restricție gravă, în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c). |
| --- | --- |

(211)

| (212) | Limitările domeniului de utilizare pot avea efecte favorabile concurenței prin faptul că încurajează licențiatorul să acorde tehnologia sa sub licență pentru aplicații care nu țin de domeniul său principal de activitate. În cazul în care licențiatorul nu ar putea să împiedice licențiatul să acționeze în domeniile în care el însuși exploatează tehnologia sau în acela în care valoarea tehnologiei nu este încă bine stabilită, nu va avea probabil un interes să acorde licențe sau va fi determinat să ceară redevențe foarte mari. Trebuie, de asemenea, să fie luat în considerare faptul că, în anumite sectoare, licențele sunt adesea acordate pentru a garanta libertatea de concepție, evitându-se eventualele acțiuni pentru încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală. În domeniul de aplicare al licenței, licențiatul poate dezvolta propria sa tehnologie, fără să se teamă că licențiatorul va introduce o astfel de acțiune. |
| --- | --- |

(212)

| (213) | Limitările domeniului de utilizare impuse licențiaților în acordurile dintre concurenții existenți sau potențiali beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 20 %. Principala problemă de concurență în cazul unor asemenea restricții este riscul ca licențiatul să nu mai reprezinte o forță concurențială în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenței. Acest risc este mai mare în cazul acordurilor de licențe încrucișate între concurenți, care prevăd limitări asimetrice ale domeniului de utilizare. O limitare a domeniului de utilizare este asimetrică atunci când una dintre părți este autorizată să utilizeze tehnologia care face obiectul licenței într-un sector industrial, pe o piață a produselor sau într-un domeniu tehnic de utilizare, iar cealaltă parte este autorizată să utilizeze cealaltă tehnologie care face obiectul licenței în alt sector industrial, pe o altă piață a produselor sau în alt domeniu tehnic de utilizare. Probleme de concurență pot să apară în special atunci când licențiatul utilizează, de asemenea, instalațiile sale de producție, echipate în vederea utilizării tehnologiei care face obiectul licenței, pentru fabricarea de produse cu propria tehnologie în afara domeniului său tehnic de utilizare care face obiectul licenței. În cazul în care acordul poate determina licențiatul să-și reducă producția în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenței, este probabil ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1). Limitările simetrice ale domeniului de utilizare, cu alte cuvinte acordurile prin care părțile obțin licențe reciproce în vederea utilizării tehnologiilor lor în același domeniu sau aceleași domenii de utilizare, au puține șanse de a intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). Este puțin probabil ca astfel de acorduri să restrângă concurența care exista și în lipsa acestora. De asemenea, este improbabil ca articolul 53 alineatul (1) să se aplice acordurilor care nu fac decât să permită licențiatului să dezvolte și să exploateze propria sa tehnologie în domeniul acoperit de licență fără să se teamă că licențiatorul va introduce o acțiune pentru încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală. În aceste condiții, limitările domeniului de utilizare nu restrâng în sine concurența care exista înainte de încheierea acordului. În absența acordului, licențiatul se expune, de asemenea, unor acțiuni, în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenței. În cazul în care, cu toate acestea, fără o justificare comercială, licențiatul își reduce sau încetează activitățile în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenței, aceasta poate fi o indicație a unui acord subiacent de repartizare a pieței, echivalent unei restricții grave în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. |
| --- | --- |

(213)

| (214) | Restrângerile domeniului de utilizare impuse licențiatului și licențiatorilor în acordurile dintre neconcurenți beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 30 %. Limitările domeniului de utilizare în acordurile între neconcurenți prin care licențiatorul își rezervă una sau mai multe piețe ale produselor sau domenii tehnice de utilizare nu restrâng, în general, concurența sau sunt propice creșterilor în eficiență. Ele favorizează difuzarea noilor tehnologii, prin faptul că motivează licențiatorul să acorde licențe de exploatare pentru domeniile în care nu dorește el însuși să exploateze tehnologia. În cazul în care licențiatorul nu ar putea împiedica licențiații să acționeze în domeniile în care exploatează el însuși tehnologia, este probabil că acest lucru ar descuraja licențiatorul să acorde licențe. |
| --- | --- |

(214)

| (215) | De asemenea, în acordurile între neconcurenți, licențiatorul este în mod normal abilitat să acorde diferiților licențiați licențe unice sau exclusive limitate la unul sau mai multe domenii de utilizare. Aceste restricții limitează concurența intratehnologică între licențiați în același fel ca licențele exclusive și sunt analizate în aceeași manieră (a se vedea secțiunea 4.2.2.1 de mai sus). |
| --- | --- |

(215)

4.2.5.   Obligații de utilizare captivă

| (216) | O obligație de utilizare captivă este o obligație impusă licențiatului de a-și limita producția de produse care fac obiectul licenței la cantitățile necesare pentru fabricarea propriilor sale produse, precum și pentru întreținerea și repararea acestora. Cu alte cuvinte, acest tip de limitare a utilizării se referă la obligația impusă licențiatului de a nu utiliza produse încorporând tehnologia care face obiectul licenței decât ca factori de producție destinați a fi integrați în propria sa producție, acesta necuprinzând și vânzarea produselor sub licență în vederea înglobării lor în produsele altor producători. Obligația de utilizare captivă beneficiază de exceptare pe categorii până la concurența pragurilor cotelor de piață, de 20 % și, respectiv, 30 %. Atunci când acordurile vizate nu pot beneficia de exceptarea pe categorii, este necesar să se examineze efectele favorabile concurenței și efectele anticoncurențiale ale restricțiilor în cauză. În acest sens, trebuie făcută o distincție între acordurile dintre concurenți și acordurile dintre neconcurenți. |
| --- | --- |

(216)

| (217) | În cazul acordurilor de licență dintre concurenți, o restricție impusă licențiatului de a nu fabrica produsele care fac obiectul licenței decât pentru a le integra în propriile sale produse împiedică furnizarea componentelor în cauză către producătorii terți. În cazul în care, înainte ca acordul să fie încheiat, licențiatul nu era un furnizor existent sau potențial al altui producător pentru acele componente, obligația de utilizare captivă nu schimbă cu nimic situația preexistentă. În acest caz, restricția este apreciată în același mod ca în cazul acordurilor între neconcurenți. În schimb, în cazul în care licențiatul este un furnizor existent sau potențial de componente, este necesar să se examineze impactul acordului asupra acestei activități. În cazul în care, prin dotarea în vederea utilizării tehnologiei licențiatorului, licențiatul renunță la utilizarea propriei tehnologii în mod autonom și, așadar, renunță la a mai fi un furnizor de componente, acordul restrânge concurența care exista înainte de încheierea lui. Aceasta poate conduce la grave efecte negative asupra pieței atunci când licențiatorul are o importantă putere de piață pe piața componentelor. |
| --- | --- |

(217)

| (218) | În cazul unor acorduri de acordare de licențe între neconcurenți, există două riscuri principale pentru concurență care provin din restricțiile de utilizare captivă: o restrângere a concurenței pe piață în cadrul aceleiași tehnologii pentru furnizarea de factori de producție și o excludere a arbitrajului dintre licențiați ceea ce crește posibilitatea ca licențiatorul să impună licențiaților redevențe discriminatorii. |
| --- | --- |

(218)

| (219) | Cu toate acestea, obligația de utilizare captivă poate să și favorizeze concurența. În cazul în care licențiatorul este un furnizor de componente, restricția poate fi necesară pentru ca tehnologia să poată fi difuzată între neconcurenți. În absența restricției, este posibil ca licențiatorul să nu acorde licența sau să o acorde în schimbul unor redevențe foarte mari, deoarece, în caz contrar, aceasta ar face să apară concurenți direcți pentru sine pe piața componentelor. Într-un astfel de caz, o obligație de utilizare captivă este, în mod normal, fie nerestrictivă pentru concurență, fie reglementată de articolul 53 alineatul (3). Cu toate acestea, este necesar ca licențiatul să aibă în întregime libertatea de a vinde produsele în cauză ca piese de schimb pentru propriile sale produse. Acesta trebuie să fie în măsură să asigure servicii postvânzare pentru propriile sale produse, inclusiv prin intermediul unor furnizori de servicii postvânzare independenți, care să realizeze întreținerea și repararea produselor sale. |
| --- | --- |

(219)

| (220) | Atunci când licențiatorul nu este un furnizor de componente pe piața relevantă a produselor, motivul de mai sus de justificare a obligației de utilizare captivă nu se mai aplică. Într-un astfel de caz, o obligație de utilizare captivă poate, în principiu, să favorizeze difuzarea tehnologiei, garantând că licențiații nu vor vinde componentele producătorilor care sunt în concurență cu licențiatorul pe alte piețe ale produselor. Cu toate acestea, există astfel, în mod normal, o altă soluție mai puțin restrictivă, care constă în a impune licențiatului să nu vândă anumitor grupuri de clienți rezervați licențiatorului. Prin urmare, într-un asemenea caz, o obligație de utilizare captivă nu este, în mod obișnuit, necesară pentru ca tehnologia să poată fi difuzată. |
| --- | --- |

(220)

4.2.6.   Legarea și gruparea licențelor

| (221) | În domeniul licențelor pentru tehnologie, licențele pot fi legate atunci când licențiatorul condiționează acordarea unei licențe pentru o tehnologie (produsul care leagă) de preluarea de către licențiat a unei licențe pentru o altă tehnologie sau de cumpărarea unui produs de la licențiator sau de la o persoană desemnată de acesta (produsul legat). Se consideră că licențele sunt grupate atunci când una sau două tehnologii și un produs nu sunt vândute decât împreună, în cadrul unei vânzări grupate. Cu toate acestea, în ambele cazuri, condiția este ca produsele și tehnologiile în cauză să fie distincte, respectiv să existe o cerere distinctă pentru fiecare dintre produsele și tehnologiile care fac obiectul licențelor legate sau grupate. În mod obișnuit, nu este cazul atunci când tehnologiile sau produsele sunt legate prin forța împrejurărilor, astfel încât este imposibil de exploatat tehnologia care face obiectul licenței fără produsul legat sau o parte din tehnologii sau din produsele grupate fără cealaltă parte. În continuare, termenii „licențe legate” se referă atât la licențele legate, cât și la cele grupate. |
| --- | --- |

(221)

| (222) | Articolul 3 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, care limitează aplicarea exceptării pe categorii prin pragurile cotelor de piață, stipulează că licențele legate și licențele grupate nu beneficiază de exceptarea pe categorii peste pragurile cotelor de piață de 20 % pentru acordurile între concurenți și de 30 % pentru acordurile între neconcurenți. Pragurile se aplică oricărei piețe relevante a tehnologiilor sau a produselor afectată de acordul de licență, inclusiv pieței produsului legat. Peste aceste praguri, este necesar să se examineze efectele acordului favorabile concurenței și cele anticoncurențiale. |
| --- | --- |

(222)

| (223) | Principalul efect restrictiv al licențelor legate este excluderea furnizorilor concurenți de produse legate. Licențele legate pot, de asemenea, să permită licențiatorului să mențină o putere de piață pe piața produsului care leagă prin ridicarea de bariere la intrare, deoarece ele pot constrânge noii actori să pătrundă pe mai multe piețe simultan. În afară de aceasta, ele pot permite licențiatorului să crească redevențele, mai ales atunci când produsul care leagă și produsul legat sunt parțial substituibile și atunci când cele două produse nu sunt utilizate în proporțiile stabilite. Licențele legate împiedică licențiatul să treacă la produse de substituire atunci când cresc redevențele pentru produsul care leagă. Aceste probleme de concurență există indiferent de faptul că părțile la acord sunt sau nu concurente. Pentru ca licențele legate să poată avea efecte anticoncurențiale, licențiatorul trebuie să aibă putere de piață semnificativă pe piața produselor care leagă pentru a putea restrânge concurența în ceea ce privește produsele legate. În absența puterii de piață pentru produsul care leagă, licențiatorul nu-și poate utiliza tehnologia în scopul anticoncurențial de excludere a furnizorilor produsului legat. În afară de aceasta, ca în cazul obligațiilor de neconcurență, legătura trebuie să acopere o anumită proporție din piața produsului legat pentru a putea avea o excludere semnificativă a pieței. Atunci când licențiatorul dispune de o anumită putere pe piața produsului legat, mai importantă decât pe cea a produsului care leagă, restricția este considerată o clauză de neconcurență sau o obligație cantitativă, datorită faptului că toate problemele de concurență își au originea pe piața produsului „legat”, și nu a produsului „care leagă” (88). |
| --- | --- |

(223)

| (224) | Licențele legate pot, de asemenea, să conducă la creșteri ale eficienței. De exemplu, acesta este cazul atunci când produsul legat este necesar pentru ca tehnologia care face obiectul licenței să poată fi exploatată într-un mod tehnic satisfăcător sau pentru a garanta că producția sub licență este conformă cu standardele de calitate respectate de licențiator și de alți licențiați. În mod obișnuit, într-un asemenea caz, licențele legate fie nu restrâng concurența, fie sunt reglementate de articolul 53 alineatul (3). Atunci când licențiații utilizează marca sau numele licențiatorului sau atunci când este clar pentru consumatori că există o legătură între produsul care încorporează tehnologia care face obiectul licenței și licențiator, licențiatorul este îndreptățit să se asigure de calitatea produselor, de faptul că aceasta nu aduce atingere valorii tehnologiei sale sau reputației sale în calitate de operator economic. În afară de aceasta, atunci când consumatorii știu că licențiații (și licențiatorul) fabrică produse pe baza aceleiași tehnologii, este puțin probabil ca licențiații să accepte să ia o licență în cazul în care tehnologia nu era exploatată de către toți într-o manieră satisfăcătoare din punct de vedere tehnic. |
| --- | --- |

(224)

| (225) | De asemenea, licențele legate pot favoriza concurența atunci când produsul legat permite licențiatului să exploateze tehnologia care face obiectul licenței într-un mod mult mai eficient. De exemplu, atunci când licențiatorul acordă o licență pentru o tehnologie referitoare la un proces anume, părțile pot conveni, de asemenea, ca licențiatul să cumpere de la licențiator un catalizator realizat pentru a fi utilizat cu tehnologia care face obiectul licenței și care să permită exploatarea acesteia într-un mod mai eficient decât alți catalizatori. Atunci când o restricție de acest tip intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) pot fi îndeplinite, chiar atunci când cotele de piață sunt superioare pragurilor stabilite de Regulamentul de exceptare pe categorii. |
| --- | --- |

(225)

4.2.7.   Obligațiile de neconcurență

| (226) | Obligația de neconcurență, în contextul licențelor de tehnologie, îmbracă forma unei obligații impuse licențiatului de a nu folosi tehnologia terților care se află în concurență cu tehnologia care face obiectul licenței. Atunci când o obligație de neconcurență se referă la un produs sau la o tehnologie suplimentară pusă la dispoziție de licențiator, obligația este analizată în secțiunea 4.2.6 referitoare la licențele legate. |
| --- | --- |

(226)

| (227) | Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie prevede exceptarea obligațiilor de neconcurență atât în cazul acordurilor dintre întreprinderile concurente, cât și în cazul acordurilor între neconcurenți până la pragul cotelor de piață de 20 % și, respectiv, 30 %. |
| --- | --- |

(227)

| (228) | Principalul risc prezentat de obligațiile de neconcurență este eliminarea tehnologiilor care aparțin terților. De asemenea, obligațiile de neconcurență pot facilita coluziunea între licențiatori în cazul în care mai mulți licențiatori o utilizează în acorduri separate (adică în caz de utilizare cumulativă). Excluderea tehnologiilor concurente reduce presiunea concurențială asupra redevențelor încasate de licențiator și limitează, de asemenea, concurența între tehnologiile existente, reducând posibilitatea pe care o au licențiații de a trece de la o tehnologie la alta. Acordurile între concurenți și acordurile între neconcurenți pot, în general, să fie analizate în același mod, în măsura în care, în ambele cazuri, excluderea altor tehnologii este principala problemă. Cu toate acestea, în cazul unui acord de licențe încrucișate între concurenți în care cele două părți s-au înțeles să nu folosească tehnologii aparținând terților, acordul poate facilita o coluziune între părți pe piața produselor, ceea ce justifică stabilirea unui prag al cotei de piață mai mic de 20 %. |
| --- | --- |

(228)

| (229) | Excluderea poate avea loc atunci când o parte importantă a licențiaților potențiali sunt deja legați de una sau, în cazul efectelor cumulative, de mai multe surse tehnologice și nu au posibilitatea de a exploata tehnologiile concurente. O excludere poate fi rezultatul unor acorduri încheiate de un singur licențiator, care are o mare putere de piață, sau prin efectul cumulativ al acordurilor încheiate de mai mulți licențiatori, chiar atunci când fiecare acord individual sau rețea individuală de acorduri este reglementat(ă) de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Cu toate acestea, în acest din urmă caz, este improbabil să se producă un efect cumulativ grav atâta vreme cât ponderea pieței legate prin acorduri este mai mică de 50 %. Peste acest prag, este posibil să apară o blocare semnificativă a pieței atunci când barierele la intrare pentru noii licențiați sunt relativ ridicate. În cazul în care barierele la intrare sunt scăzute, noi licențiați vor putea să intre pe piață și să exploateze din punct de vedere comercial tehnologii atractive deținute de terți, reprezentând, astfel, o alternativă reală pentru licențiații existenți. Pentru a determina care sunt posibilitățile reale de intrare și dezvoltare de care dispun terții, trebuie, de asemenea, să se țină seama de măsura în care distribuitorii sunt legați de licențiați prin obligații de neconcurență. Într-adevăr, tehnologiile care aparțin terților pot avea o șansă reală de a pătrunde pe piață, dar numai dacă au acces la activele de producție și distribuție necesare. Cu alte cuvinte, ușurința de a intra nu depinde numai de existența unui număr suficient de licențiați, ci și de măsura în care aceștia au acces la distribuție. La evaluarea efectelor de excludere la nivelul distribuției, autoritatea va folosi cadrul analitic prevăzut de secțiunea VI.2.1 din Orientările autorității privind restricțiile verticale (89). |
| --- | --- |

(229)

| (230) | Atunci când licențiatorul are o importantă putere de piață, obligațiile impuse licențiaților de a obține tehnologia numai de la licențiator pot conduce la importante efecte de excludere. Cu cât este mai însemnată poziția ocupată de licențiator pe piață, cu atât este mai mare riscul excluderii tehnologiilor concurente. Pentru ca efectele de excludere să fie semnificative, nu este necesar ca obligațiile de neconcurență să se refere la o parte semnificativă a pieței. Este suficient ca ele să vizeze întreprinderile care au cea mai mare posibilitate să acorde licențe pentru tehnologiile concurente. Riscul excluderii este ridicat, în special atunci când există doar un număr limitat de licențiați potențiali și atunci când acordul de licență se referă la o tehnologie utilizată de către licențiați ca factor de producție pentru propriile produse. În aceste condiții, este posibil ca barierele la intrare pentru un nou licențiator să fie înalte. Excluderea este mai puțin probabilă atunci când tehnologia este folosită pentru a fabrica un produs vândut terților. Cu toate că în acest caz restricția se referă și la capacitatea de producție a factorilor de producție în cauză, aceasta nu leagă cererea din aval a licențiaților. În acest din urmă caz, pentru a intra pe piață licențiatorii au nevoie doar de acces la unul sau mai mulți licențiați care dispun de capacități de producție corespunzătoare. Cu excepția cazului în care puține întreprinderi dețin sau pot să obțină activele necesare pentru a lua o licență, este puțin probabil ca prin impunerea unor obligații de neconcurență licențiaților săi, licențiatorul să poată să interzică accesul concurenților la licențiați eficienți. |
| --- | --- |

(230)

| (231) | Obligațiile de neconcurență pot avea și efecte care să favorizeze concurența. În primul rând, pot favoriza răspândirea tehnologiei prin reducerea riscului de însușire ilegală a tehnologiei care face obiectul licenței, mai ales a know-how-ului. În cazul în care un licențiat este autorizat să obțină licențe pentru tehnologiile concurente care aparțin terților, există riscul ca un anumit know-how, obținut sub licență, să fie utilizat pentru exploatarea de tehnologii concurente și, prin urmare, să profite concurenții. Atunci când un licențiat exploatează și tehnologii concurente, monitorizarea plăților redevențelor este, în mod obișnuit, mult mai dificilă, aspect ce poate determina licențiatorii să nu acorde licențe. |
| --- | --- |

(231)

| (232) | În al doilea rând, obligațiile de neconcurență, eventual în combinație cu teritoriul exclusiv, pot fi necesare pentru ca un licențiat să fie motivat să investească și să exploateze în mod efectiv tehnologia care face obiectul licenței. Atunci când acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), datorită unui efect semnificativ de excludere, poate fi necesar, pentru a beneficia de articolul 53 alineatul (3), să se aleagă o alternativă mai puțin restrictivă, constând, de exemplu, în impunerea de obligații de producție minimă sau de redevențe minime, două soluții care comportă un risc mai mic de excludere a tehnologiilor concurente. |
| --- | --- |

(232)

| (233) | În al treilea rând, atunci când licențiatorul se obligă să facă investiții importante în favoarea licențiatului, de exemplu, în acțiuni de formare sau de adaptare la necesitățile licențiatului a tehnologiei care face obiectul licenței, obligațiile de neconcurență sau, în locul acesteia, o obligație de producție minimă sau de redevențe minime pot fi necesare pentru a-l stimula pe licențiator să facă acele investiții și să evite problemele legate de renunțare. Cu toate acestea, în mod normal, licențiatorul va avea posibilitatea să factureze direct aceste investiții sub forma plății unei sume forfetare, ceea ce arată că sunt luate în considerare alternativele mai puțin restrictive. |
| --- | --- |

(233)

4.3.   Acordurile de soluționare

| (234) | Acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii în cadrul unor acorduri de soluționare poate servi drept instrument de soluționare a litigiilor sau pentru a se evita ca una dintre părți să-și exercite drepturile de proprietate intelectuală în scopul împiedicării celeilalte părți de a-și exploata propriile drepturi asupra unei tehnologii (90). |
| --- | --- |

(234)

| (235) | Acordurile de soluționare în contextul litigiilor tehnologice sunt în principiu, la fel ca în multe alte domenii ale litigiilor comerciale, o modalitate legitimă de identificare a unui compromis acceptabil pentru toate părțile la un dezacord juridic de bună credință. Părțile pot prefera să pună capăt diferendului sau litigiului deoarece se dovedește prea costisitor din punct de vedere al resurselor sau al timpului și/sau incert în ceea ce privește rezultatul. Soluționările pot, de asemenea, scuti instanțele și/sau organismele administrative competente de efortul de a lua o hotărâre în chestiunea respectivă și pot, prin urmare, conduce la beneficii în materie de bunăstare. Pe de altă parte, este în interesul general ca drepturile de proprietate intelectuală nevalabile să fie eliminate, acestea reprezentând un obstacol nejustificat în calea inovării și a activității economice (91). |
| --- | --- |

(235)

| (236) | Acordarea de licențe, inclusiv de licențe încrucișate, în cadrul acordurilor de soluționare nu constituie în general o restrângere a concurenței, deoarece permite părților să-și exploateze tehnologiile după încheierea acordului. În cazurile în care este posibil ca, în absența unei licențe, licențiatul să fie exclus de pe piață, accesul licențiatului la tehnologia în cauză prin intermediul unui acord de soluționare nu intră, în general, sub incidența articolului 53 alineatul (1). |
| --- | --- |

(236)

| (237) | Cu toate acestea, condițiile specifice prevăzute de acordurile de soluționare pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). Acordurile de licență în cadrul acordurilor de soluționare sunt abordate în aceeași manieră ca alte acorduri de licență (92). În astfel de cazuri, este în mod deosebit necesar să se evalueze dacă părțile sunt concurenți potențiali sau reali. |
| --- | --- |

(237)

Limitări în schimbul unei remunerații în acordurile de soluționare

| (238) | Acordurile de soluționare de tipul „limitări în schimbul unei remunerații” sau „plăți în schimbul unei întârzieri” adeseori nu implică transferul drepturilor asupra unei tehnologii, dar se bazează pe un transfer de valori de la una dintre părți în schimbul unei limitări a intrării și/sau a expansiunii pe piața celeilalte părți și pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) (93). |
| --- | --- |

(238)

| (239) | Cu toate acestea, în cazul în care un acord de soluționare include, de asemenea, o acordare de licențe pentru drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul litigiului subiacent, iar respectivul acord conduce la o capacitate întârziată sau limitată într-un alt fel a licențiatului de a lansa produsul pe oricare dintre piețele în cauză, acordul poate intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) și, în acest caz, ar trebui să fie evaluat în lumina articolului 4 alineatul (1) litera (c) și a articolului 4 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (a se vedea secțiunea 3.4.2 de mai sus). În cazul în care părțile la un astfel de acord de soluționare sunt concurenți reali sau potențiali și s-a înregistrat un transfer important de valori de la licențiator la licențiat, autoritatea va acorda o atenție specială riscului de alocare/împărțire a pieței. |
| --- | --- |

(239)

Licențe încrucișate în acordurile de soluționare

| (240) | Acordurile de soluționare prin care părțile își acordă licențe încrucișate și impun restricții în ceea ce privește utilizarea tehnologiilor lor, inclusiv restricții privind acordarea de licențe terților, pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). Atunci când părțile dispun de o putere semnificativă de piață, iar acordul impune restricții care depășesc, în mod evident, ceea ce este necesar pentru deblocarea situației, este posibil ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1) chiar în cazurile în care poate exista o situație de blocaj reciproc. Este posibil ca articolul 53 alineatul (1) să se aplice atunci când părțile își împart piețele sau fixează redevențe variabile reciproce având un impact semnificativ asupra prețurilor pieței. |
| --- | --- |

(240)

| (241) | Atunci când acordul de soluționare autorizează părțile să își folosească reciproc tehnologiile, iar acordul este extins la dezvoltările viitoare, este necesară evaluarea impactului acordului asupra inițiativei părților în ceea ce privește inovarea. În cazul în care părțile dispun de o putere semnificativă de piață, este posibil ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1), în cazul în care acordul împiedică părțile să obțină un avantaj concurențial asupra celeilalte. Acordurile care elimină sau reduc substanțial posibilitățile uneia dintre părți să obțină un avantaj concurențial una asupra celeilalte reduc inițiativa în ceea ce privește inovația, aducând atingere, prin urmare, unei părți esențiale a procesului concurențial. De asemenea, este puțin probabil ca aceste acorduri să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În special, este improbabil ca restricția să poată fi considerată indispensabilă în sensul condiției a treia prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Realizarea obiectivului acordului, și anume asigurarea că o parte poate continua să-și exploateze propria tehnologie fără a fi blocată de cealaltă parte, nu impune ca părțile să convină să partajeze inovațiile viitoare. Cu toate acestea, este puțin probabil ca părțile să fie împiedicate să dobândească un avantaj competitiv una față de cealaltă atunci când scopul licenței este să permită părților să-și dezvolte tehnologiile respective, iar licența nu presupune folosirea acelorași soluții tehnologice. Astfel de acorduri prevăd numai o libertate de concepție prevenind viitoarele acțiuni formulate de cealaltă parte pentru încălcarea drepturilor sale. |
| --- | --- |

(241)

Clauze de necontestare în acordurile de soluționare

| (242) | În cadrul unui acord de soluționare, clauzele de necontestare sunt în general considerate ca neintrând sub incidența articolului 53 alineatul (1). O caracteristică proprie acestor acorduri este că părțile convin să nu conteste a posteriori drepturile de proprietate intelectuală care au făcut obiectul litigiului. De fapt, adevăratul obiectiv al acordului este să soluționeze litigii existente și/sau să evite litigii viitoare. |
| --- | --- |

(242)

| (243) | Cu toate acestea, clauzele de necontestare din acordurile de soluționare pot, în anumite împrejurări, să fie anticoncurențiale și să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1). Limitarea libertății de a contesta un drept de proprietate intelectuală nu face parte din domeniul specific al unui drept de proprietate intelectuală și ar putea restrânge concurența. De exemplu, o clauză de necontestare poate încălca articolul 53 alineatul (1) în cazul în care un drept de proprietate intelectuală a fost acordat în urma furnizării de informații incorecte sau care induc în eroare (94). Controlul asupra unor astfel de clauze poate fi necesar și în cazul în care licențiatorul, pe lângă acordarea unei licențe pentru drepturile asupra unei tehnologii, determină, financiar sau în alt mod, licențiatul să fie de acord să nu conteste valabilitatea drepturilor asupra unei tehnologii sau dacă drepturile asupra unei tehnologii sunt un factor de producție necesar producției licențiatului (a se vedea, de asemenea, punctul 136 de mai sus). |
| --- | --- |

(243)

4.4.   Acordurile de regrupare de tehnologii

| (244) | Acordurile de regrupare de tehnologii sunt acorduri prin care două sau mai multe părți regrupează un ansamblu de tehnologii care sunt acordate sub licență nu doar părților la acord, ci și terților. Pe plan structural, acordurile de regrupare de tehnologii pot căpăta forma unor simple acorduri între un număr limitat de părți sau a unor acorduri organizaționale mai complexe, în care sarcina organizării acordării de licențe pentru tehnologiile regrupate este încredințată unei entități separate. În ambele cazuri, acordul poate permite licențiaților să acționeze pe piață pe baza unei licențe unice. |
| --- | --- |

(244)

| (245) | Nu există o legătură inerentă între acordurile de regrupare de tehnologii și standarde, dar adeseori tehnologiile în cauză aderă (integral sau parțial) la un standard industrial de facto sau de iure (95). Acordurile de regrupare de tehnologii diferite pot sprijini standarde concurente (96). Acordurile de regrupare de tehnologii pot să fie favorabile concurenței, în special prin reducerea costurilor operațiunilor și prin limitarea redevențelor cumulative pentru a se evita o dublă marginalizare. Regruparea permite acordarea printr-o singură operațiune a licențelor pentru tehnologiile în cauză. Acest aspect este deosebit de important mai ales în sectoare în care prevalează drepturile de proprietate intelectuală și în care licențiații trebuie să obțină licențe de la un număr semnificativ de licențiatori pentru a putea acționa pe piață. Atunci când licențiații beneficiază de servicii continue pentru aplicarea tehnologiei care face obiectul licenței, regruparea licențelor și a serviciilor poate atrage după sine reduceri ale costurilor suplimentare. Acordurile de regrupare de tehnologii pot avea de asemenea un rol benefic în materie de implementare a standardelor favorabile concurenței. |
| --- | --- |

(245)

| (246) | De asemenea, acordurile de regrupare de tehnologii pot restrânge concurența. Crearea unui acord de regrupare presupune neapărat vânzarea comună a tehnologiilor regrupate, ceea ce, atunci când este vorba în exclusivitate sau în principal despre tehnologii substituibile, constituie o înțelegere de fixare a prețurilor. În afară de aceasta, pe lângă reducerea concurenței dintre părți, regrupările de tehnologie pot, de asemenea, să aibă ca efect, în special atunci când sprijină un standard industrial sau creează un standard industrial de facto, reducerea inovării prin excluderea tehnologiilor alternative. Existența standardului și tehnologiile regrupate legate de acesta pot face mai dificilă intrarea pe piață a tehnologilor noi și îmbunătățite. |
| --- | --- |

(246)

| (247) | Acordurile care instituie regrupări de tehnologii și care stabilesc condițiile de funcționare a acestora nu sunt – indiferent de numărul părților – reglementate de exceptarea pe categorii, deoarece acordul de instituire a unei regrupări nu permite unui anumit licențiat să fabrice produse contractuale (a se vedea secțiunea 3.2.4 de mai sus). Aceste acorduri sunt examinate numai în prezentele orientări. Regrupările de tehnologii ridică un număr de probleme specifice în ceea ce privește selecția tehnologiilor incluse și funcționarea acordului, care nu apar în cazul altor tipuri de acorduri de licență. Acordarea de licențe pentru tehnologiile regrupate este în general un acord multipartit, ținând cont de fapt că cei care contribuie stabilesc de obicei condițiile acordării acestei licențe și, prin urmare, acordarea de astfel de licențe nu face obiectul exceptării pe categorii. Acordarea de licențe asupra tehnologiilor regrupate este prezentată la punctul 261 și în secțiunea 4.4.2 de mai jos. |
| --- | --- |

(247)

4.4.1.   Evaluarea formării și a funcționării regrupărilor de tehnologii

| (248) | Modul în care o regrupare de tehnologii este formată, organizată și funcționează poate să reducă riscul de a avea ca obiect sau ca efect restrângerea concurenței și să asigure că acordul este favorabil concurenței. La evaluarea posibilelor riscuri concurențiale și creșteri de eficiență, autoritatea va ține cont, printre altele, de transparența procesului de regrupare a tehnologiilor, de selectarea și natura tehnologiilor regrupate, inclusiv măsura în care experții independenți sunt implicați în crearea și în funcționarea regrupării și dacă au fost instituite sau nu garanții împotriva schimbului de informații sensibile și mecanisme independente de soluționare a litigiilor. |
| --- | --- |

(248)

Participarea deschisă

| (249) | Atunci când participarea la un proces de creare a unui standard și a unei regrupări este deschisă tuturor părților interesate, tehnologiile care sunt incluse în regrupare au mai multe șanse să fie selecționate pe baza unor considerente privind prețul și calitatea decât în cazul în care acordul de regrupare este încheiat de un grup limitat de deținători de tehnologii. |
| --- | --- |

(249)

Selecția și natura tehnologiilor regrupate

| (250) | Riscurile pe care le pot ridica regrupările de tehnologie pe planul concurenței, precum și capacitatea lor de a genera creșteri în eficiență depind în mare măsură de raportul dintre tehnologiile regrupate și celelalte tehnologii. Trebuie făcute două distincții fundamentale: (a) între tehnologii complementare și tehnologii substituibile; și (b) între tehnologii esențiale și tehnologii neesențiale. |
| --- | --- |

(250)

| (251) | Două tehnologii sunt complementare, dar nu substituibile, atunci când ambele sunt necesare pentru a fabrica produsul sau a realiza procesul la care se aplică tehnologiile. Invers, două tehnologii sunt substituibile atunci când fiecare dintre ele permite licențiatului să fabrice produsul sau să realizeze procesul la care se aplică tehnologiile. |
| --- | --- |

(251)

| (252) | O tehnologie poate fi esențială fie: (a) pentru a fabrica un anumit produs sau pentru a desfășura un anumit proces la care se aplică tehnologiile regrupate; fie (b) pentru a fabrica un astfel de produs sau pentru a desfășura un astfel de proces în conformitate cu un standard care include tehnologiile regrupate. În primul caz, o tehnologie este esențială (iar nu neesențială) în cazul în care nu există niciun substituent valabil (atât din punct de vedere comercial, cât și tehnic) pentru această tehnologie printre tehnologiile regrupate sau în afara lor și în cazul în care tehnologia în cauză constituie o parte necesară a ansamblului de tehnologii regrupate pentru fabricarea produsului (produselor) sau realizarea procesului (proceselor) aferent(e) regrupării. În al doilea caz, o tehnologie este esențială dacă reprezintă o parte necesară (cu alte cuvinte dacă nu există substitute viabile) a tehnologiilor regrupate necesare pentru respectarea standardului la care aderă regruparea (tehnologii esențiale standard). Tehnologiile esențiale sunt neapărat și tehnologii complementare. Faptul că un deținător de tehnologie doar declară că o tehnologie este esențială nu implică faptul că astfel de o tehnologie este esențială în conformitate cu criteriile descrise la acest punct. |
| --- | --- |

(252)

| (253) | Atunci când tehnologiile regrupate sunt substituibile, redevențele pot fi mai mari, pentru că licențiații nu pot să profite de rivalitatea dintre aceste tehnologii. Atunci când tehnologiile sunt complementare, acordul de regrupare de tehnologii reduce costurile tranzacției și poate atrage după sine redevențe globale mai mici, pentru că părțile sunt în măsură să stabilească o redevență comună pentru întregul pachet, în loc ca fiecare parte să stabilească redevențe pentru propria tehnologie, neținând seama de faptul că o redevență mai mare pentru o tehnologie va scădea, în general, cererea de tehnologii complementare. În cazul în care redevențele pentru tehnologii complementare sunt stabilite individual, totalul acestor redevențe poate depăși adesea ceea ce s-ar stabili în mod colectiv de către o regrupare pentru pachetul care reunește aceleași tehnologii complementare. Evaluarea rolului substituenților în afara regrupării este prevăzută la punctul 262 de mai jos. |
| --- | --- |

(253)

| (254) | Distincția între tehnologiile complementare și tehnologiile substituibile nu este clară în toate cazurile, întrucât tehnologiile pot fi parțial complementare și parțial substituibile. Atunci când, datorită creșterii eficienței care rezultă din integrarea a două tehnologii, este probabil ca licențiații să dorească să le utilizeze pe amândouă, tehnologiile sunt tratate ca fiind complementare, chiar dacă sunt parțial substituibile. În asemenea cazuri, este probabil ca în absența regrupării de tehnologii licențiații să caute să obțină licențe pentru ambele tehnologii, datorită avantajelor economice pe care le-ar obține față de utilizarea uneia singure dintre acestea. În absența unor astfel de elemente de probă bazate pe cerere cu privire la complementaritatea tehnologiilor regrupate, indiciul că aceste tehnologii sunt complementare îl reprezintă faptul că: (i) părțile care contribuie cu tehnologii la o regrupare își păstrează libertatea de a acorda licențe pentru tehnologiile lor în mod individual; și (ii) regruparea este dispusă ca, pe lângă acordarea de licențe pentru ansamblul tehnologiilor tuturor părților, să acorde licență pentru tehnologia fiecărei părți și în mod separat; și (iii) totalul redevențelor încasate atunci când ia licențe separate pentru toate tehnologiile regrupate nu depășește redevențele încasate de regrupare pentru întregul pachet de tehnologii. |
| --- | --- |

(254)

| (255) | Includerea de tehnologii substituibile în regrupare restrânge în general concurența intertehnologii, deoarece această includere poate fi echivalentă unei grupări colective și poate conduce la fixarea prețurilor între concurenți. În general, autoritatea consideră că includerea de tehnologii substituibile semnificative în regrupare constituie o încălcare a articolului 53 alineatul (1) și că este puțin probabil să fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) de vreme ce tehnologiile regrupate includ numeroși substituenți. Întrucât tehnologiile în cauză pot să se substituie una celeilalte, includerea ambelor tehnologii nu atrage după sine nici o reducere a costurilor de operare. În absența regrupării, licențiații nu ar fi solicitat să beneficieze de ambele tehnologii. Pentru atenuarea preocupărilor legate de afectarea concurenței nu este suficient ca părțile să rămână libere să acorde licențe în mod independent, deoarece este probabil ca părțile să aibă o motivație scăzută de a acorda licențe independente, pentru a nu submina activitatea de acordare de licențe a regrupării, care le permite să exercite puterea de piață în comun. |
| --- | --- |

(255)

Selecția și funcția experților independenți

| (256) | Un alt factor important pentru evaluarea riscurilor la adresa concurenței și a creșterilor de eficiență ale regrupărilor de tehnologii este măsura în care experții independenți sunt implicați în crearea și în funcționarea regrupării. De exemplu, a determina dacă o tehnologie este sau nu esențială pentru un standard la baza căruia se găsește o regrupare este adesea o problemă complexă, care necesită o expertiză specială. Implicarea în procesul de selecție a experților independenți poate să contribuie semnificativ la garantarea aplicării efective a unui angajament de a include numai tehnologiile esențiale. Atunci când selectarea tehnologiilor care urmează a fi incluse în regrupare este efectuată de un expert independent, acest lucru poate de asemenea stimula concurența între diversele soluții tehnologice disponibile. |
| --- | --- |

(256)

| (257) | Autoritatea va ține seama de modul de selecție a experților și atribuțiile pe care aceștia urmează să le îndeplinească. Experții ar trebui să fie independenți de întreprinderile care au format regruparea. În cazul în care experții au legătură cu licențiatorii (sau cu activitatea de acordare de licențe a regrupării) sau sunt dependenți de aceștia, participarea lor va avea o importanță mai redusă. Experții trebuie să aibă, de asemenea, experiența tehnică necesară efectuării diferitelor sarcini care li s-au încredințat. Experților independenți li se poate cere, de exemplu, să evalueze dacă tehnologiile propuse să facă parte din regrupare sunt sau nu valabile sau dacă sunt sau nu esențiale. |
| --- | --- |

(257)

| (258) | În cele din urmă, orice mecanisme de soluționare a conflictelor, prevăzute în instrumentul de instituire a regrupării sunt relevante și ar trebui luate în considerare. Cu cât soluționarea conflictelor se încredințează unor organisme sau persoane independente de regrupare și de membrii acesteia, cu atât soluționarea conflictelor are mai multe șanse să fie neutră. |
| --- | --- |

(258)

Garanții împotriva schimbului de informații sensibile

| (259) | Ar trebui, de asemenea, să se examineze dispozițiile privind schimbul de informații sensibile dintre părți (97). Pe piețele de oligopol, schimbul de informații sensibile, de exemplu, datele despre prețuri și producție pot să faciliteze coluziunea (98). În asemenea cazuri, autoritatea examinează dacă măsurile de securitate au fost aplicate, pentru a garanta că informațiile sensibile nu au fost schimbate. Un expert independent sau organismul care acordă licența poate juca un rol important în acest sens, garantând că informațiile despre producție și vânzări, necesare la calcularea și verificarea redevențelor, nu sunt dezvăluite întreprinderilor care sunt în concurență pe piețele afectate. |
| --- | --- |

(259)

| (260) | Trebuie acordată o atenție deosebită implementării unor astfel de garanții atunci când părțile interesate participă simultan la eforturi de formare a unor regrupări de standarde aflate în concurență, iar acest lucru poate conduce la schimbul de informații sensibile între regrupări concurente. |
| --- | --- |

(260)

Zona de securitate

| (261) | Crearea și operarea regrupării, inclusiv acordarea de licențe, nu intră în general sub incidența articolului 53 alineatul (1), indiferent de poziția de piață a părților, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:






  (a) | participarea la procesul de creare a standardului și a regrupării este deschisă tuturor deținătorilor de drepturi asupra unei tehnologii; |
| --- | --- | --- |

(261)

(a)

participarea la procesul de creare a standardului și a regrupării este deschisă tuturor deținătorilor de drepturi asupra unei tehnologii;

| (b) | sunt adoptate garanții suficiente pentru a se asigura că sunt regrupate numai tehnologii esențiale (care, prin urmare, sunt neapărat și complementare); |
| --- | --- |

(b)

sunt adoptate garanții suficiente pentru a se asigura că sunt regrupate numai tehnologii esențiale (care, prin urmare, sunt neapărat și complementare);

| (c) | sunt adoptate suficiente garanții pentru a se asigura că schimbul de informații sensibile (cum ar fi date privind prețurile și producția) este limitat la ceea ce este necesar pentru crearea și funcționarea regrupării; |
| --- | --- |

(c)

sunt adoptate suficiente garanții pentru a se asigura că schimbul de informații sensibile (cum ar fi date privind prețurile și producția) este limitat la ceea ce este necesar pentru crearea și funcționarea regrupării;

| (d) | tehnologiile regrupate sunt acordate sub licență în cadrul regrupării în condiții neexclusive; |
| --- | --- |

(d)

tehnologiile regrupate sunt acordate sub licență în cadrul regrupării în condiții neexclusive;

| (e) | tehnologiile regrupate sunt acordate sub licență tuturor licențiaților potențiali în condiții de tip FRAND (99); |
| --- | --- |

(e)

tehnologiile regrupate sunt acordate sub licență tuturor licențiaților potențiali în condiții de tip FRAND (99);

| (f) | părțile care contribuie cu tehnologii și licențe la regrupare au libertatea de a contesta valabilitatea și caracterul esențial al tehnologiilor regrupate; și |
| --- | --- |

(f)

părțile care contribuie cu tehnologii și licențe la regrupare au libertatea de a contesta valabilitatea și caracterul esențial al tehnologiilor regrupate; și

| (g) | părțile care contribuie cu tehnologii și licențe la regrupare își păstrează libertatea de a dezvolta produse și tehnologii concurente. |
| --- | --- |

(g)

părțile care contribuie cu tehnologii și licențe la regrupare își păstrează libertatea de a dezvolta produse și tehnologii concurente.

În afara zonei de securitate

| (262) | Atunci când acordul se referă la brevete complementare semnificative dar neesențiale, există riscul de excludere a tehnologiilor terților. Odată ce tehnologia este inclusă în regrupare și acordată sub licență ca parte a ansamblului de tehnologii regrupate, licențiații ar fi puțin interesați să-și procure o licență pentru o tehnologie concurentă, deoarece redevența plătită pentru tehnologiile regrupate include deja un substituent. În afară de aceasta, includerea tehnologiilor care nu sunt necesare pentru fabricarea produsului (produselor) sau realizarea procesului (proceselor) la care se aplică tehnologiile regrupate sau pentru respectarea standardelor care includ tehnologiile regrupate constrânge, de asemenea, licențiații să plătească pentru tehnologii de care este posibil să nu aibă nevoie. Prin urmare, includerea unor astfel de tehnologii complementare este echivalentă cu licențele grupate colective. Atunci când tehnologiile grupate înglobează tehnologii neesențiale, acordul riscă să intre în domeniul de aplicare al articolului 53 alineatul (1) în cazul în care regruparea deține cote importante pe una dintre piețele relevante. |
| --- | --- |

(262)

| (263) | Întrucât tehnologiile substituibile și complementare pot fi dezvoltate după crearea regrupării, necesitatea de a se evalua caracterul esențial nu dispare neapărat odată cu crearea regrupării. O tehnologie poate să devină neesențială după crearea regrupării din cauza apariției unor noi tehnologii ale părților terțe. În cazul în care se aduce la cunoștința regrupării că o astfel de tehnologie nouă a părții terțe este oferită și solicitată de către licențiați, problemele de excludere pot fi evitate prin oferirea unei licențe fără tehnologia care nu mai este esențială licențiaților noi și existenți, la o rată a redevențelor redusă în mod corespunzător. Cu toate acestea, pot exista alte căi de a împiedica excluderea tehnologiilor terților. |
| --- | --- |

(263)

| (264) | La evaluarea globală a regrupărilor de tehnologii care conțin tehnologii neesențiale, autoritatea va ține cont printre altele de următorii factori:






  (a) | dacă există motive favorabile concurenței pentru includerea în regrupare a tehnologiilor neesențiale, de exemplu costurile ridicate aferente evaluării caracterului esențial, provocate de numărul mare de tehnologii; |
| --- | --- | --- |

(264)

(a)

dacă există motive favorabile concurenței pentru includerea în regrupare a tehnologiilor neesențiale, de exemplu costurile ridicate aferente evaluării caracterului esențial, provocate de numărul mare de tehnologii;

| (b) | faptul că licențiatorii își păstrează libertatea de a acorda licențe pentru tehnologiile respective în mod independent: atunci când regruparea include un număr limitat de tehnologii și există substituenți în afara regrupării, licențiații ar putea dori să-și constituie propriul lor ansamblu tehnologic compus parțial din tehnologii care fac parte din regrupare și parțial din tehnologii deținute de terți; |
| --- | --- |

(b)

faptul că licențiatorii își păstrează libertatea de a acorda licențe pentru tehnologiile respective în mod independent: atunci când regruparea include un număr limitat de tehnologii și există substituenți în afara regrupării, licențiații ar putea dori să-și constituie propriul lor ansamblu tehnologic compus parțial din tehnologii care fac parte din regrupare și parțial din tehnologii deținute de terți;

| (c) | dacă, atunci când tehnologiile regrupate au aplicații diferite, dintre care unele nu necesită folosirea tuturor tehnologiilor regrupate, acestea nu pot fi acordate decât ca pachet unic sau se pot propune pachete diferite pentru aplicații distincte, fiecare pachet conținând numai tehnologiile relevante pentru aplicația în cauză: în ultimul caz tehnologiile care nu sunt esențiale pentru un anumit produs sau proces nu sunt legate de tehnologiile esențiale; |
| --- | --- |

(c)

dacă, atunci când tehnologiile regrupate au aplicații diferite, dintre care unele nu necesită folosirea tuturor tehnologiilor regrupate, acestea nu pot fi acordate decât ca pachet unic sau se pot propune pachete diferite pentru aplicații distincte, fiecare pachet conținând numai tehnologiile relevante pentru aplicația în cauză: în ultimul caz tehnologiile care nu sunt esențiale pentru un anumit produs sau proces nu sunt legate de tehnologiile esențiale;

| (d) | faptul că tehnologiile regrupate pot fi acordate sub licență doar ca pachet unic sau că licențiații au posibilitatea de a obține o licență numai pentru o parte dintre ele, cu o reducere corespunzătoare a redevenței. Posibilitatea obținerii unei licențe numai pentru o parte dintre tehnologii poate reduce riscul de excludere de pe piață a tehnologiilor care aparțin terților care nu fac obiectul regrupării, în special în cazul în care licențiatul obține o reducere corespunzătoare a redevențelor. Aceasta necesită o repartizare a redevențelor globale în funcție de fiecare dintre tehnologiile vizate de regrupare. Atunci când acordurile de licență încheiate între regrupare și licențiații individuali au o durată relativ lungă, iar acordul de regrupare de tehnologii contribuie la crearea unui standard industrial de facto, ar trebui, de asemenea, să se țină seama de faptul că regruparea ar putea să împiedice accesul pe piață al unor noi tehnologii de substituire. În aceste cazuri, evaluarea riscului de excludere trebuie să țină seama de posibilitatea pentru licențiați de a rezilia o parte din acordul de licență într-un termen rezonabil și de a obține o reducere corespunzătoare a redevenței. |
| --- | --- |

(d)

faptul că tehnologiile regrupate pot fi acordate sub licență doar ca pachet unic sau că licențiații au posibilitatea de a obține o licență numai pentru o parte dintre ele, cu o reducere corespunzătoare a redevenței. Posibilitatea obținerii unei licențe numai pentru o parte dintre tehnologii poate reduce riscul de excludere de pe piață a tehnologiilor care aparțin terților care nu fac obiectul regrupării, în special în cazul în care licențiatul obține o reducere corespunzătoare a redevențelor. Aceasta necesită o repartizare a redevențelor globale în funcție de fiecare dintre tehnologiile vizate de regrupare. Atunci când acordurile de licență încheiate între regrupare și licențiații individuali au o durată relativ lungă, iar acordul de regrupare de tehnologii contribuie la crearea unui standard industrial de facto, ar trebui, de asemenea, să se țină seama de faptul că regruparea ar putea să împiedice accesul pe piață al unor noi tehnologii de substituire. În aceste cazuri, evaluarea riscului de excludere trebuie să țină seama de posibilitatea pentru licențiați de a rezilia o parte din acordul de licență într-un termen rezonabil și de a obține o reducere corespunzătoare a redevenței.

| (265) | Chiar și acordurile de regrupare de tehnologii care restrâng concurența pot produce creșteri ale eficienței favorabile concurenței (a se vedea punctul 245 de mai sus), care trebuie examinate în temeiul articolului 53 alineatul (3) și prin comparare cu efectele negative asupra concurenței. De exemplu, dacă acordul de regrupare a brevetelor include brevete neesențiale, dar îndeplinește toate celelalte criterii pentru zona de securitate enumerate la punctul 261, în cazul în care există motive favorabile concurenței pentru includerea în regrupare a brevetelor neesențiale (a se vedea punctul 264 de mai sus) și în cazul în care licențiații au posibilitatea de a obține o licență doar pentru o parte a pachetului, cu reducerea corespunzătoare a redevențelor (a se vedea punctul 264 de mai sus), este foarte probabil să fie îndeplinite condițiile de la articolul 53 alineatul (3). |
| --- | --- |

(265)

4.4.2.   Evaluarea restricțiilor individuale în acordurile dintre regrupare și licențiații acesteia

| (266) | Dacă acordul de înființare a unei regrupări de tehnologii nu încalcă articolul 53, următorul pas este evaluarea impactului asupra concurenței al licențelor convenite de regrupare cu licențiații acesteia. Condițiile în care se acordă licențele pot să intre în domeniul de aplicare al articolului 53 alineatul (1). Prezenta secțiune se referă la un anumit număr de restricții care se regăsesc adesea, într-o formă sau alta, în acordurile de licență aferente regrupărilor de tehnologii și care trebuie evaluate în contextul global al regrupării. În general, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acordurilor de licență încheiate între regrupare și licențiați terți (a se vedea punctul 247 de mai sus). Prezenta secțiune se ocupă, prin urmare, de evaluarea individuală a problemelor legate de acordarea licențelor care sunt specifice licențelor în contextul regrupărilor tehnologice. |
| --- | --- |

(266)

| (267) | La evaluarea acordurilor de transfer de tehnologie dintre regrupare și licențiații acesteia, autoritatea se va orienta după următoarele principii majore:






  (a) | cu cât este mai puternică poziția pe piață a regrupării, cu atât este mai mare riscul unor efecte anticoncurențiale; |
| --- | --- | --- |

(267)

(a)

cu cât este mai puternică poziția pe piață a regrupării, cu atât este mai mare riscul unor efecte anticoncurențiale;

| (b) | cu cât este mai puternică poziția de piață a regrupării, cu atât mai probabil este ca acordul de a nu acorda licențe tuturor licențiaților potențiali sau de a acorda licențe în condiții discriminatorii să constituie o încălcare a articolului 53; |
| --- | --- |

(b)

cu cât este mai puternică poziția de piață a regrupării, cu atât mai probabil este ca acordul de a nu acorda licențe tuturor licențiaților potențiali sau de a acorda licențe în condiții discriminatorii să constituie o încălcare a articolului 53;

| (c) | acordurile de regrupare nu ar trebui să excludă pe nedrept tehnologiile care aparțin terților sau să limiteze crearea unor regrupări alternative; |
| --- | --- |

(c)

acordurile de regrupare nu ar trebui să excludă pe nedrept tehnologiile care aparțin terților sau să limiteze crearea unor regrupări alternative;

| (d) | acordurile de transfer de tehnologie nu ar trebui să conțină niciuna dintre restricțiile grave enumerate la articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (a se vedea secțiunea 3.4). |
| --- | --- |

(d)

acordurile de transfer de tehnologie nu ar trebui să conțină niciuna dintre restricțiile grave enumerate la articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (a se vedea secțiunea 3.4).

| (268) | Întreprinderile care încheie un acord de regrupare de tehnologii compatibil cu articolul 53 sunt, în mod normal, libere să negocieze și să fixeze redevențele pentru pachetul de tehnologii în cauză (cu respectarea oricărui angajament de a acorda licențe în condiții echitabile, rezonabile și nediscriminatorii – FRAND), precum și partea fiecăreia dintre aceste tehnologii din redevențele globale, înainte sau după stabilirea standardului. Un astfel de acord este inerent înființării regrupării și nu poate fi considerat în sine ca reprezentând o restrângere a concurenței. În anumite situații, poate fi mai eficient să se convină asupra redevențelor regrupării înainte de a alege standardul, pentru a evita ca alegerea standardului să majoreze rata redevențelor prin conferirea unui grad semnificativ de putere de piață uneia sau mai multor tehnologii esențiale. Cu toate acestea, licențiații trebuie să rămână liberi să decidă prețurile produselor fabricate sub licență. |
| --- | --- |

(268)

| (269) | Atunci când tehnologiile regrupate dețin o poziție dominantă pe piață, redevențele și celelalte elementele ale acordului trebuie să fie neexcesive și nediscriminatorii; în ceea ce privește licențele, acestea trebuie să fie neexclusive (100). Aceste condiții trebuie îndeplinite pentru a garanta că acordul rămâne deschis și nu conduce la excludere sau la alte efecte anticoncurențiale pe piețele din aval. Cu toate acestea, nu se exclude aplicarea de rate de redevențe diferite pentru utilizări diferite. Aplicarea redevențelor diferite pe diferite piețe ale produselor nu se consideră, în general, o restrângere a concurenței; în schimb, nu trebuie să existe nici o discriminare în interiorul piețelor produsului. În particular, tratamentul aplicat licențiaților din regrupare nu trebuie să depindă de faptul că aceștia sunt sau nu și ei licențiatori. De aceea, autoritatea examinează dacă licențiatorii și licențiații sunt supuși acelorași obligații legate de plata redevențelor. |
| --- | --- |

(269)

| (270) | Licențiatorii și licențiații trebuie să fie liberi să dezvolte produse și standarde concurente. Aceștia trebuie să fie de asemenea liberi să acorde și să obțină licențe în afara regrupării. Aceste cerințe sunt necesare pentru a limita riscul de excludere a tehnologiilor terțe de pe piață și a se asigura că regruparea nu limitează inovarea și nu împiedică crearea de soluții tehnologice concurente. Atunci când o tehnologie din cadrul unei regrupări este inclusă într-un standard industrial (de facto) și părțile sunt supuse obligațiilor de neconcurență, regruparea riscă în special să împiedice dezvoltarea tehnologiilor și a standardelor noi și îmbunătățite. |
| --- | --- |

(270)

| (271) | Obligațiile de retrocesiune ar trebui să fie neexclusive și limitate la dezvoltări esențiale sau importante pentru utilizarea tehnologiilor regrupate. Părțile la regrupare pot așadar să profite și să beneficieze de îmbunătățirile aduse tehnologiilor regrupate. Este legitim ca părțile să se asigure, prin obligații de retrocesiune, că exploatarea tehnologiilor regrupate nu poate fi împiedicată de licențiați, inclusiv subcontractanți care acționează pe baza unei licențe acordate de licențiat și care dețin sau se pregătesc să obțină brevete esențiale. |
| --- | --- |

(271)

| (272) | Una dintre problemele ridicate de acordurile de regrupare de tehnologii este că acestea ar putea proteja brevete nevalabile. Regruparea poate crește costurile și riscurile unei contestații, deoarece aceasta ar putea eșua dacă un singur brevet din cadrul regrupării este valabil. Protecția brevetelor nevalabile din cadrul regrupării poate constrânge licențiații să plătească redevențe mai mari și poate, de asemenea, să împiedice orice inovație în domeniul reglementat de brevetul nevalabil. În acest context, este probabil ca clauzele de necontestare, inclusiv clauzele de reziliere (101) dintr-un acord de transfer de tehnologie încheiat între o regrupare și terți să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1). |
| --- | --- |

(272)

| (273) | Regrupările includ adeseori atât brevete, cât și cereri de brevet. Dacă solicitanții de brevete care își prezintă cererile de brevet unor regrupări utilizează procedurile de cerere de brevet care permit o acordare mai rapidă a acestuia, în cazul în care există astfel de proceduri, se poate garanta astfel o mai mare siguranță privind valabilitatea și domeniul de aplicare al acestor brevete. |
| --- | --- |

(273)

---

(1)  
  JO C 89, 28.3.2014, p. 3.

(2)  
  JO L 259, 4.10.2007, p. 1 și Suplimentul SEE nr. 46, 4.10.2007, p. 1.

(3)  
  JO L 93, 28.3.2014, p. 17, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 293/2014 a Comitetului mixt al SEE din 12 decembrie 2014 (nepublicată încă). Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie înlocuiește actul menționat anterior la punctul 5 din anexa XIV la Acordul privind SEE, și anume Regulamentul (CE) nr. 772/2004 al Comisiei din 27 aprilie 2004 privind aplicarea articolul 81 alineatul (3) din tratat anumitor categorii de acorduri de transfer de tehnologie (JO L 123, 27.4.2004, p. 11), încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 42/2005 a Comitetului mixt al SEE din 11 martie 2005 (JO L 198, 28.7.2005, p. 42 și Suplimentul SEE nr. 38, 28.7.2005, p. 24).

(4)  A se vedea prin analogie cauzele conexate C-395/96 P și C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, Repertoriu, [2000], p. I-1365, punctul 130, precum și punctul 106 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, JO C 208, 6.9.2007, p. 1 și Suplimentul SEE nr. 42, 6.9.2007, p. 1.

(5)  Ca urmare a intrării în vigoare, la 20 mai 2005, a Acordului de modificare a Protocolului 4 la Acordul statelor AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție din 24 septembrie 2004, capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție reflectă, într-o mare măsură, în pilonul AELS, Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (JO L 1, 4.1.2003, p. 1).

(6)  În următoarele pagini, termenul „acord” include practicile concertate și deciziile asociațiilor de întreprinderi.

(7)  A se vedea Comunicarea Autorității privind conceptul de efect asupra comerțului de la articolele 53 și 54 din Acordul SEE, JO C 291, 30.11.2006, p. 46 și Suplimentul SEE nr. 59, 30.11.2006, p. 18.

(8)  În următoarele pagini, termenul „restricție” include împiedicarea și denaturarea concurenței.

(9)  Care include drepturile de închiriere. A se vedea, în acest sens, cauza 158/86, Warner Bros and Metronome Video, Repertoriu,1988, p. 2605 și cauza C-61/97, Foreningen af danske videogramdistributører, Repertoriu,1998, p. I- 5171.

(10)  Acest principiu al epuizării unui drept în SEE este consacrat, de exemplu, de articolul 7 alineatul (1) din actul menționat la punctul 9h din anexa XVII la Acordul privind SEE, și anume Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci [JO L 299, 8.11.2008, p. 25, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 56/2007 a Comitetului mixt al SEE din 9 iunie 2007 (JO L 266, 11.10.2007, p. 17 și Suplimentul SEE nr. 48, 11.10.2007, p. 13)], care prevede că marca nu dă dreptul titularului său să interzică utilizarea acesteia pentru bunurile care au fost introduse pe piața din teritoriul care face obiectul Acordului privind SEE sub marca respectivă de către titular sau cu consimțământul acestuia, precum și de articolul 4 alineatul (2) din actul menționat la punctul 5 din anexa XVII la Acordul privind SEE, și anume Directiva 2009/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind protecția juridică a programelor pentru calculator [JO L 111, 5.5.2009, p. 16, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 39/2011 a Comitetului mixt al SEE din 1 aprilie 2011 (JO L 171, 30.6.2011, p. 40 și Suplimentul SEE nr. 37, 30.6.2011, p. 47)], care prevede că prima vânzare a copiei unui program pe teritoriul care face obiectul Acordului privind SEE de către titularul dreptului sau cu consimțământul acestuia epuizează dreptul de distribuție a acestei copii pe teritoriul care face obiectul Acordului privind SEE, cu excepția dreptului de a controla închirierile ulterioare ale programului informatic sau ale unei copii a acestuia.

(11)  A se vedea, de exemplu, cauzele conexate 56/64 și 58/64, Consten și Grundig, Repertoriu, 1966, p. 429.

(12)  Metodologia de aplicare a articolului 53 alineatul (3) este prevăzută în Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

(13)  A se vedea cauza 56/65, Societé Technique Minière, Repertoriu, 1966, p. 337 și cauza C-7/95 P, John Deere, Repertoriu, 1998, p. I-3111, punctul 76.

(14)  A se vedea în acest sens, de exemplu, hotărârea pronunțată în cauza Consten și Grundig, menționată la nota de subsol 11.

(15)  A se vedea în acest sens hotărârea pronunțată în cauza Societé Technique Minière, menționată la nota de subsol 13 și în cauza 258/78, Nungesser, Repertoriu, 1982, p. 2015.

(16)  Pentru exemple, a se vedea punctele 126-127.

(17)  A se vedea în acest sens cauza C-49/92 P, Anic Partecipazioni, Repertoriu, 1999, p. I-4125, punctul 99.

(18)  A se vedea cauzele conexate 29/83 și 30/83, CRAM și Rheinzink, Repertoriu, 1984, p. 1679, punctul 26 și cauzele conexate 96/82 și altele, ANSEAU-NAVEWA, Repertoriu, 1983, p. 3369, punctele 23-25. Cauza T-91/07, Groupement des cartes bancaires/Comisia, hotărârea din 29 noiembrie 2012, punctul 146.

(19)  Cauza C-209/07 Beef Industry Development Society și Barry Brothers, Repertoriu, 2008, p. I-8637, punctul 21.

(20)  Îndrumări suplimentare privind noțiunea de restrângere a concurenței prin obiect se găsesc în Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, citate la nota de subsol 4. A se vedea, de asemenea cauzele conexate C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P și C-519/06 P GlaxoSmithKline Services și alții/Comisia și alții, Repertoriu, 2009, p. I-9291, punctele 5964. Cauza C-209/07 Beef Industry Development Society și Barry Brothers, Repertoriu, 2008, p. I8637, punctele 21-39. Cauza C-8/08, T-Mobile Netherlands și alții, Repertoriu, 2009, p. I4529, punctele 31 și 36-39 și cauza C-32/11 Allianz Hungária Biztosító și alții, hotărârea din 14 martie 2013, punctele 33-38.

(21)  A se vedea hotărârea în cauza John Deere, menționată la nota de subsol 13.

(22)  Orientări privind problema caracterului semnificativ al impactului unui acord se pot găsi în Comunicarea Autorității privind acordurile de importanță minoră care nu restrâng în mod semnificativ concurența în temeiul articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE, (JO C 67, 20.3.2003, p. 20 și Suplimentul SEE nr. 15, 20.3.2003, p. 11). Comunicarea conține o definiție negativă a caracterului semnificativ. Acordurile care nu intră în domeniul de aplicare al Comunicării de minimis nu au neapărat efecte restrictive semnificative. Se impune o evaluare individuală.

(23)  Cauza T-321/05 Astra Zeneca/Comisia, Repertoriu, 2010, II-2805, punctul 267.

(24)  Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, punctul 26, menționate la nota de subsol 4.

(25)  A se vedea articolul 1 alineatul (2) din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție.

(26)  Comunicarea Autorității AELS de Supraveghere privind definirea pieței relevante în sensul dreptului concurenței în Spațiul Economic European (SEE) (JO L 200, 16.7.1998, p. 48 și suplimentul SEE la JO L 28, 16.7.1998, p. 3).

(27)  A se vedea, de exemplu, decizia Comisiei COMP/M.5675 Syngenta/Monsanto, în care Comisia a analizat fuziunea a doi multiplicatori de semințe de floarea soarelui prin evaluarea atât a: (i) pieței din amonte pentru comercializarea (și anume schimbul și acordarea de licențe) de soiuri (linii parentale și hibrizi); și a (ii) pieței din aval pentru comercializarea hibrizilor. În cazul COMP/M.5406, IPIC/MAN Ferrostaal AG, Comisia a definit, pe lângă o piață a producției de melamină de calitate înaltă, și o piață tehnologică din amonte pentru furnizarea de tehnologie de producție de melamină. A se vedea, de asemenea, cazul COMP/M.269, Shell/Montecatini.

(28)  A se vedea, de asemenea, Decizia Comisiei COMP/M.5675 Syngenta/Monsanto și Decizia COMP/M.5406, IPIC/MAN Ferrostaal AG.

(29)  A se vedea, de asemenea, punctele 119-122 din Orientările Autorității privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE în cazul acordurilor de cooperare orizontală („Orientările orizontale”) (JO C 362, 12.12.2013, p. 3 și Suplimentul SEE nr. 69, 12.12.2013, p. 1).

(30)  A se vedea și punctul 157.

(31)  În situația în care întreprinderile și-au exprimat angajamentul general de a acorda licențe pentru anumite drepturi de proprietate intelectuală, nu se poate considera că părțile se află într-o situație de blocaj pe baza acestor drepturi de proprietate intelectuală.

(32)  Cauzele conexate T-374/94, T-375/94, T-384/94 și T-388/94, European Night Services și alții/Comisia, Repertoriu, 1998, p. II-3141, punctul 137.

(33)  Cauza T-461/07, Visa Europe Ltd și Visa International Service/Comisia Europeană, Repertoriu, 2011, p. II-1729, punctul 167.

(34)  Cauza T-461/07, Visa Europe Ltd și Visa International Service/Comisia Europeană, Rep., 2011, p. II1729, punctul 189.

(35)  A se vedea, în acest sens, Comunicarea privind acordurile de importanță minoră menționată la nota de subsol 22.

(36)  În conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, acordurile care pot aduce atingere comerțului dintre statele AELS, dar care nu sunt interzise de articolul 53, nu pot fi interzise de dreptul național al concurenței.

(37)  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie ar putea reglementa în prezent acordul de transfer de tehnologie evaluat în cadrul Deciziei Comisiei din cazul Moosehead/Whitbread (JO L 100, 20.4.1990, p. 32); a se vedea, în special, punctul 16 din respectiva decizie.

(38)  A se vedea, în acest sens, cauza 262/81, Coditel (II), Repertoriu, 1982, p. 3381.

(39)  
  JO L 102, 23.4.2010, p. 1, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 77/2010 (JO L 244, 16.9.2010, p. 35 și Suplimentul SEE nr. 49, 16.9.2010, p. 34).

(40)  Termenii „acordarea de licență” sau „care face obiectul licenței” folosiți în prezentele orientări includ, de asemenea, acordurile de cesionare, de nerevendicare sau de soluționare, atât timp cât are loc un transfer de drepturi asupra unei tehnologii conform descrierii din prezenta secțiune. Pentru mai multe informații privind acordurile de soluționare, a se vedea punctele 234 și următoarele.

(41)  A se vedea considerentul 6 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și secțiunea 3.2.6 de mai jos.

(42)  Pentru mai multe detalii, a se vedea punctul 248.

(43)  A se vedea nota de subsol 39.

(44)  
  JO C 362, 22.11 2012, p. 1 și Suplimentul SEE nr. 65, 22.11.2012, p. 1.

(45)  
  JO L 153, 18.6.1994, p. 30 și Suplimentul SEE nr. 15, 18.6.1994, p. 29.

(46)  A se vedea punctul 3 din Comunicarea Autorității privind acordurile de subcontractare citată la nota de subsol 44.

(47)  A se vedea și secțiunea 3.2.6.1.

(48)  Cu toate acestea, acest ultim exemplu este reglementat de Regulamentul (UE) nr. 1217/2010 citat la nota de subsol 50; a se vedea, de asemenea, secțiunea 3.2.6.1 de mai jos.

(49)  
  JO L 335, 18.12.2010, p. 43, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 3/2011 (JO L 93, 7.4.2011, p. 32 și Suplimentul SEE nr. 19, 7.4.2011, p. 7).

(50)  
  JO L 335, 18.12.2010, p. 36, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 3/2011 (JO L 93, 7.4.2011, p. 32 și Suplimentul SEE nr. 19, 7.4.2011, p. 7).

(51)  A se vedea nota de subsol 39.

(52)  A se vedea, de asemenea, broșura „Politica din domeniul concurenței în Europa – Normele de concurență aplicabile acordurilor de aprovizionare și distribuție”, Comisia Europeană, Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene, Luxemburg, 2012.

(53)  Respectiv, nota de subsol 39 și nota de subsol 44.

(54)  A se vedea, de exemplu, jurisprudența menționată la nota de subsol 18.

(55)  A se vedea punctul 18 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

(56)  Cauza T-17/93, Matra, Rec., 1994, II-595, punctul 85.

(57)  A se vedea, în acest sens, punctul 98 din Orientările privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

(58)  Această situație se regăsește, de asemenea, în cazul în care o parte acordă o licență celeilalte părți și acceptă să cumpere de la licențiat un factor de producție fizică. Prețul de achiziție poate îndeplini, în acest caz, aceeași funcție ca redevența.

(59)  A se vedea în acest sens cauza 193/83, Windsurfing International, Rec., 1986, p. 611, punctul 67.

(60)  A se vedea nota de subsol 44, punctul 51.

(61)  Restricțiile privind domeniul de utilizare sunt examinate mai în detaliu la punctul 208 și următoarele.

(62)  Pentru o definiție a vânzărilor pasive, a se vedea punctul 108 din prezentele orientări și Orientările Autorității privind restricțiile verticale, citate la nota de subsol 44 de la punctul 51.

(63)  Această restrângere gravă se aplică acordurilor de transfer de tehnologie referitoare la schimburile comerciale din interiorul SEE. În măsura în care acordurile de transfer de tehnologie se referă la exporturi în afara SEE sau la importuri/reimporturi din afara SEE, a se vedea hotărârea Curții de Justiție în cauza C-306/96 Javico/Yves Saint Laurent, Rec., 1998, I-1983. În această hotărâre, Curtea de Justiție a decis, la punctul 20, că„un acord în care revânzătorul dă producătorului o asigurare că va vinde produsele contractuale pe o piață din afara Comunității, nu poate fi considerat ca având ca obiect restrângerea concurenței în cadrul pieței comune sau ca fiind de natură să afecteze, ca atare, schimburile comerciale dintre statele membre”.

(64)  A se vedea, în acest sens, cauza 26/76, Metro (I), Rec., 1977, p. 1875.

(65)  A se vedea, în acest sens, cauza 65/86, Bayer/Süllhofer, Rec., 1988, p. 5249.

(66)  A se vedea, în ceea ce privește contestarea drepturilor deținute de o marcă, decizia Comisiei în cazul Moosehead/Whitbread (JO L 100, 20.4.1990, p. 32).

(67)  Cauza 193/83, Windsurfing International, Rec., 1986, p. 611, punctul 92.

(68)  În contextul unui acord care nu este, din punct de vedere tehnic, un acord exclusiv, și în cazul căruia o clauză de reziliere nu este astfel acoperită de zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este posibil ca licențiatorul să fie, într-un anumit caz, într-o situație similară de dependență față de un licențiat cu putere mare de cumpărare. Această dependență va fi luată în considerare la evaluarea individuală.

(69)  A se vedea punctul 14 de mai sus.

(70)  A se vedea punctul 36 de mai sus.

(71)  A se vedea, în acest sens, punctul 42 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

(72)  Cu toate acestea, în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, atunci când un stat AELS notifică Autoritatea AELS de Supraveghere că nu acceptă recomandarea care i-a fost adresată, autoritatea informează Comisia cu privire la aceasta. În cazul în care Comisia nu este de acord cu poziția statului AELS în cauză, se aplică articolul 92 alineatul (2) din Acordul privind SEE.

(73)  A se vedea în acest sens punctul 8 din Comunicarea Autorității privind acordurile de importanță minoră, menționată la nota de subsol 22.

(74)  A se vedea în acest sens cauza T-228/97, Irish Sugar, Rec., 1999, p. II-2969, punctul 101.

(75)  A se vedea în acest sens punctul 36 din Orientările Autorității privind acordurile de cooperare orizontală, menționate la nota de subsol 29.

(76)  Cauzele conexate C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P și C-519/06 P GlaxoSmithKline Services și alții/Comisia și alții, Rep., 2009, p. I-9291, punctul 82.

(77)  A se vedea cauzele conexate 25/84 și 26/84, Ford, Rec., 1985, p. 2725. Cauzele conexate C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P și C-519/06 P GlaxoSmithKline Services și alții/Comisia și alții, Rep., 2009, p. I-9291, punctul 103.

(78)  A se vedea, în acest sens, de exemplu, Decizia Comisiei din 3 martie 1999 în cazul TPS (JO L 90, 2.4.1999, p. 6). În mod similar, interdicția prevăzută la articolul 53 alineatul (1) se aplică doar atât timp cât acordul are ca obiect sau ca efect restrângerea concurenței.

(79)  Citate la nota de subsol 44. A se vedea, în special, punctele 106 și următoarele.

(80)  Pentru aceste noțiuni, a se vedea secțiunea 4.4.1.

(81)  A se vedea punctul 85 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

(82)  Idem, punctele 98 și 102.

(83)  A se vedea, prin analogie, punctul 130 din cauzele conexate C-395/96 P și C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, citat la nota de subsol 4. De asemenea, aplicarea articolului 53 alineatul (3) nu împiedică aplicarea normelor SEE privind libera circulație a bunurilor, serviciilor, persoanelor și capitalului. În anumite circumstanțe, aceste dispoziții sunt aplicabile acordurilor, deciziilor și practicilor concertate în sensul articolului 53 alineatul (1); a se vedea, în acest sens, cauza C-309/99, Wouters, Rec., 2002, p. I-1577, punctul 120.

(84)  A se vedea, în acest sens, cauza T-51/89, Tetra Pak (I), Rec., 1990, p. II-309. A se vedea punctul 106 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4 de mai sus.

(85)  Acest lucru nu aduce atingere eventualei aplicări a articolului 54 la stabilirea redevențelor (a se vedea cauza 27/76, United Brands, punctul 250 și, de asemenea, cauza C-385/07 P, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH, Rep., 2009, I-6155, punctul 142).

(86)  A se vedea hotărârea pronunțată în cauza Nungesser, citată la nota de subsol 15.

(87)  A se vedea, în acest sens, Comunicarea Comisiei privind cauza Canon/Kodak (JO C 330, 1.11.1997, p. 10), precum și cazul IGR Stereo Television, menționat în al unsprezecelea raport privind politica din domeniul concurenței, punctul 94.

(88)  Pentru cadrul analitic aplicabil, a se vedea secțiunea 4.2.7 de mai jos și punctul 129 și următoarele din Orientările Autorității privind restricțiile verticale, menționate la nota de subsol 44.

(89)  A se vedea nota de subsol 44.

(90)  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și orientările aferente nu aduc atingere aplicării articolului 53 la acordurile de soluționare care nu conțin un acord de licență.

(91)  Cauza 193/83, Windsurfing/Comisia, Rec., 1986, p. 611, punctul 92.

(92)  A se vedea cauza 65/86 Bayer/Sulhofer, Rec., 1988, p. 5259, punctul 15.

(93)  A se vedea, de exemplu, decizia Comisiei privind cazul Lundbeck, nepublicată încă.

(94)  Cf. cauzei C-457/10 P, AstraZeneca/Comisia, Rep., 2012, nepublicată încă.

(95)  A se vedea, în ceea ce privește modul de abordare a standardelor și a acordurilor de standardizare, Orientările orizontale, punctul 257 și următoarele, citate la nota de subsol 29.

(96)  A se vedea, în acest sens, Comunicatul de presă IP/02/1651 al Comisiei privind acordarea brevetelor pentru serviciile mobile de generația a treia (3G). Această cauză a abordat cinci acorduri de regrupare de tehnologii care creau cinci tehnologii diferite, fiecare putând fi folosită pentru a produce echipamente 3G.

(97)  Pentru detalii privind schimbul de informații, a se vedea Orientările orizontale, punctul 55 pp., citat la nota de subsol 29.

(98)  A se vedea în acest sens hotărârea pronunțată în cauza John Deere, citată la nota de subsol 13.

(99)  Pentru detalii privind FRAND a se vedea Orientările orizontale, punctul 287 p., citat la nota de subsol 29.

(100)  Cu toate acestea, în cazul în care un acord de regrupare de tehnologii nu deține putere de piață, licențele din regrupare nu vor încălca în mod normal prevederile articolului 53 alineatul (1) chiar și în cazul în care aceste condiții nu sunt îndeplinite.

(101)  A se vedea secțiunea 3.5.

---