# Jurnalul Oficial L 42/2014

| | ISSN 1977-0782
  doi:10.3000/19770782.L_2014.042.ron |
| --- | --- |
| Jurnalul Oficial
  al Uniunii Europene | L 42 |
| | |
| Ediţia în limba română | Legislaţie | Anul 5712 februarie 2014 |

ISSN 1977-0782

doi:10.3000/19770782.L_2014.042.ron

Jurnalul Oficial

al Uniunii Europene

L 42

Ediţia în limba română

Legislaţie

Anul 5712 februarie 2014

---

| Cuprins | | II   Acte fără caracter legislativ | Pagina |
| --- | --- | --- | --- |
| | | ACTE ADOPTATE DE ORGANISME CREATE PRIN ACORDURI INTERNAȚIONALE |
| | * | Regulamentul nr. 43 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Dispoziții uniforme privind omologarea materialelor pentru geamurile din sticlă securizată și instalarea acestora pe vehicule | 1 |

Cuprins

II   Acte fără caracter legislativ

Pagina

ACTE ADOPTATE DE ORGANISME CREATE PRIN ACORDURI INTERNAȚIONALE

*

Regulamentul nr. 43 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Dispoziții uniforme privind omologarea materialelor pentru geamurile din sticlă securizată și instalarea acestora pe vehicule

1

| RO | Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.
  Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc. |
| --- | --- |

RO

Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.

Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc.

---

II Acte fără caracter legislativ

ACTE ADOPTATE DE ORGANISME CREATE PRIN ACORDURI INTERNAȚIONALE

| 12.2.2014 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 42/1 |
| --- | --- | --- | --- |

12.2.2014

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 42/1

---

Numai textele originale CEE-ONU au efect juridic în temeiul dreptului public internațional. Situația și data intrării în vigoare ale prezentului regulament trebuie verificate în cea mai recentă versiune a documentului de situație al CEE-ONU TRANS/WP.29/343, disponibil la următoarea adresă:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Regulamentul nr. 43 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Dispoziții uniforme privind omologarea materialelor pentru geamurile din sticlă securizată și instalarea acestora pe vehicule

Include întregul text valabil până la:

Suplimentul 2 la seria 01 de amendamente – Data intrării în vigoare: 3 noiembrie 2013.

CUPRINS

REGULAMENT

| 1. | Domeniul de aplicare |
| --- | --- |

1.

| 2. | Definiții |
| --- | --- |

2.

| 3. | Cerere de omologare |
| --- | --- |

3.

| 4. | Marcaje |
| --- | --- |

4.

| 5. | Omologare |
| --- | --- |

5.

| 6. | Cerințe generale |
| --- | --- |

6.

| 7. | Cerințe speciale |
| --- | --- |

7.

| 8. | Încercări |
| --- | --- |

8.

| 9. | Modificarea sau prelungirea omologării unui tip de material pentru geamuri din sticlă securizată |
| --- | --- |

9.

| 10. | Conformitatea producției |
| --- | --- |

10.

| 11. | Sancțiuni pentru neconformitatea producției |
| --- | --- |

11.

| 12. | Dispoziții tranzitorii |
| --- | --- |

12.

| 13. | Încetarea definitivă a producției |
| --- | --- |

13.

| 14. | Denumirile și adresele serviciilor tehnice responsabile cu încercările de omologare și ale autorităților responsabile cu omologarea de tip |
| --- | --- |

14.

ANEXE

| 1 | Comunicare |
| --- | --- |

1

| 1A | Comunicare |
| --- | --- |

1A

| 2 | Dispunerea mărcilor de omologare a componentelor |
| --- | --- |

2

| 2A | Dispunerea mărcilor de omologare a vehiculelor |
| --- | --- |

2A

| 3 | Condiții generale de încercare |
| --- | --- |

3

| 4 | Parbrize din sticlă securizată monostrat |
| --- | --- |

4

| 5 | Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat |
| --- | --- |

5

| 6 | Parbrize din sticlă securizată multistrat obișnuită |
| --- | --- |

6

| 7 | Geamuri din sticlă securizată multistrat |
| --- | --- |

7

| 8 | Parbrize din sticlă securizată multistrat tratată |
| --- | --- |

8

| 9 | Geamuri din sticlă securizată cu acoperire din plastic la interior |
| --- | --- |

9

| 10 | Parbrize cu acoperire din plastic multistrat |
| --- | --- |

10

| 11 | Geamuri cu acoperire din plastic multistrat |
| --- | --- |

11

| 12 | Unități cu vitraj multiplu |
| --- | --- |

12

| 13 | Gruparea parbrizelor pentru încercări în vederea omologării |
| --- | --- |

13

| 14 | Geamuri din plastic rigid |
| --- | --- |

14

| 15 | Geamuri din plastic flexibil |
| --- | --- |

15

| 16 | Unități cu vitraj multiplu din plastic rigid |
| --- | --- |

16

| 17 | Măsurarea înălțimilor segmentului și poziția punctelor de impact |
| --- | --- |

17

| 18 | Procedura pentru stabilirea zonelor de încercare pe parbrizul vehiculelor în raport cu punctele „V” |
| --- | --- |

18

| 19 | Procedura de determinare a punctului „H” și a unghiului real al trunchiului pentru pozițiile de ședere în autovehicule |
| --- | --- |

19

| 20 | Verificarea conformității producției |
| --- | --- |

20

| 21 | Dispoziții privind instalarea pe vehicule a geamurilor securizate |
| --- | --- |

21

1.   DOMENIUL DE APLICARE

Prezentul regulament se aplică:

| (a) | materialelor pentru geamurile din sticlă securizată ce urmează a fi instalate ca parbrize sau ca alte geamuri exterioare sau ca pereți despărțitori pe vehicule din categoriile L cu caroserie, M, N, O și T (1); |
| --- | --- |

(a)

materialelor pentru geamurile din sticlă securizată ce urmează a fi instalate ca parbrize sau ca alte geamuri exterioare sau ca pereți despărțitori pe vehicule din categoriile L cu caroserie, M, N, O și T (1);

| (b) | vehiculelor din categoriile M, N și O în ceea ce privește instalarea acestor materiale. |
| --- | --- |

(b)

vehiculelor din categoriile M, N și O în ceea ce privește instalarea acestor materiale.

În ambele cazuri, se exclud sticla pentru echipamente și instrumente de iluminare și semnalizare luminoasă, sticla antiglonț și ferestrele duble.

2.   DEFINIȚII

În sensul prezentului regulament:

| 2.1. | „sticlă securizată monostrat” înseamnă un geam din sticlă format dintr-un singur strat de sticlă care a fost supusă unui tratament special pentru creșterea rezistenței mecanice și pentru controlarea fragmentării după spargere; |
| --- | --- |

2.1.

„sticlă securizată monostrat” înseamnă un geam din sticlă format dintr-un singur strat de sticlă care a fost supusă unui tratament special pentru creșterea rezistenței mecanice și pentru controlarea fragmentării după spargere;

| 2.2. | „sticlă securizată multistrat” înseamnă un geam din sticlă format din două sau mai multe straturi de sticlă menținute împreună prin intermediul unuia sau mai multor straturi intermediare de material plastic; sticla poate fi:






  2.2.1. | „sticlă securizată multistrat obișnuită”, când niciunul dintre straturi nu a fost tratat; sau |
| --- | --- | --- |

2.2.

„sticlă securizată multistrat” înseamnă un geam din sticlă format din două sau mai multe straturi de sticlă menținute împreună prin intermediul unuia sau mai multor straturi intermediare de material plastic; sticla poate fi:

2.2.1.

„sticlă securizată multistrat obișnuită”, când niciunul dintre straturi nu a fost tratat; sau

| 2.2.2. | „sticlă securizată multistrat tratată”, când cel puțin unul dintre straturi a fost tratat special pentru a crește rezistența mecanică și a controla fragmentarea după spargere; |
| --- | --- |

2.2.2.

„sticlă securizată multistrat tratată”, când cel puțin unul dintre straturi a fost tratat special pentru a crește rezistența mecanică și a controla fragmentarea după spargere;

| 2.3. | „strat intermediar” înseamnă orice material conceput pentru a fi utilizat pentru fixarea straturilor componente ale sticlei multistrat; |
| --- | --- |

2.3.

„strat intermediar” înseamnă orice material conceput pentru a fi utilizat pentru fixarea straturilor componente ale sticlei multistrat;

| 2.4. | „sticlă securizată cu acoperire din plastic” înseamnă un geam din sticlă conform definiției de la punctul 2.1 sau 2.2, cu un strat de material plastic aplicat pe suprafața interioară; |
| --- | --- |

2.4.

„sticlă securizată cu acoperire din plastic” înseamnă un geam din sticlă conform definiției de la punctul 2.1 sau 2.2, cu un strat de material plastic aplicat pe suprafața interioară;

| 2.5. | „sticlă securizată cu acoperire din plastic multistrat” înseamnă un geam din sticlă constând în orice material din sticlă securizată care cuprinde un strat de sticlă și unul sau mai multe straturi de material plastic în care suprafața de plastic a produsului trebuie să fie pe partea interioară; |
| --- | --- |

2.5.

„sticlă securizată cu acoperire din plastic multistrat” înseamnă un geam din sticlă constând în orice material din sticlă securizată care cuprinde un strat de sticlă și unul sau mai multe straturi de material plastic în care suprafața de plastic a produsului trebuie să fie pe partea interioară;

| 2.6. | „geam din plastic” înseamnă un material pentru geamuri care conține, ca ingredient esențial, una sau mai multe substanțe polimerice organice cu greutate moleculară ridicată, are o formă finită solidă și poate fi modelat cu flux în oricare dintre etapele fabricării sau prelucrării în produse finite;






  2.6.1. | „geam din plastic rigid” înseamnă un material plastic pentru geamuri care nu se îndoaie mai mult de 50 mm în direcție verticală în timpul încercării de flexibilitate (punctul 12 din anexa 3); |
| --- | --- | --- |

2.6.

„geam din plastic” înseamnă un material pentru geamuri care conține, ca ingredient esențial, una sau mai multe substanțe polimerice organice cu greutate moleculară ridicată, are o formă finită solidă și poate fi modelat cu flux în oricare dintre etapele fabricării sau prelucrării în produse finite;

2.6.1.

„geam din plastic rigid” înseamnă un material plastic pentru geamuri care nu se îndoaie mai mult de 50 mm în direcție verticală în timpul încercării de flexibilitate (punctul 12 din anexa 3);

| 2.6.2. | „geam din plastic flexibil” înseamnă un material plastic pentru geamuri care se îndoaie mai mult de 50 mm în direcție verticală în timpul încercării de flexibilitate (punctul 12 din anexa 3); |
| --- | --- |

2.6.2.

„geam din plastic flexibil” înseamnă un material plastic pentru geamuri care se îndoaie mai mult de 50 mm în direcție verticală în timpul încercării de flexibilitate (punctul 12 din anexa 3);

| 2.7. | „geam dublu” înseamnă un ansamblu din două geamuri instalate separat în aceeași deschizătură a vehiculului; |
| --- | --- |

2.7.

„geam dublu” înseamnă un ansamblu din două geamuri instalate separat în aceeași deschizătură a vehiculului;

| 2.8. | „unitate cu vitraj multiplu” înseamnă un ansamblu de cel puțin două geamuri paralele asamblate în fabrică în mod permanent și separate prin unul sau mai multe spații;






  2.8.1. | „unitate cu vitraj multiplu simetric” înseamnă o unitate cu vitraj multiplu în care toate geamurile componente sunt identice (de exemplu, toate geamurile din sticlă uniform securizată monostrat); |
| --- | --- | --- |

2.8.

„unitate cu vitraj multiplu” înseamnă un ansamblu de cel puțin două geamuri paralele asamblate în fabrică în mod permanent și separate prin unul sau mai multe spații;

2.8.1.

„unitate cu vitraj multiplu simetric” înseamnă o unitate cu vitraj multiplu în care toate geamurile componente sunt identice (de exemplu, toate geamurile din sticlă uniform securizată monostrat);

| 2.8.2. | „unitate cu vitraj multiplu asimetric” înseamnă o unitate cu vitraj multiplu, alta decât o unitate cu vitraj multiplu simetric; |
| --- | --- |

2.8.2.

„unitate cu vitraj multiplu asimetric” înseamnă o unitate cu vitraj multiplu, alta decât o unitate cu vitraj multiplu simetric;

| 2.9. | „sticlă rezistentă la gloanțe” sau „sticlă antiglonț” înseamnă geamuri concepute astfel încât să fie rezistente la arme de foc; |
| --- | --- |

2.9.

„sticlă rezistentă la gloanțe” sau „sticlă antiglonț” înseamnă geamuri concepute astfel încât să fie rezistente la arme de foc;

| 2.10. | „caracteristică principală” înseamnă o caracteristică ce modifică apreciabil proprietățile optice și/sau mecanice ale unui geam din sticlă într-un mod care nu afectează rolul pe care geamul respectiv trebuie să îl îndeplinească pe vehicul. Acest termen acoperă și denumirea comercială sau marca, astfel cum au fost specificate de către titularul omologării; |
| --- | --- |

2.10.

„caracteristică principală” înseamnă o caracteristică ce modifică apreciabil proprietățile optice și/sau mecanice ale unui geam din sticlă într-un mod care nu afectează rolul pe care geamul respectiv trebuie să îl îndeplinească pe vehicul. Acest termen acoperă și denumirea comercială sau marca, astfel cum au fost specificate de către titularul omologării;

| 2.11. | „caracteristică secundară” înseamnă o caracteristică care poate să modifice proprietățile optice și/sau mecanice ale geamului din sticlă într-un mod care afectează rolul pe care geamul respectiv trebuie să îl îndeplinească pe vehicul. Aceste modificări sunt determinate în funcție de indicii de dificultate; |
| --- | --- |

2.11.

„caracteristică secundară” înseamnă o caracteristică care poate să modifice proprietățile optice și/sau mecanice ale geamului din sticlă într-un mod care afectează rolul pe care geamul respectiv trebuie să îl îndeplinească pe vehicul. Aceste modificări sunt determinate în funcție de indicii de dificultate;

| 2.12. | „indicii de dificultate” acoperă un sistem de gradare în două etape, care se aplică modificărilor observate în practică pentru fiecare caracteristică secundară. O schimbare de la indicele „1” la indicele „2” indică necesitatea unor încercări suplimentare; |
| --- | --- |

2.12.

„indicii de dificultate” acoperă un sistem de gradare în două etape, care se aplică modificărilor observate în practică pentru fiecare caracteristică secundară. O schimbare de la indicele „1” la indicele „2” indică necesitatea unor încercări suplimentare;

| 2.13. | „parbriz” înseamnă geamul din partea din fața conducătorului auto prin care conducătorul auto vede drumul de urmat; |
| --- | --- |

2.13.

„parbriz” înseamnă geamul din partea din fața conducătorului auto prin care conducătorul auto vede drumul de urmat;

| 2.14. | „suprafața desfășurată a unui parbriz” înseamnă suprafața dreptunghiulară minimă a plăcii de sticlă din care se poate fabrica parbrizul; |
| --- | --- |

2.14.

„suprafața desfășurată a unui parbriz” înseamnă suprafața dreptunghiulară minimă a plăcii de sticlă din care se poate fabrica parbrizul;

| 2.15. | „unghiul de înclinare a parbrizului” înseamnă unghiul dintre o linie verticală și o linie dreaptă care trec prin extremitatea superioară și, respectiv, inferioară a parbrizului, ambele linii fiind situate într-un plan vertical de-a lungul axei longitudinale a vehiculului;






  2.15.1. | măsurarea unghiului de înclinare se realizează pe un vehicul care staționează pe o suprafață plană, iar vehiculele pentru transportul de pasageri trebuie să fie în stare de funcționare, alimentate cu cantitatea maximă de combustibil, lichid de răcire și lubrifianți și dotate cu unelte și roată sau roți de rezervă (dacă acestea sunt oferite ca echipament de serie de către producător); se va lua în calcul masa conducătorului auto, iar în cazul unui vehicul pentru transportul de pasageri, masa unui pasager de pe scaunul din față, presupunându-se că masa individuală a conducătorului, respectiv a pasagerului este de 75 ± 1 kg; |
| --- | --- | --- |

2.15.

„unghiul de înclinare a parbrizului” înseamnă unghiul dintre o linie verticală și o linie dreaptă care trec prin extremitatea superioară și, respectiv, inferioară a parbrizului, ambele linii fiind situate într-un plan vertical de-a lungul axei longitudinale a vehiculului;

2.15.1.

măsurarea unghiului de înclinare se realizează pe un vehicul care staționează pe o suprafață plană, iar vehiculele pentru transportul de pasageri trebuie să fie în stare de funcționare, alimentate cu cantitatea maximă de combustibil, lichid de răcire și lubrifianți și dotate cu unelte și roată sau roți de rezervă (dacă acestea sunt oferite ca echipament de serie de către producător); se va lua în calcul masa conducătorului auto, iar în cazul unui vehicul pentru transportul de pasageri, masa unui pasager de pe scaunul din față, presupunându-se că masa individuală a conducătorului, respectiv a pasagerului este de 75 ± 1 kg;

| 2.15.2. | vehiculele echipate cu suspensie hidropneumatică, hidraulică sau pneumatică sau cu un dispozitiv de reglare automată a gărzii la sol în funcție de încărcătură sunt încercate în condiții normale de funcționare, specificate de către constructor; |
| --- | --- |

2.15.2.

vehiculele echipate cu suspensie hidropneumatică, hidraulică sau pneumatică sau cu un dispozitiv de reglare automată a gărzii la sol în funcție de încărcătură sunt încercate în condiții normale de funcționare, specificate de către constructor;

| 2.16. | „grup de parbrize” înseamnă un lot care cuprinde parbrize de diferite dimensiuni și forme, supuse examinării proprietăților lor mecanice, modului de fragmentare și comportamentului la încercările de rezistență;






  2.16.1. | „parbriz plat” înseamnă un parbriz fără nicio curbură din care să rezulte un segment cu o înălțime ce depășește 10 mm pe metru liniar; |
| --- | --- | --- |

2.16.

„grup de parbrize” înseamnă un lot care cuprinde parbrize de diferite dimensiuni și forme, supuse examinării proprietăților lor mecanice, modului de fragmentare și comportamentului la încercările de rezistență;

2.16.1.

„parbriz plat” înseamnă un parbriz fără nicio curbură din care să rezulte un segment cu o înălțime ce depășește 10 mm pe metru liniar;

| 2.16.2. | „parbriz curbat” înseamnă un parbriz cu o curbură nominală din care rezultă un segment cu o înălțime ce depășește 10 mm pe metru liniar; |
| --- | --- |

2.16.2.

„parbriz curbat” înseamnă un parbriz cu o curbură nominală din care rezultă un segment cu o înălțime ce depășește 10 mm pe metru liniar;

| 2.17. | „geam” înseamnă fiecare geam, altul decât parbrizul;






  2.17.1. | „geam curbat” înseamnă un geam cu o înălțime a segmentului „h” mai mare de 10 mm pe metru linear; |
| --- | --- | --- |

2.17.

„geam” înseamnă fiecare geam, altul decât parbrizul;

2.17.1.

„geam curbat” înseamnă un geam cu o înălțime a segmentului „h” mai mare de 10 mm pe metru linear;

| 2.17.2. | „geam plat” înseamnă un geam cu o înălțime a segmentului egală sau mai mică de 10 mm pe metru linear; |
| --- | --- |

2.17.2.

„geam plat” înseamnă un geam cu o înălțime a segmentului egală sau mai mică de 10 mm pe metru linear;

| 2.18. | „înălțimea segmentului, «h» ” înseamnă distanța maximă, măsurată aproximativ în unghi drept față de geam, ce separă suprafața interioară a geamului de un alt geam care trece prin capetele acestuia (a se vedea figura 1 din anexa 17); |
| --- | --- |

2.18.

„înălțimea segmentului, «h» ” înseamnă distanța maximă, măsurată aproximativ în unghi drept față de geam, ce separă suprafața interioară a geamului de un alt geam care trece prin capetele acestuia (a se vedea figura 1 din anexa 17);

| 2.19. | „tip de material pentru geamuri din sticlă securizată” înseamnă un geam, astfel cum a fost definit la punctele 2.1-2.7, care nu prezintă nicio deosebire esențială în ceea ce privește în special caracteristicile principale și secundare definite în anexele 4-12 și 14-16;






  2.19.1. | cu toate că o schimbare adusă caracteristicilor principale implică apariția unui nou tip de produs, se admite că, în anumite cazuri, o schimbare a formei și dimensiunilor nu necesită neapărat efectuarea unui set complet de încercări. Pentru anumite încercări, prescrise în anexele individuale, geamurile din sticlă pot fi grupate dacă este evident faptul că au caracteristici principale similare; |
| --- | --- | --- |

2.19.

„tip de material pentru geamuri din sticlă securizată” înseamnă un geam, astfel cum a fost definit la punctele 2.1-2.7, care nu prezintă nicio deosebire esențială în ceea ce privește în special caracteristicile principale și secundare definite în anexele 4-12 și 14-16;

2.19.1.

cu toate că o schimbare adusă caracteristicilor principale implică apariția unui nou tip de produs, se admite că, în anumite cazuri, o schimbare a formei și dimensiunilor nu necesită neapărat efectuarea unui set complet de încercări. Pentru anumite încercări, prescrise în anexele individuale, geamurile din sticlă pot fi grupate dacă este evident faptul că au caracteristici principale similare;

| 2.19.2. | geamurile din sticlă care prezintă diferențe numai în ceea ce privește caracteristicile secundare pot fi considerate ca fiind de același tip. Dacă rezultatele acestor încercări sunt precizate clar în cadrul cerințelor de încercare, atunci anumite încercări se pot efectua pe eșantioane ale unor astfel de geamuri; |
| --- | --- |

2.19.2.

geamurile din sticlă care prezintă diferențe numai în ceea ce privește caracteristicile secundare pot fi considerate ca fiind de același tip. Dacă rezultatele acestor încercări sunt precizate clar în cadrul cerințelor de încercare, atunci anumite încercări se pot efectua pe eșantioane ale unor astfel de geamuri;

| 2.20. | „grosimea nominală” înseamnă grosimea menționată de producător cu o toleranță de ± (n × 0,2 mm), unde n este egal cu numărul straturilor de sticlă ale geamului; |
| --- | --- |

2.20.

„grosimea nominală” înseamnă grosimea menționată de producător cu o toleranță de ± (n × 0,2 mm), unde n este egal cu numărul straturilor de sticlă ale geamului;

| 2.21. | „curbura, «r»” înseamnă valoarea aproximativă a celei mai mici raze de arc a parbrizului, măsurată în zona de curbură maximă; |
| --- | --- |

2.21.

„curbura, «r»” înseamnă valoarea aproximativă a celei mai mici raze de arc a parbrizului, măsurată în zona de curbură maximă;

| 2.22. | „valoarea «HIC» (criteriile de rănire a capului)” înseamnă o valoare care descrie consecințele unei răniri a craniului sau a creierului provocată de forțele de decelerare apărute în urma lovirii perpendiculare directe a geamului; |
| --- | --- |

2.22.

„valoarea «HIC» (criteriile de rănire a capului)” înseamnă o valoare care descrie consecințele unei răniri a craniului sau a creierului provocată de forțele de decelerare apărute în urma lovirii perpendiculare directe a geamului;

| 2.23. | „material pentru geamuri din sticlă securizată necesar pentru vizibilitatea conducătorului auto”:






  2.23.1. | „material pentru geamuri din sticlă securizată necesar pentru câmpul frontal de vizibilitate al conducătorului auto” înseamnă toate geamurile prin care conducătorul are vizibilitate atunci când conduce sau manevrează vehiculul, amplasate în fața unui plan care trece prin punctul R al conducătorului auto și care este perpendicular pe planul longitudinal median al vehiculului; |
| --- | --- | --- |

2.23.

„material pentru geamuri din sticlă securizată necesar pentru vizibilitatea conducătorului auto”:

2.23.1.

„material pentru geamuri din sticlă securizată necesar pentru câmpul frontal de vizibilitate al conducătorului auto” înseamnă toate geamurile prin care conducătorul are vizibilitate atunci când conduce sau manevrează vehiculul, amplasate în fața unui plan care trece prin punctul R al conducătorului auto și care este perpendicular pe planul longitudinal median al vehiculului;

| 2.23.2. | „material pentru geamuri din sticlă securizată necesar pentru câmpul posterior de vizibilitate al conducătorului auto” înseamnă toate geamurile prin care conducătorul are vizibilitate atunci când conduce sau manevrează vehiculul, amplasate în spatele unui plan care trece prin punctul R al conducătorului auto și care este perpendicular pe planul longitudinal median al vehiculului; |
| --- | --- |

2.23.2.

„material pentru geamuri din sticlă securizată necesar pentru câmpul posterior de vizibilitate al conducătorului auto” înseamnă toate geamurile prin care conducătorul are vizibilitate atunci când conduce sau manevrează vehiculul, amplasate în spatele unui plan care trece prin punctul R al conducătorului auto și care este perpendicular pe planul longitudinal median al vehiculului;

| 2.24. | „suprafață opacizantă” înseamnă orice zonă a geamului care împiedică trecerea luminii, inclusiv orice suprafață serigrafiată total sau punctiform, cu excepția suprafețelor cu transparență atenuată; |
| --- | --- |

2.24.

„suprafață opacizantă” înseamnă orice zonă a geamului care împiedică trecerea luminii, inclusiv orice suprafață serigrafiată total sau punctiform, cu excepția suprafețelor cu transparență atenuată;

| 2.25. | „suprafață cu transparență atenuată” înseamnă orice zonă a geamului având un factor scăzut de transmisie a luminii, exclusiv suprafețele opacizante; |
| --- | --- |

2.25.

„suprafață cu transparență atenuată” înseamnă orice zonă a geamului având un factor scăzut de transmisie a luminii, exclusiv suprafețele opacizante;

| 2.26. | „suprafața transparentă a parbrizului” înseamnă suprafața vitrată înscrisă în perimetrul proiectat al sticlei, cu excepția oricărei suprafețe opacizante permise (a se vedea anexa 18), dar incluzând suprafețele cu transparență atenuată; |
| --- | --- |

2.26.

„suprafața transparentă a parbrizului” înseamnă suprafața vitrată înscrisă în perimetrul proiectat al sticlei, cu excepția oricărei suprafețe opacizante permise (a se vedea anexa 18), dar incluzând suprafețele cu transparență atenuată;

| 2.27. | „perimetrul proiectat al sticlei” înseamnă deschizătura maximă neobstrucționată a vehiculului destinată a fi vitrată, înainte ca geamul să fie instalat sau montat, inclusiv toate muchiile, exclusiv benzile opace; |
| --- | --- |

2.27.

„perimetrul proiectat al sticlei” înseamnă deschizătura maximă neobstrucționată a vehiculului destinată a fi vitrată, înainte ca geamul să fie instalat sau montat, inclusiv toate muchiile, exclusiv benzile opace;

| 2.28. | „distorsiune optică” înseamnă un defect optic într-un parbriz care modifică aspectul unui obiect privit prin parbriz; |
| --- | --- |

2.28.

„distorsiune optică” înseamnă un defect optic într-un parbriz care modifică aspectul unui obiect privit prin parbriz;

| 2.29. | „imagine secundară” înseamnă o imagine artificială sau fantomă, pe lângă imaginea luminoasă primară, observată de regulă pe timp de noapte în cazul în care obiectul observat este foarte luminos în raport cu împrejurimile sale, de exemplu, farurile unui vehicul care se apropie; |
| --- | --- |

2.29.

„imagine secundară” înseamnă o imagine artificială sau fantomă, pe lângă imaginea luminoasă primară, observată de regulă pe timp de noapte în cazul în care obiectul observat este foarte luminos în raport cu împrejurimile sale, de exemplu, farurile unui vehicul care se apropie;

| 2.30. | „separarea imaginii secundare” înseamnă distanța unghiulară între poziția imaginilor primară și secundară; |
| --- | --- |

2.30.

„separarea imaginii secundare” înseamnă distanța unghiulară între poziția imaginilor primară și secundară;

| 2.31. | „factor de transmisie a luminii” înseamnă factor de transmisie luminoasă măsurat perpendicular pe geam; |
| --- | --- |

2.31.

„factor de transmisie a luminii” înseamnă factor de transmisie luminoasă măsurat perpendicular pe geam;

| 2.32. | „unghi prevăzut de înclinare a spătarului” înseamnă unghiul între linia verticală care trece prin punctul R și linia trunchiului, definite de constructorul autovehiculului; |
| --- | --- |

2.32.

„unghi prevăzut de înclinare a spătarului” înseamnă unghiul între linia verticală care trece prin punctul R și linia trunchiului, definite de constructorul autovehiculului;

| 2.33. | „eșantion” înseamnă un geam preparat special, reprezentativ pentru produsul finit, sau o piesă decupată dintr-un produs finit; |
| --- | --- |

2.33.

„eșantion” înseamnă un geam preparat special, reprezentativ pentru produsul finit, sau o piesă decupată dintr-un produs finit;

| 2.34. | „piesă de încercare” înseamnă un eșantion sau un produs finit de geam; |
| --- | --- |

2.34.

„piesă de încercare” înseamnă un eșantion sau un produs finit de geam;

| 2.35. | „tip de vehicul”, atunci când se face referire la instalarea geamurilor din sticlă securizată, desemnează vehiculele de aceeași categorie care nu diferă între ele cel puțin din următoarele puncte de vedere esențiale:






  (a) | producătorul; |
| --- | --- | --- |

2.35.

„tip de vehicul”, atunci când se face referire la instalarea geamurilor din sticlă securizată, desemnează vehiculele de aceeași categorie care nu diferă între ele cel puțin din următoarele puncte de vedere esențiale:

(a)

producătorul;

| (b) | denumirea de tip dată de producător; |
| --- | --- |

(b)

denumirea de tip dată de producător;

| (c) | caracteristici esențiale de construcție și proiectare; |
| --- | --- |

(c)

caracteristici esențiale de construcție și proiectare;

| 2.36. | „poziția de conducere centrală” se definește atunci când coordonata Y a punctului R este în poziția Y0, cu o toleranță de + sau – 60 mm. |
| --- | --- |

2.36.

„poziția de conducere centrală” se definește atunci când coordonata Y a punctului R este în poziția Y0, cu o toleranță de + sau – 60 mm.

3.   CERERE DE OMOLOGARE

3.1.   Omologarea unui tip de geam

Cererea de omologare a unui tip de geam se depune de către producător sau de către reprezentantul autorizat al acestuia din statul în care se desfășoară procedura.

3.2.   Pentru fiecare tip de geam, cererea este însoțită de documentele de mai jos, în trei exemplare, precum și de următoarele specificații:

3.2.1.   o descriere tehnică incluzând toate caracteristicile secundare și principale;

| 3.2.1.1. | în cazul unor geamuri altele decât parbrizele, desene într-un format care nu depășește formatul A4 sau pliate la dimensiunile acestui format, indicând: | suprafața maximă; |
| --- | --- | --- |

3.2.1.1.

în cazul unor geamuri altele decât parbrizele, desene într-un format care nu depășește formatul A4 sau pliate la dimensiunile acestui format, indicând:

suprafața maximă;

| | unghiul minim dintre două laturi adiacente ale geamului; |
| --- | --- |

unghiul minim dintre două laturi adiacente ale geamului;

| | înălțimea maximă a segmentului, dacă este cazul; |
| --- | --- |

înălțimea maximă a segmentului, dacă este cazul;

| 3.2.1.2. | pentru parbrize:






  3.2.1.2.1. | o listă a modelelor de parbriz pentru care este cerută omologarea, indicând numele producătorului de vehicule, precum și tipul și categoria vehiculelor; |
| --- | --- | --- |

3.2.1.2.

pentru parbrize:

3.2.1.2.1.

o listă a modelelor de parbriz pentru care este cerută omologarea, indicând numele producătorului de vehicule, precum și tipul și categoria vehiculelor;

| 3.2.1.2.2. | desene la scara 1:1 pentru categoria M1 și 1:1 sau 1:10 pentru toate celelalte categorii, precum și diagrame ale poziționării parbrizului pe vehicul, cu detalii suficiente pentru a arăta:






  3.2.1.2.2.1. | poziția parbrizului față de punctul R al scaunului conducătorului auto, dacă este cazul; |
| --- | --- | --- |

3.2.1.2.2.

desene la scara 1:1 pentru categoria M1 și 1:1 sau 1:10 pentru toate celelalte categorii, precum și diagrame ale poziționării parbrizului pe vehicul, cu detalii suficiente pentru a arăta:

3.2.1.2.2.1.

poziția parbrizului față de punctul R al scaunului conducătorului auto, dacă este cazul;

| 3.2.1.2.2.2. | unghiul de înclinare a parbrizului; |
| --- | --- |

3.2.1.2.2.2.

unghiul de înclinare a parbrizului;

| 3.2.1.2.2.3. | unghiul de înclinare a spătarului scaunului; |
| --- | --- |

3.2.1.2.2.3.

unghiul de înclinare a spătarului scaunului;

| 3.2.1.2.2.4. | amplasarea și dimensiunea zonei în care sunt verificate calitățile optice și, după caz, zona supusă unei securizări diferențiate; |
| --- | --- |

3.2.1.2.2.4.

amplasarea și dimensiunea zonei în care sunt verificate calitățile optice și, după caz, zona supusă unei securizări diferențiate;

| 3.2.1.2.2.5. | suprafața desfășurată a parbrizului; |
| --- | --- |

3.2.1.2.2.5.

suprafața desfășurată a parbrizului;

| 3.2.1.2.2.6. | înălțimea maximă a segmentului parbrizului; |
| --- | --- |

3.2.1.2.2.6.

înălțimea maximă a segmentului parbrizului;

| 3.2.1.2.2.7. | curbura parbrizului (numai în scopul grupării parbrizelor); |
| --- | --- |

3.2.1.2.2.7.

curbura parbrizului (numai în scopul grupării parbrizelor);

| 3.2.1.3. | în cazul vitrajului multiplu, desene într-un format care să nu depășească formatul A4, sau pliate în acest format, care să cuprindă, în plus față de informațiile cerute la punctul 3.2.1.1: | tipul fiecărui geam din sticlă component; |
| --- | --- | --- |

3.2.1.3.

în cazul vitrajului multiplu, desene într-un format care să nu depășească formatul A4, sau pliate în acest format, care să cuprindă, în plus față de informațiile cerute la punctul 3.2.1.1:

tipul fiecărui geam din sticlă component;

| | tipul de etanșare; |
| --- | --- |

tipul de etanșare;

| | grosimea nominală a spațiului dintre cele două geamuri. |
| --- | --- |

grosimea nominală a spațiului dintre cele două geamuri.

3.3.   În plus, solicitantul trebuie să depună un număr suficient de piese și de eșantioane de încercare din geamurile finite din modelul respectiv, numărul acestora fiind convenit cu serviciul tehnic ce efectuează încercările.

3.4.   Omologarea unui tip de vehicul

Cererea de omologare a unui tip de vehicul cu privire la instalarea geamurilor sale securizate se depune de către constructorul vehiculului sau de către reprezentantul autorizat al acestuia.

3.5.   Cererea trebuie să fie însoțită de următoarele documente, în triplu exemplar, și de informațiile următoare:

3.5.1.   scheme suficient de detaliate ale vehiculului, arătând:

| 3.5.1.1. | poziția parbrizului față de punctul R al vehiculului; |
| --- | --- |

3.5.1.1.

poziția parbrizului față de punctul R al vehiculului;

| 3.5.1.2. | unghiul de înclinare a parbrizului; |
| --- | --- |

3.5.1.2.

unghiul de înclinare a parbrizului;

| 3.5.1.3. | unghiul de înclinare a spătarului scaunului; |
| --- | --- |

3.5.1.3.

unghiul de înclinare a spătarului scaunului;

3.5.2.   specificații tehnice ale parbrizului și ale celorlalte geamuri, în special:

| 3.5.2.1. | materialele utilizate; |
| --- | --- |

3.5.2.1.

materialele utilizate;

| 3.5.2.2. | numerele de omologare; |
| --- | --- |

3.5.2.2.

numerele de omologare;

| 3.5.2.3. | orice alte marcaje suplimentare, astfel cum sunt descrise la punctul 5.5. |
| --- | --- |

3.5.2.3.

orice alte marcaje suplimentare, astfel cum sunt descrise la punctul 5.5.

3.6.   Un vehicul reprezentativ pentru tipul de vehicul care urmează a fi omologat este prezentat serviciului tehnic responsabil cu efectuarea încercărilor de omologare.

4.   MARCAJE

4.1.   Fiecare material de geam din sticlă securizată, inclusiv eșantioanele și piesele de încercare prezentate în vederea obținerii omologării, trebuie să poarte denumirea comercială sau marca producătorului, astfel cum sunt prezentate la poziția 3 din anexa 1. Părțile fabricate trebuie să poarte numărul alocat producătorului principal, în conformitate cu Regulamentul nr. 43 al CEE-ONU. Acest marcaj trebuie să fie clar lizibil și de neșters.

5.   OMOLOGAREA

5.1.   Omologarea unui tip de geam

În cazul în care eșantioanele prezentate în vederea obținerii omologării îndeplinesc cerințele de la punctele 6-8 ale prezentului regulament, atunci se acordă omologarea pentru respectivul tip de material pentru geamuri din sticlă securizată.

5.2.   Se atribuie un număr de omologare pentru fiecare tip definit în anexele 5, 7, 11, 12, 14, 15 și 16 sau, în cazul parbrizelor, pentru fiecare grup omologat. Primele două cifre ale acestuia (în prezent, 01 pentru regulamentul în versiunea inițială) indică seria de amendamente care include cele mai recente modificări tehnice aduse regulamentului în momentul emiterii omologării. Aceeași parte contractantă nu poate atribui același număr unui alt tip sau grup de materiale pentru geamuri de sticlă securizată.

5.3.   Comunicarea omologării sau a extinderii sau refuzului omologării unui tip de material pentru geamuri de sticlă securizată în conformitate cu prezentul regulament se comunică părților la acord care aplică prezentul regulament, prin intermediul unei fișe conforme cu modelul din anexa 1 și din apendicele la aceasta din prezentul regulament.

5.3.1.   În cazul parbrizelor, comunicarea omologării este însoțită de un document care enumeră fiecare model de parbriz din grupul omologat, împreună cu caracteristicile grupului, conform apendicelui 8 la anexa 1.

5.4.   Pe fiecare geam și unitate cu vitraj multiplu conforme cu un tip omologat în temeiul prezentului regulament se va aplica, în plus față de marcajele prevăzute la punctul 4.1, o marcă de omologare internațională. Se aplică orice alt marcaj special privind omologarea pentru fiecare geam component al vitrajelor multiple. Un astfel de marcaj constă în:

5.4.1.   litera „E” înscrisă într-un cerc, urmată de codul distinctiv al țării care a acordat omologarea (2);

5.4.2.   numărul prezentului regulament, urmat de litera „R”, o liniuță și numărul de omologare la dreapta cercului prevăzut la punctul 5.4.1.

5.5.   Următoarele simboluri suplimentare se aplică imediat deasupra mărcii de omologare:

5.5.1.   în cazul unui parbriz:

| I | pentru sticlă securizată monostrat; |
| --- | --- |

I

pentru sticlă securizată monostrat;

| II | pentru sticlă securizată multistrat obișnuită; |
| --- | --- |

II

pentru sticlă securizată multistrat obișnuită;

| III | pentru sticlă securizată multistrat tratată; |
| --- | --- |

III

pentru sticlă securizată multistrat tratată;

| IV | pentru geamuri cu acoperire din plastic multistrat; |
| --- | --- |

IV

pentru geamuri cu acoperire din plastic multistrat;

| 5.5.2. | V | în cazul unui geam securizat cu un factor de transmisie a luminii mai mic de 70 %; |
| --- | --- | --- |

5.5.2.

V

în cazul unui geam securizat cu un factor de transmisie a luminii mai mic de 70 %;

| 5.5.3. | VI | în cazul unei unități cu vitraj multiplu; |
| --- | --- | --- |

5.5.3.

VI

în cazul unei unități cu vitraj multiplu;

| 5.5.4. | VII | în cazul geamurilor din sticlă uniform securizată monostrat care pot fi utilizate ca parbrize pentru vehicule lente cu o viteză constructivă de maximum 40 km/h; |
| --- | --- | --- |

5.5.4.

VII

în cazul geamurilor din sticlă uniform securizată monostrat care pot fi utilizate ca parbrize pentru vehicule lente cu o viteză constructivă de maximum 40 km/h;

| 5.5.5. | VIII | în cazul geamurilor din plastic rigid. În plus, utilizarea corespunzătoare va fi indicată de:






  A | pentru geamuri orientate spre față; |
| --- | --- | --- | --- |

5.5.5.

VIII

în cazul geamurilor din plastic rigid. În plus, utilizarea corespunzătoare va fi indicată de:

A

pentru geamuri orientate spre față;

| B | pentru geamuri laterale, posterioare și trape din sticlă; |
| --- | --- |

B

pentru geamuri laterale, posterioare și trape din sticlă;

| C | în locurile unde probabilitatea impactului cu capul este redusă sau inexistentă. |
| --- | --- |

C

în locurile unde probabilitatea impactului cu capul este redusă sau inexistentă.

În plus, se aplică următoarele marcaje pe geamurile din plastic care au fost supuse încercării de rezistență la abraziune descrisă la punctul 4 din anexa 3, după caz:

| /L | pentru geamurile cu o difuzie a luminii de maximum 2 % după 1 000 de cicluri pe suprafața exterioară și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară (a se vedea punctul 6.1.3.1 din anexele 14 și 16); |
| --- | --- |

/L

pentru geamurile cu o difuzie a luminii de maximum 2 % după 1 000 de cicluri pe suprafața exterioară și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară (a se vedea punctul 6.1.3.1 din anexele 14 și 16);

| /M | pentru geamuri cu o difuzie a luminii de maximum 10 % după 500 de cicluri pe suprafața exterioară și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară (a se vedea punctul 6.1.3.2 din anexele 14 și 16); |
| --- | --- |

/M

pentru geamuri cu o difuzie a luminii de maximum 10 % după 500 de cicluri pe suprafața exterioară și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară (a se vedea punctul 6.1.3.2 din anexele 14 și 16);

| 5.5.6. | IX | în cazul geamurilor din plastic flexibil; |
| --- | --- | --- |

5.5.6.

IX

în cazul geamurilor din plastic flexibil;

| 5.5.7. | X | în cazul unei unități cu vitraj multiplu din plastic rigid. În plus, utilizarea corespunzătoare va fi indicată de: |
| --- | --- | --- |

5.5.7.

X

în cazul unei unități cu vitraj multiplu din plastic rigid. În plus, utilizarea corespunzătoare va fi indicată de:

| /A | pentru geamuri frontale; |
| --- | --- |

/A

pentru geamuri frontale;

| /B | pentru geamuri laterale, posterioare și trape din sticlă; |
| --- | --- |

/B

pentru geamuri laterale, posterioare și trape din sticlă;

| /C | în locurile unde probabilitatea impactului cu capul este redusă sau inexistentă. |
| --- | --- |

/C

în locurile unde probabilitatea impactului cu capul este redusă sau inexistentă.

Se aplică următoarele marcaje pe geamurile din plastic care au fost supuse încercării de rezistență la abraziune descrisă la punctul 4 din anexa 3, după caz:

| /L | pentru geamurile cu o difuzie a luminii de maximum 2 % după 1 000 de cicluri pe suprafața exterioară și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară (a se vedea punctul 6.1.3.1 din anexa 16); |
| --- | --- |

/L

pentru geamurile cu o difuzie a luminii de maximum 2 % după 1 000 de cicluri pe suprafața exterioară și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară (a se vedea punctul 6.1.3.1 din anexa 16);

| /M | pentru geamuri cu o difuzie a luminii de maximum 10 % după 500 de cicluri pe suprafața exterioară și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară (a se vedea punctul 6.1.3.2 din anexa 16); |
| --- | --- |

/M

pentru geamuri cu o difuzie a luminii de maximum 10 % după 500 de cicluri pe suprafața exterioară și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară (a se vedea punctul 6.1.3.2 din anexa 16);

| 5.5.8. | XI | în cazul unui geam securizat multistrat, altul decât un parbriz; |
| --- | --- | --- |

5.5.8.

XI

în cazul unui geam securizat multistrat, altul decât un parbriz;

| 5.5.9. | XII | în cazul geamurilor cu acoperire din plastic multistrat; |
| --- | --- | --- |

5.5.9.

XII

în cazul geamurilor cu acoperire din plastic multistrat;

| 5.5.10. | /P | în cazul unui geam din sticlă, cu un strat de material plastic aplicat pe suprafața interioară. |
| --- | --- | --- |

5.5.10.

/P

în cazul unui geam din sticlă, cu un strat de material plastic aplicat pe suprafața interioară.

5.6.   Marca de omologare trebuie să fie clar lizibilă și să nu se poată șterge. Simbolurile suplimentare se introduc în interiorul marcajului de omologare.

5.7.   Anexa 2 la prezentul regulament oferă exemple de dispunere a mărcilor de omologare.

5.8.   Omologarea unui tip de vehicul

În cazul în care vehiculul prezentat pentru omologare în conformitate cu prezentul regulament îndeplinește cerințele din anexa 21 la prezentul regulament, trebuie acordată omologarea acestui tip de vehicul.

5.9.   Fiecărui tip omologat i se alocă un număr de omologare. Primele două cifre ale acestuia (în prezent, 01 pentru regulamentul în versiunea inițială) indică seria de amendamente care include cele mai recente modificări tehnice aduse regulamentului în momentul acordării omologării. Aceeași parte contractantă nu poate atribui același număr unui alt tip de vehicul, astfel cum este definit la punctul 2.35 de mai sus.

5.10.   Notificarea privind acordarea, extinderea, refuzul sau retragerea omologării sau încetarea definitivă a producției unui tip de vehicul în conformitate cu prezentul regulament se comunică părților Acordului din 1958 care aplică prezentul regulament, prin intermediul unei fișe conforme cu modelul indicat în anexa 1A la prezentul regulament.

5.11.   Pe fiecare vehicul care corespunde unui vehicul de tip omologat prin prezentul regulament, se aplică într-un loc vizibil și ușor accesibil, specificat în fișa de omologare, marca de omologare internațională formată din:

5.11.1.   litera „E” înscrisă într-un cerc, urmată de codul distinctiv al țării care a acordat omologarea (3);

5.11.2.   numărul prezentului regulament, urmat de litera „R”, o liniuță și numărul de omologare la dreapta cercului prevăzut la punctul 5.11.1.

5.12.   Dacă vehiculul corespunde unui tip de vehicul omologat în temeiul unui alt regulament sau al mai multor regulamente anexate la acord, în aceeași țară care a acordat omologarea în temeiul prezentului regulament, nu este necesar ca simbolul prezentat la punctul 5.11.1 să fie repetat; în acest caz, numerele și simbolurile adiționale ale tuturor regulamentelor în temeiul cărora se acordă omologarea în țara care acordă omologări în temeiul prezentului regulament trebuie dispuse în coloane verticale, situate la dreapta simbolului prevăzut la punctul 5.11.1.

5.13.   Marca de omologare trebuie să fie clar lizibilă și să nu se poată șterge.

5.14.   Marca de omologare este situată lângă plăcuța cu date a vehiculului sau pe această plăcuță fixată de producător.

5.15.   În anexa 2A la prezentul regulament sunt prezentate exemple de mărci de omologare.

6.   CERINȚE GENERALE

6.1.   Toate materialele pentru geamuri, inclusiv materialele folosite la fabricarea parbrizelor, trebuie să fie de o calitate suficientă pentru a reduce riscul unor accidentări în eventualitatea spargerii. Sticla trebuie să fie suficient de rezistentă la incidentele ce pot să apară în traficul normal și la condițiile atmosferice și de temperatură, la acțiunile agenților chimici, la ardere sau la abraziuni.

6.2.   În plus, geamul din sticlă trebuie să fie suficient de transparent, să nu provoace distorsiuni semnificative ale obiectelor privite prin parbriz și nu trebuie să creeze nicio confuzie între culorile folosite la semafoare și semnalizări. În cazul spargerii parbrizului, conducătorul trebuie să poată vedea clar drumul pentru a putea frâna și opri vehiculul în condiții de siguranță.

7.   CERINȚE SPECIALE

Toate tipurile de geamuri din sticlă securizată trebuie, în funcție de categoria din care fac parte, să fie în conformitate cu următoarele cerințe speciale:

| 7.1. | în ceea ce privește parbrizele din sticlă securizată monostrat, cu cerințele din anexa 4; |
| --- | --- |

7.1.

în ceea ce privește parbrizele din sticlă securizată monostrat, cu cerințele din anexa 4;

| 7.2. | în ceea ce privește geamurile din sticlă uniform securizată monostrat, cu cerințele din anexa 5; |
| --- | --- |

7.2.

în ceea ce privește geamurile din sticlă uniform securizată monostrat, cu cerințele din anexa 5;

| 7.3. | în ceea ce privește parbrizele din sticlă securizată multistrat obișnuită, cu cerințele din anexa 6; |
| --- | --- |

7.3.

în ceea ce privește parbrizele din sticlă securizată multistrat obișnuită, cu cerințele din anexa 6;

| 7.4. | în ceea ce privește geamurile din sticlă securizată multistrat obișnuită, cu cerințele din anexa 7; |
| --- | --- |

7.4.

în ceea ce privește geamurile din sticlă securizată multistrat obișnuită, cu cerințele din anexa 7;

| 7.5. | în ceea ce privește parbrizele din sticlă securizată multistrat tratată, cu cerințele din anexa 8; |
| --- | --- |

7.5.

în ceea ce privește parbrizele din sticlă securizată multistrat tratată, cu cerințele din anexa 8;

| 7.6. | în ceea ce privește geamurile din sticlă securizată cu acoperire din plastic, în plus față de cerințele relevante enumerate mai sus, cu cerințele din anexa 9; |
| --- | --- |

7.6.

în ceea ce privește geamurile din sticlă securizată cu acoperire din plastic, în plus față de cerințele relevante enumerate mai sus, cu cerințele din anexa 9;

| 7.7. | în ceea ce privește parbrizele cu acoperire din plastic multistrat, cu cerințele din anexa 10; |
| --- | --- |

7.7.

în ceea ce privește parbrizele cu acoperire din plastic multistrat, cu cerințele din anexa 10;

| 7.8. | în ceea ce privește geamurile cu acoperire din plastic multistrat, cu cerințele din anexa 11; |
| --- | --- |

7.8.

în ceea ce privește geamurile cu acoperire din plastic multistrat, cu cerințele din anexa 11;

| 7.9. | în ceea ce privește unitățile cu vitraj multiplu, cu cerințele din anexa 12; |
| --- | --- |

7.9.

în ceea ce privește unitățile cu vitraj multiplu, cu cerințele din anexa 12;

| 7.10. | în ceea ce privește geamurile din plastic rigid, cu cerințele din anexa 14; |
| --- | --- |

7.10.

în ceea ce privește geamurile din plastic rigid, cu cerințele din anexa 14;

| 7.11. | în ceea ce privește geamurile din plastic flexibil, cu cerințele din anexa 15; |
| --- | --- |

7.11.

în ceea ce privește geamurile din plastic flexibil, cu cerințele din anexa 15;

| 7.12. | în ceea ce privește unitățile cu vitraj multiplu din plastic rigid, cu cerințele din anexa 16. |
| --- | --- |

7.12.

în ceea ce privește unitățile cu vitraj multiplu din plastic rigid, cu cerințele din anexa 16.

8.   ÎNCERCĂRI

8.1.   În prezentul regulament se recomandă următoarele încercări:

8.1.1.   Încercarea de fragmentare

Scopul acestei încercări este:

| 8.1.1.1. | de a se asigura că fragmentele și cioburile rezultate în urma spargerii geamului din sticlă prezintă un pericol de rănire minim; și |
| --- | --- |

8.1.1.1.

de a se asigura că fragmentele și cioburile rezultate în urma spargerii geamului din sticlă prezintă un pericol de rănire minim; și

| 8.1.1.2. | în cazul parbrizelor, de a verifica vizibilitatea reziduală după spargere. |
| --- | --- |

8.1.1.2.

în cazul parbrizelor, de a verifica vizibilitatea reziduală după spargere.

8.1.2.   Încercarea de rezistență mecanică

8.1.2.1.   Încercarea la impactul cu o bilă

Această încercare se efectuează în două forme: cu o bilă de 227 g și cu o bilă de 2 260 g.

| 8.1.2.1.1. | Încercarea cu bila de 227 g: scopul acestei încercări este de a evalua aderența stratului intermediar din sticla securizată multistrat și rezistența mecanică a sticlei uniform securizate monostrat și a geamurilor din plastic. |
| --- | --- |

8.1.2.1.1.

Încercarea cu bila de 227 g: scopul acestei încercări este de a evalua aderența stratului intermediar din sticla securizată multistrat și rezistența mecanică a sticlei uniform securizate monostrat și a geamurilor din plastic.

| 8.1.2.1.2. | Încercarea cu bila de 2 260 g: scopul acestei încercări este de a evalua rezistența la perforare a sticlei securizate multistrat. |
| --- | --- |

8.1.2.1.2.

Încercarea cu bila de 2 260 g: scopul acestei încercări este de a evalua rezistența la perforare a sticlei securizate multistrat.

8.1.2.2.   Încercarea la impactul cu capul

Scopul acestei încercări este de a verifica dacă geamurile din sticlă corespund cerințelor referitoare la limitarea rănirilor în caz de impact al capului cu parbrizul, geamurile din sticlă securizată multistrat sau cu acoperire din plastic multistrat și plastic rigid, altele decât parbrizele, precum și la unitățile cu vitraj multiplu folosite ca ferestre laterale.

8.1.3.   Încercarea de rezistență la mediu

8.1.3.1.   Încercarea de rezistență la abraziune

Scopul acestei încercări este de a determina dacă rezistența la abraziune a geamului din sticlă securizată depășește o valoare specificată.

8.1.3.2.   Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate

Scopul acestei încercări este de a verifica dacă nu apar bule sau alte defecte în stratul intermediar din geamul din sticlă securizată multistrat sau geamul securizat cu acoperire din plastic multistrat în condiții de expunere îndelungată la temperaturi ridicate.

8.1.3.3.   Încercarea rezistenței la radiații

Scopul acestei încercări este de a determina dacă se reduce semnificativ factorul de transmisie normală a luminii al geamurilor din sticlă securizată multistrat, cu acoperire din plastic multistrat sau al geamurilor din sticlă cu acoperire din plastic, în condiții de expunere îndelungată la radiații sau dacă se produce o diminuare a proprietăților cromatice.

8.1.3.4.   Rezistența la umiditate

Scopul acestei încercări este de a determina dacă geamurile din sticlă securizată multistrat, cu acoperire din plastic multistrat sau geamurile din sticlă cu acoperire din material plastic și material plastic rigid rezistă, fără deteriorări semnificative, în condiții de expunere îndelungată la umiditatea atmosferică.

8.1.3.5.   Încercarea de rezistență la schimbările de temperatură

Scopul acestei încercări este de a determina dacă materialul sau materialele din plastic utilizate pentru geamurile din sticlă securizată rezistă fără deteriorări semnificative expunerii prelungite la temperaturi extreme.

8.1.3.6.   Încercarea la intemperii simulate

Scopul acestei încercări este de a verifica dacă geamul securizat cu acoperire din plastic multistrat este rezistent la condiții simulate de intemperii.

8.1.3.7.   Încercarea de tăiere încrucișată

Scopul acestei încercări este de a verifica dacă învelișul rezistent la abraziune al unui geam din plastic rigid este suficient de aderent.

8.1.4.   Proprietăți optice

8.1.4.1.   Încercarea de transmisie a luminii

Scopul acestei încercări este de a stabili dacă factorul de transmisie normală a luminii al geamurilor din sticlă securizată depășește o anumită valoare specificată.

8.1.4.2.   Încercarea de distorsiune optică

Scopul acestei încercări este de a se asigura că deformarea obiectelor văzute prin parbriz nu atinge proporții care riscă să deruteze conducătorul auto.

8.1.4.3.   Încercarea în vederea separării imaginii secundare

Scopul acestei încercări este de a verifica dacă unghiul care separă imaginea secundară de cea primară nu depășește o anumită valoare specificată.

8.1.5.   Încercarea la ardere (de rezistență la foc)

Scopul acestei încercări este de a se asigura că un material pentru geamuri din sticlă securizată are o rată de ardere suficient de scăzută.

8.1.6.   Încercarea de rezistență la agenți chimici

Scopul acestei încercări este de a se asigura că materialul pentru geamuri din sticlă securizată rezistă fără deteriorări semnificative la expunerea la substanțele chimice care ar putea exista în vehicul sau care ar putea fi utilizate în acesta (de exemplu, agenți de curățare).

8.1.7.   Încercarea de flexibilitate și de îndoire

Scopul acestei încercări este de a se determina dacă un material pentru geamuri din plastic este rigid sau flexibil.

8.2.   Încercări prevăzute

8.2.1.   Materialele pentru geamuri din plastic sunt supuse încercărilor enumerate în tabelul de mai jos: 8.2.1.1 și 8.2.1.2.

8.2.1.1.   Geamurile securizate sunt supuse încercărilor enumerate în tabelul de mai jos:

| Încercări | Parbriz | Geamuri, altele decât parbrize |
| --- | --- | --- |
| Sticlă securizată monostrat | Sticlă securizată multistrat obișnuită | Sticlă securizată multistrat tratată | Cu acoperire din plastic multistrat | Sticlă securizată monostrat | Sticlă securizată multistrat | Cu acoperire din plastic multistrat |
| I | I-P | II | II-P | III | III-P | IV | | | |
| Fragmentare | A4/2 | A4/2 | — | — | A8/4 | A8/4 | — | A5/2 | — | — |
| Încercarea la rezistență mecanică | | | | | | | | | | |
| — | bilă de 227 g |

Încercări

Parbriz

Geamuri, altele decât parbrize

Sticlă securizată monostrat

Sticlă securizată multistrat obișnuită

Sticlă securizată multistrat tratată

Cu acoperire din plastic multistrat

Sticlă securizată monostrat

Sticlă securizată multistrat

Cu acoperire din plastic multistrat

I

I-P

II

II-P

III

III-P

IV

Fragmentare

A4/2

A4/2

—

—

A8/4

A8/4

—

A5/2

—

—

Încercarea la rezistență mecanică

—

bilă de 227 g

—

—

A6/4.3

A6/4.3

A6/4.3

A6/4.3

A6/4.3

A5/3.1

A7/3

A11/3

| — | bilă de 2 260 g |
| --- | --- |

—

bilă de 2 260 g

—

—

A6/4.2

A6/4.2

A6/4.2

A6/4.2

A6/4.2

—

—

—

Încercarea la impactul cu capul (4)

A4/3

A4/3

A6/3

A6/3

A6/3

A6/3

A10/3

—

—

—

Încercarea la abraziune

fața exterioară

—

—

A6/5.1

A6/5.1

A6/5.1

A6/5.1

A6/5.1

—

A6/5.1

A6/5.1

fața interioară

—

A9/2

—

A9/2

—

A9/2

A9/2

A9/2 (5)

A9/2 (5)

A9/2

Temperatură ridicată

—

—

A3/5

A3/5

A3/5

A3/5

A3/5

—

A3/5

A3/5

Radiații

—

A3/6

A3/6

A3/6

A3/6

A3/6

A3/6

—

A3/6

A3/6

Umiditate

—

A3/7

A3/7

A3/7

A3/7

A3/7

A3/7

A3/7 (5)

A3/7

A3/7

Transmisia luminii

A3/9.1

A3/9.1

A3/9.1

A3/9.1

A3/9.1

A3/9.1

A3/9.1

A3/9.1

A3/9.1

A3/9.1

Distorsiune optică

A3/9.2

A3/9.2

A3/9.2

A3/9.2

A3/9.2

A3/9.2

A3/9.2

A3/9.2 (6)

—

—

Imagine secundară

A3/9.3

A3/9.3

A3/9.3

A3/9.3

A3/9.3

A3/9.3

A3/9.3

A3/9.3 (6)

—

—

Rezistență la schimbările de temperatură

—

A3/8

—

A3/8

—

A3/8

A3/8

A3/8 (5)

A3/8 (5)

A3/8

Rezistență la foc

—

A3/10

—

A3/10

—

A3/10

A3/10

A3/10 (5)

A3/10 (5)

A3/10

Rezistență la agenți chimici

—

A3/11.2.1

—

A3/11.2.1

—

A3/11.2.1

A3/11.2.1

A3/11.2.1 (5)

A3/11.2.1 (5)

A3/11.2.1

8.2.1.2.   Materialele pentru geamuri din plastic sunt supuse încercărilor enumerate în tabelul de mai jos:

| | Materiale plastice, altele decât parbrizele |
| --- | --- |
| | Plastic rigid | Vitraj multiplu | |
| Încercare | Vehicule motorizate | Remorci și vehicule fără pasageri | Vehicule motorizate | Remorci și vehicule fără pasageri | Materiale plastice flexibile |
| Flexibilitate | A3/12 | A3/12 | A3/12 | A3/12 | A3/12 |
| Bilă de 227 g | A14/5 | A14/5 | A16/5 | A16/5 | A15/4 |
| Impact cu capul (7) | A14/4 | — | A16/4 | — | — |
| Transmisia luminii (8) | A3/9.1 | — | A3/9.1 | — | A3/9.1 |
| Rezistență la foc | A3/10 | A3/10 | A3/10 | A3/10 | A3/10 |
| Rezistență chimică | A3/11 | A3/11 | A3/11 | A3/11 | A3/11.2.1 |
| Abraziune | A14/6.1 | — | A16/6.1 | — | — |
| Intemperii | A3/6.4 | A3/6.4 | A3/6.4 | A3/6.4 | A3/6.4 |
| Umiditate | A14/6.4 | A14/6.4 | A16/6.4 | A16/6.4 | — |
| Tăiere încrucișată (8) | A3/13 | — | A3/13 | — | — |

Materiale plastice, altele decât parbrizele

Plastic rigid

Vitraj multiplu

Încercare

Vehicule motorizate

Remorci și vehicule fără pasageri

Vehicule motorizate

Remorci și vehicule fără pasageri

Materiale plastice flexibile

Flexibilitate

A3/12

A3/12

A3/12

A3/12

A3/12

Bilă de 227 g

A14/5

A14/5

A16/5

A16/5

A15/4

Impact cu capul (7)

A14/4

—

A16/4

—

—

Transmisia luminii (8)

A3/9.1

—

A3/9.1

—

A3/9.1

Rezistență la foc

A3/10

A3/10

A3/10

A3/10

A3/10

Rezistență chimică

A3/11

A3/11

A3/11

A3/11

A3/11.2.1

Abraziune

A14/6.1

—

A16/6.1

—

—

Intemperii

A3/6.4

A3/6.4

A3/6.4

A3/6.4

A3/6.4

Umiditate

A14/6.4

A14/6.4

A16/6.4

A16/6.4

—

Tăiere încrucișată (8)

A3/13

—

A3/13

—

—

8.2.2.   Un material pentru un geam securizat este omologat dacă acesta îndeplinește toate cerințele prevăzute în dispozițiile relevante la care se face trimitere la punctele 8.2.1.1 și 8.2.1.2.

9.   MODIFICAREA SAU PRELUNGIREA OMOLOGĂRII UNUI TIP DE MATERIAL PENTRU GEAMURI DIN STICLĂ SECURIZATĂ

9.1.   Fiecare modificare a unui tip de material pentru geamuri securizate sau, în cazul parbrizelor, toate parbrizele adăugate unui lot trebuie aduse la cunoștința autorității de omologare de tip care a omologat respectivul tip de material pentru geamuri securizate. Acest serviciu poate:

| 9.1.1. | fie să considere că nu este posibil ca modificările aduse geamului parbrizului să aibă vreun efect contrar considerabil, că noul tip adăugat se integrează grupului de parbrize omologat și că, indiferent de situație, geamul din sticlă securizată corespunde cerințelor; fie |
| --- | --- |

9.1.1.

fie să considere că nu este posibil ca modificările aduse geamului parbrizului să aibă vreun efect contrar considerabil, că noul tip adăugat se integrează grupului de parbrize omologat și că, indiferent de situație, geamul din sticlă securizată corespunde cerințelor; fie

| 9.1.2. | să solicite un alt proces-verbal de încercare a serviciului tehnic care se ocupă cu efectuarea încercărilor. |
| --- | --- |

9.1.2.

să solicite un alt proces-verbal de încercare a serviciului tehnic care se ocupă cu efectuarea încercărilor.

9.2.   Comunicări

9.2.1.   Acordarea sau refuzul omologării (sau extinderea omologării) se comunică părților la acordul de aplicare a prezentului regulament prin procedura menționată la punctul 5.3 de mai sus.

9.2.2.   Autoritatea competentă care a acordat o extindere a omologării precizează un număr de serie în fiecare fișă de comunicare referitoare la o extindere.

10.   CONFORMITATEA PRODUCȚIEI

10.1.   Procedurile de asigurare a conformității producției trebuie să fie în conformitate cu cele stabilite în apendicele 2 la acord (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), cu respectarea următoarelor cerințe:

10.2.   Dispoziții speciale

Verificările prevăzute la punctul 2.2 din apendicele 2 la acord trebuie să respecte cerințele din anexa 20 la prezentul regulament.

10.3.   Frecvența normală a inspecțiilor prevăzute la punctul 2.4 din apendicele 2 la acord este de o inspecție pe an.

11.   SANCȚIUNI PENTRU NECONFORMITATEA PRODUCȚIEI

11.1.   Omologarea acordată pentru un tip de material pentru geamuri securizate în temeiul prezentului regulament poate fi retrasă în cazul în care nu sunt respectate cerințele stabilite la punctul 10.1.

11.2.   În cazul în care o parte la acord care aplică prezentul regulament retrage o omologare acordată anterior, aceasta informează imediat celelalte părți contractante care aplică prezentul regulament, prin intermediul unei copii a fișei de comunicare conforme cu modelul din anexa 1 la prezentul regulament.

12.   DISPOZIȚII TRANZITORII

12.1.   Începând cu data oficială de intrare în vigoare a suplimentului 12 la prezentul regulament, nicio parte contractantă care aplică prezentul regulament nu poate refuza acordarea omologării în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin suplimentul 12 la forma sa originală.

12.2.   În termen de 24 de luni de la data intrării în vigoare, părțile contractante care aplică prezentul regulament acordă omologări numai în cazul în care tipul de componentă sau unitate separată care urmează a fi omologat îndeplinește cerințele suplimentului 12 la prezentul regulament.

12.3.   În termen de 24 de luni de la data oficială a intrării în vigoare a suplimentului 12, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza acordarea omologării geamurilor securizate care nu poartă simbolurile prevăzute la punctul 5.5 din prezentul regulament.

12.4.   Începând cu data oficială de intrare în vigoare a seriei 01 de amendamente, nicio parte contractantă care aplică prezentul regulament nu poate refuza acordarea omologării în baza acestui regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

12.5.   În decurs de 24 de luni de la data intrării în vigoare, părțile contractante care aplică prezentul regulament acordă omologări doar dacă tipul de vehicul care trebuie omologat îndeplinește cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

12.6.   Chiar și după data intrării în vigoare a seriei 01 de amendamente la prezentul regulament, omologările materialelor pentru geamurile din sticlă securizată conform seriei 00 de amendamente la prezentul regulament rămân valabile, iar părțile contractante care aplică prezentul regulament continuă să le accepte și părțile contractante nu refuză acordarea de extinderi ale omologării la seria 00 de amendamente aduse prezentului regulament.

12.7.   Chiar și după data intrării în vigoare a seriei 01 de amendamente, omologările unui tip de vehicul conform seriei 00 de amendamente ale prezentului regulament rămân valabile, iar părțile contractante care aplică prezentul regulament continuă să le accepte și părțile contractante nu refuză acordarea de extinderi ale omologării la seria 00 de amendamente aduse prezentului regulament.

13.   ÎNCETAREA DEFINITIVĂ A PRODUCȚIEI

În cazul în care titularul omologării încetează definitiv producția unui tip de material pentru geamuri securizate în conformitate cu prezentul regulament, acesta trebuie să informeze în acest sens autoritatea care a acordat omologarea. La primirea comunicării respective, autoritatea în cauză notifică, la rândul său, celelalte părți la acord care aplică prezentul regulament, prin intermediul unei copii a unei fișe de comunicare conforme cu modelul din anexa 1 la prezentul regulament.

14.   DENUMIRILE ȘI ADRESELE SERVICIILOR TEHNICE RESPONSABILE CU EFECTUAREA ÎNCERCĂRILOR DE OMOLOGARE, PRECUM ȘI ALE AUTORITĂȚILOR DE OMOLOGARE DE TIP

Părțile la acord care aplică prezentul regulament comunică Secretariatului Organizației Națiunilor Unite denumirile și adresele serviciilor tehnice însărcinate cu încercările de omologare și ale autorităților de omologare de tip care acordă omologarea și cărora trebuie să li se trimită fișe care atestă omologarea, extinderea, refuzul sau retragerea omologării emise în alte țări.

Serviciile tehnice însărcinate cu încercările de omologare trebuie să respecte standardele armonizate privind funcționarea laboratoarelor de încercări (Ghidul ISO/CEI 25). În plus, acestea trebuie să fie desemnate de autoritatea de omologare de tip pentru care efectuează încercările de omologare.

---

(1)  Astfel cum sunt definite în Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3), document ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2, punctul 2.

(2)  Numerele de identificare ale părților contractante la Acordul din 1958 sunt precizate în anexa 3 la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3), documentul ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.1.

(3)  A se vedea nota de subsol 2.

(4)  În plus, această încercare se va efectua pe unități cu vitraj multiplu, în conformitate cu punctul 3 din anexa 12 (A12/3).

(5)  Dacă este placat cu material plastic pe partea interioară.

(6)  Această încercare se efectuează exclusiv pe geamuri din sticlă uniform securizată monostrat utilizate ca parbrize pentru vehicule lente cu o viteză constructivă de maximum 40 km/h.

| Notă: | Trimiterea A4/3 din tabel indică anexa 4 și punctul 3 al acesteia, dacă este descrisă încercarea relevantă și dacă se impun cerințe de acceptare. |
| --- | --- |

Notă:

Trimiterea A4/3 din tabel indică anexa 4 și punctul 3 al acesteia, dacă este descrisă încercarea relevantă și dacă se impun cerințe de acceptare.

(7)  Specificațiile de încercări variază în funcție de amplasarea geamului în vehicul.

(8)  Se aplică doar dacă geamul este necesar pentru vizibilitatea la conducere.

---

ANEXA 1

COMUNICARE

[Format maxim: A4 (210 × 297mm)]

Image

Apendicele 1

Parbrize din sticlă securizată monostrat

(caracteristici principale și secundare definite în anexa 4 sau 9 la Regulamentul nr. 43)

Image

Apendicele 2

Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat

(caracteristici principale și secundare definite în anexa 5 sau 9 la Regulamentul nr. 43)

Image

Apendicele 3

Parbrize din sticlă securizată multistrat

(caracteristici principale și secundare definite în anexa 6, 8 sau 9 la Regulamentul nr. 43)

Image

Apendicele 4

Geamuri din sticlă securizată multistrat

(caracteristici principale și secundare definite în anexa 7 sau 9 la Regulamentul nr. 43)

Image

Apendicele 5

Parbrize cu acoperire din plastic multistrat

(caracteristici principale și secundare definite în anexa 10 la Regulamentul nr. 43)

Image

Apendicele 6

Geamuri cu acoperire din plastic multistrat

(caracteristici principale și secundare definite în anexa 11 la Regulamentul nr. 43)

Image

Apendicele 7

Unități cu vitraj multiplu

(caracteristici principale și secundare definite în anexa 12 sau 16 la Regulamentul nr. 43)

Image

Apendicele 8

Geamuri cu acoperire din plastic rigid

(caracteristici principale și secundare în conformitate cu anexa 14)

Image

Apendicele 9

Geamuri din plastic flexibil

(caracteristici principale și secundare în conformitate cu anexa 15)

Image

Apendicele 10

Conținutul listei de parbrize
   (1)

Pentru fiecare dintre parbrizele care fac obiectul prezentei omologări, se vor indica cel puțin următoarele date specifice:

| | Constructorul vehiculului |
| --- | --- |

Constructorul vehiculului

| | Tipul de vehicul |
| --- | --- |

Tipul de vehicul

| | Categoria vehiculului |
| --- | --- |

Categoria vehiculului

| | Suprafața desfășurată (F) |
| --- | --- |

Suprafața desfășurată (F)

| | Înălțimea segmentului (h) |
| --- | --- |

Înălțimea segmentului (h)

| | Curbura (r) |
| --- | --- |

Curbura (r)

| | Unghiul de instalare (α) |
| --- | --- |

Unghiul de instalare (α)

| | Unghiul de înclinare a spătarului scaunului (β) |
| --- | --- |

Unghiul de înclinare a spătarului scaunului (β)

| | Coordonatele punctului R (A, B, C) față de centrul marginii de sus a parbrizului. |
| --- | --- |

Coordonatele punctului R (A, B, C) față de centrul marginii de sus a parbrizului.

---

(1)  Aceste informații se anexează la apendicele 1, 2 (dacă e cazul), 3 și 5 la prezenta anexă.

---

ANEXA 1A

COMUNICARE

[Formatul maxim: A4 (210 × 297mm)]

Image

Image

---

ANEXA 2

DISPUNEREA MĂRCILOR DE OMOLOGARE PENTRU COMPONENTE

(a se vedea punctul 5.5 din prezentul regulament)

Parbrize din sticlă securizată monostrat

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă securizată monostrat, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu cerințele Regulamentului nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Parbrize din sticlă securizată placată cu material plastic

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă securizată placată cu material plastic, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Parbrize din sticlă securizată multistrat obișnuită

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă securizată multistrat obișnuită, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Parbrize din sticlă securizată multistrat obișnuită, placată cu material plastic

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă securizată multistrat obișnuită, placată cu material plastic, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu cerințele Regulamentului nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Parbrize din sticlă securizată multistrat tratată

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă de securitate multistrat tratată, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Parbrize cu acoperire din plastic multistrat

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un parbriz cu acoperire din plastic multistrat, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Geamuri din sticlă cu un factor de transmisie normală a luminii mai mic de 70 %

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un geam din sticlă care nu este un parbriz, în privința căruia se aplică cerințele de la punctul 9.1.4 din anexa 3, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Unități cu vitraj multiplu cu un factor de transmisie normală a luminii mai mic de 70 %

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe o unitate cu vitraj multiplu, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat care pot fi utilizate ca parbrize pentru vehicule lente cu o viteză constructivă de maximum 40 km/h

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un geam din sticlă securizată monostrat, arată că respectiva componentă, proiectată pentru a fi utilizată ca parbriz pe un vehicul lent cu o viteză constructivă de maximum 40 km/h, este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat, cu un factor de transmisie normală a luminii mai mic de 70 %

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un geam din sticlă care nu este un parbriz, în privința căruia se aplică cerințele de la punctul 9.1.4 din anexa 3, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Geamuri din plastic rigid

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un geam din plastic rigid pentru panourile frontale având o difuzie a luminii de maximum 2 % după 1 000 de cicluri pe suprafața exterioară și de 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptulcă omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Geamuri din plastic flexibil

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un geam din plastic flexibil, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Unități cu vitraj multiplu din plastic rigid

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe o unitate cu vitraj multiplu din plastic rigid, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Geamuri din sticlă securizată monostrat

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un geam din sticlă securizată multistrat, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

Geamuri cu acoperire din plastic multistrat

Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un geam cu acoperire din plastic multistrat, arată că respectiva componentă este omologată în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

---

ANEXA 2A

DISPUNEREA MĂRCILOR DE OMOLOGARE PE VEHICULE

MODELUL A

(a se vedea punctul 5.11 din prezentul regulament)

Marca de omologare de mai sus aplicată pe un vehicul arată că, în ceea ce privește instalarea geamurilor, tipul de vehicul în cauză este omologat în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentul nr. 43, cu numărul de omologare 012439. Numărul de omologare indică faptul că omologarea a fost acordată în conformitate cu Regulamentul nr. 43, astfel cum a fost modificat prin seria 01 de amendamente.

MODELUL B

(a se vedea punctul 5.12 din prezentul regulament)

Marca de omologare de mai sus aplicată pe un vehicul arată că tipul de vehicul în cauză este omologat în Țările de Jos (E 4) în conformitate cu Regulamentele nr. 43 și nr. 52. Numerele de omologare indică faptul că, la data când au fost acordate omologările respective, Regulamentul nr. 43 includea seria 01 de amendamente, iar Regulamentul nr. 52 includea seria 01 de amendamente.

---

ANEXA 3

CONDIȚII GENERALE DE ÎNCERCARE

1.   ÎNCERCAREA LA FRAGMENTARE

| 1.1. | Geamul din sticlă care urmează a fi încercat nu trebuie să fie fixat în mod rigid; totuși, se poate fixa peste un alt geam din sticlă identic printr-o bandă adezivă aplicată de jur împrejurul marginii. |
| --- | --- |

1.1.

Geamul din sticlă care urmează a fi încercat nu trebuie să fie fixat în mod rigid; totuși, se poate fixa peste un alt geam din sticlă identic printr-o bandă adezivă aplicată de jur împrejurul marginii.

| 1.2. | Pentru a obține fragmentarea, se folosește un ciocan de aproximativ 75 g sau un alt instrument similar. Raza de curbură a punctului este de 0,2 ± 0,05 mm. |
| --- | --- |

1.2.

Pentru a obține fragmentarea, se folosește un ciocan de aproximativ 75 g sau un alt instrument similar. Raza de curbură a punctului este de 0,2 ± 0,05 mm.

| 1.3. | Trebuie efectuată o încercare la fiecare punct de impact prevăzut. |
| --- | --- |

1.3.

Trebuie efectuată o încercare la fiecare punct de impact prevăzut.

| 1.4. | Examinarea fragmentelor se desfășoară prin orice metodă validată în ceea ce privește precizia numărării și capacitatea de a identifica zona adecvată în care se efectuează numărarea minimă și maximă.
  Înregistrarea permanentă a modelului de fragmentare începe la cel mult 10 secunde și se încheie la cel mult 3 minute de la impact. Serviciul tehnic trebuie să păstreze înregistrări permanente ale modelului de fragmentare. |
| --- | --- |

1.4.

Examinarea fragmentelor se desfășoară prin orice metodă validată în ceea ce privește precizia numărării și capacitatea de a identifica zona adecvată în care se efectuează numărarea minimă și maximă.

Înregistrarea permanentă a modelului de fragmentare începe la cel mult 10 secunde și se încheie la cel mult 3 minute de la impact. Serviciul tehnic trebuie să păstreze înregistrări permanente ale modelului de fragmentare.

2.   ÎNCERCAREA LA IMPACTUL CU O BILĂ

2.1.   Încercarea cu bila de 227 g

2.1.1.   Dispozitivul de încercare

2.1.1.1.   Bilă din oțel călit cu masa de 227 ± 2 g și un diametru de aproximativ 38 mm.

2.1.1.2.   Dispozitiv care permite căderea liberă a bilei de la o înălțime care urmează a fi specificată sau dispozitiv care permite imprimarea unei viteze bilei, echivalentă celei care poate fi atinsă în cădere liberă. În cazul utilizării unui dispozitiv care aruncă bila, marja de toleranță a vitezei trebuie să fie de ± 1 % din viteza echivalentă vitezei de cădere liberă.

2.1.1.3.   Suport, ilustrat în figura 1, compus din două cadre de oțel cu muchii prelucrate de 15 mm lățime, montate unul peste celălalt și prevăzute cu garnituri de cauciuc de aproximativ 3 mm grosime și 15 mm lățime și duritate de 50 IRHD.

Cadrul inferior se sprijină pe o casetă de oțel înaltă de aproximativ 150 mm. Piesa de încercare este menținută în poziție de cadrul superior, care are o masă de aproximativ 3 kg. Suportul este sudat pe o foaie de oțel de aproximativ 12 mm grosime așezată pe sol, între acestea fiind interpus un strat de cauciuc de aproximativ 3 mm grosime și duritate 50 IRHD.

Figura 1

Suport pentru încercările la impactul cu o bilă

Image

2.1.2.   Condiții de încercare

Temperatura: 20 °C ± 5 °C

Presiunea: 860-1 060 mbar

Umiditatea relativă: 60 ± 20 %

2.1.3.   Piesa de încercare

Piesa de încercare trebuie să fie un pătrat plat, cu latura de 300 + 10/– 0 mm sau să fie decupată din partea cea mai plată a parbrizului sau din alt geam curbat.

Ca o posibilitate alternativă, poate fi încercat un geam curbat. În acest caz, trebuie să se acorde atenție asigurării contactului adecvat între geamul din sticlă securizată și suport.

2.1.4.   Procedura de încercare

Eșantionul se expune la temperatura specificată pe o durată de patru ore cel puțin, imediat înainte de începerea încercării.

Se așează piesa de încercare pe suport (punctul 2.1.1.3). Planul piesei de încercare trebuie să fie perpendicular, în limita a 3°, pe direcția bilei cu care se intersectează.

În cazul unui geam cu acoperire din plastic flexibil, piesa de încercare se prinde de suport cu cleme.

Poziția punctului de impact trebuie să se găsească la o distanță maximă de 25 mm față de centrul geometric al eșantionului, în cazul în care înălțimea de lovire este mai mică sau egală cu 6 m sau să se găsească la o distanță maximă de 50 mm față de centrul eșantionului, în cazul unei înălțimi de lovire mai mare de 6 m. Bila trebuie să lovească fața eșantionului care reprezintă fața externă a geamului din sticlă securizată atunci când acesta este montat pe vehicul. Bila nu trebuie să producă decât un singur impact.

2.2.   Încercarea cu bila de 2 260 g

2.2.1.   Dispozitivul de încercare

2.2.1.1.   Bilă din oțel călit cu masa de 2 260 g ± 20 g și un diametru de aproximativ 82 mm.

2.2.1.2.   Dispozitiv de cădere liberă a bilei de la o înălțime ce urmează a fi stabilită sau un dispozitiv de proiectare a bilei care să confere acesteia o viteză echivalentă cu cea obținută prin cădere liberă. Dacă se folosește un dispozitiv de proiectare a bilei, abaterea de viteză trebuie să fie de ± 1 % din viteza echivalentă cu aceea obținută prin cădere liberă.

2.2.1.3.   Suportul este ilustrat în figura 1 și este identic cu cel descris la punctul 2.1.1.3.

2.2.2.   Condiții de încercare

Temperatura: 20 °C ± 5 °C

Presiunea: 860-1 060 mbar

Umiditatea relativă: 60 ± 20%

2.2.3.   Piesa de încercare

Piesa de încercare trebuie să fie un pătrat plat cu latura de 300 + 10/– 0 mm sau să fie decupată din partea cea mai plată a parbrizului sau din alt geam curbat din sticlă securizată.

Ca o posibilitate alternativă, se poate încerca întregul parbriz sau alt geam curbat din sticlă securizată. În acest caz, trebuie să se acorde atenție asigurării contactului adecvat între geamul din sticlă securizată și suport.

2.2.4.   Procedura de încercare

Eșantionul se expune la temperatura specificată pe o durată de patru ore cel puțin, imediat înainte de începerea încercării.

Se poziționează piesa de încercare pe suport (punctul 2.1.1.3). Planul piesei de încercare trebuie să fie perpendicular, în limita a 3°, pe direcția bilei cu care se intersectează.

În cazul unui geam cu acoperire din plastic multistrat, piesa de încercare se prinde de suport cu cleme.

Poziția punctului de impact trebuie să se găsească la o distanță maximă de 25 mm față de centrul geometric al eșantionului.

Bila trebuie să lovească acea parte a piesei de încercare care reprezintă fața interioară a geamului din sticlă securizată când acesta este montat pe vehicul.

Bila nu trebuie să producă decât un singur impact.

3.   ÎNCERCAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Încercarea la impactul cu capul fără măsurarea decelerației

3.1.1.   Dispozitivul de încercare

Se folosește o greutate sub formă de cap, rotundă sau semirotundă, realizată din lemn laminat de esență tare, acoperit cu pâslă înlocuibilă și cu sau fără o grindă transversală din lemn. Se folosește cu o piesă intermediară sub formă de gât, între partea sferică și grinda transversală, și o tijă de fixare de cealaltă parte a grinzii.

Dimensiunile sunt indicate în figura 2. Masa totală a acestui aparat trebuie să fie de 10 kg ± 0,2 kg.

Figura 2

Greutatea în formă de cap

Image

3.1.2.   Dispozitiv care permite căderea liberă a capului artificial de la o înălțime care trebuie specificată sau dispozitiv care imprimă capului artificial o viteză echivalentă celei care poate fi atinsă în cădere liberă. În cazul utilizării unui dispozitiv de lansare a capului artificial, marja de toleranță a vitezei trebuie să fie de ± 1 % din viteza echivalentă obținută prin cădere liberă.

3.1.3.   Suport, ilustrat în figura 3, pentru încercarea pieselor plate. Dispozitivul se compune din două cadre de oțel, cu muchii prelucrate de 50 mm lățime, montate unul peste celălalt și prevăzute cu garnituri de cauciuc de aproximativ 3 mm grosime și 15 mm ± 1 mm lățime și o duritate de 70 IRHD. Cadrul superior este ferm fixat de cadrul inferior cu cel puțin 8 bolțuri.

3.1.4.   Condiții de încercare

Temperatura: 20 °C ± 5 °C

Presiunea: 860-1 060 mbar

Umiditatea relativă: 60 ± 20 %

3.1.5.   Procedura de încercare

3.1.5.1.   Încercarea cu o piesă plată

Piesa de încercare plată, cu o lungime de 1 100 + 5/– 2 mm și o lățime de 500 + 5/– 2 mm, este păstrată la o temperatură constantă de 20 °C ± 5 °C cel puțin 4 ore înainte de încercare.

Figura 3

Suport pentru încercările la impactul cu capul

Image

Se fixează piesa de încercare în cadrele suport (punctul 3.1.3); se strâng bolțurile astfel încât deplasarea piesei de încercare să nu depășească 2 mm în timpul încercării. Planul piesei de încercare este perfect perpendicular pe direcția greutății cu care se intersectează. Greutatea lovește piesa de încercare la o distanță maximă de 40 mm față de centrul său geometric, pe acea parte care reprezintă fața interioară a geamului din sticlă securizată când acesta este montat pe vehicul, și nu este permis decât un singur impact.

Stratul de pâslă se înlocuiește după 12 încercări.

3.1.5.2.   Încercări pe parbrizul întreg (aplicat numai pentru o înălțime de cădere mai mică sau egală cu 1,5 m)

Se poziționează parbrizul liber pe un suport cu o bandă de cauciuc interpusă, cu duritate de 70 IRHD și de aproximativ 3 mm grosime, lățimea contactului pe întreg perimetrul fiind de aproximativ 15 mm.

Suportul constă într-o piesă rigidă, de forma parbrizului, astfel încât greutatea sub formă de cap să lovească suprafața interioară. Dacă este necesar, parbrizul va fi fixat cu cleme pe suport.

Suportul este poziționat pe un stativ rigid, iar între cele două se interpune un strat de cauciuc de aproximativ 3 mm grosime și duritate 70 IRHD. Suprafața parbrizului trebuie să fie perfect perpendiculară pe direcția greutății sub formă de cap cu care se intersectează.

Greutatea sub formă de cap lovește parbrizul la o distanță maximă de 40 mm față de centrul său geometric, pe acea parte care reprezintă fața interioară a geamului din sticlă securizată atunci când acesta este montat pe vehicul, și nu este permis decât un singur impact.

Stratul de pâslă se înlocuiește după 12 încercări.

3.2.   Încercarea la impactul cu capul cu măsurarea decelerației

3.2.1.   Dispozitivul de încercare

În cazul încercărilor la impactul cu capul în care se determină simultan valorile HIC, piesa de încercare utilizată va fi capul-machetă din figura 2.1. Capul-machetă va avea o masă totală de 10,0 + 0,2/ -0,0 kg.

În mijlocul postamentului (24), blocul de fixare triaxial (26) este montat în centrul de greutate, astfel încât să îi fie atașate indicatoarele de accelerație (27). Accelerometrele se dispun vertical unul față de altul.

Bazinul (18) și carcasa (19) situate sub postament (24) prezintă, în mare măsură, proprietățile elastice ale craniului uman. Proprietățile elastice la impact ale capului-machetă sunt determinate de duritatea și grosimea inelului intermediar (13) și a bazinului.

Figura 2.1

Greutate sub formă de cap cu o masă de 10 kg

Image

Lista pieselor componente ale greutății sub formă de cap din figura 2.1

| Poziția nr. | Numărul de bucăți | Denumire standardizată | Referință | Observații |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | Dispozitiv magnetic de fixare | Oțel DIN 17100 | — |
| 2 | 1 | Amortizor de vibrații | Cauciuc/Oțel | Diametru: 50 mm
  Grosime: 30 mm
  Filet: M10 |
| 3 | 4 | Conector BNC al greutății | — | — |
| 4 | 1 | Piuliță hexagonală DIN 985 | — | — |
| 5 | 6 | Oțel DIN 125 | — | — |
| 6 | 3 | Piesă de tranziție | — | — |
| 7 | 6 | Șurub cilindric DIN 912 | — | — |
| 8 | 3 | Piuliță hexagonală | — | — |
| 9 | 3 | Disc | Oțel DIN 17100 | Diametru orificiu: 8 mm
  Diametrul exterior: 35 mm
  Grosime: 1,5 mm |
| 10 | 3 | Inel de cauciuc | Cauciuc, duritate 60 IRHD | Diametru orificiu: 8 mm
  Diametrul exterior: 30 mm
  Grosime: 10 mm |
| 11 | 1 | Inel de amortizare | Garnitură din hârtie | Diametru orificiu: 120 mm
  Diametrul exterior:199 mm
  Grosime: 0,5 mm |
| 12 | — | — | — | — |
| 13 | 1 | Inel intermediar | Cauciuc butadienic, duritate aproximativ 80 IRHD | Diametru orificiu: 129 mm
  Diametrul exterior: 192 mm
  Grosime: 4 mm |
| 14 | 3 | Tub de ghidare | Politetra-fluoretilenă (PTFE) | Diametru interior: 8 mm
  Diametrul exterior: 10 mm
  Lungime: 40 mm |
| 15 | 3 | Piuliță hexagonală | — | — |
| 16 | 3 | Bolț filetat DIN 976 | — | — |
| 17 | 3 | Cuzinet filetat | Aliaj turnat
  DIN 1709-GD-
  CuZn 37Pb | — |
| 18 | 1 | Bazin | Poliamide 12 | — |
| 19 | 1 | Carcasă | Cauciuc butadienic | Grosime: 6 mm
  Nervură pe o parte |
| 20 | 1 | Bucșă de ghidare | Oțel DIN 17100 | — |
| 21 | 4 | Șurub cu cap îngropat | — | — |
| 22 | 1 | Disc de amortizare | Garnitură din hârtie | Diametru: 65 mm
  Grosime: 0,5 mm |
| 23 | — | — | — | — |
| 24 | 1 | Postament | Oțel DIN 17100 | — |
| 25 | 1 | Șurub de reglare cu fasung hexagonal | Clasă de duritate 45H | — |
| 26 | 1 | Bloc de fixare triaxial | — | — |
| 27 | 3 | Accelerometru | — | — |
| 28 | 1 | Componentă din lemn | Lemn de carpen, lipit în straturi | — |
| 29 | 1 | Placă de acoperire | Aliaj (AlMg5) | — |
| 30 | 1 | Capac de protecție | Poliamide 12 | — |

Poziția nr.

Numărul de bucăți

Denumire standardizată

Referință

Observații

1

1

Dispozitiv magnetic de fixare

Oțel DIN 17100

—

2

1

Amortizor de vibrații

Cauciuc/Oțel

Diametru: 50 mm

Grosime: 30 mm

Filet: M10

3

4

Conector BNC al greutății

—

—

4

1

Piuliță hexagonală DIN 985

—

—

5

6

Oțel DIN 125

—

—

6

3

Piesă de tranziție

—

—

7

6

Șurub cilindric DIN 912

—

—

8

3

Piuliță hexagonală

—

—

9

3

Disc

Oțel DIN 17100

Diametru orificiu: 8 mm

Diametrul exterior: 35 mm

Grosime: 1,5 mm

10

3

Inel de cauciuc

Cauciuc, duritate 60 IRHD

Diametru orificiu: 8 mm

Diametrul exterior: 30 mm

Grosime: 10 mm

11

1

Inel de amortizare

Garnitură din hârtie

Diametru orificiu: 120 mm

Diametrul exterior:199 mm

Grosime: 0,5 mm

12

—

—

—

—

13

1

Inel intermediar

Cauciuc butadienic, duritate aproximativ 80 IRHD

Diametru orificiu: 129 mm

Diametrul exterior: 192 mm

Grosime: 4 mm

14

3

Tub de ghidare

Politetra-fluoretilenă (PTFE)

Diametru interior: 8 mm

Diametrul exterior: 10 mm

Lungime: 40 mm

15

3

Piuliță hexagonală

—

—

16

3

Bolț filetat DIN 976

—

—

17

3

Cuzinet filetat

Aliaj turnat

DIN 1709-GD-

CuZn 37Pb

—

18

1

Bazin

Poliamide 12

—

19

1

Carcasă

Cauciuc butadienic

Grosime: 6 mm

Nervură pe o parte

20

1

Bucșă de ghidare

Oțel DIN 17100

—

21

4

Șurub cu cap îngropat

—

—

22

1

Disc de amortizare

Garnitură din hârtie

Diametru: 65 mm

Grosime: 0,5 mm

23

—

—

—

—

24

1

Postament

Oțel DIN 17100

—

25

1

Șurub de reglare cu fasung hexagonal

Clasă de duritate 45H

—

26

1

Bloc de fixare triaxial

—

—

27

3

Accelerometru

—

—

28

1

Componentă din lemn

Lemn de carpen, lipit în straturi

—

29

1

Placă de acoperire

Aliaj (AlMg5)

—

30

1

Capac de protecție

Poliamide 12

—

3.2.2.   Reglare și calibrare

Pentru efectuarea încercării la impactul cu capul, capul-machetă se fixează pe brațul transversal al sistemului de ghidare (figura 2.2) și se deplasează la înălțimea de cădere prevăzută cu ajutorul unui dispozitiv de ridicare. Pe durata încercării, brațul transversal care susține capul-machetă este eliberat. După ce depășește obstacolul ușor cu înălțime reglabilă, capul-machetă este decuplat de pe brațul transversal, căderea acestuia este amortizată, iar capul-machetă lovește eșantionul.

Capul-machetă nu trebuie să fie lovit de dispozitivul de încercare sau de cablul de măsurare, astfel încât să fie acționat doar de gravitație și să cadă vertical.

Figura 2.2

Dispozitiv de încercare pentru încercarea la impactul cu capul cu măsurarea decelerației

Image

3.2.2.1.   Dispozitiv de măsurare care permite determinarea valorilor HIC pentru greutatea sub formă de cap descrisă la punctul 3.2.1.

3.2.2.2.   Echipament de etalonare a capului-machetă

Dispozitivul de eliberare permite căderea greutăților de la o înălțime cuprinsă între 50 mm și 254 mm, cu posibilitatea de reglare exactă până la 1 mm. Nu este necesar un sistem de ghidare pentru căderile de la aceste înălțimi.

O placă de impact din oțel, având dimensiuni de 600 mm × 600 mm și o grosime de cel puțin 50 mm. Suprafața de impact trebuie să fie netedă:

rugozitatea suprafeței Rmax = 1 mm, toleranța planității t = 0,05 mm.

3.2.2.3.   Etalonarea și reglarea capului-machetă

Dacă este necesar, capul-machetă se etalonează și se reglează înainte de fiecare serie de încercări și după cel mult fiecare ciclu de 50 de încercări în cadrul unei singure serii.

Placa de impact trebuie să fie curată și uscată, iar pe durata încercării trebuie să fie amplasată fără metode de fixare pe un postament din ciment.

Capul-machetă trebuie să lovească placa de impact în sens vertical. Înălțimile de cădere (măsurate de la baza capului-machetă până la suprafața plăcii de impact) sunt de 50, 100, 150 și 254 mm. Valorile curbelor de decelerare se înregistrează.

Cea mai mare decelerare az, rezultată în urma căderilor de la diferitele înălțimi de pe axa z, trebuie să se situeze în limitele indicate în următorul tabel:

| Înălțime de cădere (mm) | Decelerarea maximă az ca multiplu al accelerației datorate gravității g |
| --- | --- |
| 50 | 64 ± 5 |
| 100 | 107 ± 5 |
| 150 | 150 ± 7 |
| 254 | 222 ± 12 |

Înălțime de cădere (mm)

Decelerarea maximă az ca multiplu al accelerației datorate gravității g

50

64 ± 5

100

107 ± 5

150

150 ± 7

254

222 ± 12

Valorile curbelor de decelerație trebuie să se bazeze pe o vibrație de tip unimodal. Valorile curbelor de decelerație obținute ca urmare a căderii de la o înălțime de 254 mm trebuie să se situeze între 1,2 ms și 1,5 ms/100 g.

Dacă cerințele de la punctul 3.2.2.3 nu sunt respectate, proprietățile elastice ale capului-machetă se ajustează prin modificarea grosimii inelului intermediar (13) de pe postament (24). Modificările pot fi efectuate prin ajustarea celor trei piulițe hexagonale (8) cu autoblocare de pe bolțurile filetate (16) utilizate pentru a fixa bazinul (18) de postament (24). Inelele din cauciuc (10) amplasate sub piulițele hexagonale (8) nu trebuie să fie friabile sau să prezinte crăpături.

Carcasa (19) suprafeței de impact și inelul intermediar (13) trebuie să fie întotdeauna înlocuite imediat în cazul în care au fost deteriorate, în special atunci când capul-machetă nu mai poate fi ajustat.

3.2.3.   Suportul pentru încercarea pieselor plate trebuie să corespundă descrierii de la punctul 3.1.3.

3.2.4.   Condițiile de încercare sunt specificate la punctul 3.1.4.

3.2.5.   Încercări pe geamuri complete (utilizate pentru căderi de la o distanță între 1,5 și 3 m). Se poziționează geamul liber pe un suport cu o bandă de cauciuc interpusă, cu duritate de 70 IRHD și o grosime de aproximativ 3 mm.

Geamul se fixează de suport cu ajutorul unor dispozitive adecvate. Suprafața geamului trebuie să fie perfect perpendiculară pe direcția greutății sub formă de cap cu care se intersectează. Greutatea sub formă de cap trebuie să lovească geamul la o distanță maximă de 40 mm față de centrul său geometric, pe acea parte care reprezintă fața interioară a geamului din plastic când acesta este montat pe vehicul, și nu este permis decât un singur impact.

Se selectează o înălțime inițială de cădere, care se majorează cu câte 0,5 m la fiecare nouă încercare. Curbele de decelerare obținute la impactul cu eșantionul pentru ax, ay și az ar trebui să fie înregistrate în funcție de timpul t.

După încercarea la impactul cu capul, se verifică dacă marginea geamului s-a deplasat mai mult de 2 mm în interiorul stativului și dacă cerința privind punctul de impact a fost respectată. Componentele ax și ay ale accelerației trebuie să fie mai mici de 0,1 az la impactul vertical.

3.2.6.   Evaluare

Curbele de decelerare se evaluează după cum urmează:

| | Decelerarea rezultată ares(t) în centrul de greutate din curbele de decelerare ax(t), ay(t) și az(t), conform ecuației 1, se calculează ca multiplu al accelerației gravitaționale.






  1. | |
| --- | --- | --- |

Decelerarea rezultată ares(t) în centrul de greutate din curbele de decelerare ax(t), ay(t) și az(t), conform ecuației 1, se calculează ca multiplu al accelerației gravitaționale.

1.

Formula

| | Se determină perioada în care o decelerare de 80 g cu ares este depășită continuu și decelerarea maximă a ares. Valoarea HIC se calculează ca unitate de măsură a gradului de risc al rănilor nepenetrante ale craniului și creierului prin următoare formulă 2:






  2. | |
| --- | --- | --- |

Se determină perioada în care o decelerare de 80 g cu ares este depășită continuu și decelerarea maximă a ares. Valoarea HIC se calculează ca unitate de măsură a gradului de risc al rănilor nepenetrante ale craniului și creierului prin următoare formulă 2:

2.

Formula

| | Limitele integrale t1 și t2 se selectează astfel încât integrala să aibă o valoare maximă. |
| --- | --- |

Limitele integrale t1 și t2 se selectează astfel încât integrala să aibă o valoare maximă.

4.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA ABRAZIUNE

4.1.   Dispozitivul de încercare

4.1.1.   Dispozitivul de abraziune (1), ilustrat schematic în figura 4, constă în: o placă turnantă orizontală, cu o clemă de centru, care se rotește în sens invers acelor de ceasornic cu 65 până la 75 rot/min.

Figura 4

Diagrama dispozitivului de abraziune

Image

Două brațe etalonate paralele, fiecare braț fiind prevăzut cu câte un disc abraziv, prevăzut cu rulmenți speciali, ce se rotește liber în jurul unui ax cu rulmenți; fiecare disc se sprijină pe piesa de încercare, sub presiunea exercitată de o masă de 500 g.

Discul rotativ al dispozitivului de abraziune trebuie să se rotească cu regularitate, practic într-un plan; distanța în raport cu acest plan nu trebuie să depășească ± 0,05 mm la o distanță de 1,6 mm de la periferia discului.

Discurile trebuie să fie astfel montate încât, atunci când intră în contact cu piesa de încercare, să se rotească în direcție opusă acesteia, spre a exercita – de două ori la fiecare rotație a piesei de încercare – o acțiune abrazivă și de compresie de-a lungul profilurilor curbate, pe o suprafață circulară de aproximativ 30 cm2.

4.1.2.   Discuri abrazive (2), fiecare cu diametrul între 45 și 50 mm și o grosime de 12,5 mm, compuse dintr-un material abraziv special, cu particule fine, încastrate într-un cauciuc semidur. Rolele trebuie să aibă o duritate de 72 ± 5 IRHD măsurată în patru puncte egal depărtate pe linia mediană a suprafeței abrazive, presiunea fiind aplicată vertical pe lungimea unui diametru al discului, iar rezultatele măsurării se citesc la 10 secunde după aplicarea completă a presiunii.

Discurile abrazive trebuie să fie rodate foarte lent pe un strat de sticlă plată, pentru a prezenta o suprafață complet plană.

4.1.3.   O sursă de lumină constând într-o lampă cu incandescență având filamentul introdus într-un paralelipiped cu dimensiunea de 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Tensiunea filamentului trebuie să fie astfel încât temperatura de culoare să fie de 2 856 ± 50 K. Această tensiune este stabilizată cu o toleranță de ± 1/1 000. Aparatul de măsură utilizat pentru verificarea acestei tensiuni trebuie să aibă o precizie corespunzătoare pentru această aplicație.

4.1.4.   Sistem optic constând într-o lentilă cu distanța focală, f, de cel puțin 500 mm și corectată împotriva aberațiilor cromatice. Deschiderea totală a lentilei nu trebuie să depășească f/20. Distanța între lentilă și sursa luminoasă trebuie să fie reglată astfel încât să se obțină un fascicul luminos sensibil paralel. Se plasează o diafragmă pentru a limita diametrul fasciculului luminos la 7 mm ± 1 mm. Această diafragmă trebuie plasată la o distanță de 100 mm ± 50 mm de lentilă, pe partea opusă sursei luminoase.

4.1.5.   Echipament pentru măsurarea luminii difuze (a se vedea figura 5), constând într-o celulă fotoelectrică cu sferă integrată pentru măsurări fotometrice cu diametrul între 200-250 mm. Sfera trebuie să fie prevăzută cu deschideri de intrare și de ieșire a luminii. Deschiderea de intrare trebuie să fie circulară, iar diametrul său trebuie să reprezinte cel puțin dublul diametrului fasciculului luminos. Orificiul de ieșire al sferei este prevăzut fie cu un captor de lumină, fie cu un dispozitiv standard de reflexie, conform procedurii descrise la punctul 4.4.3 de mai jos. Captorul luminos trebuie să absoarbă toată lumina dacă nicio piesă de încercare nu este plasată pe traiectoria fasciculului luminos.

Axa fasciculului luminos trebuie să treacă prin centrul orificiilor de intrare și ieșire. Diametrul orificiului de ieșire a luminii (b) trebuie să fie egal cu 2 a.tan 4°, unde a este diametrul sferei. Celula fotoelectrică trebuie să fie așezată astfel încât să nu poată fi atinsă de lumina care provine direct de la portul de intrare sau de la dispozitivul standard de reflexie.

Suprafețele interiorului sferei Ulbright integrate și dispozitivul standard de reflexie trebuie să aibă reflexie perfect egală, să fie la fel de mate și de neselective.

Semnalul de ieșire al celulei fotoelectrice trebuie să fie liniar în limita a ± 2 % peste gama de intensități luminoase folosite. Aparatul trebuie să fie realizat astfel încât să nu existe deviere galvanometrică atunci când sfera este de culoare închisă.

Ansamblul de echipamente trebuie să fie verificat la intervale regulate cu ajutorul unor standarde de etalonare a opacității determinate.

Dacă măsurătorile de opacitate se efectuează folosind un echipament sau metode diferite de cele definite mai sus, rezultatele trebuie ajustate – dacă este cazul – pentru a fi puse în concordanță cu cele obținute de mecanismul descris mai sus.

Figura 5

Aparat de măsurare a opacității

Image

4.2.   Condiții de încercare

Temperatura: 20 °C ± 5 °C

Presiunea: 860-1 060 mbar

Umiditatea relativă: 60 ± 20 %

4.3.   Piesele de încercare

Piesele de încercare trebuie să fie pătrate plate cu latura de 100 mm, cu ambele suprafețe perfect plane și paralele și să fie prevăzute în centru cu un orificiu de fixare cu diametrul de 6,4 mm + 0.2/ – 0, dacă este cazul.

4.4.   Procedura de încercare

Încercarea la abraziune se efectuează pe acea suprafață a piesei de încercare care reprezintă partea exterioară a geamului din sticlă securizată, atunci când acesta este montat pe vehicul, și pe partea interioară, în cazul geamului din sticlă cu acoperire din plastic.

4.4.1.   Imediat înainte și după efectuarea abraziunii, piesele de încercare se curăță astfel:

| (a) | se șterg cu o cârpă din in, sub un jet de apă curată; |
| --- | --- |

(a)

se șterg cu o cârpă din in, sub un jet de apă curată;

| (b) | se limpezesc cu apă distilată sau demineralizată; |
| --- | --- |

(b)

se limpezesc cu apă distilată sau demineralizată;

| (c) | se usucă prin suflare cu oxigen sau azot; |
| --- | --- |

(c)

se usucă prin suflare cu oxigen sau azot;

| (d) | se înlătură posibilele urme de apă prin tamponare ușoară cu o cârpă umedă din in. Dacă este cazul, se usucă prin apăsare ușoară între două cârpe din in. |
| --- | --- |

(d)

se înlătură posibilele urme de apă prin tamponare ușoară cu o cârpă umedă din in. Dacă este cazul, se usucă prin apăsare ușoară între două cârpe din in.

Trebuie evitate orice tratamente cu ultrasunete. După curățare, piesele de încercare trebuie mânuite de margini și depozitate astfel încât să se împiedice orice deteriorare sau contaminare a suprafețelor.

4.4.2.   Se aclimatizează piesele de încercare cel puțin 48 de ore la o temperatură de 20 °C ± 5 °C și la o umiditate relativă de 60 ± 20 %.

4.4.3.   Se așază piesa de încercare în dreptul orificiului de intrare în sfera de integrare. Unghiul format între perpendiculara pe suprafața piesei de încercare și raza de lumină nu trebuie să depășească 8°.

Se fac patru măsurători, astfel cum se indică în tabelul următor:

| Citiri | Cu piesa de încercare | Cu captorul de lumină | Cu standard de reflexie | Cantitate reprezentată |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| T1 | Nu | Nu | Da | Lumină incidentă |
| T2 | Da | Nu | Da | Cantitate totală de lumină transmisă de piesa de încercare |
| T3 | Nu | Da | Nu | Lumina difuzată de instrument |
| T4 | Da | Da | Nu | Lumina difuzată de instrument și de piesa de încercare |

Citiri

Cu piesa de încercare

Cu captorul de lumină

Cu standard de reflexie

Cantitate reprezentată

T1

Nu

Nu

Da

Lumină incidentă

T2

Da

Nu

Da

Cantitate totală de lumină transmisă de piesa de încercare

T3

Nu

Da

Nu

Lumina difuzată de instrument

T4

Da

Da

Nu

Lumina difuzată de instrument și de piesa de încercare

Se repetă citirile pentru T1, T2, T3, și T4 cu alte poziții specificate ale piesei de încercare, pentru uniformitate.

Se calculează factorul de transmisie totală Formula.

Se calculează factorul de transmisie de difuzie Td după cum urmează:

Formula

Se calculează procentul de opacitate sau luminozitate sau amândouă, după cum urmează:

Formula

Se măsoară opacitatea inițială a piesei de încercare pentru cel puțin patru puncte egal depărtate în porțiunea nesupusă abraziunii, după formula de mai sus. Se face media rezultatelor pentru fiecare piesă de încercare. În locul celor patru măsurători, se poate obține o valoare medie rotind piesa uniform la o viteză de rotație de 3 rot/sec sau mai multe.

Pentru fiecare geam din sticlă securizată se efectuează trei încercări sub aceeași sarcină. Se utilizează opacitatea ca măsură a abraziunii suprafeței, după ce piesa a fost supusă încercării la abraziune.

Se măsoară lumina difuzată pe traiectoria supusă abraziunii în minimum patru puncte echidistante situate în suprafața șlefuită, folosind formula de mai sus. Se face media rezultatelor pentru fiecare piesă de încercare. În locul celor patru măsurători, se poate obține o valoare medie rotind piesa uniform la o viteză de rotație de 3 rot/sec sau mai multe.

4.5.   Încercarea de abraziune nu se efectuează decât dacă laboratorul care realizează încercarea o consideră necesară, ținând seama de informațiile de care dispune.

Cu excepția materialelor cu acoperire din plastic multistrat, modificările straturilor intermediare sau ale grosimii materialului nu vor necesita, în mod normal, noi încercări.

4.6.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

5.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA TEMPERATURI RIDICATE

5.1.   Procedura de încercare

Se încălzesc trei eșantioane de încercare la 100 °C sau trei piese de încercare de minimum 300 mm × 300 mm prelevate de laborator din trei parbrize sau trei geamuri, altele decât parbrize, una dintre dimensiunile acestora corespunzând marginii superioare a geamului. Se menține această temperatură timp de două ore, apoi se lasă eșantioanele să ajungă la temperatura camerei. Dacă geamul din sticlă securizată are ambele suprafețe externe din material anorganic, încercarea se efectuează prin imersarea eșantioanele în apă clocotită, pentru perioada specificată de timp, având grijă să se evite șocul termic. Dacă eșantioanele sunt decupate din parbrize, una dintre muchiile fiecărui eșantion de încercare va fi o parte dintr-o margine a parbrizului.

5.2.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea stratului intermediar | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea stratului intermediar

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

5.3.   Interpretarea rezultatelor

| 5.3.1. | Rezultatul încercării de rezistență la temperaturi ridicate este considerat pozitiv dacă nu se formează bule sau nu apar alte defecte, la o distanță mai mare de 15 mm de la o muchie netăiată sau la 25 mm de la o muchie tăiată a piesei de încercare sau la mai mult de 10 mm de orice fisură apărută în timpul încercării. |
| --- | --- |

5.3.1.

Rezultatul încercării de rezistență la temperaturi ridicate este considerat pozitiv dacă nu se formează bule sau nu apar alte defecte, la o distanță mai mare de 15 mm de la o muchie netăiată sau la 25 mm de la o muchie tăiată a piesei de încercare sau la mai mult de 10 mm de orice fisură apărută în timpul încercării.

| 5.3.2. | Un set de piese sau eșantioane de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la temperaturi ridicate dacă toate încercările au dus la un rezultat satisfăcător. |
| --- | --- |

5.3.2.

Un set de piese sau eșantioane de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la temperaturi ridicate dacă toate încercările au dus la un rezultat satisfăcător.

6.   ÎNCERCAREA REZISTENȚEI LA RADIAȚII

6.1.   Metoda de încercare

6.1.1.   Dispozitivul de încercare

6.1.1.1.   O sursă de radiații constând într-o lampă cu arc în vapori de mercur la presiune medie, cu un tub de cuarț de tipul fără ozon; axa becului este verticală. Dimensiunile nominale ale lămpii trebuie să fie următoarele: 360 mm pentru lungime și 9,5 mm pentru diametru. Lungimea arcului este de 300 ± 4 mm. Lampa trebuie funcționeze la 750 W ± 50 W.

Se poate utiliza orice altă sursă de radiații care produce aceleași efecte ca lampa descrisă mai sus. Pentru a verifica faptul că efectele unei alte surse sunt aceleași, trebuie să fie efectuată o comparație măsurând cantitatea de energie emisă într-o bandă de lungimi de undă cuprinsă între 300 și 450 nanometri, toate lungimile de undă fiind eliminate cu ajutorul unor filtre adecvate. Atunci, sursa alternativă trebuie să fie utilizată cu aceste filtre.

În cazul geamurilor din sticlă securizată, pentru care nu există o corelație satisfăcătoare între această încercare și condițiile de utilizare, este necesar să se revizuiască condițiile de încercare.

6.1.1.2.   Transformatorul și condensatorul de alimentare trebuie să furnizeze lămpii (6.1.1.1) o tensiune de pornire de minimum 1 100 V și o tensiune de lucru de 500 V ± 50 V.

6.1.1.3.   Pentru a asigura o expunere uniformă la radiații, se utilizează un dispozitiv de prindere și rotire cu 1-5 rpm a pieselor de încercare în jurul sursei de radiații care este amplasată în poziție centrală.

6.1.2.   Piesele de încercare

6.1.2.1.   Dimensiunea pieselor de încercare este de 76 mm × 300 mm.

6.1.2.2.   Piesele de încercare sunt tăiate în laborator din partea superioară a geamurilor din sticlă astfel încât:

pentru geamuri, altele decât parbrize, partea superioară a piesei de încercare să coincidă cu marginea superioară a geamului;

pentru parbrize, marginea superioară a piesei de încercare să coincidă cu limita superioară a zonei în care se verifică și se determină transmisia normală a luminii conform punctului 9.1.2.2 din prezenta anexă.

6.1.3.   Procedura de încercare

Înainte de expunere, se verifică factorul de transmisie normală a luminii la trei piese de încercare în conformitate cu punctele 9.1.1-9.1.2 din prezenta anexă. Se protejează de radiație o porțiune din fiecare piesă de încercare și apoi se pune piesa în dispozitivul de încercare paralel cu axa lămpii la o distanță de 230 mm de aceasta. Se menține o temperatură de 45 °C ± 5 °C pe durata încercării.

Fața fiecărui eșantion care se va afla în exteriorul vehiculului va fi îndreptată spre lampă. Pentru tipul de lampă definit la punctul 6.1.1.1, timpul de expunere trebuie să fie de 100 de ore. După expunere, se măsoară din nou transmisia normală a luminii pe suprafața expusă a fiecărei piese de încercare.

6.1.4.   Fiecare piesă sau eșantion de încercare (trei în total) este supus, conform procedurii de mai sus, la radiații, astfel încât radiația din fiecare punct al piesei sau eșantionului de încercare să producă în stratul intermediar un efect similar cu cel produs de o radiație solară de 1 400 W/m2 timp de 100 de ore.

6.2.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea sticlei | 2 | 1 |
| Colorarea stratului intermediar | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea sticlei

2

1

Colorarea stratului intermediar

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

6.3.   Interpretarea rezultatelor

6.3.1.   Încercarea de rezistență la radiații se consideră că dă rezultate pozitive dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

6.3.1.1.   Factorul de transmisie totală a luminii măsurat în conformitate cu punctele 9.1.1 și 9.1.2 din prezenta anexă nu coboară sub 95 % față de valoarea inițială înaintea expunerii la radiații și, în niciun caz, nu coboară:

6.3.1.1.1.   sub 70 % în cazul parbrizelor și al altor geamuri necesare pentru vizibilitatea la conducere.

6.3.2.   Un set de piese sau eșantioane de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al rezistenței la radiații dacă toate încercările au dat un rezultat satisfăcător.

6.4.   Rezistența la intemperii simulate

6.4.1.   Metoda de încercare

6.4.1.1.   Dispozitivul de încercare

6.4.1.1.1.   Lampă cu arc lung cu descărcare în xenon

Dispozitivul de expunere (3) utilizează ca sursă de radiații o lampă cu arc lung cu descărcare în xenon, dar sunt permise și alte metode de producere a nivelului adecvat de radiații ultraviolete. Lampa cu arc lung cu descărcare în xenon este avantajoasă deoarece are capacitatea, atunci când este filtrată și întreținută corect, să producă spectrul cel mai apropiat de lumina solară. În acest scop, sursa de lumină cu descărcare în xenon trebuie să fie dotată cu filtre optice adecvate din sticlă borosilicat (4). Lămpile cu xenon utilizate se alimentează de la o sursă de curent electric adecvată de 50 sau 60 Hz, utilizându-se transformatoare cu reactanță și echipament electric adecvate.

Dispozitivul de expunere trebuie să includă echipamentele necesare pentru a măsura și/sau controla următoarele elemente:

| (a) | iradianța; |
| --- | --- |

(a)

iradianța;

| (b) | temperatura standard a corpului negru; |
| --- | --- |

(b)

temperatura standard a corpului negru;

| (c) | pulverizarea apei; |
| --- | --- |

(c)

pulverizarea apei;

| (d) | programul sau ciclul de funcționare. |
| --- | --- |

(d)

programul sau ciclul de funcționare.

Dispozitivul de expunere trebuie să fie confecționat din materiale inerte, care nu riscă să contamineze apa utilizată pe durata încercării.

Iradianța se măsoară la suprafața eșantionului de încercare și se controlează în conformitate cu recomandările producătorului dispozitivului de încercare.

Expunerea la energie ultravioletă totală (5) (jouli per metru pătrat) se măsoară sau se calculează și se consideră principala unitate de măsură a expunerii piesei de încercare. Expunerea la energie ultravioletă totală.

6.4.1.2.   Piesele de încercare

De obicei, dimensiunile pieselor de încercare trebuie să fie în mod normal cele specificate de metoda de încercare corespunzând proprietății sau proprietăților care urmează a fi măsurate după expunere.

Se stabilește atât numărul pieselor de control și de încercare pentru fiecare condiție de încercare sau etapă de expunere, cât și al celor necesare pentru examinări vizuale, în cantitatea prevăzută de metodele de încercare.

Se recomandă ca examinările vizuale să fie efectuate pe piesele de încercare având cele mai mari dimensiuni.

6.4.1.3.   Procedura de încercare

Se măsoară, în conformitate cu punctul 9.1 din prezenta anexă, factorul de transmisie normală a luminii pentru eșantionul (eșantioanele) de încercare urmând a fi expus (expuse). Se măsoară, în conformitate cu punctul 4 din prezenta anexă, rezistența la abraziune a suprafeței (suprafețelor) eșantionului (eșantioanelor) de control. Fața fiecărei piese de încercare care se va afla în exteriorul vehiculului va fi îndreptată spre lampă. Alte condiții de expunere sunt următoarele:

6.4.1.3.1.   Iradianța nu trebuie să varieze cu peste ± 10 % pe întreaga suprafață a eșantionului de încercare.

6.4.1.3.2.   La intervale adecvate, trebuie curățate filtrele lămpii prin spălare cu apă și detergent. Filtrele arcului cu descărcare în xenon se înlocuiesc în conformitate cu recomandările producătorului echipamentului.

6.4.1.3.3.   Pe durata etapei uscate a ciclului, temperatura din dispozitivul de expunere se controlează prin circularea unei cantități de aer suficiente pentru menținerea unei temperaturi standard constante a corpului negru.

În dispozitivul de expunere cu arc cu descărcare în xenon, temperatura va fi 70 ± 3 °C, conform indicațiilor unui termometru standard pentru negru sau ale unui termometru echivalent.

Termometrul cu placă neagră se montează pe stativul în care se află eșantionul de încercare și se citesc valorile din momentul în care expunerea la lumină generează cantitatea maximă de căldură.

6.4.1.3.4.   Pe durata etapelor uscate ale ciclului, umiditatea relativă în interiorul dispozitivului de expunere trebuie menținută la 50 ± 5 %.

6.4.1.3.5.   Apa deionizată utilizată în ciclul de pulverizare trebuie să conțină mai puțin de 1 ppm dioxid de silicon sub formă solidă și nu trebuie să lase pe eșantionul de încercare depozite sau reziduuri permanente ce pot influența rezultatul măsurătorilor ulterioare.

6.4.1.3.6.   pH-ul apei trebuie să se situeze între 6,0 și 8,0, iar conductivitatea trebuie să fi mai mică de 5 microsiemens.

6.4.1.3.7.   Temperatura apei din conducta prin care intră în dispozitivul de expunere trebuie să fie temperatura ambientală a apei.

6.4.1.3.8.   Apa trebuie să lovească eșantioanele de încercare sub formă de picături pulverizate, în cantitate suficientă pentru a uda uniform eșantioanele de încercare în momentul impactului.

Apa pulverizată trebuie să atingă doar suprafața eșantionului de încercare aflat în fața sursei de lumină. Nu este permisă recircularea apei pulverizate sau introducerea eșantioanelor de încercare în apă.

6.4.1.3.9.   Pentru o bună distribuire a luminii, eșantioanele de încercare se rotesc în jurul arcului. Toate pozițiile din dispozitivul de expunere se ocupă cu eșantioane de încercare sau înlocuitori, astfel încât temperatura să fie distribuită uniform. Eșantioanele de încercare se sprijină cu rame, cu suprafața posterioară expusă la mediul din interiorul cutiei. Totuși, reflexiile din pereții cutiei nu trebuie să lovească suprafața eșantioanelor. Dacă este necesar, eșantioanele pot fi întoarse pentru a fi prevenite astfel de reflexii, dar fără a împiedica libera circulație a aerului la suprafața eșantionului.

6.4.1.3.10.   Dispozitivul de expunere trebuie să asigure iluminarea continuă și pulverizarea intermitentă a apei în cicluri de câte 2 ore. Fiecare ciclu de 2 ore se separă în perioade în timpul cărora eșantioanele de încercare se expun la lumină fără pulverizarea apei timp de 102 minute și la lumină cu pulverizarea apei timp de 18 minute.

6.4.1.4.   Evaluare

După expunere, eventualele reziduuri de pe piesele de încercare se curăță în conformitate cu recomandările producătorului.

Eșantioanele de încercare se evaluează vizual, examinându-se următoarele proprietăți:

| (a) | bule de aer; |
| --- | --- |

(a)

bule de aer;

| (b) | colorare; |
| --- | --- |

(b)

colorare;

| (c) | opacitate; |
| --- | --- |

(c)

opacitate;

| (d) | descompunere vizibilă a luminii. |
| --- | --- |

(d)

descompunere vizibilă a luminii.

Se măsoară factorul de transmisie a luminii pentru fiecare dintre eșantioanele expuse.

6.4.1.5.   Exprimarea rezultatelor

Se înregistrează rezultatele evaluării vizuale a eșantioanelor de încercare expuse, comparându-se aspectul fiecăruia dintre ele cu cel al eșantionului de control neexpus.

Factorul de transmisie normală a luminii măsurat nu trebuie să difere cu mai mult de 5 % de rezultatul primei încercări efectuate asupra eșantioanelor neexpuse și nu trebuie să fie mai mic de:

70 % în cazul unui parbriz și al altor geamuri necesare pentru vizibilitatea la conducere.

7.   REZISTENȚA LA UMIDITATE

7.1.   Procedura de încercare

Trei eșantioane sau trei piese de încercare, de forma unui pătrat cu aria de cel puțin 300 mm × 300 mm, se țin în poziție verticală, timp de două săptămâni, într-un container închis, la o temperatură constantă de 50 °C ± 2 °C și umiditate de 95 % ± 4 %. În cazul geamurilor din plastic rigid și al unităților cu vitraj multiplu din plastic rigid, eșantioanele vor fi în număr de zece.

Se pregătesc piesele de încercare astfel încât:

| (a) | cel puțin una dintre marginile fiecărei piese de încercare să fie o parte a marginii originale a geamului din sticlă; |
| --- | --- |

(a)

cel puțin una dintre marginile fiecărei piese de încercare să fie o parte a marginii originale a geamului din sticlă;

| (b) | dacă sunt încercate simultan mai multe piese de încercare, între acestea se va lăsa un spațiu corespunzător. |
| --- | --- |

(b)

dacă sunt încercate simultan mai multe piese de încercare, între acestea se va lăsa un spațiu corespunzător.

Trebuie luate măsuri pentru a preveni căderea condensului de pe pereții sau de pe plafonul containerului pe piesele de încercare.

7.2.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea stratului intermediar | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea stratului intermediar

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

7.3.   Interpretarea rezultatelor

| 7.3.1. | Geamurile din sticlă securizată sunt considerate a fi satisfăcătoare din punctul de vedere al rezistenței la umiditate dacă nu se observă nicio schimbare semnificativă la mai mult de 10 mm de marginile netăiate sau la mai mult de 15 mm de marginile tăiate, după păstrarea în mediul ambiant timp de 2 ore, în cazul geamurilor din sticlă securizată multistrat obișnuite și tratate, și timp de 48 ore, în cazul geamurilor din sticlă cu acoperire din plastic și al geamurilor cu acoperire din plastic multistrat. |
| --- | --- |

7.3.1.

Geamurile din sticlă securizată sunt considerate a fi satisfăcătoare din punctul de vedere al rezistenței la umiditate dacă nu se observă nicio schimbare semnificativă la mai mult de 10 mm de marginile netăiate sau la mai mult de 15 mm de marginile tăiate, după păstrarea în mediul ambiant timp de 2 ore, în cazul geamurilor din sticlă securizată multistrat obișnuite și tratate, și timp de 48 ore, în cazul geamurilor din sticlă cu acoperire din plastic și al geamurilor cu acoperire din plastic multistrat.

| 7.3.2. | Un set de piese sau eșantioane de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la temperaturi ridicate dacă se îndeplinește oricare dintre următoarele condiții. |
| --- | --- |

7.3.2.

Un set de piese sau eșantioane de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la temperaturi ridicate dacă se îndeplinește oricare dintre următoarele condiții.

8.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA SCHIMBĂRILE DE TEMPERATURĂ

8.1.   Metoda de încercare

Două piese de încercare de 300 mm × 300 mm sunt introduse într-o incintă la o temperatură de – 40 °C ± 5 °C timp de 6 ore; ele trebuie apoi plasate în aer liber la o temperatură de 23 °C ± 2 °C timp de o oră sau până când piesele de încercare au ajuns la o temperatură stabilă. Apoi se țin într-un curent de aer la o temperatură de 72 °C ± 2 °C timp de 3 ore. Piesele de încercare se lasă să se răcească până ce ajung la temperatura camerei de 23 °C ± 2 °C și se examinează.

8.2.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea stratului intermediar sau a placării din material plastic | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea stratului intermediar sau a placării din material plastic

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

8.3.   Interpretarea rezultatelor

Rezultatul încercării de rezistență la schimbările de temperatură este considerat satisfăcător dacă piesele de încercare nu prezintă fisuri, opacități, exfolieri sau alte deteriorări vizibile.

9.   PROPRIETĂȚI OPTICE

9.1.   Încercarea de transmisie a luminii

9.1.1.   Dispozitivul de încercare

9.1.1.1.   O sursă de lumină constând într-o lampă cu incandescență având filamentul introdus într-un paralelipiped cu dimensiunea de 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Tensiunea filamentului trebuie să fie astfel încât temperatura de culoare să fie de 2 856 K ± 50 K. Această tensiune este stabilizată cu o toleranță de ± 1/1 000. Aparatul de măsură, utilizat pentru verificarea acestei tensiuni, trebuie să aibă o precizie corespunzătoare pentru această aplicație.

9.1.1.2.   Sistem optic constând într-o lentilă cu distanța focală, f, de cel puțin 500 mm și corectată împotriva aberațiilor cromatice. Deschiderea totală a lentilei nu trebuie să depășească f/20. Distanța între lentilă și sursa luminoasă trebuie să fie reglată astfel încât să se obțină un fascicul luminos sensibil paralel. Se plasează o diafragmă pentru a limita diametrul fasciculului luminos la 7 mm ± 1 mm. Această diafragmă trebuie plasată la o distanță de 100 mm ± 50 mm de lentilă, pe partea opusă sursei luminoase. Punctul de măsură trebuie fixat în centrul fasciculului luminos.

9.1.1.3.   Aparatul de măsură

Receptorul trebuie să aibă o sensibilitate spectrală relativă în perfectă concordanță cu eficiența luminoasă spectrală relativă pentru fotometrul standard ICI (6). Se acoperă suprafața sensibilă a receptorului cu un mediu de difuziune având o secțiune de cel puțin două ori mai mare decât secțiunea razei de lumină emise de sistemul optic. Dacă se folosește o sferă de integrare, deschiderea acestei sfere trebuie să aibă o arie a secțiunii transversale cel puțin de două ori mai mare decât cea a porțiunii paralele a fasciculului.

Liniaritatea receptorului și instrumentul aferent indicat trebuie să fie mai mare de 2 % din partea utilă a scalei.

Receptorul se poziționează central pe axa fasciculului de lumină.

9.1.2.   Procedura de încercare

Se reglează instrumentul care indică răspunsul receptorului astfel încât acesta să indice 100 de diviziuni atunci când piesa de încercare nu se află pe traiectoria luminii. Când pe receptor nu cade nicio rază de lumină, instrumentul trebuie să indice 0.

Se așază piesa de încercare la o distanță de receptor egală cu aproximativ de cinci ori diametrul receptorului. Se introduce geamul din sticlă securizată între diafragmă și receptor și se orientează astfel încât unghiul de incidență a razei de lumină să fie egal cu 0° ± 5°. Se măsoară factorul de transmisie a luminii la piesa de încercare, iar pe instrumentul indicator se citește numărul de diviziuni n pentru fiecare punct măsurat. Transmisia normală a luminii tr este egală cu n/100.

9.1.2.1.   În cazul parbrizelor, se pot aplica metode de încercare alternative, folosind fie un eșantion de încercare prelevat din cea mai plată parte a parbrizului, fie un geam plat din sticlă, pătrat, pregătit special, cu caracteristici de material și de grosime identice cu cele ale parbrizului real, măsurătorile făcându-se perpendicular pe geamul din sticlă.

9.1.2.2.   În cazul parbrizelor din categoria M1
   (7), încercarea se efectuează în zona B, astfel cum a fost definită la punctul 2.3 din anexa 18, evitându-se suprafețele opacizante aplicate pe suprafața sa.

În cazul parbrizelor pentru vehiculele din categoria N1, producătorul poate solicita fie efectuarea aceleiași încercări în zona de încercare B, astfel cum a fost definită la punctul 2.3 din anexa 18, evitându-se suprafețele opacizante aplicate pe suprafața sa, fie în zona I, astfel cum a fost definită la punctul 9.2.5.2.3 din prezenta anexă.

În cazul parbrizelor pentru alte categorii de vehicule, încercarea se efectuează în zona I, astfel cum a fost definită la punctul 9.2.5.2.3 din prezenta anexă.

Totuși, în cazul tractoarelor agricole și forestiere și al vehiculelor pentru construcții la care nu este posibilă determinarea zonei I, încercarea se efectuează în zona I′, astfel cum a fost definită la punctul 9.2.5.3 din prezenta anexă.

9.1.3.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea sticlei | 1 | 2 |
| Colorarea stratului intermediar
  (pentru parbrizele din sticlă securizată multistrat) | 1 | 2 |
| | Neinclus | Inclus |
| Benzi de umbră și/sau suprafețe opacizante | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea sticlei

1

2

Colorarea stratului intermediar

(pentru parbrizele din sticlă securizată multistrat)

1

2

Neinclus

Inclus

Benzi de umbră și/sau suprafețe opacizante

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

9.1.4.   Interpretarea rezultatelor

Factorul de transmisie a luminii se măsoară în conformitate cu punctul 9.1.2 din prezenta anexă, iar rezultatul se înregistrează. În cazul unui parbriz, acesta trebuie să nu fie mai mic de 70 %. În cazul geamurilor, altele decât parbrize, cerințele sunt specificate în anexa 21.

9.2.   Încercarea de distorsiune optică

9.2.1.   Domeniul de aplicare

Metoda specificată este metoda proiecției care permite evaluarea distorsiunii optice a unui geam din sticlă securizată.

9.2.1.1.   Definiții

9.2.1.1.1.   „Deviație optică” înseamnă unghiul dintre direcția reală și cea aparentă a punctului văzut prin parbriz, magnitudinea unghiului fiind în funcție de unghiul de incidență al liniei de vizibilitate, grosimea și înclinarea parbrizului și raza de curbură „r” în punctul de incidență.

9.2.1.1.2.   Distorsiune optică pe direcția M-M' înseamnă diferența algebrică a deviației unghiulare Da măsurată între două puncte, M și M′, pe suprafața geamului din sticlă securizată, distanța dintre cele două puncte fiind astfel încât proiecțiile lor într-un plan perpendicular pe direcția de vizibilitate sunt separate de o distanță dată, Dx (a se vedea figura 6).

O deviație în sens contrar acelor de ceasornic este considerată pozitivă și o deviație în sensul acelor de ceasornic este considerată negativă.

9.2.1.1.3.   Distorsiunea optică în punctul M înseamnă distorsiunea optică maximă din punctul M pentru toate direcțiile M-M′.

Figura 6

Reprezentarea diagramei dispozitivului de distorsiune optică

Image

9.2.1.2.   Dispozitivul de încercare

Această metodă se bazează pe proiectarea unui raster pe un ecran de proiecție, prin geamul din sticlă securizată supus încercării. Modificarea formei imaginii proiectate, provocată prin inserarea geamului din sticlă securizată pe traiectoria fasciculului luminos, oferă o măsură a distorsiunii optice.

Echipamentul este alcătuit din elementele următoare, dispuse conform reprezentării din figura 9.

9.2.1.2.1.   Proiectorul, de calitate superioară, cu o sursă de lumină de intensitate mare, poate avea, de exemplu, caracteristicile de mai jos:

| | distanța focală de cel puțin 90 mm; |
| --- | --- |

distanța focală de cel puțin 90 mm;

| | apertură de 1/2,5; |
| --- | --- |

apertură de 1/2,5;

| | lampă cu halogen și bec de cuarț de 150 W (dacă se utilizează fără filtru); |
| --- | --- |

lampă cu halogen și bec de cuarț de 150 W (dacă se utilizează fără filtru);

| | lampă cu halogen și bec de cuarț de 250 W (dacă se utilizează cu filtru verde). |
| --- | --- |

lampă cu halogen și bec de cuarț de 250 W (dacă se utilizează cu filtru verde).

Dispozitivul de proiecție este reprezentat schematic în figura 7. Diafragma de 8 mm se așează la o distanță de aproximativ 10 mm de lentilele din față.

Figura 7

Schema optică a proiectorului

Image

9.2.1.2.2.   Rasterele, constând, de exemplu, într-o paletă de forme circulare luminoase pe un fond de culoare închisă (figura 8). Rasterul trebuie să fie de foarte bună calitate, având un contrast foarte bun, care să permită ca măsurătorile să fie efectuate cu o eroare mai mică de 5 %.

În absența geamului din sticlă securizată care trebuie încercat, dimensiunile formelor circulare trebuie să fie astfel încât, atunci când sunt proiectate, să formeze o paletă de cercuri cu diametrul

Formula, unde Δx = 4 mm (a se vedea figurile 6 și 9).

Figura 8

Secțiune mărită a rasterului

Image

Figura 9

Schema dispozitivului de încercare a distorsiunii optice

Image

9.2.1.2.3.   Suport care să permită mișcarea pe verticală și pe orizontală a geamului din sticlă securizată, precum și rotirea acestuia.

9.2.1.2.4.   Șablon de control pentru măsurarea schimbărilor de dimensiune când este necesară o evaluare rapidă. Figura 10 ilustrează o formă adecvată.

Figura 10

Desen al unui șablon de control adecvat

Image

9.2.1.3.   Procedura de încercare

9.2.1.3.1.   Generalități

Se montează parbrizul pe suport (9.2.1.2.3), la unghiul de înclinare stabilit. Se proiectează imaginea de încercare prin suprafața de examinat. Se rotește parbrizul sau se mișcă pe orizontală sau pe verticală pentru a examina toată suprafața.

9.2.1.3.2.   Evaluare cu șablon de control

Dacă este suficientă o evaluare rapidă cu o marjă de eroare de până la 20 %, se calculează valoarea lui A (a se vedea figura 10) pe baza valorii limită ΔαL pentru schimbarea deviației și a valorii R2, distanța de la geamul din sticlă securizată la ecranul de proiecție:

Formula

Relația între schimbarea diametrului imaginii proiectate Δd și schimbarea deviației unghiulare ΔαL este dată de relația

Formula

unde

| Δd | este exprimat în milimetri; |
| --- | --- |
| A | este exprimat în milimetri; |
| ΔαL | este exprimat în minute de arc; |
| Δα | este exprimat în minute de arc; |
| R2 | este exprimat în metri. |

Δd

este exprimat în milimetri;

A

este exprimat în milimetri;

ΔαL

este exprimat în minute de arc;

Δα

este exprimat în minute de arc;

R2

este exprimat în metri.

9.2.1.3.3.   Măsurare cu dispozitiv fotoelectric

Când se dorește o măsurare precisă, cu o marjă de eroare mai mică de 10 % din valoarea limită impusă, se măsoară Dd pe axa de proiecție, valoarea lățimii spotului fiind măsurată în punctul în care luminanța este de 0,5 ori valoarea maximă a luminanței spotului.

9.2.1.4.   Exprimarea rezultatelor

Distorsiunea optică a parbrizului se apreciază măsurând Dd în orice punct al suprafeței și în toate direcțiile pentru a găsi valoarea maximă a lui Dd.

9.2.1.5.   Metodă alternativă

În afară de aceasta, se permite utilizarea tehnicii strioscopice ca alternativă la tehnica de proiecție, cu condiția să se păstreze precizia de măsurare impusă la punctele 9.2.1.3.2 și 9.2.1.3.3.

9.2.1.6.   Distanța D x trebuie să fie de 4 mm.

9.2.1.7.   Parbrizul trebuie să fie montat sub același unghi ca pe vehicul.

9.2.1.8.   Axa de proiecție în plan orizontal trebuie să fie menținută într-o poziție practic perpendiculară pe traseul parbrizului în acest plan.

9.2.2.   Măsurătorile trebuie efectuate:

9.2.2.1.   În cazul vehiculelor din categoria M1, în zona de încercare A, extinsă către planul median al vehiculului, și în partea corespunzătoare a parbrizului simetrică acestuia de pe planul longitudinal median al vehiculului și în zona de încercare redusă B, în conformitate cu punctul 2.4 din anexa 18.

9.2.2.2.   În cazul vehiculelor din categoriile M și N, altele decât M1:

| (a) | în zona I, astfel cum a fost definită la punctul 9.2.5.2 din prezenta anexă, în cazul vehiculelor din categoriile M2, M3, N2 și N3; |
| --- | --- |

(a)

în zona I, astfel cum a fost definită la punctul 9.2.5.2 din prezenta anexă, în cazul vehiculelor din categoriile M2, M3, N2 și N3;

| (b) | fie în zona I, astfel cum a fost definită la punctul 9.2.5.2 din prezenta anexă, fie în zona de încercare A, extinsă către planul median al vehiculului, și în partea corespunzătoare a parbrizului simetrică acestuia de pe planul longitudinal median al vehiculului și în zona de încercare redusă B, în conformitate cu punctul 2.4 din anexa 18, în cazul vehiculelor din categoria N1. |
| --- | --- |

(b)

fie în zona I, astfel cum a fost definită la punctul 9.2.5.2 din prezenta anexă, fie în zona de încercare A, extinsă către planul median al vehiculului, și în partea corespunzătoare a parbrizului simetrică acestuia de pe planul longitudinal median al vehiculului și în zona de încercare redusă B, în conformitate cu punctul 2.4 din anexa 18, în cazul vehiculelor din categoria N1.

9.2.2.3.   În cazul tractoarelor agricole și forestiere și al vehiculelor pentru construcții la care nu este posibil să se determine zona I, încercarea se efectuează în zona I′, astfel cum a fost definită la punctul 9.2.5.3 din prezenta anexă.

9.2.2.4.   Tip de vehicul

Încercarea trebuie repetată dacă parbrizul respectiv se montează pe un tip de vehicul care are un câmp frontal de vizibilitate diferit de cel al vehiculului pentru care s-a omologat deja parbrizul respectiv.

9.2.3.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

9.2.3.1.   Natura materialului

| Sticlă (turnată) șlefuită | Sticlă flotată | Sticlă plană |
| --- | --- | --- |
| 1 | 1 | 2 |

Sticlă (turnată) șlefuită

Sticlă flotată

Sticlă plană

1

1

2

9.2.3.2.   Alte caracteristici secundare

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

9.2.4.   Numărul de parbrize

Se supun încercării patru piese.

9.2.5.   Definirea zonelor

9.2.5.1.   Zonele A și B ale parbrizelor pentru vehiculele din categoriile M1 și N1 sunt definite în anexa 18 la prezentul regulament.

9.2.5.2.   Zonele parbrizelor pentru vehiculele din categoriile M și N, altele decât M1, sunt definite pe baza:

9.2.5.2.1.   „punctul de referință vizual” sau punctul „O” înseamnă punctul aflat la o distanță de 625 mm deasupra punctului R al scaunului conducătorului auto, de pe planul vertical paralel cu planul longitudinal median al vehiculului pentru care a fost proiectat parbrizul, trecând prin axa coloanei de direcție;

9.2.5.2.2.   linia dreaptă, OQ, care este linia orizontală dreaptă care trece prin punctul de referință vizual, perpendiculară pe planul longitudinal median al vehiculului;

9.2.5.2.3.   zona I este zona de pe parbriz determinată de intersecția acestuia cu cele 4 planuri definite mai jos:

| Pl | — | un plan vertical care trece prin O și formează un unghi de 15° în stânga planului longitudinal median al vehiculului; |
| --- | --- | --- |
| P2 | — | un plan vertical simetric cu P1, față de planul longitudinal median al vehiculului.
  Dacă acest lucru nu este posibil (de exemplu, în absența unui plan longitudinal median simetric), P2 este planul simetric cu P1 față de planul longitudinal al vehiculului care trece prin punctul 0; |
| P3 | — | un plan care trece prin linia dreaptă OQ și formează un unghi de 10° deasupra planului orizontal; |
| P4 | — | un plan care trece prin linia dreaptă OQ și formează un unghi de 8° sub planul orizontal. |

Pl

—

un plan vertical care trece prin O și formează un unghi de 15° în stânga planului longitudinal median al vehiculului;

P2

—

un plan vertical simetric cu P1, față de planul longitudinal median al vehiculului.

Dacă acest lucru nu este posibil (de exemplu, în absența unui plan longitudinal median simetric), P2 este planul simetric cu P1 față de planul longitudinal al vehiculului care trece prin punctul 0;

P3

—

un plan care trece prin linia dreaptă OQ și formează un unghi de 10° deasupra planului orizontal;

P4

—

un plan care trece prin linia dreaptă OQ și formează un unghi de 8° sub planul orizontal.

9.2.5.3.   În cazul tractoarelor agricole și forestiere și al vehiculelor pentru construcții la care nu este posibilă determinarea zonei I, zona I' constă în întreaga suprafață a parbrizului.

9.2.6.   Interpretarea rezultatelor

Un tip de parbriz este considerat satisfăcător în ceea ce privește distorsiunile optice dacă, la cele patru eșantioane puse la dispoziție pentru încercare, distorsiunea optică nu depășește valorile pentru fiecare zonă sau suprafață de încercare indicate mai jos.

| Categorie vehicul | Zonă | Valori maxime ale distorsiunii optice |
| --- | --- | --- |
| M1 și N1 | A – extins conform punctului 9.2.2.1 | 2' de arc |
| B – redus conform punctului 2.4 din anexa 18 | 6' de arc |
| Categorii M și N, altele decât M1 | I | 2' de arc |
| Vehicule agricole etc. pentru care nu este posibil să se determine zona I | I' | 2' de arc |

Categorie vehicul

Zonă

Valori maxime ale distorsiunii optice

M1 și N1

A – extins conform punctului 9.2.2.1

2' de arc

B – redus conform punctului 2.4 din anexa 18

6' de arc

Categorii M și N, altele decât M1

I

2' de arc

Vehicule agricole etc. pentru care nu este posibil să se determine zona I

I'

2' de arc

9.2.6.1.   Nu se fac măsurători într-o zonă periferică de 25 mm în interiorul perimetrului proiectat al sticlei sau al oricărei suprafețe opacizante, cu condiția ca aceasta să nu atingă zona extinsă A sau zona I.

9.2.6.2.   În cazul tractoarelor agricole și forestiere și al vehiculelor pentru construcții, nu se fac măsurători într-o zonă periferică cu o lățime de 100 mm.

9.2.6.3.   În cazul parbrizelor divizate, nu se fac măsurători pe o porțiune cu lățimea de 35 mm, măsurată de la marginea parbrizului adiacentă cu linia de separație dintre diviziunile parbrizului.

9.2.6.4.   Este permisă o valoare minimă de 6' de arc pentru toate porțiunile din zona I sau zona A aflate într-o zonă periferică cu o lățime de 100 mm în interiorul perimetrului proiectat al sticlei.

9.2.6.5.   Sunt permise devieri ușoare de la cerințe în zona de încercare redusă B, astfel cum este definită la punctul 2.4 din anexa 18, dacă aceste devieri sunt localizate și înregistrate în raport.

9.3.   Încercarea în vederea separării imaginii secundare

9.3.1.   Domeniul de aplicare

Sunt recunoscute două metode de încercare:

| | încercarea cu țintă; și |
| --- | --- |

încercarea cu țintă; și

| | încercarea cu colimator. |
| --- | --- |

încercarea cu colimator.

Aceste metode de încercare pot fi folosite pentru obținerea omologării de tip pentru componente, controlul calității sau evaluarea produselor, după caz.

9.3.1.1.   Încercarea cu țintă

9.3.1.1.1.   Dispozitivul de încercare

Această metodă implică vizualizarea unei ținte iluminate prin geamul din sticlă securizată. Ținta poate fi concepută astfel încât încercarea poate fi efectuată după o metodă simplă de „trece, nu trece”.

Ținta trebuie, de preferință, să fie de unul dintre următoarele tipuri: fie

| (a) | o țintă circulară iluminată al cărei diametru exterior, D, subîntinde un unghi de n minute de arc la un punct situat la o distanță de x metri [figura 11(a)]; fie |
| --- | --- |

(a)

o țintă circulară iluminată al cărei diametru exterior, D, subîntinde un unghi de n minute de arc la un punct situat la o distanță de x metri [figura 11(a)]; fie

| (b) | o țintă circulară cu pată în mijloc, astfel dimensionată încât distanța D de la un punct de pe marginea petei până la cel mai apropiat punct de pe circumferința interioară subîntinde un unghi de n minute de arc la un punct situat la o distanță de x metri [figura 11(b)];
  n este valoarea limită a separării imaginii secundare;
  x este distanța de la geamul din sticlă securizată la țintă (cel puțin 7 m);
  D este dat de formula: D = x. tg n. |
| --- | --- |

(b)

o țintă circulară cu pată în mijloc, astfel dimensionată încât distanța D de la un punct de pe marginea petei până la cel mai apropiat punct de pe circumferința interioară subîntinde un unghi de n minute de arc la un punct situat la o distanță de x metri [figura 11(b)];

n este valoarea limită a separării imaginii secundare;

x este distanța de la geamul din sticlă securizată la țintă (cel puțin 7 m);

D este dat de formula: D = x. tg n.

Ținta luminoasă este alcătuită dintr-o casetă de lumină, având dimensiunile de aproximativ 300 mm × 300 mm × 150 mm, a cărei parte din față este construită din sticlă acoperită cu hârtie neagră și opacă sau vopsită cu vopsea neagră mată.

Cutia trebuie să fie luminată de o sursă luminoasă corespunzătoare. Se pot utiliza și alte forme de țintă, după cum este arătat în figura 14. Se poate înlocui sistemul țintă cu un sistem de proiecție, iar rezultatele se pot afișa pe un ecran.

9.3.1.1.2.   Procedura de încercare

Se montează parbrizul la unghiul de înclinare corespunzător, pe un suport astfel încât să fie posibilă observarea în planul orizontal care trece prin centrul țintei. Caseta de lumină trebuie privită într-o încăpere întunecoasă, dinspre fiecare latură a suprafeței examinate, în vederea detectării unor imagini secundare asociate cu ținta iluminată. Se rotește parbrizul pentru a se asigura că se păstrează direcția de observare corectă. Pentru a privi ținta se poate folosi un monoclu.

9.3.1.1.3.   Exprimarea rezultatelor

Se determină dacă:

folosind ținta (a) [figura 11(a)], imaginea primară și cea secundară ale țintei circulare sunt separate, respectiv dacă se depășește valoarea limită a lui n; sau

folosind ținta (b) [figura 11(b)], imaginea secundară a spotului depășește punctul de tangență din partea interioară a țintei circulare, respectiv dacă se depășește valoarea limită a lui n.

Figura 11

Dimensiunile țintelor

Image

Figura 12

Dispunerea aparatelor

Image

Figura 13

Dispozitiv pentru încercarea cu colimator

Image

9.3.1.2.   Încercarea cu colimator

Dacă este necesar, se aplică procedura descrisă la acest punct.

9.3.1.2.1.   Dispozitivul de încercare

Constă într-un colimator și un telescop și poate fi realizat conform figurii 13. Totuși, se poate folosi orice alt sistem optic echivalent.

9.3.1.2.2.   Procedura de încercare

Telescopul formează, la infinit, imaginea unui sistem în coordonate polare cu un punct luminos în centru (a se vedea figura 14).

În planul focal al telescopului de observare se amplasează un mic spot opac cu un diametru puțin mai mare decât cel al punctului strălucitor proiectat pe axa optică, eclipsând astfel punctul luminos.

Dacă o piesă de încercare, care prezintă o imagine secundară, este plasată între telescop și colimator, atunci apare un al doilea punct mai puțin luminos la o anumită distanță de centrul sistemului de coordonate polare. Separarea imaginii secundare se poate citi ca distanță între punctele văzute prin telescopul de observare (a se vedea figura 14). (Distanța dintre pata întunecată și punctul luminos din centrul sistemului de coordonate polare reprezintă deviația optică.)

9.3.1.2.3.   Exprimarea rezultatelor

Parbrizul este mai întâi examinat printr-o simplă tehnică de scanare pentru a stabili zona în care se produce cea mai puternică imagine secundară. Apoi, acea zonă se examinează cu ajutorul colimatorului, sub unghiul optim de incidență. Se măsoară separarea maximă a imaginii secundare.

9.3.1.3.   Direcția de observare în planul orizontal trebuie să fie menținută aproximativ perpendiculară față de urma parbrizului în acest plan.

9.3.2.   Măsurătorile se efectuează în zonele definite la punctul 9.2.2, în funcție de categoriile de vehicule.

9.3.2.1.   Tip de vehicul

Încercarea trebuie repetată dacă parbrizul respectiv se montează pe un tip de vehicul care are un câmp frontal de vizibilitate diferit de cel al vehiculului pentru care s-a omologat deja parbrizul respectiv.

9.3.3.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

9.3.3.1.   Natura materialului

| Sticlă (turnată) șlefuită | Sticlă flotată | Sticlă plană |
| --- | --- | --- |
| 1 | 1 | 2 |

Sticlă (turnată) șlefuită

Sticlă flotată

Sticlă plană

1

1

2

9.3.3.2.   Alte caracteristici secundare

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

9.3.4.   Numărul de parbrize

Se supun încercării patru parbrize.

Figura 14

Exemplu de observare prin metoda de încercare cu colimator

Image

9.3.5.   Interpretarea rezultatelor

Un tip de parbriz este considerat satisfăcător în ceea ce privește separarea imaginii secundare dacă, la cele patru parbrize puse la dispoziție pentru încercare, separarea imaginii secundare de cea primară nu depășește valorile maxime indicate mai jos pentru fiecare zonă sau suprafață de încercare.

| Categorie de vehicul | Zonă | Valori maxime ale distorsiunii optice |
| --- | --- | --- |
| M1 și N1 | A – extins conform punctului 9.2.2.1 | 15' de arc |
| B – redus conform punctului 2.4 din anexa 18 | 25' de arc |
| Categorii M și N, altele decât M1 | I | 15' de arc |
| Vehicule agricole etc. pentru care nu este posibil să se determine zona I | I' | 15' de arc |

Categorie de vehicul

Zonă

Valori maxime ale distorsiunii optice

M1 și N1

A – extins conform punctului 9.2.2.1

15' de arc

B – redus conform punctului 2.4 din anexa 18

25' de arc

Categorii M și N, altele decât M1

I

15' de arc

Vehicule agricole etc. pentru care nu este posibil să se determine zona I

I'

15' de arc

9.3.5.1.   Nu se fac măsurători într-o zonă periferică de 25 mm în interiorul perimetrului proiectat al sticlei sau al oricărei suprafețe opacizante, cu condiția ca aceasta să nu atingă zona extinsă A sau zona I.

9.3.5.2.   În cazul tractoarelor agricole și forestiere și al vehiculelor pentru construcții, nu se fac măsurători într-o zonă periferică cu o lățime de 100 mm.

9.3.5.3.   În cazul parbrizelor divizate, nu se fac măsurători pe o porțiune cu lățimea de 35 mm, măsurată de la marginea parbrizului adiacentă cu linia de separație dintre diviziunile parbrizului.

9.3.5.4.   Este permisă o valoare minimă de 25' de arc pentru toate porțiunile din zona I sau zona A aflate într-o zonă periferică cu o lățime de 100 mm în interiorul perimetrului proiectat al sticlei.

9.3.5.5.   Sunt permise devieri ușoare de la cerințe în zona de încercare redusă B, astfel cum este definită la punctul 2.4 din anexa 18, dacă aceste devieri sunt localizate și înregistrate în raport.

10.   ÎNCERCAREA COMPORTAMENTULUI LA ARDERE (REZISTENȚĂ LA FOC)

10.1.   Scopul și domeniul de aplicare

Această metodă permite determinarea ratei de ardere pe orizontală a materialelor folosite în compartimentul pentru pasageri al autovehiculelor (de exemplu, autoturisme, camioane, autoturisme break, autobuze) în urma expunerii la o flacără mică.

Această metodă permite încercarea, separat sau în combinație, a materialelor și componentelor echipamentului din interiorul vehiculului cu o grosime de până la 13 mm. Metoda este folosită pentru a aprecia uniformitatea lotului de fabricație în ceea ce privește comportamentul la ardere.

Din cauza diferențelor mari care există între situațiile reale (scopul utilizării vehiculului, condiții de utilizare, sursa de foc etc.) și cele teoretice, stabilite pentru condițiile de încercare menționate anterior, această metodă nu poate fi considerată adecvată pentru evaluarea precisă a caracteristicilor de ardere ale materialelor vehiculului.

10.2.   Definiții

10.2.1.   Rata de ardere: raportul dintre distanța arsă, măsurată conform acestei metode, și timpul necesar arderii acestei distanțe. Este exprimată în milimetri pe minut.

10.2.2.   Material compozit: un material compus din mai multe straturi de materiale, similare sau diferite, strâns îmbinate pe întreaga lor suprafață prin cimentare, metalizare, lipire, sudură etc.

Dacă mai multe materiale sunt îmbinate prin puncte de îmbinare (de exemplu, prin îmbinare, sudură cu curenți de înaltă frecvență, nituire), atunci, pentru a se permite pregătirea eșantioanelor individuale conform punctului 10.5, astfel de materiale nu sunt considerate materiale compozite.

10.2.3.   Parte expusă: partea care este orientată spre compartimentul pasagerilor atunci când materialul este instalat în vehicul.

10.3.   Principiul

Un eșantion se fixează în poziție orizontală într-un suport în formă de „U” și se expune timp de 15 secunde acțiunii unei flăcări de putere calorică mică, într-o cameră de ardere, flacăra acționând la capătul liber al eșantionului. Prin încercare se determină dacă și când se stinge flacăra sau timpul necesar flăcării să înainteze de-a lungul unei distanțe măsurate.

10.4.   Dispozitivul de încercare

10.4.1.   Camera de ardere (figura 15), de preferință din oțel inoxidabil, cu dimensiunile indicate în figura 16.

Partea frontală a camerei de ardere este prevăzută cu geam rezistent la ardere, care poate acoperi întreaga parte din față sau poate fi construit ca un panou de sticlă distinct.

Partea din spate este prevăzută cu orificii de ventilație, iar partea de sus cu fante de ventilație de jur împrejur. Camera de ardere se așază pe 4 suporți de 10 mm înălțime. Pe una dintre laturi, camera poate avea un orificiu de acces pentru introducerea suportului de eșantion împreună cu eșantionul; pe cealaltă latură, o deschizătură care lasă să treacă țeava de introducere a gazului. Materia arsă este strânsă într-o cuvă (figura 17) plasată pe fundul camerei între fantele de ventilație, fără să le acopere.

Figura 15

Exemplu de cameră de ardere cu porteșantion și cuvă

Image

10.4.2.   Suportul pentru eșantioane, constând în două plăci de metal în formă de U sau cadre dintr-un material anticoroziv. Dimensiunile sunt indicate în figura 18.

Placa inferioară este prevăzută cu știfturi, iar cea superioară cu orificii corespunzătoare, pentru fixarea solidă a eșantionului. Știfturile servesc și ca puncte de măsurare la începutul și la sfârșitul distanței de ardere.

Se furnizează un suport sub formă de fire metalice rezistente la căldură, cu secțiune de 0,25 mm, ce se înfășoară în jurul părții inferioare a cadrului în formă de „U” la distanțe de 25 mm (a se vedea figura 19).

Partea inferioară a eșantionului trebuie să se situeze la o distanță de 178 mm deasupra plăcii de fund. Distanța dintre marginea din față a porteșantionului și extremitatea camerei trebuie să fie de 22 mm; distanța dintre laturile longitudinale ale suportului eșantionului și laturile camerei trebuie să fie de 50 mm (toate dimensiunile sunt interioare). (A se vedea figurile 15 și 16.)

10.4.3.   Arzător cu gaz

Sursa de flacără mică este reprezentată printr-un bec Bunsen cu diametrul interior de 9,5 mm. Acesta se amplasează în spațiul de efectuare a încercării astfel încât centrul ștuțului de ardere să fie la o distanță de 19 mm de centrul marginii inferioare a capătului liber al eșantionului (a se vedea figura 16).

10.4.4.   Gazul folosit pentru încercare

Gazul care alimentează arzătorul trebuie să aibă o capacitate calorică de aproximativ 38 MJ/m3 (de exemplu, gazul natural).

10.4.5.   Pieptenele metalic trebuie să aibă cel puțin 110 mm lungime, cu 7 sau 8 dinți rotunjiți per 25 mm.

Figura 16

Exemplu de cameră de ardere

Image

Figura 17

Cuvă tipică

Image

Figura 18

Exemplu de porteșantion

Image

Figura 19

Exemplu de secțiune a cadrului în formă de U, partea inferioară prevăzută pentru echipamentul cu suport din fire

Image

10.4.6.   Cronometru cu precizie de 0,5 sec.

10.4.7.   Hotă

Camera de ardere poate fi plasată într-o hotă de tiraj, cu condiția ca volumul intern al hotei de tiraj să fie mai mare de cel puțin 20 de ori, dar nu mai mult de 110 ori, decât volumul camerei de ardere și cu condiția ca înălțimea, lățimea sau lungimea acestei hote, luate separat, să nu fie mai mari de peste două ori și jumătate decât oricare dintre celelalte două dimensiuni.

Înainte de efectuarea încercării, se măsoară viteza verticală a curentului de aer la trecerea prin hota de tiraj, la o distanță de 100 mm de la intrarea și de la ieșirea din camera de ardere. Ea trebuie să fie situată între 0,10 și 0,30 m/s, în măsură să evite orice disconfort al operatorului din cauza produșilor de ardere. Se poate folosi și o hotă de tiraj cu ventilație naturală și viteză a curentului de aer adecvată.

10.5.   Eșantioane

10.5.1.   Formă și dimensiuni

Forma și dimensiunile eșantionului sunt precizate în figura 20. Grosimea eșantionului corespunde grosimii produsului ce urmează a fi încercat. Ea nu trebuie, totuși, să depășească 13 mm. Secțiunea eșantionului trebuie să fie constantă pe toată lungimea sa atunci când prelevarea eșantionului permite acest lucru. Dacă forma și dimensiunile unui produs nu permit prelevarea de eșantioane de mărimea menționată, atunci se respectă următoarele dimensiuni minime:

| (a) | pentru eșantioane cu o lățime cuprinsă între 3 și 60 mm, lungimea trebuie să fie de 356 mm. În acest caz, materialul este supus încercării pe întreaga lățime a produsului; |
| --- | --- |

(a)

pentru eșantioane cu o lățime cuprinsă între 3 și 60 mm, lungimea trebuie să fie de 356 mm. În acest caz, materialul este supus încercării pe întreaga lățime a produsului;

| (b) | pentru eșantioane cu o lățime cuprinsă între 60 și 100 mm, lungimea trebuie să fie de cel puțin 138 mm. În acest caz, distanța potențială de ardere corespunde lungimii eșantionului, iar măsurătorile încep de la primul punct de măsurare; |
| --- | --- |

(b)

pentru eșantioane cu o lățime cuprinsă între 60 și 100 mm, lungimea trebuie să fie de cel puțin 138 mm. În acest caz, distanța potențială de ardere corespunde lungimii eșantionului, iar măsurătorile încep de la primul punct de măsurare;

| (c) | eșantioanele care au mai puțin de 60 mm lățime și 356 mm lungime și eșantioanele cu lățime între 60 și 100 mm și lungime mai mică de 138 mm nu pot fi supuse încercării conform acestei metode, la fel ca eșantioanele cu o lățime mai mică de 3 mm. |
| --- | --- |

(c)

eșantioanele care au mai puțin de 60 mm lățime și 356 mm lungime și eșantioanele cu lățime între 60 și 100 mm și lungime mai mică de 138 mm nu pot fi supuse încercării conform acestei metode, la fel ca eșantioanele cu o lățime mai mică de 3 mm.

Figura 20

Eșantion

Image

10.5.2.   Eșantionarea

Trebuie prelevate cel puțin cinci eșantioane din materialul prevăzut pentru încercare. Pentru materialele care au rate de ardere diferite în funcție de direcția de ardere a materialului (determinată prin încercări preliminare), eșantioanele trebuie luate și puse în dispozitivul de încercare în așa fel încât să se poată măsura cea mai mare rată de ardere.

Dacă materialul pus la dispoziție are lățimi fixe, se va tăia un segment cu o lungime de aproximativ 500 mm, pe toată lățimea materialului. Din acest segment tăiat se vor preleva eșantioane la o distanță de cel puțin de 100 mm de la marginea materialului și la distanțe egale.

Eșantioanele trebuie să fie prelevate în același mod din produsele finite atunci când forma produsului o permite. Dacă grosimea produsului este mai mare de 13 mm, aceasta se reduce la 13 mm printr-un proces mecanic aplicat unei laturi care nu afectează compartimentul pasagerului.

Materialele compozite (punctul 10.2.2) trebuie încercate ca și cum ar fi omogene.

În cazul materialelor alcătuite din straturi suprapuse cu compoziții diferite și care nu sunt materiale compozite, toate straturile de materiale situate în limita lățimii de 13 mm de la suprafață și orientate cu fața către interiorul compartimentului pasagerului sunt încercate individual.

10.5.3.   Aclimatizarea

Imediat înainte de a fi supuse încercării, eșantioanele sunt supuse unui proces de aclimatizare timp de cel puțin 24 de ore, dar nu mai mult de 7 zile, la o temperatură de 23 °C ± 2 °C și o umiditate relativă de 50 ± 5 %.

10.6.   Procedura de încercare

10.6.1.   Se așază eșantioanele cu suprafețe plușate sau tapisate pe o suprafață plană și se periază de două ori în sensul invers al firelor (punctul 10.4.5).

10.6.2.   Se așază eșantionul pe suportul metalic (punctul 10.4.2) cu fața care trebuie expusă orientată în jos, către flacără.

10.6.3.   Se reglează flacăra gazului la o înălțime de 38 mm, folosind marcajul din camera de ardere, arzătorul având ștuțul de aspirație a aerului închis. Flacăra trebuie să ardă cel puțin un minut pentru stabilizare, înainte de începerea încercărilor.

10.6.4.   Se împinge suportul în camera de ardere astfel încât capătul eșantionului să fie expus flăcării, iar după 15 secunde se oprește gazul.

10.6.5.   Măsurarea timpului de ardere începe din momentul în care baza flăcării trece de primul punct de măsurare. Se va observa propagarea flăcării pe latura (superioară sau inferioară) care arde mai repede.

10.6.6.   Măsurarea timpului de ardere se încheie atunci când flacăra ajunge la ultimul punct de măsurare sau când flacăra se stinge înainte de a ajunge în acel punct. Dacă flacăra nu ajunge la ultimul punct de măsurare, se măsoară distanța arsă până la punctul în dreptul căruia s-a stins flacăra. Distanța arsă reprezintă porțiunea din eșantion distrusă prin ardere, în exterior sau în interior.

10.6.7.   Dacă eșantionul nu ia foc sau nu arde continuu după ce s-a stins arzătorul sau dacă flacăra se stinge înainte de a ajunge la primul punct de măsurare și nu se poate măsura timpul de ardere, în raportul de încercare se notează că arderea este de 0 mm/min.

10.6.8.   La efectuarea sau la repetarea mai multor serii de încercări, înaintea de începerea oricărei încercări, asigurați-vă că temperatura în camera de ardere, respectiv temperatura suportului pentru eșantioane nu depășește 30 °C.

10.7.   Calcularea

Rata de ardere, B, în milimetri pe minut, este dată de formula:

Formula;

unde

| | s este distanța arsă, în milimetri; |
| --- | --- |

s este distanța arsă, în milimetri;

| | t este timpul, în secunde, necesar arderii distanței s. |
| --- | --- |

t este timpul, în secunde, necesar arderii distanței s.

10.8.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

10.9.   Interpretarea rezultatelor

10.9.1.   Se consideră că geamurile din sticlă securizată cu acoperire din plastic (punctul 2.4 din prezentul regulament) sau cu acoperire plastic multistrat (punctul 2.5 din prezentul regulament) sunt satisfăcătoare din punctul de vedere al rezistenței la ardere dacă rata de ardere nu depășește 90 mm/minut.

10.9.2.   Geamurile din plastic rigid (punctul 2.6.1 din prezentul regulament), geamurile din plastic flexibil (punctul 2.6.2 din prezentul regulament) și unitățile cu vitraj multiplu din plastic rigid sunt satisfăcătoare din punctul de vedere al rezistenței la ardere dacă rata de ardere nu depășește 110 mm/minut.

11.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA AGENȚI CHIMICI

11.1.   Agenți chimici utilizați:

11.1.1.   soluții de săpun nonabrazive: în concentrație de 1 % din masă oleat de potasiu în apă deionizată;

11.1.2.   produse de curățare a geamurilor: soluție apoasă de izopropanol și dipropilenol, glicol, monometileter, fiecare într-o concentrație de 5 % până la 10 %, și de hidroxid de amoniu într-o concentrație de 1 % până la 5 %;

11.1.3.   alcool denaturat nediluat: o parte de alcool metilic la zece părți de alcool etilic;

11.1.4.   benzină sau echivalent benzină: un amestec de 50 % toluen, 30 % 2,2,4-trimetilpentan, 15 % 2,2,4-trimetil-1-pentan și 5 % alcool etilic:

NB: Compoziția benzinei utilizate se înregistrează în raportul de încercare;

11.1.5.   petrol lampant: amestec de 50 % n-octan și 50 % n-decan.

11.2.   Metoda de încercare

11.2.1.   Încercarea de imersiune

Patru eșantioane de 180 mm × 25 mm sunt încercate cu fiecare dintre agenții chimici menționați la punctul 11.1, pentru fiecare încercare și produs de curățare folosindu-se o altă piesă de încercare.

Înainte de fiecare încercare, eșantioanele se curăță în conformitate cu instrucțiunile producătorului și se aclimatizează 48 de ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C și o umiditate relativă de 50 ± 5 %. Aceste condiții trebuie menținute pe durata încercărilor.

Eșantioanele se introduc complet în lichidul de încercare timp de un minut și se usucă imediat cu o cârpă de bumbac curată, absorbantă.

11.2.2.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea stratului intermediar din plastic sau de protecție | 2 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea stratului intermediar din plastic sau de protecție

2

2

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

11.2.3.   Interpretarea rezultatelor

11.2.3.1.   Încercarea de rezistență la agenți chimici este considerată satisfăcătoare dacă eșantioanele nu suferă modificări de textură, grosime, fisuri sau pierderea aparentă a transparenței.

11.2.3.2.   Un set de eșantioane este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării de rezistență la agenți chimici în cazul în care cel puțin trei din cele patru încercări efectuate cu fiecare produs chimic au dus la un rezultat pozitiv.

11.2.4.   Procedura de încercare sub sarcină

11.2.4.1.   Eșantionul se sprijină simplu în poziție orizontală, având un suport de sprijin fix la un capăt, astfel încât întreaga lățime a eșantionului să fie susținută de un pivot aflat la o distanță de 51 mm de suportul fix. Se suspendă o greutate de capătul liber al eșantionului de încercare, la o distanță de 102 mm de pivot, conform figurii 21 de mai jos:

Figura 21

Metoda de aranjare a eșantionului de încercare

Image

11.2.4.2.   Masa greutății trebuie să fie 28,7. t2 g, unde t reprezintă grosimea în mm a eșantionului de încercare. Sarcina exercitată asupra fibrelor exterioare ale eșantionului de încercare este de aproximativ 6,9 MPa.

| Exemplu: | În cazul unui eșantion de încercare cu o grosime de 3 mm, amplasat orizontal între o margine fixă orientată în jos și marginea unui pivot orientată în sus, separate de o distanță de 51 mm, sarcina aplicată în direcție descendentă la o distanță de 102 mm de pivot trebuie să fie de 258 g. |
| --- | --- |

Exemplu:

În cazul unui eșantion de încercare cu o grosime de 3 mm, amplasat orizontal între o margine fixă orientată în jos și marginea unui pivot orientată în sus, separate de o distanță de 51 mm, sarcina aplicată în direcție descendentă la o distanță de 102 mm de pivot trebuie să fie de 258 g.

11.2.4.3.   În timp ce eșantionul de încercare este supus sarcinii, se aplică unul dintre agenții chimici utilizați pentru încercări pe suprafața sa superioară, deasupra punctului de sprijin al pivotului. Agentul chimic se aplică cu o pensulă moale, cu o lățime de 13 mm, udată înainte de fiecare aplicare. Sunt necesare 10 aplicări individuale pe întreaga lățime a eșantionului de încercare, la intervale de o secundă, evitându-se capătul și marginile (a se vedea figura 22).

Figura 22

Metodă de aplicare a agenților chimici pe eșantionul de încercare

Image

11.2.5.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea stratului de protecție din plastic sau a geamului din plastic | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea stratului de protecție din plastic sau a geamului din plastic

1

2

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

11.2.6.   Interpretarea rezultatelor

11.2.6.1.   Încercarea de rezistență la agenți chimici este considerată satisfăcătoare dacă eșantionul nu suferă modificări de textură, grosime, fisuri sau pierderea aparentă a transparenței.

11.2.6.2.   Un set de eșantioane este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării de rezistență la agenți chimici dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele condiții:

| 11.2.6.2.1. | rezultatele tuturor încercărilor sunt satisfăcătoare; |
| --- | --- |

11.2.6.2.1.

rezultatele tuturor încercărilor sunt satisfăcătoare;

| 11.2.6.2.2. | rezultatele unei încercări sunt nesatisfăcătoare, dar rezultatul este satisfăcător la o următoare serie de încercări efectuate asupra unui nou set de eșantioane. |
| --- | --- |

11.2.6.2.2.

rezultatele unei încercări sunt nesatisfăcătoare, dar rezultatul este satisfăcător la o următoare serie de încercări efectuate asupra unui nou set de eșantioane.

12.   ÎNCERCAREA DE FLEXIBILITATE ȘI ÎNCERCAREA LA ÎNDOIRE

12.1.   Domeniul de aplicare

Prin această încercare se stabilește dacă un anumit material plastic poate fi clasificat ca plastic rigid sau plastic flexibil.

12.2.   Metoda de încercare

Din materialul cu grosime nominală se decupează un eșantion plat, de formă dreptunghiulară, cu o lungime de 300 mm și o lățime de 25 mm, care se imobilizează cu ajutorul unui dispozitiv de fixare, astfel încât 275 mm din lungimea eșantionului să depășească dispozitivul. Acest capăt liber se sprijină orizontal, cu un suport adecvat, până la începerea încercării. După 60 de secunde de la îndepărtarea acestui suport, devierea capătului liber se măsoară în mm. Dacă devierea depășește 50 mm, se efectuează ulterior o încercare de îndoire la 180°. Eșantionul se pliază, apoi se îndoaie în jurul unei piese din tablă cu o grosime de 0,5 mm, astfel încât să se lipească de ambele părți ale acesteia.

12.3.   Condiții de încercare

Temperatura: 20 °C ± 2 °C

Umiditatea relativă: 60 ± 5 %

12.4.   Cerințe

Devierea verticală trebuie să depășească 50 mm în cazul plasticului flexibil, iar materialul nu trebuie să prezinte urme de rupere în zona de curbare după 10 secunde de la o îndoire la 180° (a se vedea figura 23).

13.   ÎNCERCAREA DE TĂIERE ÎNCRUCIȘATĂ

13.1.   Domeniul de aplicare

Această încercare reprezintă o metodă simplă de determinare a gradului de aderare al placărilor la stratul de bază. Cu această ocazie pot fi evaluate friabilitatea și alte caracteristici de duritate.

13.2.   Dispozitivul de încercare

Dispozitiv tăietor cu 6 lame amplasate la distanță de 1 mm între ele. Lupă cu factor de mărire 2x, pentru examinarea eșantionului tăiat (a se vedea figura 24).

Figura 23

Condițiile de efectuare a încercării de flexibilitate

Image

Figura 24

Dispozitiv cu șase lame

Image

13.3.   Metoda de încercare

Stratul protector se incizează până se atinge stratul de bază, sub forma unui model cu 6 tăieturi, iar perpendicular pe acest model se incizează un model similar, formându-se astfel o grilă (caroiaj) cu 25 de pătrate (incizii sub formă de grilă).

Dispozitivul de tăiere se deplasează cu o viteză constantă între 2-5 cm/sec., astfel încât inciziile să atingă suprafața de bază, dar fără a penetra prea profund.

Incizarea se efectuează astfel încât cele două capete de la marginile aparatului să atingă suprafața în mod uniform. După încheierea încercării, inciziile se examinează cu o lupă pentru a se verifica dacă au atins suprafața de bază. Încercarea se desfășoară în cel puțin două locuri diferite de pe eșantion. După efectuarea inciziilor, acestea sunt curățate în ambele diagonale, prin 5 mișcări ușoare cu o perie având fibre din poliamide.

13.4.   Interpretarea rezultatelor

Inciziile sub formă de grilă se examinează cu o lupă. Dacă marginile incizate sunt perfect netede, fără desprinderea stratului protector, li se atribuie o valoare de tăiere încrucișată Gt0. Dacă se observă fragmente mici desprinse de la intersecția inciziilor, iar zonele expuse totalizează aproximativ 5 % din suprafața grilei, valoarea devine Gt1.

Zonele expuse mai extinse se clasifică într-un interval cuprins între Gt2 și Gt5.

| Valoare de tăiere încrucișată | Zona expusă de pe suprafața grilei |
| --- | --- |
| Gt2 | între 5 și 15 % |
| Gt3 | între 15 și 35 % |
| Gt4 | între 35 și 65 % |
| Gt5 | peste 65 % |

Valoare de tăiere încrucișată

Zona expusă de pe suprafața grilei

Gt2

între 5 și 15 %

Gt3

între 15 și 35 %

Gt4

între 35 și 65 %

Gt5

peste 65 %

---

(1)  Un dispozitiv de abraziune adecvat este furnizat de Teledyne Taber (S.U.A.).

(2)  Discuri abrazive adecvate se pot obține de la Teledyne Taber (S.U.A.).

(3)  De exemplu, seriile Atlas Ci, Heraeus Xenotest sau Suga WEL-X.

(4)  De exemplu, Corning 7740 Pyrex sau Heraeus Suprax.

(5)  Se consideră ultraviolete totale toate razele având o lungime de undă sub 400 nm.

(6)  Comisia Internațională pentru Iluminat.

(7)  Astfel cum sunt definite în anexa 7 la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3) (documentul TRANS/WP.29/78/Rev.2, punctul 2).

---

ANEXA 4

PARBRIZE DIN STICLĂ SECURIZATĂ MONOSTRAT

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că parbrizele din sticlă securizată monostrat aparțin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

| 1.1. | Caracteristicile principale sunt următoarele:






  1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- | --- |

1.1.

Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | formă și dimensiuni.
  Parbrizele din sticlă securizată monostrat sunt considerate ca aparținând uneia dintre cele două grupe în funcție de caracteristicile de fragmentare sau de proprietățile mecanice:






  1.1.2.1. | parbrize plate; și |
| --- | --- | --- |

1.1.2.

formă și dimensiuni.

Parbrizele din sticlă securizată monostrat sunt considerate ca aparținând uneia dintre cele două grupe în funcție de caracteristicile de fragmentare sau de proprietățile mecanice:

1.1.2.1.

parbrize plate; și

| 1.1.2.2. | parbrize curbate; |
| --- | --- |

1.1.2.2.

parbrize curbate;

| 1.1.3. | categoria de grosime care se încadrează în grosimea nominală „e” (se acceptă o toleranță de fabricație de ± 2 mm):






  Categoria I | e ≤ 4,5 mm; |
| --- | --- | --- |
| Categoria II | 4,5 mm < e ≤ 5,5 mm; |
| Categoria III | 5,5 mm < e ≤ 6,5 mm; |
| Categoria IV | 6,5 mm < e. |

1.1.3.

categoria de grosime care se încadrează în grosimea nominală „e” (se acceptă o toleranță de fabricație de ± 2 mm):

Categoria I

e ≤ 4,5 mm;

Categoria II

4,5 mm < e ≤ 5,5 mm;

Categoria III

5,5 mm < e ≤ 6,5 mm;

Categoria IV

6,5 mm < e.

| 1.2. | Caracteristicile secundare sunt următoarele:






  1.2.1. | natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, sticlă flotată, sticlă plană]; |
| --- | --- | --- |

1.2.

Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.

natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, sticlă flotată, sticlă plană];

| 1.2.2. | culoare (incoloră sau colorată); |
| --- | --- |

1.2.2.

culoare (incoloră sau colorată);

| 1.2.3. | cu sau fără conductori încorporați; |
| --- | --- |

1.2.3.

cu sau fără conductori încorporați;

| 1.2.4. | cu sau fără suprafețe opacizante. |
| --- | --- |

1.2.4.

cu sau fără suprafețe opacizante.

2.   ÎNCERCAREA DE FRAGMENTARE

2.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| 2.1.1. | Se ia în considerare numai natura materialului. |
| --- | --- |

2.1.1.

Se ia în considerare numai natura materialului.

| 2.1.2. | Se consideră că sticla flotată și sticla plană au același indice de dificultate. |
| --- | --- |

2.1.2.

Se consideră că sticla flotată și sticla plană au același indice de dificultate.

| 2.1.3. | Încercarea de fragmentare se repetă dacă se trece de la sticlă (turnată) șlefuită la sticlă flotată sau plană și invers. |
| --- | --- |

2.1.3.

Încercarea de fragmentare se repetă dacă se trece de la sticlă (turnată) șlefuită la sticlă flotată sau plană și invers.

2.2.   Numărul de piese de încercare

Se încearcă 6 piese de încercare prelevate din geamurile cu cea mai mare suprafață desfășurată și 6 eșantioane din geamurile cu cea mai mică suprafață desfășurată, selectate în conformitate cu dispozițiile din anexa 13.

2.3.   Zone diferite din geam

Un parbriz din sticlă securizată monostrat cuprinde două zone principale „FI” și „FII”, acesta poate să cuprindă și o zonă intermediară „FIII”. Aceste zone sunt definite mai jos.

| 2.3.1. | Zone FI | : | zona „FI” este zona periferică de fragmentare fină, de cel puțin 7 cm lățime de jur împrejurul marginii parbrizului și care include o bandă exterioară de 2 cm lățime care nu se supune evaluărilor. |
| --- | --- | --- | --- |

2.3.1.

Zone FI

:

zona „FI” este zona periferică de fragmentare fină, de cel puțin 7 cm lățime de jur împrejurul marginii parbrizului și care include o bandă exterioară de 2 cm lățime care nu se supune evaluărilor.

| 2.3.2. | Zona FII | : | zona „FII” este zona de vizibilitate, cu fragmentare variabilă, care cuprinde întotdeauna o porțiune dreptunghiulară cu înălțime de cel puțin 20 cm și lățime de 50 cm. |
| --- | --- | --- | --- |

2.3.2.

Zona FII

:

zona „FII” este zona de vizibilitate, cu fragmentare variabilă, care cuprinde întotdeauna o porțiune dreptunghiulară cu înălțime de cel puțin 20 cm și lățime de 50 cm.

| 2.3.2.1. | În cazul vehiculelor din categoria M1, centrul dreptunghiului se află în interiorul unui cerc cu raza de 10 cm, cu centrul în proiecția mijlocului segmentului V1-V2. |
| --- | --- |

2.3.2.1.

În cazul vehiculelor din categoria M1, centrul dreptunghiului se află în interiorul unui cerc cu raza de 10 cm, cu centrul în proiecția mijlocului segmentului V1-V2.

| 2.3.2.2. | În cazul vehiculelor din categoriile M și N, altele decât M1, centrul dreptunghiului se află în interiorul unui cerc cu raza de 10 cm, cu centrul în proiecția punctului 0. |
| --- | --- |

2.3.2.2.

În cazul vehiculelor din categoriile M și N, altele decât M1, centrul dreptunghiului se află în interiorul unui cerc cu raza de 10 cm, cu centrul în proiecția punctului 0.

| 2.3.2.3. | În cazul tractoarelor agricole și forestiere și al vehiculelor pentru construcții, poziția zonei de vizibilitate se indică în raportul de încercări. |
| --- | --- |

2.3.2.3.

În cazul tractoarelor agricole și forestiere și al vehiculelor pentru construcții, poziția zonei de vizibilitate se indică în raportul de încercări.

| 2.3.2.4. | Înălțimea dreptunghiului menționat anterior poate fi redusă la 15 cm pentru parbrizele care au o înălțime mai mică de 44 cm. |
| --- | --- |

2.3.2.4.

Înălțimea dreptunghiului menționat anterior poate fi redusă la 15 cm pentru parbrizele care au o înălțime mai mică de 44 cm.

| 2.3.3. | Zona FIII | : | zona „FIII” este zona intermediară între zonele „FI” și „FII”, cu o lățime maximă de 5 cm. |
| --- | --- | --- | --- |

2.3.3.

Zona FIII

:

zona „FIII” este zona intermediară între zonele „FI” și „FII”, cu o lățime maximă de 5 cm.

2.4.   Metoda de încercare

Metoda utilizată este cea descrisă la punctul 1 din anexa 3.

2.5.   Puncte de impact (a se vedea figura 2 din anexa 17)

| 2.5.1. | Punctele de impact sunt alese după cum urmează:







  Punctul 1 | : | în partea centrală a zonei „FII”, fie în porțiunea de solicitare maximă, fie în cea de solicitare minimă; |
| --- | --- | --- | --- |
| Punctul 2 | : | în zona „FIII”, cât se poate de aproape de planul vertical de simetrie al zonei „FII”; |
| Punctele 3 și 3' | : | la 3 cm de la marginea unei mediane a eșantionului; dacă există un marcaj, unul dintre punctele de spargere va fi lângă marginea pe care se află marcajul, iar celălalt lângă marginea opusă; |
| Punctul 4 | : | acolo unde raza de curbură este cea mai mică pe linia mediană cea mai lungă; |
| Punctul 5 | : | la 3 cm de la marginea eșantionului în locul unde raza de curbură a marginii este cea mai mică, fie în dreapta, fie în stânga. |

2.5.1.

Punctele de impact sunt alese după cum urmează:

Punctul 1

:

în partea centrală a zonei „FII”, fie în porțiunea de solicitare maximă, fie în cea de solicitare minimă;

Punctul 2

:

în zona „FIII”, cât se poate de aproape de planul vertical de simetrie al zonei „FII”;

Punctele 3 și 3'

:

la 3 cm de la marginea unei mediane a eșantionului; dacă există un marcaj, unul dintre punctele de spargere va fi lângă marginea pe care se află marcajul, iar celălalt lângă marginea opusă;

Punctul 4

:

acolo unde raza de curbură este cea mai mică pe linia mediană cea mai lungă;

Punctul 5

:

la 3 cm de la marginea eșantionului în locul unde raza de curbură a marginii este cea mai mică, fie în dreapta, fie în stânga.

| 2.5.2. | Încercarea de fragmentare se efectuează în fiecare dintre punctele 1, 2, 3, 3′, 4 și 5. |
| --- | --- |

2.5.2.

Încercarea de fragmentare se efectuează în fiecare dintre punctele 1, 2, 3, 3′, 4 și 5.

2.6.   Interpretarea rezultatelor

| 2.6.1. | Rezultatul unei încercări este considerat satisfăcător dacă încercarea de fragmentare îndeplinește toate condițiile conform punctelor 2.6.1.1, 2.6.1.2 și 2.6.1.3 prezentate mai jos.






  2.6.1.1. | Zona FI






  2.6.1.1.1. | Numărul de fragmentări pe orice porțiune de 5 cm × 5 cm2 nu este mai mic de 40, dar nici mai mare de 350, însă dacă numărul este mai mic de 40 și dacă pe orice porțiune de 10 cm × 10 cm2 care cuprinde porțiunea de 5 cm × 5 cm2 numărul de fragmente nu este mai mic de 160, atunci parbrizul este considerat acceptabil. |
| --- | --- | --- | --- |

2.6.1.

Rezultatul unei încercări este considerat satisfăcător dacă încercarea de fragmentare îndeplinește toate condițiile conform punctelor 2.6.1.1, 2.6.1.2 și 2.6.1.3 prezentate mai jos.

2.6.1.1.

Zona FI

2.6.1.1.1.

Numărul de fragmentări pe orice porțiune de 5 cm × 5 cm2 nu este mai mic de 40, dar nici mai mare de 350, însă dacă numărul este mai mic de 40 și dacă pe orice porțiune de 10 cm × 10 cm2 care cuprinde porțiunea de 5 cm × 5 cm2 numărul de fragmente nu este mai mic de 160, atunci parbrizul este considerat acceptabil.

| 2.6.1.1.2. | În sensul regulii de mai sus, un fragment de spargere care trece dincolo de o latură a pătratului se consideră ca fiind o jumătate de fragment. |
| --- | --- |

2.6.1.1.2.

În sensul regulii de mai sus, un fragment de spargere care trece dincolo de o latură a pătratului se consideră ca fiind o jumătate de fragment.

| 2.6.1.1.3. | Fragmentarea nu se încearcă pe o porțiune 2 cm din jurul marginii eșantionului, această porțiune reprezentând rama parbrizului, după cum nu se încearcă nici porțiunea de pe o rază de 7,5 cm de la punctul de impact. |
| --- | --- |

2.6.1.1.3.

Fragmentarea nu se încearcă pe o porțiune 2 cm din jurul marginii eșantionului, această porțiune reprezentând rama parbrizului, după cum nu se încearcă nici porțiunea de pe o rază de 7,5 cm de la punctul de impact.

| 2.6.1.1.4. | Se permite un număr maxim de trei fragmentări pe o suprafață de 3 cm2. Nu se permite existența a două astfel de fragmente în aceeași porțiune circulară cu diametrul de 10 cm. |
| --- | --- |

2.6.1.1.4.

Se permite un număr maxim de trei fragmentări pe o suprafață de 3 cm2. Nu se permite existența a două astfel de fragmente în aceeași porțiune circulară cu diametrul de 10 cm.

| 2.6.1.1.5. | Se permit fragmente alungite cu condiția ca muchiile lor să nu arate ca o lamă de cuțit și lungimea să nu depășească 7,5 cm, cu excepția cazurilor prevăzute la punctul 2.6.2.2. Dacă aceste fragmente alungite se extind până la marginea geamului, unghiul format de acestea cu marginea geamului nu trebuie să fie mai mare de 45°. |
| --- | --- |

2.6.1.1.5.

Se permit fragmente alungite cu condiția ca muchiile lor să nu arate ca o lamă de cuțit și lungimea să nu depășească 7,5 cm, cu excepția cazurilor prevăzute la punctul 2.6.2.2. Dacă aceste fragmente alungite se extind până la marginea geamului, unghiul format de acestea cu marginea geamului nu trebuie să fie mai mare de 45°.

| 2.6.1.2. | Zona FII:






  2.6.1.2.1. | Se verifică vizibilitatea reziduală după spargere pe suprafața rectangulară definită la punctul 2.3.2. În acest dreptunghi, suprafața totală cu fragmente mai mari de 2 cm2 trebuie să reprezinte minimum 15 % din aria dreptunghiului; cu toate acestea, pentru parbrize cu înălțimea mai mică de 44 cm sau al căror unghi de instalare este mai mic de 15° față de verticală, procentul de vizibilitate trebuie să fie egal cu cel puțin 10 % din suprafața respectivului dreptunghi. |
| --- | --- | --- |

2.6.1.2.

Zona FII:

2.6.1.2.1.

Se verifică vizibilitatea reziduală după spargere pe suprafața rectangulară definită la punctul 2.3.2. În acest dreptunghi, suprafața totală cu fragmente mai mari de 2 cm2 trebuie să reprezinte minimum 15 % din aria dreptunghiului; cu toate acestea, pentru parbrize cu înălțimea mai mică de 44 cm sau al căror unghi de instalare este mai mic de 15° față de verticală, procentul de vizibilitate trebuie să fie egal cu cel puțin 10 % din suprafața respectivului dreptunghi.

| 2.6.1.2.2. | Niciun fragment nu trebuie să aibă o suprafață mai mare de 16 cm2, cu excepția cazurilor prezentate la punctul 2.6.2.2. |
| --- | --- |

2.6.1.2.2.

Niciun fragment nu trebuie să aibă o suprafață mai mare de 16 cm2, cu excepția cazurilor prezentate la punctul 2.6.2.2.

| 2.6.1.2.3. | Pe o rază de 10 cm de la punctul de impact, dar numai în partea cercului cuprinsă în zona FII, se acceptă trei fragmente având o suprafață mai mare de 16 cm2, dar mai mică de 25 cm2 . |
| --- | --- |

2.6.1.2.3.

Pe o rază de 10 cm de la punctul de impact, dar numai în partea cercului cuprinsă în zona FII, se acceptă trei fragmente având o suprafață mai mare de 16 cm2, dar mai mică de 25 cm2 .

| 2.6.1.2.4. | Fragmentele trebuie să fie regulate ca formă și fără puncte ca cele descrise la punctul 2.6.1.2.4.1. Cu toate acestea, nu se acceptă mai mult de 10 fragmente neregulate pe o porțiune dreptunghiulară de 50 × 20 cm și nu mai mult de 25 de fragmente pe suprafața totală a parbrizului.
  Niciunul dintre aceste fragmente nu trebuie să prezinte un vârf cu lungime mai mare de 35 mm, măsurată în conformitate cu punctul 2.6.1.2.4.1.






  2.6.1.2.4.1. | Un fragment este considerat neregulat dacă nu poate fi înscris într-un cerc cu diametrul de 40 mm, dacă prezintă cel puțin un vârf cu o lungime de peste 15 mm, măsurată din capătul vârfului până la secțiunea a cărei lățime este egală cu grosimea geamului și dacă are unul sau mai multe vârfuri cu un unghi ascuțit mai mic de 40°. |
| --- | --- | --- |

2.6.1.2.4.

Fragmentele trebuie să fie regulate ca formă și fără puncte ca cele descrise la punctul 2.6.1.2.4.1. Cu toate acestea, nu se acceptă mai mult de 10 fragmente neregulate pe o porțiune dreptunghiulară de 50 × 20 cm și nu mai mult de 25 de fragmente pe suprafața totală a parbrizului.

Niciunul dintre aceste fragmente nu trebuie să prezinte un vârf cu lungime mai mare de 35 mm, măsurată în conformitate cu punctul 2.6.1.2.4.1.

2.6.1.2.4.1.

Un fragment este considerat neregulat dacă nu poate fi înscris într-un cerc cu diametrul de 40 mm, dacă prezintă cel puțin un vârf cu o lungime de peste 15 mm, măsurată din capătul vârfului până la secțiunea a cărei lățime este egală cu grosimea geamului și dacă are unul sau mai multe vârfuri cu un unghi ascuțit mai mic de 40°.

| 2.6.1.2.5. | Se acceptă fragmente de formă alungită în zona FII, cu condiția să nu depășească 10 cm lungime, cu excepția cazurilor descrise la punctul 2.6.2.2. |
| --- | --- |

2.6.1.2.5.

Se acceptă fragmente de formă alungită în zona FII, cu condiția să nu depășească 10 cm lungime, cu excepția cazurilor descrise la punctul 2.6.2.2.

| 2.6.1.3. | Zona FIII
  Fragmentările în această zonă trebuie să aibă caracteristicile intermediare între cele ale fragmentărilor acceptate pentru celelalte două zone învecinate (FI și FII). |
| --- | --- |

2.6.1.3.

Zona FIII

Fragmentările în această zonă trebuie să aibă caracteristicile intermediare între cele ale fragmentărilor acceptate pentru celelalte două zone învecinate (FI și FII).

| 2.6.2. | Un parbriz prezentat în vederea obținerii omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al fragmentării dacă este îndeplinită cel puțin una dintre următoarele condiții:






  2.6.2.1. | toate încercările efectuate folosind punctele de impact definite la 2.5.1 au rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- | --- |

2.6.2.

Un parbriz prezentat în vederea obținerii omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al fragmentării dacă este îndeplinită cel puțin una dintre următoarele condiții:

2.6.2.1.

toate încercările efectuate folosind punctele de impact definite la 2.5.1 au rezultate satisfăcătoare;

| 2.6.2.2. | dacă rezultatul uneia dintre încercările efectuate folosind punctele de impact prezentate la punctul 2.5.1 are un rezultat nesatisfăcător, ținând cont de abateri care nu depășesc următoarele limite:







  Zona FI | : | nu mai mult de cinci fragmente între 7,5 și 15 cm lungime; |
| --- | --- | --- | --- |
| Zona FII | : | nu mai mult de 3 fragmente pe o suprafață între 16 și 20 cm2, situate în zona din afara cercului cu o rază de 10 cm cu centrul în punctul de impact; |
| Zona FIII | : | nu mai mult de patru fragmente între 10 și 17,5 cm lungime, |

2.6.2.2.

dacă rezultatul uneia dintre încercările efectuate folosind punctele de impact prezentate la punctul 2.5.1 are un rezultat nesatisfăcător, ținând cont de abateri care nu depășesc următoarele limite:

Zona FI

:

nu mai mult de cinci fragmente între 7,5 și 15 cm lungime;

Zona FII

:

nu mai mult de 3 fragmente pe o suprafață între 16 și 20 cm2, situate în zona din afara cercului cu o rază de 10 cm cu centrul în punctul de impact;

Zona FIII

:

nu mai mult de patru fragmente între 10 și 17,5 cm lungime,

fragmentarea se repetă cu un nou eșantion care îndeplinește cerințele de la punctul 2.6.1 sau prezintă abateri cuprinse în limitele de mai sus;

| 2.6.2.3. | dacă două încercări dintre toate încercările efectuate care folosesc punctele de impact descrise la punctul 2.5.1 au rezultate nesatisfăcătoare, pentru abateri care nu depășesc limitele specificate la punctul 2.6.2.2 și dacă se efectuează alte încercări pe un nou set de eșantioane, conform cerințelor de la punctul 2.6.1, sau nu mai mult de două eșantioane din noul set care să prezinte abateri între limitele specificate la punctul 2.6.2.2. |
| --- | --- |

2.6.2.3.

dacă două încercări dintre toate încercările efectuate care folosesc punctele de impact descrise la punctul 2.5.1 au rezultate nesatisfăcătoare, pentru abateri care nu depășesc limitele specificate la punctul 2.6.2.2 și dacă se efectuează alte încercări pe un nou set de eșantioane, conform cerințelor de la punctul 2.6.1, sau nu mai mult de două eșantioane din noul set care să prezinte abateri între limitele specificate la punctul 2.6.2.2.

| 2.6.3. | Dacă se constată că se produc abaterile menționate mai sus, acestea vor fi notate în raportul de încercare, la care se atașează înregistrări permanente ale modelului de fragmentare al părților în cauză ale parbrizului. |
| --- | --- |

2.6.3.

Dacă se constată că se produc abaterile menționate mai sus, acestea vor fi notate în raportul de încercare, la care se atașează înregistrări permanente ale modelului de fragmentare al părților în cauză ale parbrizului.

3.   ÎNCERCAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de piese de încercare

| 3.2.1. | Pentru fiecare lot de parbrize din sticlă securizată monostrat sunt încercate 4 piese de încercare din geamurile cu cea mai mică suprafață desfășurată și 4 piese de încercare din geamurile cu cea mai mare suprafață desfășurată, toate cele 8 eșantioane fiind de același tip cu cele alese pentru încercarea de fragmentare (a se vedea punctul 2.2 de mai sus). |
| --- | --- |

3.2.1.

Pentru fiecare lot de parbrize din sticlă securizată monostrat sunt încercate 4 piese de încercare din geamurile cu cea mai mică suprafață desfășurată și 4 piese de încercare din geamurile cu cea mai mare suprafață desfășurată, toate cele 8 eșantioane fiind de același tip cu cele alese pentru încercarea de fragmentare (a se vedea punctul 2.2 de mai sus).

| 3.2.2. | Ca opțiune, la alegerea laboratorului care efectuează încercările, pentru fiecare categorie de grosime a parbrizelor se mai supun încercării 6 piese de încercare cu dimensiunile (1 100 mm × 500 mm) ± 5/2 mm. |
| --- | --- |

3.2.2.

Ca opțiune, la alegerea laboratorului care efectuează încercările, pentru fiecare categorie de grosime a parbrizelor se mai supun încercării 6 piese de încercare cu dimensiunile (1 100 mm × 500 mm) ± 5/2 mm.

3.3.   Metoda de încercare

| 3.3.1. | Metoda utilizată este cea descrisă la punctul 3.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

3.3.1.

Metoda utilizată este cea descrisă la punctul 3.1 din anexa 3.

| 3.3.2. | Înălțimea de cădere este de 1,5 m ± 0/5 mm. |
| --- | --- |

3.3.2.

Înălțimea de cădere este de 1,5 m ± 0/5 mm.

3.4.   Interpretarea rezultatelor

| 3.4.1. | Se consideră că rezultatul încercării este satisfăcător dacă parbrizul sau piesa de încercare se fragmentează. |
| --- | --- |

3.4.1.

Se consideră că rezultatul încercării este satisfăcător dacă parbrizul sau piesa de încercare se fragmentează.

| 3.4.2. | Un set de eșantioane prezentat pentru obținerea omologării de tip pentru componente este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu capul dacă este îndeplinită oricare dintre cele două condiții de mai jos:






  3.4.2.1. | rezultatele tuturor încercărilor sunt satisfăcătoare; |
| --- | --- | --- |

3.4.2.

Un set de eșantioane prezentat pentru obținerea omologării de tip pentru componente este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu capul dacă este îndeplinită oricare dintre cele două condiții de mai jos:

3.4.2.1.

rezultatele tuturor încercărilor sunt satisfăcătoare;

| 3.4.2.2. | o încercare a dat un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare a fost satisfăcător. |
| --- | --- |

3.4.2.2.

o încercare a dat un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare a fost satisfăcător.

4.   PROPRIETĂȚI OPTICE

Cerințele privind proprietățile optice, definite la punctul 9 din anexa 3, se aplică tuturor tipurilor de parbrize.

---

ANEXA 5

GEAMURI DIN STICLĂ UNIFORM SECURIZATĂ MONOSTRAT
   (1)

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că geamurile din sticlă uniform securizată monostrat aparțin unor tipuri diferite dacă diferă cel puțin prin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

| 1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- |

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | natura procesului de securizare (termic sau chimic); |
| --- | --- |

1.1.2.

natura procesului de securizare (termic sau chimic);

| 1.1.3. | categoria de formă; se disting două categorii:






  1.1.3.1. | geamuri plate din sticlă; |
| --- | --- | --- |

1.1.3.

categoria de formă; se disting două categorii:

1.1.3.1.

geamuri plate din sticlă;

| 1.1.3.2. | geamuri plate și curbate din sticlă; |
| --- | --- |

1.1.3.2.

geamuri plate și curbate din sticlă;

| 1.1.4. | categoria de grosime care se încadrează în grosimea nominală „e” (se acceptă o toleranță de fabricație de ± 0,2 mm):






  Categorie I | e ≤ 3,5 mm; |
| --- | --- | --- |
| Categorie II | 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm; |
| Categorie III | 4,5 mm < e ≤ 6,5 mm; |
| Categorie IV | 6,5 mm < e. |

1.1.4.

categoria de grosime care se încadrează în grosimea nominală „e” (se acceptă o toleranță de fabricație de ± 0,2 mm):

Categorie I

e ≤ 3,5 mm;

Categorie II

3,5 mm < e ≤ 4,5 mm;

Categorie III

4,5 mm < e ≤ 6,5 mm;

Categorie IV

6,5 mm < e.

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

| 1.2.1. | natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, sticlă flotată, sticlă plană]; |
| --- | --- |

1.2.1.

natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, sticlă flotată, sticlă plană];

| 1.2.2. | culoare (incoloră sau colorată); |
| --- | --- |

1.2.2.

culoare (incoloră sau colorată);

| 1.2.3. | cu sau fără conductori încorporați; |
| --- | --- |

1.2.3.

cu sau fără conductori încorporați;

| 1.2.4. | cu sau fără suprafețe opacizante. |
| --- | --- |

1.2.4.

cu sau fără suprafețe opacizante.

2.   ÎNCERCAREA DE FRAGMENTARE

2.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| Referință | Indice de dificultate |
| --- | --- |
| Sticlă turnată | 2 |
| Sticlă flotată | 1 |
| Sticlă plană | 1 |

Referință

Indice de dificultate

Sticlă turnată

2

Sticlă flotată

1

Sticlă plană

1

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

2.2.   Selectarea pieselor de încercare

2.2.1.   Piesele de încercare din fiecare categorie de formă și din fiecare categorie de grosime greu de produs se selectează pentru încercare în conformitate cu următoarele criterii:

| 2.2.1.1. | în cazul geamurilor plate din sticlă, se furnizează două seturi de piese de încercare care să corespundă:






  2.2.1.1.1. | geamurilor cu cea mai mare suprafață desfășurată; |
| --- | --- | --- |

2.2.1.1.

în cazul geamurilor plate din sticlă, se furnizează două seturi de piese de încercare care să corespundă:

2.2.1.1.1.

geamurilor cu cea mai mare suprafață desfășurată;

| 2.2.1.1.2. | celui mai mic unghi dintre două laturi adiacente; |
| --- | --- |

2.2.1.1.2.

celui mai mic unghi dintre două laturi adiacente;

| 2.2.1.2. | în cazul geamurilor plate și curbate se furnizează trei seturi de eșantioane corespunzătoare:






  2.2.1.2.1. | geamurilor cu cea mai mare suprafață desfășurată; |
| --- | --- | --- |

2.2.1.2.

în cazul geamurilor plate și curbate se furnizează trei seturi de eșantioane corespunzătoare:

2.2.1.2.1.

geamurilor cu cea mai mare suprafață desfășurată;

| 2.2.1.2.2. | celui mai mic unghi dintre două laturi adiacente; |
| --- | --- |

2.2.1.2.2.

celui mai mic unghi dintre două laturi adiacente;

| 2.2.1.2.3. | celui mai înalt segment. |
| --- | --- |

2.2.1.2.3.

celui mai înalt segment.

2.2.2.   Încercările efectuate pe piesele de încercare care corespund geamurilor cu cea mai mare suprafață desfășurată, „S”, se consideră ca fiind aplicabile oricăror alte geamuri cu suprafață desfășurată mai mică decât S + 5 %.

2.2.3.   Dacă eșantioanele supuse încercărilor prezintă un unghi γ mai mic de 30°, încercările se consideră ca fiind aplicabile pentru toate geamurile din sticlă produse cu un unghi mai mare de γ – 5°.

Dacă eșantioanele supuse încercărilor prezintă un unghi γ mai mare sau egal cu 30°, încercările se consideră ca fiind aplicabile tuturor geamurilor din sticlă produse cu un unghi mai mare sau egal cu 30°.

2.2.4.   Dacă înălțimea h a segmentului eșantionului supus încercării este mai mare de 100 mm, încercările se consideră aplicabile tuturor geamurilor din sticlă produse cu o înălțime a segmentului mai mică decât h + 30 mm.

Dacă înălțimea segmentului eșantionului supus încercării este mai mică sau egală cu 100 mm, încercările sunt considerate ca fiind aplicabile tuturor geamurilor din sticlă cu o înălțime a segmentului mai mică sau egală cu 100 mm.

2.3.   Numărul pieselor de încercare pe set

Numărul de eșantioane din fiecare grup este după cum urmează, în conformitate cu categoriile de forme definite mai sus la punctul 1.1.3:

| Tipul de geam din sticlă | Numărul de piese de încercare |
| --- | --- |
| Plat | 4 |
| Curbat (rază de curbură minimă ≥ 200 mm) | |
| Curbat (rază de curbură minimă < 200 mm) | 8 |

Tipul de geam din sticlă

Numărul de piese de încercare

Plat

4

Curbat (rază de curbură minimă ≥ 200 mm)

Curbat (rază de curbură minimă < 200 mm)

8

2.4.   Metoda de încercare

2.4.1.   Metoda utilizată este cea descrisă la punctul 1 din anexa 3.

2.5.   Puncte de impact (a se vedea figura 3 din anexa 17)

2.5.1.   Pentru geamurile plate și curbate din sticlă, punctele de impact prezentate în figurile 3(a) și 3(b) din anexa 17 și, respectiv, în figura 3(c) din anexa 17, sunt după cum urmează:

| Punctul 1 | : | în centrul geometric al geamului. |
| --- | --- | --- |
| Punctul 2 | : | numai în cazul geamurilor curbate din sticlă cu o rază minimă de curbură „r” mai mică de 200 mm. Acest punct este ales pe cea mai lungă mediană în acea parte a geamului unde este cea mai mică rază de curbură. |

Punctul 1

:

în centrul geometric al geamului.

Punctul 2

:

numai în cazul geamurilor curbate din sticlă cu o rază minimă de curbură „r” mai mică de 200 mm. Acest punct este ales pe cea mai lungă mediană în acea parte a geamului unde este cea mai mică rază de curbură.

2.5.2.   Se efectuează încercări cu patru piese de încercare în fiecare punct de impact prescris.

2.6.   Interpretarea rezultatelor

2.6.1.   Se consideră că o încercare are un rezultat satisfăcător dacă fragmentarea îndeplinește următoarele condiții:

| 2.6.1.1. | numărul de fragmentări pe orice porțiune de 5 cm × 5 cm2 nu este mai mic de 40; |
| --- | --- |

2.6.1.1.

numărul de fragmentări pe orice porțiune de 5 cm × 5 cm2 nu este mai mic de 40;

| 2.6.1.2. | în sensul regulii de mai sus, un fragment de spargere care trece dincolo de o latură a pătratului se consideră ca fiind o jumătate de fragment; |
| --- | --- |

2.6.1.2.

în sensul regulii de mai sus, un fragment de spargere care trece dincolo de o latură a pătratului se consideră ca fiind o jumătate de fragment;

| 2.6.1.3. | nu este încercată fragmentarea pe o bandă de 2 cm lățime în jurul marginilor eșantionului, această bandă reprezentând rama geamului; după cum nu este încercată nici pe o rază de 7,5 cm în jurul punctului de impact; |
| --- | --- |

2.6.1.3.

nu este încercată fragmentarea pe o bandă de 2 cm lățime în jurul marginilor eșantionului, această bandă reprezentând rama geamului; după cum nu este încercată nici pe o rază de 7,5 cm în jurul punctului de impact;

| 2.6.1.4. | atunci când un fragment se extinde dincolo de suprafața exclusă, numai partea de fragment care se găsește în afara suprafeței trebuie să fie evaluată; |
| --- | --- |

2.6.1.4.

atunci când un fragment se extinde dincolo de suprafața exclusă, numai partea de fragment care se găsește în afara suprafeței trebuie să fie evaluată;

| 2.6.1.5. | nu se acceptă fragmente cu o suprafață mai mare de 3 cm2, cu excepția cazurilor definite la punctul 2.6.1.3; |
| --- | --- |

2.6.1.5.

nu se acceptă fragmente cu o suprafață mai mare de 3 cm2, cu excepția cazurilor definite la punctul 2.6.1.3;

| 2.6.1.6. | niciun fragment cu mai mult de 100 mm în lungime nu trebuie să fie autorizat, decât în zonele definite la punctul 2.6.1.3 de mai sus, cu condiția ca:






  2.6.1.6.1. | extremitățile fragmentelor să nu conveargă într-un punct; |
| --- | --- | --- |

2.6.1.6.

niciun fragment cu mai mult de 100 mm în lungime nu trebuie să fie autorizat, decât în zonele definite la punctul 2.6.1.3 de mai sus, cu condiția ca:

2.6.1.6.1.

extremitățile fragmentelor să nu conveargă într-un punct;

| 2.6.1.6.2. | dacă acestea se extind spre marginea geamului, să nu formeze un unghi mai mare de 45° cu aceasta. |
| --- | --- |

2.6.1.6.2.

dacă acestea se extind spre marginea geamului, să nu formeze un unghi mai mare de 45° cu aceasta.

2.6.2.   Un set de piese de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al fragmentării, în cazul în care cel puțin trei din cele patru încercări efectuate la fiecare dintre punctele de impact prezentate la punctul 2.5.1 de mai sus are un rezultat satisfăcător.

2.6.3.   Dacă se constată că se produc abaterile menționate mai sus, acestea vor fi notate în raportul de încercare, la care se atașează înregistrări permanente ale modelului de fragmentare al părților în cauză ale geamului din sticlă.

3.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ MECANICĂ

3.1.   Încercarea cu bila de 227 g

3.1.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| Referință | Indice de dificultate | Culoare | Indice de dificultate |
| --- | --- | --- | --- |
| Sticlă șlefuită | 2 | incoloră | 1 |
| Sticlă flotată | 1 | colorată | 2 |
| Sticlă plană | 1 | | |

Referință

Indice de dificultate

Culoare

Indice de dificultate

Sticlă șlefuită

2

incoloră

1

Sticlă flotată

1

colorată

2

Sticlă plană

1

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare (respectiv cu sau fără conductori încorporați).

3.1.2.   Numărul de piese de încercare

Pentru fiecare categorie de grosime, definită la punctul 1.1.4 de mai sus, se supun încercării șase piese de încercare.

3.1.3.   Metoda de încercare

| 3.1.3.1. | Metoda de încercare utilizată este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

3.1.3.1.

Metoda de încercare utilizată este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3.

| 3.1.3.2. | Înălțimea de cădere (măsurată de la suprafața inferioară a bilei până la suprafața superioară a piesei de încercare) este de 2,0 m ± 0/5 mm. |
| --- | --- |

3.1.3.2.

Înălțimea de cădere (măsurată de la suprafața inferioară a bilei până la suprafața superioară a piesei de încercare) este de 2,0 m ± 0/5 mm.

3.1.4.   Interpretarea rezultatelor

| 3.1.4.1. | Încercarea este considerată ca având un rezultat satisfăcător dacă cel puțin cinci din piesele de încercare nu se sparg. |
| --- | --- |

3.1.4.1.

Încercarea este considerată ca având un rezultat satisfăcător dacă cel puțin cinci din piesele de încercare nu se sparg.

4.   PROPRIETĂȚI OPTICE

4.1.   Cerințele în ceea ce privește factorul de transmisie a luminii stabilite la punctul 9.1 din anexa 3 se aplică geamurilor din sticlă uniform securizată monostrat sau acelor părți ale geamurilor situate în poziții esențiale pentru vizibilitatea șoferului, altele decât parbrizele.

4.2.   Dispozițiile punctului 9 din anexa 3 se aplică geamurilor din sticlă uniform securizată utilizate ca parbrize pentru vehicule lente cu viteza constructivă de maximum 40 km/h. Dispozițiile nu se aplică parbrizelor plate care se încadrează într-un grup deja omologat.

---

(1)  Acest tip de sticlă uniform securizată monostrat se poate folosi și pentru parbrize pentru vehiculele lente cu o viteză constructivă de maximum 40 km/h.

---

ANEXA 6

PARBRIZE DIN STICLĂ SECURIZATĂ MULTISTRAT OBIȘNUITĂ

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că parbrizele din sticlă securizată multistrat obișnuită aparțin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

| 1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- |

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | forma și dimensiunile.
  În scopul încercării caracteristicilor mecanice și a rezistenței la mediu, se consideră că parbrizele din sticlă securizată multistrat obișnuită aparțin unui singur grup; |
| --- | --- |

1.1.2.

forma și dimensiunile.

În scopul încercării caracteristicilor mecanice și a rezistenței la mediu, se consideră că parbrizele din sticlă securizată multistrat obișnuită aparțin unui singur grup;

| 1.1.3. | numărul straturilor de sticlă; |
| --- | --- |

1.1.3.

numărul straturilor de sticlă;

| 1.1.4. | grosimea nominală „e” a parbrizului; se acceptă o toleranță de fabricație de 0,2. n mm (n fiind numărul de straturi de sticlă din care este alcătuit parbrizul) mai mare sau mai mică față de valoarea nominală permisă; |
| --- | --- |

1.1.4.

grosimea nominală „e” a parbrizului; se acceptă o toleranță de fabricație de 0,2. n mm (n fiind numărul de straturi de sticlă din care este alcătuit parbrizul) mai mare sau mai mică față de valoarea nominală permisă;

| 1.1.5. | grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e); |
| --- | --- |

1.1.5.

grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e);

| 1.1.6. | natura și tipul stratului sau straturilor intermediare [respectiv strat(uri) intermediar(e) din PVB sau alt material plastic]. |
| --- | --- |

1.1.6.

natura și tipul stratului sau straturilor intermediare [respectiv strat(uri) intermediar(e) din PVB sau alt material plastic].

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

| 1.2.1. | natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, flotată sau plată]; |
| --- | --- |

1.2.1.

natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, flotată sau plată];

| 1.2.2. | colorarea (totală sau parțială) a stratului (straturilor) intermediar(e) [incolor(e) sau colorat(e)]; |
| --- | --- |

1.2.2.

colorarea (totală sau parțială) a stratului (straturilor) intermediar(e) [incolor(e) sau colorat(e)];

| 1.2.3. | colorarea geamului (totală sau parțială); |
| --- | --- |

1.2.3.

colorarea geamului (totală sau parțială);

| 1.2.4. | cu sau fără conductori încorporați; |
| --- | --- |

1.2.4.

cu sau fără conductori încorporați;

| 1.2.5. | cu sau fără suprafețe opacizante. |
| --- | --- |

1.2.5.

cu sau fără suprafețe opacizante.

2.   GENERALITĂȚI

2.1.   În cazul parbrizelor din sticlă securizată multistrat obișnuită, se efectuează încercări, altele decât încercările la impactul cu capul (punctul 3.2 de mai jos) și încercările pentru proprietăți optice, pe piese de încercare care sunt tăiate fie din parbrizul respectiv, fie sunt făcute special în acest scop. În oricare dintre cele două cazuri, piesele de încercare trebuie să fie reprezentative pentru tipul de parbriz pentru care se solicită omologarea.

2.2.   Înainte de fiecare încercare, piesele de încercare se păstrează cel puțin 4 ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C. Încercările se efectuează imediat după ce piesele de încercare sau eșantioanele sunt scoase din spațiul de depozitare.

3.   ÎNCERCĂRILE LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Încercarea la impactul cu capul pe un parbriz întreg

3.2.1.   Numărul de piese de încercare

Se supun încercării patru piese de încercare din seria de parbrize cu cea mai mică suprafață desfășurată și patru eșantioane din seria de parbrize cu cea mai mare suprafață desfășurată, în conformitate cu dispozițiile anexei 13.

3.2.2.   Metoda de încercare

| 3.2.2.1. | Metoda utilizată este cea descrisă la punctul 3.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

3.2.2.1.

Metoda utilizată este cea descrisă la punctul 3.1 din anexa 3.

| 3.2.2.2. | Înălțimea de cădere este de 1,5 m ± 0/5 mm. |
| --- | --- |

3.2.2.2.

Înălțimea de cădere este de 1,5 m ± 0/5 mm.

3.2.3.   Interpretarea rezultatelor

| 3.2.3.1. | Această încercare este considerată ca având un rezultat pozitiv dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:






  3.2.3.1.1. | piesele de încercare prezintă fisuri circulare, având centrul aproximativ în punctul de impact, fisurile cele mai apropiate de punctul de impact fiind la maximum 80 mm față de acesta; |
| --- | --- | --- |

3.2.3.1.

Această încercare este considerată ca având un rezultat pozitiv dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

3.2.3.1.1.

piesele de încercare prezintă fisuri circulare, având centrul aproximativ în punctul de impact, fisurile cele mai apropiate de punctul de impact fiind la maximum 80 mm față de acesta;

| 3.2.3.1.2. | straturile de sticlă rămân lipite de stratul intermediar de material plastic. Se acceptă una sau mai multe desprinderi parțiale față de stratul intermediar, mai mici de 4 mm, de o parte și de alta a fisurii, situate în afara unui cerc cu diametru de 60 mm, al cărui centru este în punctul de impact; |
| --- | --- |

3.2.3.1.2.

straturile de sticlă rămân lipite de stratul intermediar de material plastic. Se acceptă una sau mai multe desprinderi parțiale față de stratul intermediar, mai mici de 4 mm, de o parte și de alta a fisurii, situate în afara unui cerc cu diametru de 60 mm, al cărui centru este în punctul de impact;

| 3.2.3.1.3. | pe partea impactului:






  3.2.3.1.3.1. | straturile intermediare nu sunt descoperite pe o suprafață mai mare de 20 cm2; |
| --- | --- | --- |

3.2.3.1.3.

pe partea impactului:

3.2.3.1.3.1.

straturile intermediare nu sunt descoperite pe o suprafață mai mare de 20 cm2;

| 3.2.3.1.3.2. | se acceptă o fisură de până la 35 mm în straturile intermediare. |
| --- | --- |

3.2.3.1.3.2.

se acceptă o fisură de până la 35 mm în straturile intermediare.

| 3.2.3.2. | Un set de piese de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu capul dacă toate încercările au un rezultat satisfăcător. |
| --- | --- |

3.2.3.2.

Un set de piese de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu capul dacă toate încercările au un rezultat satisfăcător.

4.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ MECANICĂ

4.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

4.2.   Încercarea cu bila de 2 260 g

4.2.1.   Se supun încercării douăsprezece piese de încercare cu latura de 300 mm ± 0/10 mm.

4.2.2.   Metoda de încercare

| 4.2.2.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.2 din anexa 3. |
| --- | --- |

4.2.2.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.2 din anexa 3.

| 4.2.2.2. | Înălțimea de cădere (măsurată de la suprafața inferioară a bilei până la suprafața superioară a piesei de încercare) este de 4 m ± 0/25 mm. |
| --- | --- |

4.2.2.2.

Înălțimea de cădere (măsurată de la suprafața inferioară a bilei până la suprafața superioară a piesei de încercare) este de 4 m ± 0/25 mm.

4.2.3.   Interpretarea rezultatelor

| 4.2.3.1. | Se consideră că încercarea are un rezultat satisfăcător dacă bila nu trece prin geam în primele cinci secunde de la momentul impactului. |
| --- | --- |

4.2.3.1.

Se consideră că încercarea are un rezultat satisfăcător dacă bila nu trece prin geam în primele cinci secunde de la momentul impactului.

| 4.2.3.2. | Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 2 260 g dacă cel puțin unsprezece din cele douăsprezece încercări au un rezultat satisfăcător. |
| --- | --- |

4.2.3.2.

Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 2 260 g dacă cel puțin unsprezece din cele douăsprezece încercări au un rezultat satisfăcător.

4.3.   Încercarea cu bila de 227 g

4.3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

4.3.2.   Numărul de piese de încercare

Se supun încercării douăzeci de piese de încercare de formă pătrată cu latura de 300 mm ± 0/10 mm.

4.3.3.   Metoda de încercare

| 4.3.3.1. | Metoda utilizată este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3.
  10 piese de încercare sunt încercate la o temperatură de + 40 °C ± 2 °C, iar 10 la o temperatură de – 20 °C ± 2 °C. |
| --- | --- |

4.3.3.1.

Metoda utilizată este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3.

10 piese de încercare sunt încercate la o temperatură de + 40 °C ± 2 °C, iar 10 la o temperatură de – 20 °C ± 2 °C.

| 4.3.3.2. | Înălțimea de cădere pentru geamurile din diversele categorii de grosime și masa fragmentelor desprinse sunt indicate în tabelul de mai jos: | + 40 °C ± 2 °C | – 20 °C ± 2 °C |
| --- | --- | --- | --- |
| Grosimea nominală a pieselor de încercare
  (mm) | Înălțimea de cădere
  (m) | Masa maximă admisă a fragmentelor
  (g) | Înălțimea de cădere
  (m) | Masa maximă admisă a fragmentelor
  (g) |
| e ≤ 4,5 | 9 | 12 | 8,5 | 12 |
| 4,5 < e ≤ 5,5 | 9 | 15 | 8,5 | 15 |
| 5,5 < e ≤ 6,5 | 9 | 20 | 8,5 | 20 |
| e > 6,5 | 9 | 25 | 8,5 | 25 |

4.3.3.2.

Înălțimea de cădere pentru geamurile din diversele categorii de grosime și masa fragmentelor desprinse sunt indicate în tabelul de mai jos:

+ 40 °C ± 2 °C

– 20 °C ± 2 °C

Grosimea nominală a pieselor de încercare

(mm)

Înălțimea de cădere

(m)

Masa maximă admisă a fragmentelor

(g)

Înălțimea de cădere

(m)

Masa maximă admisă a fragmentelor

(g)

e ≤ 4,5

9

12

8,5

12

4,5 < e ≤ 5,5

9

15

8,5

15

5,5 < e ≤ 6,5

9

20

8,5

20

e > 6,5

9

25

8,5

25

4.3.4.   Interpretarea rezultatelor

| 4.3.4.1. | Rezultatul încercării este considerat satisfăcător dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:






  — | bila nu trece prin piesa de încercare; |
| --- | --- | --- |

4.3.4.1.

Rezultatul încercării este considerat satisfăcător dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:

—

bila nu trece prin piesa de încercare;

| — | piesa de încercare nu se sparge în mai multe bucăți; |
| --- | --- |

—

piesa de încercare nu se sparge în mai multe bucăți;

| — | dacă stratul intermediar nu este spart, masa fragmentelor detașate din geam de pe partea opusă punctului de impact nu depășește valorile specificate la punctul 4.3.3.2 de mai sus. |
| --- | --- |

—

dacă stratul intermediar nu este spart, masa fragmentelor detașate din geam de pe partea opusă punctului de impact nu depășește valorile specificate la punctul 4.3.3.2 de mai sus.

| 4.3.4.2. | Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 227 g dacă cel puțin opt din cele zece încercări efectuate la fiecare valoare a temperaturii au un rezultat satisfăcător. |
| --- | --- |

4.3.4.2.

Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 227 g dacă cel puțin opt din cele zece încercări efectuate la fiecare valoare a temperaturii au un rezultat satisfăcător.

5.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA MEDIU

5.1.   Încercarea de rezistență la abraziune

5.1.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 4 din anexa 3, iar încercările se continuă cu 1 000 de cicluri.

5.1.2.   Interpretarea rezultatelor

Geamul din sticlă securizată este considerat satisfăcător in ceea ce privește rezistența la abraziune dacă lumina difuzată ca rezultat al procesului de abraziune a piesei de încercare nu depășește 2 %.

5.2.   Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate

Se aplică cerințele de la punctul 5 din anexa 3.

5.3.   Încercarea rezistenței la radiații

5.3.1.   Cerințe generale

Această încercare se efectuează numai dacă laboratorul consideră necesar, în funcție de informațiile puse la dispoziție cu privire la straturile intermediare.

5.3.2.   Se aplică cerințele de la punctul 6.3 din anexa 3.

5.4.   Rezistența la umiditate

Se aplică cerințele de la punctul 7 din anexa 3.

6.   PROPRIETĂȚI OPTICE

Cerințele privind proprietățile optice, definite la punctul 9 din anexa 3, se aplică tuturor tipurilor de parbrize. Acestea nu se aplică în cazul parbrizelor plate încadrate într-un grup deja omologat dacă unghiul de înclinare este mai mic de 40° față de verticală.

---

ANEXA 7

GEAMURI DIN STICLĂ SECURIZATĂ MULTISTRAT

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că geamurile din sticlă securizată multistrat, altele decât parbrizele, aparțin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

| 1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- |

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | categoria de grosime a geamului care se înscrie în grosimea nominală „e”, fiind permisă o toleranță de fabricație de ± 0,2. n mm (unde n reprezintă numărul straturilor de sticlă ale geamului):






  Categoria I | e ≤ 5,5 mm; |
| --- | --- | --- |
| Categoria II | 5,5 mm < e ≤ 6,5 mm; |
| Categoria III | 6,5 mm < e; |

1.1.2.

categoria de grosime a geamului care se înscrie în grosimea nominală „e”, fiind permisă o toleranță de fabricație de ± 0,2. n mm (unde n reprezintă numărul straturilor de sticlă ale geamului):

Categoria I

e ≤ 5,5 mm;

Categoria II

5,5 mm < e ≤ 6,5 mm;

Categoria III

6,5 mm < e;

| 1.1.3. | grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e); |
| --- | --- |

1.1.3.

grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e);

| 1.1.4. | natura sau tipul stratului (straturilor) intermediar(e), respectiv strat (straturi) interior (interioare) din PVB sau alte materiale plastice; |
| --- | --- |

1.1.4.

natura sau tipul stratului (straturilor) intermediar(e), respectiv strat (straturi) interior (interioare) din PVB sau alte materiale plastice;

| 1.1.5. | orice tratament special la care este supus oricare dintre straturile de sticlă. |
| --- | --- |

1.1.5.

orice tratament special la care este supus oricare dintre straturile de sticlă.

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

| 1.2.1. | natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, flotată sau plată]; |
| --- | --- |

1.2.1.

natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, flotată sau plată];

| 1.2.2. | colorarea (totală sau parțială) a stratului (straturilor) intermediar(e) [incolor(e) sau colorat(e)]; |
| --- | --- |

1.2.2.

colorarea (totală sau parțială) a stratului (straturilor) intermediar(e) [incolor(e) sau colorat(e)];

| 1.2.3. | colorarea sticlei (colorată sau incoloră); |
| --- | --- |

1.2.3.

colorarea sticlei (colorată sau incoloră);

| 1.2.4. | cu sau fără suprafețe opacizante. |
| --- | --- |

1.2.4.

cu sau fără suprafețe opacizante.

2.   GENERALITĂȚI

2.1.   În cazul geamurilor din sticlă securizată multistrat, altele decât parbrizele, încercările sunt efectuate pe piese de încercare plate care fie sunt tăiate din geamurile respective, fie sunt făcute special pentru acest scop. În oricare dintre cazuri, piesele de încercare trebuie să fie reprezentative pentru geamurile din sticlă pentru a căror producție se solicită omologare.

2.2.   Înainte de fiecare încercare, piesele de încercare din sticlă securizată multistrat se păstrează cel puțin 4 ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C. Încercările se efectuează imediat ce piesele de încercare sunt scoase din spațiul de depozitare.

2.3.   Dispozițiile prezentei anexe sunt considerate a fi îndeplinite dacă geamul prezentat pentru obținerea omologării are aceeași compoziție cu parbrizul deja omologat în conformitate cu dispozițiile anexei 6, 8 sau 9.

3.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ MECANICĂ – ÎNCERCAREA CU BILA DE 227 g

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de piese de încercare

Se supun încercării opt eșantioane plate cu dimensiuni de 300 mm × 300 mm, fabricate special sau decupate din partea cea mai plată a unui geam securizat

| 3.2.1. | Piesele de încercare pot fi, de asemenea, produse finite care ar putea folosi ca suport echipamentul descris la punctele 2.1.1-2.1.1.3 din anexa 3. |
| --- | --- |

3.2.1.

Piesele de încercare pot fi, de asemenea, produse finite care ar putea folosi ca suport echipamentul descris la punctele 2.1.1-2.1.1.3 din anexa 3.

| 3.2.2. | În cazul în care piesele de încercare sunt curbate, trebuie avut grijă să se asigure contactul adecvat cu suportul. |
| --- | --- |

3.2.2.

În cazul în care piesele de încercare sunt curbate, trebuie avut grijă să se asigure contactul adecvat cu suportul.

3.3.   Metoda de încercare

| 3.3.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

3.3.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3.

| 3.3.2. | Înălțimea de cădere măsurată de la suprafața inferioară a bilei până la suprafața superioară a piesei de încercare sau a eșantionului este de 9 m ± 0/25 mm. |
| --- | --- |

3.3.2.

Înălțimea de cădere măsurată de la suprafața inferioară a bilei până la suprafața superioară a piesei de încercare sau a eșantionului este de 9 m ± 0/25 mm.

3.4.   Interpretarea rezultatelor

| 3.4.1. | Rezultatul încercării este considerat satisfăcător dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:






  (a) | bila nu trece prin piesa de încercare; |
| --- | --- | --- |

3.4.1.

Rezultatul încercării este considerat satisfăcător dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:

(a)

bila nu trece prin piesa de încercare;

| (b) | piesa de încercare nu se rupe în mai multe bucăți; |
| --- | --- |

(b)

piesa de încercare nu se rupe în mai multe bucăți;

| (c) | la punctul imediat opus punctului de impact, fragmente mici de sticlă se pot desprinde de eșantion, dar mica suprafață astfel afectată va expune mai puțin de 645 mm2 din materialul de suport sau de întărire, a cărui suprafață trebuie să fie întotdeauna bine acoperită cu mici particule de sticlă aderente. Separarea completă a sticlei de materialul de întărire sau consolidare nu trebuie să depășească 1 935 mm2 pe oricare dintre părți. Crăparea suprafeței de sticlă exterioară opusă punctului de impact și adiacentă zonei de impact nu poate fi considerat un eșec. |
| --- | --- |

(c)

la punctul imediat opus punctului de impact, fragmente mici de sticlă se pot desprinde de eșantion, dar mica suprafață astfel afectată va expune mai puțin de 645 mm2 din materialul de suport sau de întărire, a cărui suprafață trebuie să fie întotdeauna bine acoperită cu mici particule de sticlă aderente. Separarea completă a sticlei de materialul de întărire sau consolidare nu trebuie să depășească 1 935 mm2 pe oricare dintre părți. Crăparea suprafeței de sticlă exterioară opusă punctului de impact și adiacentă zonei de impact nu poate fi considerat un eșec.

| 3.4.2. | Un set de piese de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al testului de rezistență mecanică în cazul în care cel puțin șase din cele opt încercări au dat un rezultat satisfăcător. |
| --- | --- |

3.4.2.

Un set de piese de încercare prezentate pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al testului de rezistență mecanică în cazul în care cel puțin șase din cele opt încercări au dat un rezultat satisfăcător.

4.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA MEDIU

4.1.   Încercarea de rezistență la abraziune

4.1.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 4 din anexa 3, iar încercările se continuă cu 1 000 de cicluri.

4.1.2.   Interpretarea rezultatelor

Geamul din sticlă securizată este considerat satisfăcător din punctul de vedere al rezistenței la abraziune dacă lumina difuzată în urma încercării la abraziune nu depășește 2 %.

4.2.   Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate

Se aplică cerințele de la punctul 5 din anexa 3.

4.3.   Încercarea rezistenței la radiații

4.3.1.   Cerințe generale

Această încercare se efectuează numai dacă laboratorul consideră că ea este necesară, în funcție de informațiile puse la dispoziție cu privire la straturile intermediare.

4.3.2.   Numărul pieselor de încercare sau a eșantioanelor

Se aplică cerințele de la punctul 6.3 din anexa 3.

4.4.   Rezistența la umiditate

Se aplică cerințele de la punctul 7 din anexa 3.

5.   PROPRIETĂȚI OPTICE

Cerințele în ceea ce privește factorul de transmisie a luminii, stabilite la punctul 9.1 din anexa 3, se aplică geamurilor din sticlă sau porțiunilor din geamurile din sticlă, altele decât parbrizele, amplasate în poziții esențiale pentru vizibilitatea șoferului.

---

ANEXA 8

PARBRIZE DIN STICLĂ SECURIZATĂ MULTISTRAT TRATATĂ

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că parbrizele din sticlă securizată multistrat tratată aparțin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici secundare sau principale.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

| 1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- |

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | forma și dimensiunile.
  Din punctul de vedere al fragmentării, proprietăților mecanice și rezistenței la mediu, se consideră că parbrizele din sticlă securizată multistrat tratată aparțin aceluiași grup; |
| --- | --- |

1.1.2.

forma și dimensiunile.

Din punctul de vedere al fragmentării, proprietăților mecanice și rezistenței la mediu, se consideră că parbrizele din sticlă securizată multistrat tratată aparțin aceluiași grup;

| 1.1.3. | numărul straturilor de sticlă; |
| --- | --- |

1.1.3.

numărul straturilor de sticlă;

| 1.1.4. | grosimea nominală „e” a parbrizului, cu o toleranță de fabricație de 0,2. n mm față de valoarea nominală permisă (unde „n” reprezintă numărul straturilor de sticlă ale parbrizului); |
| --- | --- |

1.1.4.

grosimea nominală „e” a parbrizului, cu o toleranță de fabricație de 0,2. n mm față de valoarea nominală permisă (unde „n” reprezintă numărul straturilor de sticlă ale parbrizului);

| 1.1.5. | orice tratament special la care este supus oricare dintre straturile de sticlă; |
| --- | --- |

1.1.5.

orice tratament special la care este supus oricare dintre straturile de sticlă;

| 1.1.6. | grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e); |
| --- | --- |

1.1.6.

grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e);

| 1.1.7. | natura și tipul stratului sau straturilor intermediare [respectiv strat(uri) intermediar(e) din PVB sau alt material plastic]. |
| --- | --- |

1.1.7.

natura și tipul stratului sau straturilor intermediare [respectiv strat(uri) intermediar(e) din PVB sau alt material plastic].

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

| 1.2.1. | natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, flotată sau plată]; |
| --- | --- |

1.2.1.

natura materialului [sticlă (turnată) șlefuită, flotată sau plată];

| 1.2.2. | colorarea (totală sau parțială) a stratului (straturilor) intermediar(e) [incolor(e) sau colorat(e)]; |
| --- | --- |

1.2.2.

colorarea (totală sau parțială) a stratului (straturilor) intermediar(e) [incolor(e) sau colorat(e)];

| 1.2.3. | colorarea geamului (totală sau parțială); |
| --- | --- |

1.2.3.

colorarea geamului (totală sau parțială);

| 1.2.4. | cu sau fără conductori încorporați; |
| --- | --- |

1.2.4.

cu sau fără conductori încorporați;

| 1.2.5. | cu sau fără suprafețe opacizante. |
| --- | --- |

1.2.5.

cu sau fără suprafețe opacizante.

2.   GENERALITĂȚI

2.1.   În cazul parbrizelor din sticlă securizată multistrat tratată, se efectuează alte încercări decât cele la impactul cu capul sau de încercare a proprietăților optice, pe eșantioane și/sau piese de încercare special construite în acest scop. Piesele de încercare trebuie însă să fie reprezentative pentru producția de parbrize pentru care se solicită omologare.

2.2.   Înainte de fiecare încercare, piesele de încercare sau eșantioanele se păstrează cel puțin 4 ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C. Încercările se efectuează imediat după ce piesele de încercare sau eșantioanele sunt scoase din spațiul de depozitare.

3.   ÎNCERCĂRI PRESCRISE

Parbrizele din sticlă securizată multistrat tratată sunt supuse la:

| 3.1. | încercările prescrise în anexa 6, pentru parbrizele din sticlă securizată multistrat obișnuită; |
| --- | --- |

3.1.

încercările prescrise în anexa 6, pentru parbrizele din sticlă securizată multistrat obișnuită;

| 3.2. | încercarea de fragmentare descrisă la punctul 4 de mai jos. |
| --- | --- |

3.2.

încercarea de fragmentare descrisă la punctul 4 de mai jos.

4.   ÎNCERCAREA DE FRAGMENTARE

4.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| Referință | Indice de dificultate |
| --- | --- |
| Sticlă turnată | 2 |
| Sticlă flotată | 1 |
| Sticlă plană | 1 |

Referință

Indice de dificultate

Sticlă turnată

2

Sticlă flotată

1

Sticlă plană

1

4.2.   Numărul pieselor de încercare sau eșantioanelor

Pentru fiecare punct de impact este încercată o singură piesă de încercare măsurând (1 100 mm × 500 mm) ± 5/2 mm sau un singur eșantion.

4.3.   Metoda de încercare

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 1 din anexa 3.

4.4.   Punctul (punctele) de impact

Geamul din sticlă este lovit pe exteriorul fiecărei părți tratate, în centrul piesei de încercare sau a eșantionului.

4.5.   Interpretarea rezultatelor

4.5.1.   Pentru fiecare punct de impact, rezultatul la încercarea de fragmentare se consideră a fi satisfăcător dacă suprafața totală a fragmentelor, pe o zonă de maximum 2 cm2, cuprinsă într-un dreptunghi definit la punctul 2.3.2 din anexa 4, reprezintă minimum 15 % din suprafața acelui dreptunghi.

4.5.1.1.   În cazul unui eșantion:

| 4.5.1.1.1. | pentru vehicule de categoria M1, centrul dreptunghiului este situat într-un cerc cu raza de 10 cm, al cărui centru este situat pe proiecția mijlocului segmentului V1-V2; |
| --- | --- |

4.5.1.1.1.

pentru vehicule de categoria M1, centrul dreptunghiului este situat într-un cerc cu raza de 10 cm, al cărui centru este situat pe proiecția mijlocului segmentului V1-V2;

| 4.5.1.1.2. | în cazul vehiculelor din categoriile M și N, altele decât M1, centrul dreptunghiului se află în interiorul unui cerc cu raza de 10 cm, cu centrul în proiecția punctului 0; |
| --- | --- |

4.5.1.1.2.

în cazul vehiculelor din categoriile M și N, altele decât M1, centrul dreptunghiului se află în interiorul unui cerc cu raza de 10 cm, cu centrul în proiecția punctului 0;

| 4.5.1.1.3. | în cazul tractoarelor agricole și forestiere și al vehiculelor pentru construcții, poziția zonei de vizibilitate se indică în raportul de încercări; |
| --- | --- |

4.5.1.1.3.

în cazul tractoarelor agricole și forestiere și al vehiculelor pentru construcții, poziția zonei de vizibilitate se indică în raportul de încercări;

| 4.5.1.1.4. | înălțimea dreptunghiului poate fi redusă la 15 cm pentru parbrizele cu înălțime mai mică de 44 cm sau al căror unghi de instalare este mai mic de 15° față de verticală; procentul de vizibilitate trebuie să fie egal cu cel puțin 10 % din aria dreptunghiului corespunzător. |
| --- | --- |

4.5.1.1.4.

înălțimea dreptunghiului poate fi redusă la 15 cm pentru parbrizele cu înălțime mai mică de 44 cm sau al căror unghi de instalare este mai mic de 15° față de verticală; procentul de vizibilitate trebuie să fie egal cu cel puțin 10 % din aria dreptunghiului corespunzător.

4.5.1.2.   În cazul piesei de încercare, centrul dreptunghiului trebuie să fie situat pe axa cea mai lungă a piesei de încercare, la o distanță de 450 mm de una dintre margini.

4.5.2.   Piesa (piesele) de încercare sau piesa (piesele) finită (finite) prezentată (prezentate) în vederea omologării este (sunt) considerată (considerate) satisfăcătoare din punctul de vedere al fragmentării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele condiții:

| 4.5.2.1. | rezultatul încercării este satisfăcător pentru fiecare punct de impact; sau |
| --- | --- |

4.5.2.1.

rezultatul încercării este satisfăcător pentru fiecare punct de impact; sau

| 4.5.2.2. | pentru fiecare punct de impact sunt satisfăcătoare rezultatele celor patru încercări ulterioare, repetate pe un alt set de patru piese de încercare, pentru care rezultatele încercărilor inițiale nu au fost satisfăcătoare. |
| --- | --- |

4.5.2.2.

pentru fiecare punct de impact sunt satisfăcătoare rezultatele celor patru încercări ulterioare, repetate pe un alt set de patru piese de încercare, pentru care rezultatele încercărilor inițiale nu au fost satisfăcătoare.

---

ANEXA 9

GEAMURILE DIN STICLĂ SECURIZATĂ CU ACOPERIRE DIN PLASTIC

(la interior)

1.   DEFINIREA TIPULUI

Materialele pentru geamurile din sticlă securizată, astfel cum sunt definite în anexele 4-8, dacă sunt placate la interior cu un strat de material plastic, atunci ele sunt conforme nu numai cu cerințele prevăzute în anexele aferente, ci și cu cerințele următoare.

2.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA ABRAZIUNE

2.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Acoperirea din plastic se supune unei încercări la abraziune la 100 de cicluri, în conformitate cu cerințele specificate la punctul 4 din anexa 3.

2.2.   Interpretarea rezultatelor

Un strat din plastic la interior este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării de rezistență la abraziune dacă dispersia luminii în urma acțiunii de abraziune a piesei de încercare nu depășește 4 %.

3.   REZISTENȚA LA UMIDITATE

3.1.   În cazul materialelor pentru geamuri din sticlă securizată cu acoperire de plastic, se efectuează o încercare de rezistență la umiditate.

3.2.   Se aplică cerințele de la punctul 7 din anexa 3.

4.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA SCHIMBĂRILE DE TEMPERATURĂ

Se aplică cerințele de la punctul 8 din anexa 3.

5.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA FOC

Se aplică cerințele de la punctul 10 din anexa 3.

6.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA AGENȚI CHIMICI

Se aplică cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3.

---

ANEXA 10

PARBRIZE CU ACOPERIRE DIN PLASTIC MULTISTRAT

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că parbrizele cu acoperire din plastic multistrat sunt diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

| 1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- |

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | formă și dimensiuni.
  În scopul încercării rezistenței mecanice, rezistenței la factorii de mediu, la schimbările de temperatură și la agenții chimici, se consideră că parbrizele cu acoperire din plastic multistrat aparțin unui singur grup; |
| --- | --- |

1.1.2.

formă și dimensiuni.

În scopul încercării rezistenței mecanice, rezistenței la factorii de mediu, la schimbările de temperatură și la agenții chimici, se consideră că parbrizele cu acoperire din plastic multistrat aparțin unui singur grup;

| 1.1.3. | numărul straturilor de plastic; |
| --- | --- |

1.1.3.

numărul straturilor de plastic;

| 1.1.4. | grosimea nominală „e” a parbrizului, cu o toleranță de fabricație acceptată de ± 0,2 mm; |
| --- | --- |

1.1.4.

grosimea nominală „e” a parbrizului, cu o toleranță de fabricație acceptată de ± 0,2 mm;

| 1.1.5. | grosimea nominală a stratului de sticlă; |
| --- | --- |

1.1.5.

grosimea nominală a stratului de sticlă;

| 1.1.6. | grosimea nominală a straturilor de plastic, considerate straturi intermediare; |
| --- | --- |

1.1.6.

grosimea nominală a straturilor de plastic, considerate straturi intermediare;

| 1.1.7. | natura și tipul stratului (straturilor) de plastic considerat(e) strat(uri) intermediar(e) (respectiv PVB sau alte materiale plastice) și a stratului de plastic de pe suprafața interioară; |
| --- | --- |

1.1.7.

natura și tipul stratului (straturilor) de plastic considerat(e) strat(uri) intermediar(e) (respectiv PVB sau alte materiale plastice) și a stratului de plastic de pe suprafața interioară;

| 1.1.8. | orice tratament special la care este supus geamul din sticlă. |
| --- | --- |

1.1.8.

orice tratament special la care este supus geamul din sticlă.

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

| 1.2.1. | natura materialului (sticlă turnată, flotată sau plană); |
| --- | --- |

1.2.1.

natura materialului (sticlă turnată, flotată sau plană);

| 1.2.2. | colorarea (totală sau parțială) a oricărui strat de plastic (incolor sau colorat); |
| --- | --- |

1.2.2.

colorarea (totală sau parțială) a oricărui strat de plastic (incolor sau colorat);

| 1.2.3. | colorarea geamului (totală sau parțială); |
| --- | --- |

1.2.3.

colorarea geamului (totală sau parțială);

| 1.2.4. | cu sau fără conductori încorporați; |
| --- | --- |

1.2.4.

cu sau fără conductori încorporați;

| 1.2.5. | cu sau fără suprafețe opacizante. |
| --- | --- |

1.2.5.

cu sau fără suprafețe opacizante.

2.   GENERALITĂȚI

2.1.   În cazul parbrizelor cu acoperire din plastic multistrat, încercările, altele decât încercările la impactul cu capul (punctul 3.2) și încercările pentru caracteristicile optice, se efectuează pe piese de încercare plate care sunt fie tăiate din parbrize, fie special construite în acest scop. În ambele cazuri, eșantioanele sunt, în toate privințele, riguros reprezentative pentru parbrizele produse în serie pentru care se solicită omologarea.

2.2.   Înainte de fiecare încercare, piesele de încercare se păstrează minimum 4 ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C. Încercările se efectuează imediat după ce piesele de încercare sau eșantioanele sunt scoase din spațiul de depozitare.

3.   ÎNCERCAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Încercarea la impactul cu capul pe un parbriz întreg

3.2.1.   Numărul de piese de încercare

Sunt supuse încercării patru piese de încercare din seriile de parbrize cu cea mai mică suprafață desfășurată și patru piese de încercare din seriile de parbrize cu cea mai mare suprafață desfășurată, selectate în conformitate cu dispozițiile din anexa 13.

3.2.2.   Metoda de încercare

3.2.2.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3.1 din anexa 3.

3.2.2.2.   Înălțimea de cădere este de 1,5 m ± 0/5 mm.

3.2.3.   Interpretarea rezultatelor

3.2.3.1.   Rezultatul acestei încercări este considerat satisfăcător dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

| 3.2.3.1.1. | stratul de sticlă se sparge, prezentând numeroase fisuri circulare, având centrul aproximativ în punctul de impact, fisura cea mai apropiată de punctul de impact fiind la o distanță maximă de 80 mm de acesta; |
| --- | --- |

3.2.3.1.1.

stratul de sticlă se sparge, prezentând numeroase fisuri circulare, având centrul aproximativ în punctul de impact, fisura cea mai apropiată de punctul de impact fiind la o distanță maximă de 80 mm de acesta;

| 3.2.3.1.2. | stratul de sticlă rămâne lipit de stratul de plastic intermediar. Se acceptă una sau mai multe separații parțiale de stratul intermediar, nu mai mare de 4 mm înălțime, de o parte sau de alta a fisurii situate în afara unui cerc cu diametrul de 60 mm cu centrul în punctul de impact; |
| --- | --- |

3.2.3.1.2.

stratul de sticlă rămâne lipit de stratul de plastic intermediar. Se acceptă una sau mai multe separații parțiale de stratul intermediar, nu mai mare de 4 mm înălțime, de o parte sau de alta a fisurii situate în afara unui cerc cu diametrul de 60 mm cu centrul în punctul de impact;

| 3.2.3.1.3. | se acceptă o fisură de maximum 35 mm lungime în stratul intermediar pe partea de impact. |
| --- | --- |

3.2.3.1.3.

se acceptă o fisură de maximum 35 mm lungime în stratul intermediar pe partea de impact.

3.2.3.2.   Un set de eșantioane prezentate în vederea obținerii omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu capul dacă toate încercările au un rezultat satisfăcător.

4.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ MECANICĂ

4.1.   Indici de dificultate, metoda de încercare și interpretarea rezultatelor

Se aplică cerințele de la punctul 4 din anexa 6.

4.2.   Cu toate acestea, cerința a treia menționată la punctul 4.3.4.1 din anexa 6 nu se aplică.

5.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA MEDIU

5.1.   Încercarea de rezistență la abraziune

5.1.1.   Încercarea de rezistență la abraziune pe suprafața exterioară

5.1.1.1.   Se aplică cerințele de la punctul 5.1 din anexa 6.

5.1.2.   Încercarea de rezistență la abraziune pe suprafața interioară

5.1.2.1.   Se aplică cerințele de la punctul 2 din anexa 9.

5.2.   Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate

Se aplică cerințele de la punctul 5 din anexa 3.

5.3.   Încercarea rezistenței la radiații

Se aplică cerințele de la punctul 6.3 din anexa 3.

5.4.   Rezistența la umiditate

Se aplică cerințele de la punctul 7 din anexa 3.

5.5.   Încercarea de rezistență la schimbările de temperatură

Se aplică cerințele de la punctul 8 din anexa 3.

6.   PROPRIETĂȚI OPTICE

Pentru toate tipurile de parbrize se aplică cerințele privind proprietățile optice menționate la punctul 9 din anexa 3.

7.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA FOC

Se aplică cerințele de la punctul 10 din anexa 3.

8.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA AGENȚI CHIMICI

Se aplică cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3.

---

ANEXA 11

GEAMURI CU ACOPERIRE DIN PLASTIC MULTISTRAT

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că geamurile cu acoperire din plastic multistrat sunt diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

| 1.1. | Caracteristicile principale sunt următoarele:






  1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- | --- |

1.1.

Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | pentru categoriile de grosime care se înscriu în grosimea nominală „e”, se acceptă o toleranță de fabricație de ± 0,2 mm:






  Categoria I | e ≤ 3,5 mm; |
| --- | --- | --- |
| Categoria II | 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm; |
| Categoria III | 4,5 mm < e; |

1.1.2.

pentru categoriile de grosime care se înscriu în grosimea nominală „e”, se acceptă o toleranță de fabricație de ± 0,2 mm:

Categoria I

e ≤ 3,5 mm;

Categoria II

3,5 mm < e ≤ 4,5 mm;

Categoria III

4,5 mm < e;

| 1.1.3. | grosimea nominală a stratului (straturilor) de material plastic care se consideră ca strat(uri) intermediar(e); |
| --- | --- |

1.1.3.

grosimea nominală a stratului (straturilor) de material plastic care se consideră ca strat(uri) intermediar(e);

| 1.1.4. | grosimea nominală a geamului; |
| --- | --- |

1.1.4.

grosimea nominală a geamului;

| 1.1.5. | tipul stratului (straturilor) de material plastic intermediar(e) (respectiv PVB sau alte materiale plastice) și a stratului de plastic de pe fața interioară; |
| --- | --- |

1.1.5.

tipul stratului (straturilor) de material plastic intermediar(e) (respectiv PVB sau alte materiale plastice) și a stratului de plastic de pe fața interioară;

| 1.1.6. | orice tratament special la care este supus stratul de sticlă. |
| --- | --- |

1.1.6.

orice tratament special la care este supus stratul de sticlă.

| 1.2. | Caracteristicile secundare sunt următoarele:






  1.2.1. | natura materialului (sticlă turnată, flotată sau plană); |
| --- | --- | --- |

1.2.

Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.

natura materialului (sticlă turnată, flotată sau plană);

| 1.2.2. | colorarea (totală sau parțială) a oricărui strat de plastic (incolor sau colorat); |
| --- | --- |

1.2.2.

colorarea (totală sau parțială) a oricărui strat de plastic (incolor sau colorat);

| 1.2.3. | colorarea sticlei (colorată sau incoloră); |
| --- | --- |

1.2.3.

colorarea sticlei (colorată sau incoloră);

| 1.2.4. | cu sau fără suprafețe opacizante. |
| --- | --- |

1.2.4.

cu sau fără suprafețe opacizante.

2.   GENERALITĂȚI

| 2.1. | În cazul geamurilor cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele, încercările se efectuează pe piese plate care sunt fie tăiate din geamuri normale, fie sunt special construite pentru această încercare. În oricare dintre cele două cazuri, piesele de încercare trebuie să fie reprezentative pentru producția de geamuri pentru care se solicită omologarea. |
| --- | --- |

2.1.

În cazul geamurilor cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele, încercările se efectuează pe piese plate care sunt fie tăiate din geamuri normale, fie sunt special construite pentru această încercare. În oricare dintre cele două cazuri, piesele de încercare trebuie să fie reprezentative pentru producția de geamuri pentru care se solicită omologarea.

| 2.2. | Înainte de fiecare încercare, piesele de încercare cu acoperire din plastic multistrat se păstrează minimum 4 ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C. Încercările se efectuează imediat după ce piesele de încercare sunt scoase din spațiul de depozitare. |
| --- | --- |

2.2.

Înainte de fiecare încercare, piesele de încercare cu acoperire din plastic multistrat se păstrează minimum 4 ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C. Încercările se efectuează imediat după ce piesele de încercare sunt scoase din spațiul de depozitare.

| 2.3. | Dispozițiile prezentei anexe sunt considerate ca fiind îndeplinite dacă geamul din sticlă prezentat pentru obținerea omologării are aceeași compoziție cu aceea a parbrizului deja omologat, conform dispozițiilor din anexa 10. |
| --- | --- |

2.3.

Dispozițiile prezentei anexe sunt considerate ca fiind îndeplinite dacă geamul din sticlă prezentat pentru obținerea omologării are aceeași compoziție cu aceea a parbrizului deja omologat, conform dispozițiilor din anexa 10.

3.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ MECANICĂ – BILA DE ÎNCERCARE DE 227 g

Se aplică dispozițiile de la punctul 3 din anexa 7.

4.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA MEDIU

4.1.   Încercarea de rezistență la abraziune

4.1.1.   Încercarea de rezistență la abraziune pe suprafața exterioară

Se aplică cerințele de la punctul 5.1 din anexa 7.

4.1.2.   Încercarea de rezistență la abraziune pe suprafața interioară

Se aplică cerințele de la punctul 2.1 din anexa 9.

4.2.   Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate

Se aplică cerințele de la punctul 5 din anexa 3.

4.3.   Încercarea rezistenței la radiații

Se aplică cerințele de la punctul 6.3 din anexa 3.

4.4.   Rezistența la umiditate

Se aplică cerințele de la punctul 7 din anexa 3.

4.5.   Încercarea de rezistență la schimbările de temperatură

Se aplică cerințele de la punctul 8 din anexa 3.

5.   PROPRIETĂȚI OPTICE

Dispozițiile în ceea ce privește factorul de transmisie a luminii, stabilite la punctul 9.1 din anexa 3, se aplică geamurilor din sticlă sau porțiunilor din geamurile din sticlă, altele decât parbrizele, amplasate în poziții esențiale pentru vizibilitatea șoferului.

6.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA FOC

Se aplică cerințele de la punctul 10 din anexa 3.

7.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA AGENȚI CHIMICI

Se aplică cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3.

---

ANEXA 12

UNITĂȚI CU VITRAJ MULTIPLU

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că unitățile cu vitraj multiplu aparțin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

| 1.1. | Caracteristicile principale sunt următoarele:






  1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- | --- |

1.1.

Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | numărul geamurilor componente; |
| --- | --- |

1.1.2.

numărul geamurilor componente;

| 1.1.3. | structura unității cu vitraj multiplu (simetrică, asimetrică); |
| --- | --- |

1.1.3.

structura unității cu vitraj multiplu (simetrică, asimetrică);

| 1.1.4. | tipul fiecărui geam din sticlă component al unității, astfel cum este definit la punctul 1 din anexa 5, 7 sau 11 la prezentul regulament; |
| --- | --- |

1.1.4.

tipul fiecărui geam din sticlă component al unității, astfel cum este definit la punctul 1 din anexa 5, 7 sau 11 la prezentul regulament;

| 1.1.5. | lățimea nominală a spațiului dintre cele două geamuri; |
| --- | --- |

1.1.5.

lățimea nominală a spațiului dintre cele două geamuri;

| 1.1.6. | tipul de etanșare. |
| --- | --- |

1.1.6.

tipul de etanșare.

| 1.2. | Caracteristicile secundare sunt:






  1.2.1. | caracteristicile secundare ale fiecărui geam din sticlă component, astfel cum sunt definite la punctul 1.2 din anexa 5, 7 sau 11 la prezentul regulament. |
| --- | --- | --- |

1.2.

Caracteristicile secundare sunt:

1.2.1.

caracteristicile secundare ale fiecărui geam din sticlă component, astfel cum sunt definite la punctul 1.2 din anexa 5, 7 sau 11 la prezentul regulament.

2.   GENERALITĂȚI

| 2.1. | Fiecare geam din sticlă component al unității cu vitraj multiplu trebuie fie să aibă omologare de tip, fie să respecte cerințele stabilite în anexele relevante la prezentul regulament (anexa 5, 7 sau 11). |
| --- | --- |

2.1.

Fiecare geam din sticlă component al unității cu vitraj multiplu trebuie fie să aibă omologare de tip, fie să respecte cerințele stabilite în anexele relevante la prezentul regulament (anexa 5, 7 sau 11).

| 2.2. | Încercările efectuate pe unitățile cu vitraj multiplu, cu o lățime nominală a spațiului dintre ele, „e1” (... „en”), sunt considerate aplicabile tuturor unităților cu vitraj multiplu care au aceleași caracteristici și lățimea nominală „e” a spațiului dintre geamuri „e1 ± 3 mm” (... „en ± 3 mm”). Cu toate acestea, solicitantul omologării poate prezenta în vederea obținerii omologării eșantioane cu cea mai mică distanță și cea mai mare distanță între geamuri. |
| --- | --- |

2.2.

Încercările efectuate pe unitățile cu vitraj multiplu, cu o lățime nominală a spațiului dintre ele, „e1” (... „en”), sunt considerate aplicabile tuturor unităților cu vitraj multiplu care au aceleași caracteristici și lățimea nominală „e” a spațiului dintre geamuri „e1 ± 3 mm” (... „en ± 3 mm”). Cu toate acestea, solicitantul omologării poate prezenta în vederea obținerii omologării eșantioane cu cea mai mică distanță și cea mai mare distanță între geamuri.

| 2.3. | În cazul unităților cu vitraj multiplu alcătuite din cel puțin un geam din sticlă securizată multistrat și un geam cu acoperire din plastic multistrat, piesele de încercare se păstrează cel puțin 4 ore înaintea încercării la o temperatură de 23 °C ± 2 °C. Încercările trebuie efectuate imediat după ce piesele sunt scoase din spațiul de păstrare. |
| --- | --- |

2.3.

În cazul unităților cu vitraj multiplu alcătuite din cel puțin un geam din sticlă securizată multistrat și un geam cu acoperire din plastic multistrat, piesele de încercare se păstrează cel puțin 4 ore înaintea încercării la o temperatură de 23 °C ± 2 °C. Încercările trebuie efectuate imediat după ce piesele sunt scoase din spațiul de păstrare.

3.   ÎNCERCAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de piese de încercare

Se supun încercării șase piese de încercare cu dimensiuni de (1 100 mm × 500 mm) ± 5/2 mm pentru fiecare categorie de grosime a geamurilor componente și pentru fiecare grosime a spațiului dintre geamuri, astfel cum sunt definite la punctul 1.1.4 de mai sus.

3.3.   Metoda de încercare

| 3.3.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

3.3.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3.1 din anexa 3.

| 3.3.2. | Înălțimea de cădere este de 1,50 m ± 0/5 mm. |
| --- | --- |

3.3.2.

Înălțimea de cădere este de 1,50 m ± 0/5 mm.

| 3.3.3. | În cazul geamurilor cu vitraj multiplu asimetrice, se efectuează trei încercări pe fiecare parte și trei încercări pe cealaltă parte. |
| --- | --- |

3.3.3.

În cazul geamurilor cu vitraj multiplu asimetrice, se efectuează trei încercări pe fiecare parte și trei încercări pe cealaltă parte.

3.4.   Interpretarea rezultatelor

| 3.4.1. | Geamurile cu vitraj multiplu compuse numai din geamuri din sticlă uniform securizată monostrat:
  Rezultatul încercării este considerat satisfăcător dacă se sparg toate geamurile componente. |
| --- | --- |

3.4.1.

Geamurile cu vitraj multiplu compuse numai din geamuri din sticlă uniform securizată monostrat:

Rezultatul încercării este considerat satisfăcător dacă se sparg toate geamurile componente.

| 3.4.2. | Vitraj multiplu compus din geamuri din sticlă securizată multistrat și/sau geamuri cu acoperire din plastic multistrat:
  Rezultatul încercării este considerat satisfăcător dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:






  3.4.2.1. | componentele piesei de încercare cedează și se sparg, prezentând numeroase fisuri circulare, având centrul aproximativ în punctul de impact; |
| --- | --- | --- |

3.4.2.

Vitraj multiplu compus din geamuri din sticlă securizată multistrat și/sau geamuri cu acoperire din plastic multistrat:

Rezultatul încercării este considerat satisfăcător dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:

3.4.2.1.

componentele piesei de încercare cedează și se sparg, prezentând numeroase fisuri circulare, având centrul aproximativ în punctul de impact;

| 3.4.2.2. | se acceptă prezența fisurilor în stratul (straturile) intermediar(e), cu condiția ca în timpul încercării capul manechinului să nu treacă prin piesa de încercare; |
| --- | --- |

3.4.2.2.

se acceptă prezența fisurilor în stratul (straturile) intermediar(e), cu condiția ca în timpul încercării capul manechinului să nu treacă prin piesa de încercare;

| 3.4.2.3. | nu se desprind bucăți mari de sticlă din straturile intermediare. |
| --- | --- |

3.4.2.3.

nu se desprind bucăți mari de sticlă din straturile intermediare.

| 3.4.3. | Vitraj multiplu format din cel puțin un geam din sticlă uniform securizată monostrat și cel puțin un geam din sticlă securizată multistrat sau un geam cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizul:






  3.4.3.1. | se sparge (sparg) geamul (geamurile) din sticlă de securitate monostrat uniforme; |
| --- | --- | --- |

3.4.3.

Vitraj multiplu format din cel puțin un geam din sticlă uniform securizată monostrat și cel puțin un geam din sticlă securizată multistrat sau un geam cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizul:

3.4.3.1.

se sparge (sparg) geamul (geamurile) din sticlă de securitate monostrat uniforme;

| 3.4.3.2. | dacă geamul (geamurile) din sticlă securizată multistrat sau cel (cele) cu acoperire din plastic multistrat cedează și se sparge (sparg), prezentând numeroase fisuri circulare, având centrul aproximativ în punctul de impact; |
| --- | --- |

3.4.3.2.

dacă geamul (geamurile) din sticlă securizată multistrat sau cel (cele) cu acoperire din plastic multistrat cedează și se sparge (sparg), prezentând numeroase fisuri circulare, având centrul aproximativ în punctul de impact;

| 3.4.3.3. | se acceptă prezența fisurilor în stratul (straturile) intermediar(e), cu condiția ca în timpul încercării capul manechinului să nu treacă prin piesa de încercare; |
| --- | --- |

3.4.3.3.

se acceptă prezența fisurilor în stratul (straturile) intermediar(e), cu condiția ca în timpul încercării capul manechinului să nu treacă prin piesa de încercare;

| 3.4.3.4. | nu se desprind bucăți mari de sticlă din straturile intermediare. |
| --- | --- |

3.4.3.4.

nu se desprind bucăți mari de sticlă din straturile intermediare.

| 3.4.4. | Un set de piese de încercare prezentat pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al comportamentului la impactul cu capul dacă toate încercările au avut un rezultat satisfăcător. |
| --- | --- |

3.4.4.

Un set de piese de încercare prezentat pentru obținerea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al comportamentului la impactul cu capul dacă toate încercările au avut un rezultat satisfăcător.

4.   PROPRIETĂȚI OPTICE

Cerințele privind factorul de transmisie a luminii, stabilite la punctul 9.1 din anexa 3, se aplică unităților cu vitraj multiplu sau porțiunilor de unități cu vitraj multiplu amplasate în zone esențiale pentru vizibilitatea șoferului.

---

ANEXA 13

GRUPAREA PARBRIZELOR PENTRU ÎNCERCĂRI ÎN VEDEREA OMOLOGĂRII

| 1. | Caracteristicile parbrizului luate în considerare sunt:






  1.1. | suprafața desfășurată; |
| --- | --- | --- |

1.

Caracteristicile parbrizului luate în considerare sunt:

1.1.

suprafața desfășurată;

| 1.2. | înălțimea segmentului; |
| --- | --- |

1.2.

înălțimea segmentului;

| 1.3. | curbura. |
| --- | --- |

1.3.

curbura.

| 2. | Un grup reprezintă o categorie de grosime. |
| --- | --- |

2.

Un grup reprezintă o categorie de grosime.

| 3. | Clasificarea se realizează în ordinea crescătoare a suprafețelor desfășurate.
  Se selectează cele mai mici 5 suprafețe desfășurate și cele mai mari 5 suprafețe desfășurate și se numerotează după cum urmează:






  1 pentru cea mai mare | 1 pentru cea mai mică |
| --- | --- | --- |
| 2 următoarea cea mai mare după 1 | 2 următoarea cea mai mică după 1 |
| 3 următoarea cea mai mare după 2 | 3 următoarea cea mai mică după 2 |
| 4 următoarea cea mai mare după 3 | 4 următoarea cea mai mică după 3 |
| 5 următoarea cea mai mare după 4 | 5 următoarea cea mai mică după 4 |

3.

Clasificarea se realizează în ordinea crescătoare a suprafețelor desfășurate.

Se selectează cele mai mici 5 suprafețe desfășurate și cele mai mari 5 suprafețe desfășurate și se numerotează după cum urmează:

1 pentru cea mai mare

1 pentru cea mai mică

2 următoarea cea mai mare după 1

2 următoarea cea mai mică după 1

3 următoarea cea mai mare după 2

3 următoarea cea mai mică după 2

4 următoarea cea mai mare după 3

4 următoarea cea mai mică după 3

5 următoarea cea mai mare după 4

5 următoarea cea mai mică după 4

| 4. | Pentru fiecare dintre cele două serii definite la punctul 3 de mai sus, înălțimile segmentelor sunt indicate după cum urmează: | 1 pentru cea mai mare înălțime a segmentului; |
| --- | --- | --- |

4.

Pentru fiecare dintre cele două serii definite la punctul 3 de mai sus, înălțimile segmentelor sunt indicate după cum urmează:

1 pentru cea mai mare înălțime a segmentului;

| | 2 pentru următoarea cea mai mare; |
| --- | --- |

2 pentru următoarea cea mai mare;

| | 3 pentru următoarea cea mai mare; |
| --- | --- |

3 pentru următoarea cea mai mare;

etc.

| 5. | În fiecare dintre cele două serii definite la punctul 3 de mai sus, curburile sunt indicate după cum urmează: | 1 pentru curbura cea mai mică; |
| --- | --- | --- |

5.

În fiecare dintre cele două serii definite la punctul 3 de mai sus, curburile sunt indicate după cum urmează:

1 pentru curbura cea mai mică;

| | 2 pentru următoarea cea mai mică; |
| --- | --- |

2 pentru următoarea cea mai mică;

| | 3 pentru următoarea cea mai mică; |
| --- | --- |

3 pentru următoarea cea mai mică;

etc.

| 6. | Numerele atribuite fiecărui parbriz din cele două serii de la punctul 3 de mai sus se adună. |
| --- | --- |

6.

Numerele atribuite fiecărui parbriz din cele două serii de la punctul 3 de mai sus se adună.

| 6.1. | Se selectează acel parbriz, dintre cele 5 cele mai mari, care însumează cel mai mic total și acel parbriz, dintre cele 5 cele mai mici, care însumează cel mai mic total, pentru a fi supuse tuturor încercărilor definite în anexele 4, 6, 8, 9 și 10. |
| --- | --- |

6.1.

Se selectează acel parbriz, dintre cele 5 cele mai mari, care însumează cel mai mic total și acel parbriz, dintre cele 5 cele mai mici, care însumează cel mai mic total, pentru a fi supuse tuturor încercărilor definite în anexele 4, 6, 8, 9 și 10.

| 6.2. | Celelalte parbrize din aceleași serii sunt supuse încercării pentru a se verifica proprietățile optice definite la punctul 9 din anexa 3. |
| --- | --- |

6.2.

Celelalte parbrize din aceleași serii sunt supuse încercării pentru a se verifica proprietățile optice definite la punctul 9 din anexa 3.

| 7. | Pot fi supuse încercărilor și unele parbrize ai căror parametri prezintă, în ceea ce privește forma și/sau curbura, importante diferențe în raport cu cazurile extreme ale grupei selecționate, dacă serviciul tehnic care efectuează aceste încercări consideră că parametrii în discuție pot avea efecte contrare semnificative. |
| --- | --- |

7.

Pot fi supuse încercărilor și unele parbrize ai căror parametri prezintă, în ceea ce privește forma și/sau curbura, importante diferențe în raport cu cazurile extreme ale grupei selecționate, dacă serviciul tehnic care efectuează aceste încercări consideră că parametrii în discuție pot avea efecte contrare semnificative.

| 8. | Extremele grupului se determină după suprafața desfășurată a parbrizului. Dacă un parbriz prezentat în vederea omologării de tip are o suprafață desfășurată în afara limitelor stabilite și/sau o înălțime a segmentului semnificativ mai mare sau o curbură semnificativ mai mică, atunci se consideră că este un nou tip și se supune unor încercări suplimentare, dacă se consideră că acestea sunt necesare, în funcție de informațiile puse deja la dispoziție în privința produsului și materialului folosit. |
| --- | --- |

8.

Extremele grupului se determină după suprafața desfășurată a parbrizului. Dacă un parbriz prezentat în vederea omologării de tip are o suprafață desfășurată în afara limitelor stabilite și/sau o înălțime a segmentului semnificativ mai mare sau o curbură semnificativ mai mică, atunci se consideră că este un nou tip și se supune unor încercări suplimentare, dacă se consideră că acestea sunt necesare, în funcție de informațiile puse deja la dispoziție în privința produsului și materialului folosit.

| 9. | În cazul în care constructorul care deține o omologare fabrică ulterior orice alt model de parbriz dintr-o categorie de grosime deja omologată, atunci:






  9.1. | se verifică dacă modelul poate fi inclus între cele mai mari cinci parbrize sau între cele mai mici cinci parbrize selectate pentru omologarea grupului cercetat; |
| --- | --- | --- |

9.

În cazul în care constructorul care deține o omologare fabrică ulterior orice alt model de parbriz dintr-o categorie de grosime deja omologată, atunci:

9.1.

se verifică dacă modelul poate fi inclus între cele mai mari cinci parbrize sau între cele mai mici cinci parbrize selectate pentru omologarea grupului cercetat;

| 9.2. | se reface numerotarea prin metoda definită la punctele 3, 4 și 5 de mai sus; |
| --- | --- |

9.2.

se reface numerotarea prin metoda definită la punctele 3, 4 și 5 de mai sus;

| 9.3. | dacă totalul cifrelor atribuite parbrizului nou introdus în seria celor cinci cele mai mari sau a celor cinci cele mai mici:






  9.3.1. | se constată că este cel mai mic, atunci se efectuează următoarele încercări:






  9.3.1.1. | pentru parbrize din sticlă securizată monostrat:






  9.3.1.1.1. | de fragmentare; |
| --- | --- | --- | --- | --- |

9.3.

dacă totalul cifrelor atribuite parbrizului nou introdus în seria celor cinci cele mai mari sau a celor cinci cele mai mici:

9.3.1.

se constată că este cel mai mic, atunci se efectuează următoarele încercări:

9.3.1.1.

pentru parbrize din sticlă securizată monostrat:

9.3.1.1.1.

de fragmentare;

| 9.3.1.1.2. | la impactul cu capul; |
| --- | --- |

9.3.1.1.2.

la impactul cu capul;

| 9.3.1.1.3. | de distorsiune optică; |
| --- | --- |

9.3.1.1.3.

de distorsiune optică;

| 9.3.1.1.4. | de separare a imaginii secundare; |
| --- | --- |

9.3.1.1.4.

de separare a imaginii secundare;

| 9.3.1.1.5. | de transmisie a luminii; |
| --- | --- |

9.3.1.1.5.

de transmisie a luminii;

| 9.3.1.2. | pentru parbriz din sticlă securizată multistrat sau cu acoperire din plastic multistrat:






  9.3.1.2.1. | la impactul cu capul; |
| --- | --- | --- |

9.3.1.2.

pentru parbriz din sticlă securizată multistrat sau cu acoperire din plastic multistrat:

9.3.1.2.1.

la impactul cu capul;

| 9.3.1.2.2. | de distorsiune optică; |
| --- | --- |

9.3.1.2.2.

de distorsiune optică;

| 9.3.1.2.3. | de separare a imaginii secundare; |
| --- | --- |

9.3.1.2.3.

de separare a imaginii secundare;

| 9.3.1.2.4. | de transmisie a luminii; |
| --- | --- |

9.3.1.2.4.

de transmisie a luminii;

| 9.3.1.3. | pentru parbrize din sticlă securizată multistrat tratată, se aplică încercările specificate la punctele 9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2 și 9.3.1.2; |
| --- | --- |

9.3.1.3.

pentru parbrize din sticlă securizată multistrat tratată, se aplică încercările specificate la punctele 9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2 și 9.3.1.2;

| 9.3.1.4. | pentru parbrizele cu acoperire din plastic, se aplică încercările de la punctul 9.3.1.1 sau 9.3.1.2, după caz; |
| --- | --- |

9.3.1.4.

pentru parbrizele cu acoperire din plastic, se aplică încercările de la punctul 9.3.1.1 sau 9.3.1.2, după caz;

| 9.3.2. | dacă se constată că nu este cel mai mic, se efectuează numai încercările prescrise pentru verificarea proprietăților optice, definite la punctul 9 din anexa 3. |
| --- | --- |

9.3.2.

dacă se constată că nu este cel mai mic, se efectuează numai încercările prescrise pentru verificarea proprietăților optice, definite la punctul 9 din anexa 3.

---

ANEXA 14

GEAMURI DIN PLASTIC RIGID

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că geamurile din plastic rigid aparțin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

| 1.1. | Caracteristicile principale sunt următoarele:






  1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- | --- |

1.1.

Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | denumirea chimică a materialului; |
| --- | --- |

1.1.2.

denumirea chimică a materialului;

| 1.1.3. | clasificarea materialului de către producător; |
| --- | --- |

1.1.3.

clasificarea materialului de către producător;

| 1.1.4. | procesul de fabricație; |
| --- | --- |

1.1.4.

procesul de fabricație;

| 1.1.5. | formă și dimensiuni; |
| --- | --- |

1.1.5.

formă și dimensiuni;

| 1.1.6. | grosimea nominală. Limita marjei grosimii produselor din plastic extrudat este de ± 10 % din grosimea nominală. În cazul produselor din plastic fabricate prin alte procedee (cum ar fi plăci acrilice turnate), marja acceptabilă a grosimii este dată de ecuația [

  ], unde „e” reprezintă grosimea plăcii în milimetri. Standardul de referință este ISO 7823/1; |
| --- | --- |

1.1.6.

Formula

| 1.1.7. | colorarea produsului din plastic; |
| --- | --- |

1.1.7.

colorarea produsului din plastic;

| 1.1.8. | natura stratului de suprafață. |
| --- | --- |

1.1.8.

natura stratului de suprafață.

| 1.2. | Caracteristicile secundare sunt următoarele:






  1.2.1. | prezența sau absența conductorilor sau a elementelor de încălzire. |
| --- | --- | --- |

1.2.

Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.

prezența sau absența conductorilor sau a elementelor de încălzire.

2.   GENERALITĂȚI

| 2.1. | În cazul geamurilor din plastic rigid, încercările se efectuează fie pe piesele de încercare plate cele mai reprezentative pentru produsul finit, fie pe piese finite. Toate măsurătorile optice se efectuează pe piese reale. |
| --- | --- |

2.1.

În cazul geamurilor din plastic rigid, încercările se efectuează fie pe piesele de încercare plate cele mai reprezentative pentru produsul finit, fie pe piese finite. Toate măsurătorile optice se efectuează pe piese reale.

| 2.2. | Piesele de încercare se scot din învelișurile de protecție de fier și se curăță cu atenție înainte de încercare.






  2.2.1. | Piesele se păstrează timp de 48 de ore la o temperatură de 23 °C + 2 °C și o umiditate relativă de 50 ± 5 %. |
| --- | --- | --- |

2.2.

Piesele de încercare se scot din învelișurile de protecție de fier și se curăță cu atenție înainte de încercare.

2.2.1.

Piesele se păstrează timp de 48 de ore la o temperatură de 23 °C + 2 °C și o umiditate relativă de 50 ± 5 %.

| 2.3. | În scopul descrierii comportamentului la rupere sub sarcină dinamică, se creează clase în funcție de aplicațiile materialelor plastice. Aceste clase corespund probabilităților de contact dintre capul uman și geamurile din plastic, conținând diferite cerințe privind încercarea la impactul cu capul. |
| --- | --- |

2.3.

În scopul descrierii comportamentului la rupere sub sarcină dinamică, se creează clase în funcție de aplicațiile materialelor plastice. Aceste clase corespund probabilităților de contact dintre capul uman și geamurile din plastic, conținând diferite cerințe privind încercarea la impactul cu capul.

3.   ÎNCERCAREA DE FLEXIBILITATE

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de piese de încercare

Se supune încercării o piesă de încercare plată, cu dimensiuni de 300 mm ± 25 mm.

3.3.   Metoda de încercare

| 3.3.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 12 din anexa 3. |
| --- | --- |

3.3.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 12 din anexa 3.

3.4.   Interpretarea rezultatelor

O piesă de încercare sau eșantion este considerat rigid dacă îndoirea sa verticală este de maximum 50 mm după 60 de secunde.

4.   ÎNCERCAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

4.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

4.2.   Numărul de piese de încercare

Sunt încercate șase piese plate (1 170 mm × 570 + 0/– 2 mm) sau șase componente complete.

4.3.   Metoda de încercare

| 4.3.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3.2 din anexa 3. |
| --- | --- |

4.3.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3.2 din anexa 3.

| 4.3.2. | În cazul geamurilor despărțitoare și al ferestrelor de separare cu probabilitate de impact (categoria VIII/A), înălțimea de cădere este de 3 m. Se măsoară, de asemenea, valoarea HIC. |
| --- | --- |

4.3.2.

În cazul geamurilor despărțitoare și al ferestrelor de separare cu probabilitate de impact (categoria VIII/A), înălțimea de cădere este de 3 m. Se măsoară, de asemenea, valoarea HIC.

| 4.3.3. | În cazul geamurilor cum ar fi ferestre laterale, ferestre posterioare și trape din sticlă care au probabilitate de impact redusă (categoria VIII/B), înălțimea de cădere este de 1,5 m. Se măsoară, de asemenea, valoarea HIC. |
| --- | --- |

4.3.3.

În cazul geamurilor cum ar fi ferestre laterale, ferestre posterioare și trape din sticlă care au probabilitate de impact redusă (categoria VIII/B), înălțimea de cădere este de 1,5 m. Se măsoară, de asemenea, valoarea HIC.

| 4.3.4. | În cazul geamurilor fără probabilitate de contact, precum și al ferestrelor mici ale vehiculelor și al tuturor ferestrelor remorcilor (categoria VIII/C), nu se efectuează încercarea la impactul cu capul. O fereastră mică este o fereastră pe suprafața căreia nu poate fi trasat un cerc cu diametrul de 150 mm. |
| --- | --- |

4.3.4.

În cazul geamurilor fără probabilitate de contact, precum și al ferestrelor mici ale vehiculelor și al tuturor ferestrelor remorcilor (categoria VIII/C), nu se efectuează încercarea la impactul cu capul. O fereastră mică este o fereastră pe suprafața căreia nu poate fi trasat un cerc cu diametrul de 150 mm.

4.4.   Interpretarea rezultatelor

Încercarea este considerată ca având un rezultat pozitiv dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

| 4.4.1. | Piesa de încercare sau eșantionul nu este perforat și nici nu se sparge în fragmente mari complet separate. |
| --- | --- |

4.4.1.

Piesa de încercare sau eșantionul nu este perforat și nici nu se sparge în fragmente mari complet separate.

| 4.4.2. | Valoarea HIC este mai mică de 1 000. |
| --- | --- |

4.4.2.

Valoarea HIC este mai mică de 1 000.

| 4.4.3. | Se consideră satisfăcător, din punctul de vedere al încercării la impactul cu capul, un set de piese de încercare prezentat pentru obținerea omologării dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiții:






  4.4.3.1. | toate încercările au rezultate satisfăcătoare; sau |
| --- | --- | --- |

4.4.3.

Se consideră satisfăcător, din punctul de vedere al încercării la impactul cu capul, un set de piese de încercare prezentat pentru obținerea omologării dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiții:

4.4.3.1.

toate încercările au rezultate satisfăcătoare; sau

| 4.4.3.2. | la o încercare s-a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

4.4.3.2.

la o încercare s-a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

5.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ MECANICĂ – ÎNCERCAREA CU BILA DE 227 g

5.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| 1. | fără conductori sau elemente de încălzire; |
| --- | --- |

1.

fără conductori sau elemente de încălzire;

| 2. | există conductori sau elemente de încălzire. |
| --- | --- |

2.

există conductori sau elemente de încălzire.

5.2.   Numărul de piese de încercare

Se supun încercării zece piese plate și pătrate cu latura de 300 mm + 10/– 0 mm sau zece piese finite cât mai plate.

5.3.   Metoda de încercare

| 5.3.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

5.3.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3.

| 5.3.2. | Înălțimea de cădere corespunzând diferitelor grosimi este cea indicată în tabelul de mai jos:






  Grosimea plăcii (mm) | Înălțimea de cădere (m) |
| --- | --- | --- |
| < 3 | 2 |
| 4 | 3 |
| 5 | 4 |
| > 6 | 5 |

5.3.2.

Înălțimea de cădere corespunzând diferitelor grosimi este cea indicată în tabelul de mai jos:

Grosimea plăcii (mm)

Înălțimea de cădere (m)

< 3

2

4

3

5

4

> 6

5

În cazul în care piesele de încercare prezintă grosimi intermediare, cuprinse între 3 mm și 6 mm, înălțimea de cădere se stabilește prin interpolare.

5.4.   Interpretarea rezultatelor

| 5.4.1. | Se consideră că încercarea are rezultate satisfăcătoare dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:






  (a) | bila nu trece prin piesa de încercare; |
| --- | --- | --- |

5.4.1.

Se consideră că încercarea are rezultate satisfăcătoare dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a)

bila nu trece prin piesa de încercare;

| (b) | piesa de încercare nu se sparge în mai multe bucăți. |
| --- | --- |

(b)

piesa de încercare nu se sparge în mai multe bucăți.

Crăpăturile și fisurile apărute ca urmare a impactului sunt totuși permise.

| 5.4.2. | Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 227 g dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:






  5.4.2.1. | opt sau mai multe încercări separate au rezultate satisfăcătoare la respectiva înălțime de cădere; |
| --- | --- | --- |

5.4.2.

Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 227 g dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:

5.4.2.1.

opt sau mai multe încercări separate au rezultate satisfăcătoare la respectiva înălțime de cădere;

| 5.4.2.2. | trei sau mai multe încercări au un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

5.4.2.2.

trei sau mai multe încercări au un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

5.5.   Încercarea cu bila de 227 g la – 18 °C ± 2 °C

| 5.5.1. | Pentru a minimiza modificarea temperaturii piesei de încercare, încercarea se efectuează în termen de 30 de secunde după scoaterea piesei din dispozitivul de aclimatizare. |
| --- | --- |

5.5.1.

Pentru a minimiza modificarea temperaturii piesei de încercare, încercarea se efectuează în termen de 30 de secunde după scoaterea piesei din dispozitivul de aclimatizare.

| 5.5.2. | Metoda de încercare folosită este cea descrisă la punctul 5.3 din prezenta anexă, cu excepția faptului că temperatura de încercare este de – 18 °C ± 2 °C. |
| --- | --- |

5.5.2.

Metoda de încercare folosită este cea descrisă la punctul 5.3 din prezenta anexă, cu excepția faptului că temperatura de încercare este de – 18 °C ± 2 °C.

| 5.5.3. | Interpretarea rezultatelor are loc în conformitate cu descrierea de la punctul 5.4 din prezenta anexă. |
| --- | --- |

5.5.3.

Interpretarea rezultatelor are loc în conformitate cu descrierea de la punctul 5.4 din prezenta anexă.

6.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA MEDIUL AMBIANT

6.1.   Încercarea de rezistență la abraziune

6.1.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele prevăzute la punctul 4 din anexa 3; încercarea se efectuează la 1 000, 500 sau 100 cicluri pentru a se măsura abraziunea la suprafața produsului.

6.1.2.   Se supun încercării trei piese plate și pătrate, cu latura de 100 mm, pentru fiecare tip de suprafață.

6.1.3.   Interpretarea rezultatelor

| 6.1.3.1. | Geamul din categoria L este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la abraziune dacă lumina totală difuzată în urma încercării la abraziune nu depășește 2 % după 1 000 de cicluri pe suprafața exterioară a eșantionului de încercare și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară a piesei de încercare. |
| --- | --- |

6.1.3.1.

Geamul din categoria L este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la abraziune dacă lumina totală difuzată în urma încercării la abraziune nu depășește 2 % după 1 000 de cicluri pe suprafața exterioară a eșantionului de încercare și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară a piesei de încercare.

| 6.1.3.2. | Geamul din categoria M este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la abraziune dacă lumina totală difuzată în urma încercării la abraziune nu depășește 10 % după 500 de cicluri pe suprafața exterioară a piesei de încercare și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară a piesei de încercare. |
| --- | --- |

6.1.3.2.

Geamul din categoria M este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la abraziune dacă lumina totală difuzată în urma încercării la abraziune nu depășește 10 % după 500 de cicluri pe suprafața exterioară a piesei de încercare și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară a piesei de încercare.

| 6.1.3.3. | Nu sunt necesare încercări de rezistență la abraziune pentru trape. |
| --- | --- |

6.1.3.3.

Nu sunt necesare încercări de rezistență la abraziune pentru trape.

6.1.4.   Un set de piese de încercare care fac obiectul unei încercări în vederea omologării este considerat satisfăcător dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiții:

| (a) | toate piesele de încercare respectă cerințele; sau |
| --- | --- |

(a)

toate piesele de încercare respectă cerințele; sau

| (b) | una dintre piesele de încercare nu respectă cerințele, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

(b)

una dintre piesele de încercare nu respectă cerințele, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

6.2.   Încercarea de rezistență la intemperii simulate

6.2.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 6.4 din anexa 3. Expunerea la energie ultravioletă totală provenită de la lampa cu xenon cu arc lung trebuie să fie de 500 MJ/m2. Pe durata iradierii, piesele de încercare se expun la pulverizarea apei în cicluri continue. Pe durata unui ciclu de 120 de minute, piesele de încercare se expun la lumină fără pulverizarea apei timp de 102 minute și la lumină cu pulverizarea apei timp de 18 minute.

| 6.2.1.1. | Sunt permise metode alternative, dacă rezultatele obținute sunt echivalente. |
| --- | --- |

6.2.1.1.

Sunt permise metode alternative, dacă rezultatele obținute sunt echivalente.

6.2.2.   Numărul de piese de încercare

Se supun încercării trei piese plate cu dimensiuni de 130 mm × 40 mm, decupate dintr-un eșantion de formă plată.

6.2.3.   Interpretarea rezultatelor

| 6.2.3.1. | Rezistența la intemperii simulate este considerată satisfăcătoare dacă:






  6.2.3.1.1. | factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării de intemperii. În cazul geamurilor care sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto, valoarea nu trebuie să scadă sub 70 %; |
| --- | --- | --- |

6.2.3.1.

Rezistența la intemperii simulate este considerată satisfăcătoare dacă:

6.2.3.1.1.

factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării de intemperii. În cazul geamurilor care sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto, valoarea nu trebuie să scadă sub 70 %;

| 6.2.3.1.2. | pe durata încercării la intemperii nu trebuie să apară bule de aer sau alte degradări vizibile, decolorări, aspect lăptos sau fisuri. |
| --- | --- |

6.2.3.1.2.

pe durata încercării la intemperii nu trebuie să apară bule de aer sau alte degradări vizibile, decolorări, aspect lăptos sau fisuri.

6.2.4.   Un set de piese de încercare care face obiectul unei încercări este considerat satisfăcător din punctul de vedere al rezistenței la intemperii simulate, în vederea omologării, dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

| 6.2.4.1. | toate încercările au rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- |

6.2.4.1.

toate încercările au rezultate satisfăcătoare;

| 6.2.4.2. | una dintre încercări are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

6.2.4.2.

una dintre încercări are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

6.3.   Încercarea de tăiere încrucișată

6.3.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Cerințele de la punctul 13 din anexa 3 se aplică exclusiv produselor din plastic rigid cu strat protector.

6.3.2.   Încercarea de tăiere încrucișată se efectuează pe una dintre piesele de încercare prevăzute la punctul 6.2.

6.3.3.   Interpretarea rezultatelor

| 6.3.3.1. | Rezultatul încercării de tăiere încrucișată este considerat satisfăcător dacă:






  6.3.3.1.1. | este atinsă valoarea de tăiere încrucișată Gt1. |
| --- | --- | --- |

6.3.3.1.

Rezultatul încercării de tăiere încrucișată este considerat satisfăcător dacă:

6.3.3.1.1.

este atinsă valoarea de tăiere încrucișată Gt1.

| 6.3.3.2. | Piesa de încercare este considerată satisfăcătoare din punctul de vedere al omologării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:






  6.3.3.2.1. | încercarea are rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- | --- |

6.3.3.2.

Piesa de încercare este considerată satisfăcătoare din punctul de vedere al omologării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:

6.3.3.2.1.

încercarea are rezultate satisfăcătoare;

| 6.3.3.2.2. | încercarea are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul unei încercări ulterioare efectuate pe o piesă de încercare rămasă de la încercarea prevăzută la punctul 6.2 este satisfăcător. |
| --- | --- |

6.3.3.2.2.

încercarea are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul unei încercări ulterioare efectuate pe o piesă de încercare rămasă de la încercarea prevăzută la punctul 6.2 este satisfăcător.

6.4.   Rezistența la umiditate

6.4.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 7 din anexa 3.

6.4.2.   Se supun încercării zece piese de încercare plate, de formă pătrată, cu latura de 300 mm.

6.4.3.   Interpretarea rezultatelor

| 6.4.3.1. | Rezultatul încercării de rezistență la umiditate este considerat satisfăcător dacă:






  6.4.3.1.1. | niciun eșantion nu prezintă degradări vizibile, cum ar fi bule de aer sau aspect lăptos; |
| --- | --- | --- |

6.4.3.1.

Rezultatul încercării de rezistență la umiditate este considerat satisfăcător dacă:

6.4.3.1.1.

niciun eșantion nu prezintă degradări vizibile, cum ar fi bule de aer sau aspect lăptos;

| 6.4.3.1.2. | factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării și sub 70 % în cazul ferestrelor care sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto. |
| --- | --- |

6.4.3.1.2.

factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării și sub 70 % în cazul ferestrelor care sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto.

6.4.4.   După efectuarea încercării, piesele de încercare se păstrează timp de cel puțin 48 de ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C și o umiditate relativă de 50 ± 5 %, apoi se supun la încercarea de cădere a bilei de 227 g descrisă la punctul 5 al prezentei anexe.

7.   PROPRIETĂȚI OPTICE

În cazul produselor necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto se aplică cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

7.1.   Interpretarea rezultatelor

Un set de piese de încercare este considerat satisfăcător dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

| 7.1.1. | toate încercările obțin rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- |

7.1.1.

toate încercările obțin rezultate satisfăcătoare;

| 7.1.2. | una dintre piesele de încercare a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

7.1.2.

una dintre piesele de încercare a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

8.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA FOC

8.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 10 din anexa 3.

8.2.   Interpretarea rezultatelor

Rezultatul încercării de rezistență la foc este considerat satisfăcător dacă viteza de ardere este mai mică de 110 mm/min.

| 8.2.1. | Un set de eșantioane este considerat satisfăcător din punctul de vedere al omologării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:






  8.2.1.1. | toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- | --- |

8.2.1.

Un set de eșantioane este considerat satisfăcător din punctul de vedere al omologării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:

8.2.1.1.

toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare;

| 8.2.1.2. | unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare. |
| --- | --- |

8.2.1.2.

unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare.

9.   REZISTENȚĂ LA AGENȚI CHIMICI

9.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 11 din anexa 3.

9.2.   Interpretarea rezultatelor

Un set de eșantioane este considerat acceptabil dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:

| 9.2.1. | toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- |

9.2.1.

toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare;

| 9.2.2. | unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare. |
| --- | --- |

9.2.2.

unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare.

---

ANEXA 15

GEAMURI DIN PLASTIC FLEXIBIL

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că geamurile din plastic flexibil aparțin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

| 1.1. | Caracteristicile principale sunt următoarele:






  1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- | --- |

1.1.

Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | denumirea chimică a materialului; |
| --- | --- |

1.1.2.

denumirea chimică a materialului;

| 1.1.3. | clasificarea materialului de către producător; |
| --- | --- |

1.1.3.

clasificarea materialului de către producător;

| 1.1.4. | procesul de fabricație; |
| --- | --- |

1.1.4.

procesul de fabricație;

| 1.1.5. | grosimea nominală (e) cu marja de eroare acceptabilă: ± (0,1 mm + 0,1. e); d > 0,1 mm; |
| --- | --- |

1.1.5.

grosimea nominală (e) cu marja de eroare acceptabilă: ± (0,1 mm + 0,1. e); d > 0,1 mm;

| 1.1.6. | colorarea produsului din plastic; |
| --- | --- |

1.1.6.

colorarea produsului din plastic;

| 1.1.7. | natura stratului (straturilor) protector (protectoare). |
| --- | --- |

1.1.7.

natura stratului (straturilor) protector (protectoare).

| 1.2. | Caracteristicile secundare sunt următoarele:






  1.2.1. | Nu sunt implicate caracteristici secundare. |
| --- | --- | --- |

1.2.

Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

2.   GENERALITĂȚI

| 2.1. | În cazul geamurilor din plastic flexibil, încercările se efectuează pe piese de încercare plate decupate din produsele finite sau produse special în acest scop. În ambele cazuri, piesa de încercare trebuie să fie, din toate punctele de vedere, cea mai reprezentativă pentru geamurile de serie pentru care se solicită omologarea. |
| --- | --- |

2.1.

În cazul geamurilor din plastic flexibil, încercările se efectuează pe piese de încercare plate decupate din produsele finite sau produse special în acest scop. În ambele cazuri, piesa de încercare trebuie să fie, din toate punctele de vedere, cea mai reprezentativă pentru geamurile de serie pentru care se solicită omologarea.

| 2.2. | Piesele de încercare se scot din învelișurile de protecție și se curăță cu atenție înainte de încercare.






  2.2.1. | Piesele se păstrează timp de 48 de ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C și o umiditate relativă de 50 ± 5 %. |
| --- | --- | --- |

2.2.

Piesele de încercare se scot din învelișurile de protecție și se curăță cu atenție înainte de încercare.

2.2.1.

Piesele se păstrează timp de 48 de ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C și o umiditate relativă de 50 ± 5 %.

3.   ÎNCERCAREA DE FLEXIBILITATE ȘI ÎNCERCAREA DE ÎNDOIRE

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de piese de încercare

Se supune încercării o piesă plată, cu dimensiuni de 300 mm × 25 mm.

3.3.   Metoda de încercare

| 3.3.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 12 din anexa 3. |
| --- | --- |

3.3.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 12 din anexa 3.

3.4.   Interpretarea rezultatelor

O piesă de încercare sau eșantion este considerat flexibil dacă îndoirea sa verticală este mai mare de 50 mm după 60 de secunde.

Materialul nu trebuie să prezinte fisuri sau deteriorări la punctul de îndoire după 10 secunde de la o îndoire la 180°.

4.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ MECANICĂ

4.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

4.2.   Încercarea cu bila de 227 g la 20 °C ± 5 °C

4.2.1.   Numărul de piese de încercare

Sunt supuse încercării zece piese plate, de formă pătrată, cu dimensiuni de 300 mm + 10/– 0 mm.

4.2.2.   Metoda de încercare

| 4.2.2.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

4.2.2.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3.

| 4.2.2.2. | Înălțimea de cădere este de 2 m pentru toate grosimile. |
| --- | --- |

4.2.2.2.

Înălțimea de cădere este de 2 m pentru toate grosimile.

4.2.3.   Interpretarea rezultatelor

| 4.2.3.1. | Rezultatul încercării cu bila este considerat satisfăcător dacă aceasta nu penetrează piesa de încercare. |
| --- | --- |

4.2.3.1.

Rezultatul încercării cu bila este considerat satisfăcător dacă aceasta nu penetrează piesa de încercare.

| 4.2.3.2. | Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 227 g dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:






  4.2.3.2.1. | opt sau mai multe încercări au rezultate satisfăcătoare la respectiva înălțime de cădere; |
| --- | --- | --- |

4.2.3.2.

Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 227 g dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:

4.2.3.2.1.

opt sau mai multe încercări au rezultate satisfăcătoare la respectiva înălțime de cădere;

| 4.2.3.2.2. | mai mult de două încercări au un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

4.2.3.2.2.

mai mult de două încercări au un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

4.3.   Încercarea cu bila de 227 g la – 18 °C ± 2 °C

4.3.1.   Pentru a minimiza modificarea temperaturii piesei de încercare, încercarea se efectuează în termen de 30 de secunde după scoaterea piesei din dispozitivul de aclimatizare.

4.3.2.   Metoda de încercare folosită este cea descrisă la punctul 4.2.2 al prezentei anexe, cu excepția faptului că temperatura de încercare este de – 18 °C ± 2 °C.

4.3.3.   Interpretarea rezultatelor are loc în conformitate cu descrierea de la punctul 4.2.3 al prezentei anexe.

5.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA MEDIU

5.1.   Încercarea de rezistență la intemperii simulate

5.1.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 6.4 din anexa 3. Expunerea la energie ultravioletă totală provenită de la lampa cu xenon cu arc lung trebuie să fie de 500 MJ/m2. Pe durata iradierii, piesele de încercare se expun la pulverizarea apei în cicluri continue. Pe durata unui ciclu de 120 de minute, eșantioanele de încercare se expun la lumină fără pulverizarea apei timp de 102 minute și la lumină cu pulverizarea apei timp de 18 minute.

| 5.1.1.1. | Sunt permise metode alternative, dacă rezultatele obținute sunt echivalente. |
| --- | --- |

5.1.1.1.

Sunt permise metode alternative, dacă rezultatele obținute sunt echivalente.

5.1.2.   Numărul de piese de încercare

Se supun încercării trei piese plate cu dimensiuni de 130 mm × 40 mm, decupate dintr-un eșantion de formă plată.

5.1.3.   Interpretarea rezultatelor

Rezistența la încercarea de intemperii simulate este considerată satisfăcătoare dacă:

| 5.1.3.1. | factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării la intemperii. În cazul geamurilor care sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto, valoarea nu trebuie să scadă sub 70 %; |
| --- | --- |

5.1.3.1.

factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării la intemperii. În cazul geamurilor care sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto, valoarea nu trebuie să scadă sub 70 %;

| 5.1.3.2. | pe durata încercării la intemperii nu trebuie să apară bule de aer sau alte degradări vizibile, decolorări, aspect lăptos sau fisuri. |
| --- | --- |

5.1.3.2.

pe durata încercării la intemperii nu trebuie să apară bule de aer sau alte degradări vizibile, decolorări, aspect lăptos sau fisuri.

5.1.4.   Un set de piese de încercare sau eșantioane care fac obiectul unei încercări este considerat satisfăcător din punctul de vedere al rezistenței la intemperii simulate, în vederea omologării, dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

| 5.1.4.1. | toate încercările au rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- |

5.1.4.1.

toate încercările au rezultate satisfăcătoare;

| 5.1.4.2. | una dintre încercări are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

5.1.4.2.

una dintre încercări are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

6.   PROPRIETĂȚI OPTICE

În cazul produselor necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto se aplică cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

6.1.   Interpretarea rezultatelor

Un set de eșantioane este considerat satisfăcător dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

| 6.1.1. | toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare. |
| --- | --- |

6.1.1.

toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare.

| 6.1.2. | unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de eșantioane este satisfăcător. |
| --- | --- |

6.1.2.

unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de eșantioane este satisfăcător.

7.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA FOC

7.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 10 din anexa 3.

7.2.   Interpretarea rezultatelor

Rezultatul încercării de rezistență la foc este considerat satisfăcător dacă viteza de ardere este mai mică de 110 mm/min.

| 7.2.1. | Un set de eșantioane este considerat satisfăcător din punctul de vedere al omologării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:






  7.2.1.1. | toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- | --- |

7.2.1.

Un set de eșantioane este considerat satisfăcător din punctul de vedere al omologării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:

7.2.1.1.

toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare;

| 7.2.1.2. | unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare. |
| --- | --- |

7.2.1.2.

unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare.

8.   REZISTENȚĂ LA AGENȚI CHIMICI

8.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3.

8.2.   Interpretarea rezultatelor

Un set de eșantioane este considerat acceptabil dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:

| 8.2.1. | toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- |

8.2.1.

toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare;

| 8.2.2. | unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare. |
| --- | --- |

8.2.2.

unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare.

---

ANEXA 16

UNITĂȚI CU VITRAJ MULTIPLU DIN PLASTIC RIGID

1.   DEFINIREA TIPULUI

(anexa 16 este valabilă doar pentru unități cu vitraj multiplu asamblate din două geamuri)

Se consideră că unitățile cu vitraj multiplu aparțin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puțin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

| 1.1.1. | denumirea comercială sau marca; |
| --- | --- |

1.1.1.

denumirea comercială sau marca;

| 1.1.2. | denumirea chimică a materialului; |
| --- | --- |

1.1.2.

denumirea chimică a materialului;

| 1.1.3. | clasificarea materialului de către producător; |
| --- | --- |

1.1.3.

clasificarea materialului de către producător;

| 1.1.4. | grosimea foilor componente; |
| --- | --- |

1.1.4.

grosimea foilor componente;

| 1.1.5. | procesul de fabricație al ferestrei; |
| --- | --- |

1.1.5.

procesul de fabricație al ferestrei;

| 1.1.6. | lățimea stratului de aer dintre foile de plastic componente; |
| --- | --- |

1.1.6.

lățimea stratului de aer dintre foile de plastic componente;

| 1.1.7. | colorarea foilor din plastic; |
| --- | --- |

1.1.7.

colorarea foilor din plastic;

| 1.1.8. | natura și tipul stratului protector. |
| --- | --- |

1.1.8.

natura și tipul stratului protector.

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

| 1.2.1. | Nu sunt implicate caracteristici secundare. |
| --- | --- |

1.2.1.

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

2.   GENERALITĂȚI

2.1.   În cazul unităților cu vitraj multiplu din plastic rigid, încercările se efectuează pe piese de încercare plate sau pe piese finite, în funcție de cerințele de încercare.

2.2.   Piesele de încercare se scot din învelișurile de protecție și se curăță cu atenție înainte de încercare. Acestea se păstrează timp de 24 de ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C și o umiditate relativă de 50 % ± 5 % înainte de încercare.

2.3.   Marja grosimii nominale a produselor din plastic extrudat este de ± 10 % din grosimea nominală. În cazul produselor din plastic fabricate prin alte procedee (cum ar fi plăci acrilice turnate), marja acceptabilă a grosimii este dată de ecuația:

Formula

unde „e” reprezintă grosimea nominală a plăcii.

Standardul de referință este ISO 7823/1.

NB: În cazul în care grosimea nu este constantă ca urmare a tehnicilor de turnare, grosimea se măsoară în centrul geometric al unității.

2.4.   Încercările efectuate pe unitățile cu vitraj multiplu din plastic rigid cu o lățime nominală „e” a spațiului dintre ele măsurată în centrul geometric sunt considerate aplicabile tuturor unităților din plastic rigid cu vitraj multiplu care au aceleași caracteristici și lățimea nominală „e” a spațiului dintre geamuri de ± 5 mm.

Solicitantul omologării poate furniza alternativ eșantioane cu cea mai mică distanță și cea mai mare distanță între geamuri.

3.   ÎNCERCAREA DE FLEXIBILITATE

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de piese de încercare

Se încearcă o piesă de încercare pentru fiecare placă componentă a ferestrei cu dimensiunea de 300 mm × 25 mm.

3.3.   Metoda de încercare

| 3.3.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 12 din anexa 3. |
| --- | --- |

3.3.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 12 din anexa 3.

3.4.   Interpretarea rezultatelor

Îndoirea verticală a ambelor plăci componente este de maximum 50 mm după 60 de secunde.

4.   ÎNCERCAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

4.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

4.2.   Numărul de piese de încercare

Sunt supuse încercării șase ferestre reprezentative cu dimensiunea de 1 170 × 570 mm (+ 0/– 2 mm în ambele direcții). Marginile pieselor de încercare trebuie să dispună de spații pentru atașarea unor dispozitive de prindere.

4.3.   Metoda de încercare

| 4.3.1. | Metoda de încercare folosită este cea descrisă la punctul 3.2 din anexa 3. Impactul va avea loc pe partea interioară a ferestrei. |
| --- | --- |

4.3.1.

Metoda de încercare folosită este cea descrisă la punctul 3.2 din anexa 3. Impactul va avea loc pe partea interioară a ferestrei.

| 4.3.2. | În cazul geamurilor despărțitoare și al ferestrelor de separare cu probabilitate de impact ridicată, înălțimea de cădere este de 3 m.
  Se măsoară, de asemenea, valoarea HIC. |
| --- | --- |

4.3.2.

În cazul geamurilor despărțitoare și al ferestrelor de separare cu probabilitate de impact ridicată, înălțimea de cădere este de 3 m.

Se măsoară, de asemenea, valoarea HIC.

| 4.3.3. | În cazul geamurilor cum ar fi ferestre laterale, ferestre posterioare și trape din sticlă care au probabilitate de impact redusă, înălțimea de cădere este de 1,5 m.
  Se măsoară, de asemenea, valoarea HIC. |
| --- | --- |

4.3.3.

În cazul geamurilor cum ar fi ferestre laterale, ferestre posterioare și trape din sticlă care au probabilitate de impact redusă, înălțimea de cădere este de 1,5 m.

Se măsoară, de asemenea, valoarea HIC.

| 4.3.4. | În cazul geamurilor fără probabilitate de contact, cum ar fi ferestrele rulotelor, precum și al ferestrelor mici, nu se efectuează încercarea la impactul cu capul. O fereastră mică este o fereastră pe suprafața căreia nu poate fi trasat un cerc cu diametrul de 150 mm. |
| --- | --- |

4.3.4.

În cazul geamurilor fără probabilitate de contact, cum ar fi ferestrele rulotelor, precum și al ferestrelor mici, nu se efectuează încercarea la impactul cu capul. O fereastră mică este o fereastră pe suprafața căreia nu poate fi trasat un cerc cu diametrul de 150 mm.

4.4.   Interpretarea rezultatelor

Încercarea este considerată ca având un rezultat pozitiv dacă sunt îndeplinite următoarele condiții.

| 4.4.1. | Piesa de încercare nu este perforată și nici nu se sparge în fragmente mari complet separate. |
| --- | --- |

4.4.1.

Piesa de încercare nu este perforată și nici nu se sparge în fragmente mari complet separate.

| 4.4.2. | Valoarea HIC este mai mică de 1 000. |
| --- | --- |

4.4.2.

Valoarea HIC este mai mică de 1 000.

| 4.4.3. | Se consideră satisfăcător, din punctul de vedere al încercării la impactul cu capul, un set de piese de încercare prezentat pentru obținerea omologării dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiții:






  4.4.3.1. | toate încercările au rezultate satisfăcătoare; sau |
| --- | --- | --- |

4.4.3.

Se consideră satisfăcător, din punctul de vedere al încercării la impactul cu capul, un set de piese de încercare prezentat pentru obținerea omologării dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiții:

4.4.3.1.

toate încercările au rezultate satisfăcătoare; sau

| 4.4.3.2. | o încercare a dus la un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

4.4.3.2.

o încercare a dus la un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

5.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ MECANICĂ CU BILA DE 227 G

5.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

5.2.   Numărul de piese de încercare

Se supun încercării zece piese de încercare plate din componenta exterioară sau zece părți finite cu dimensiunea de 300 mm × 300 mm (+ 10/– 0 mm).

5.3.   Metoda de încercare

| 5.3.1. | Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3.
  Impactul va avea loc pe partea exterioară a ferestrei de încercare. |
| --- | --- |

5.3.1.

Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa 3.

Impactul va avea loc pe partea exterioară a ferestrei de încercare.

| 5.3.2. | Înălțimea de cădere corespunzând diferitelor grosimi este cea indicată în tabelul de mai jos:






  Grosimea stratului exterior
  (mm) | Înălțimea de cădere |
| --- | --- | --- |
| < 3
  4
  5
  > 6 | 2
  3
  4
  5 |

5.3.2.

Înălțimea de cădere corespunzând diferitelor grosimi este cea indicată în tabelul de mai jos:

Grosimea stratului exterior

(mm)

Înălțimea de cădere

< 3

4

5

> 6

2

3

4

5

În cazul în care piesele de încercare prezintă grosimi intermediare, cuprinse între 3 mm și 6 mm, înălțimea de cădere se stabilește prin interpolare.

5.4.   Interpretarea rezultatelor

| 5.4.1. | Se consideră că încercarea are rezultate satisfăcătoare dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:






  (a) | bila nu trece prin piesa de încercare; |
| --- | --- | --- |

5.4.1.

Se consideră că încercarea are rezultate satisfăcătoare dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a)

bila nu trece prin piesa de încercare;

| (b) | piesa de încercare nu se sparge în mai multe bucăți. |
| --- | --- |

(b)

piesa de încercare nu se sparge în mai multe bucăți.

| 5.4.2. | Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 227 g dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:






  5.4.2.1. | opt sau mai multe încercări separate au rezultate satisfăcătoare la respectiva înălțime de cădere; |
| --- | --- | --- |

5.4.2.

Un set de piese de încercare prezentate în vederea omologării este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la impactul cu o bilă de 227 g dacă se îndeplinește una dintre următoarele condiții:

5.4.2.1.

opt sau mai multe încercări separate au rezultate satisfăcătoare la respectiva înălțime de cădere;

| 5.4.2.2. | trei sau mai multe încercări au un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

5.4.2.2.

trei sau mai multe încercări au un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

5.5.   Încercarea cu bila de 227 g la – 18 °C ± 2 °C

| 5.5.1. | Pentru a minimiza modificarea temperaturii piesei de încercare, încercarea se efectuează în termen de 30 de secunde după scoaterea piesei din dispozitivul de aclimatizare. |
| --- | --- |

5.5.1.

Pentru a minimiza modificarea temperaturii piesei de încercare, încercarea se efectuează în termen de 30 de secunde după scoaterea piesei din dispozitivul de aclimatizare.

| 5.5.2. | Metoda de încercare folosită este cea descrisă la punctul 5.3 al prezentei anexe, cu excepția faptului că temperatura de încercare este de – 18 °C ± 2 °C. |
| --- | --- |

5.5.2.

Metoda de încercare folosită este cea descrisă la punctul 5.3 al prezentei anexe, cu excepția faptului că temperatura de încercare este de – 18 °C ± 2 °C.

| 5.5.3. | Interpretarea rezultatelor are loc în conformitate cu descrierea de la punctul 5.4 al prezentei anexe. |
| --- | --- |

5.5.3.

Interpretarea rezultatelor are loc în conformitate cu descrierea de la punctul 5.4 al prezentei anexe.

6.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA MEDIU

6.1.   Încercarea de rezistență la abraziune

6.1.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 4 din anexa 3. Încercarea se efectuează timp de 1 000, 500 sau 100 de cicluri pentru a se măsura abraziunea la suprafața produsului.

6.1.2.   Se supun încercării trei piese plate și pătrate, cu latura de 100 mm, pentru fiecare tip de suprafață.

6.1.3.   Interpretarea rezultatelor

| 6.1.3.1. | Geamul din categoria L este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la abraziune dacă lumina totală difuzată în urma încercării la abraziune nu depășește 2 % după 1 000 de cicluri pe suprafața exterioară a eșantionului de încercare și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară a eșantionului de încercare. |
| --- | --- |

6.1.3.1.

Geamul din categoria L este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la abraziune dacă lumina totală difuzată în urma încercării la abraziune nu depășește 2 % după 1 000 de cicluri pe suprafața exterioară a eșantionului de încercare și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară a eșantionului de încercare.

| 6.1.3.2. | Geamul din categoria M este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la abraziune dacă lumina totală difuzată în urma încercării la abraziune nu depășește 10 % după 500 de cicluri pe suprafața exterioară a eșantionului de încercare și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară a eșantionului de încercare. |
| --- | --- |

6.1.3.2.

Geamul din categoria M este considerat satisfăcător din punctul de vedere al încercării la abraziune dacă lumina totală difuzată în urma încercării la abraziune nu depășește 10 % după 500 de cicluri pe suprafața exterioară a eșantionului de încercare și 4 % după 100 de cicluri pe suprafața interioară a eșantionului de încercare.

| 6.1.3.3. | Nu sunt necesare încercări de rezistență la abraziune pentru trape. |
| --- | --- |

6.1.3.3.

Nu sunt necesare încercări de rezistență la abraziune pentru trape.

6.1.4.   Un set de eșantioane care fac obiectul unei încercări în vederea omologării este considerat satisfăcător dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiții:

| (a) | toate eșantioanele respectă cerințele; sau |
| --- | --- |

(a)

toate eșantioanele respectă cerințele; sau

| (b) | unul dintre eșantioane nu respectă cerințele, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de eșantioane este satisfăcător. |
| --- | --- |

(b)

unul dintre eșantioane nu respectă cerințele, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de eșantioane este satisfăcător.

6.2.   Încercarea de rezistență la intemperii simulate

6.2.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 6.4 din anexa 3. Expunerea la energie ultravioletă totală provenită de la lampa cu xenon cu arc lung trebuie să fie de 500 MJ/m2. Pe durata iradierii, piesele de încercare se expun la pulverizarea apei în cicluri continue. Pe durata unui ciclu de 120 de minute, piesele de încercare se expun la lumină fără pulverizarea apei timp de 102 minute și la lumină cu pulverizarea apei timp de 18 minute.

6.2.1.1.   Sunt permise metode alternative, dacă rezultatele obținute sunt echivalente.

6.2.2.   Numărul de piese de încercare

Se supun încercării trei piese plate cu dimensiuni de 130 mm × 40 mm, decupate din stratul exterior al ferestrei.

6.2.3.   Interpretarea rezultatelor

6.2.3.1.   Rezistența la intemperii simulate este considerată satisfăcătoare dacă:

| 6.2.3.1.1. | factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării de intemperii. În cazul geamurilor care nu sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto, valoarea nu trebuie să scadă sub 70 %; |
| --- | --- |

6.2.3.1.1.

factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării de intemperii. În cazul geamurilor care nu sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto, valoarea nu trebuie să scadă sub 70 %;

| 6.2.3.1.2. | pe durata încercării la intemperii nu trebuie să apară bule de aer sau alte degradări vizibile, decolorări, un aspect lăptos sau fisuri. |
| --- | --- |

6.2.3.1.2.

pe durata încercării la intemperii nu trebuie să apară bule de aer sau alte degradări vizibile, decolorări, un aspect lăptos sau fisuri.

6.2.4.   Un set de piese de încercare care fac obiectul unei încercări este considerat satisfăcător din punctul de vedere al rezistenței la intemperii simulate, în vederea omologării, dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

| 6.2.4.1. | toate încercările au rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- |

6.2.4.1.

toate încercările au rezultate satisfăcătoare;

| 6.2.4.2. | una dintre piesele se încercare a dat un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător. |
| --- | --- |

6.2.4.2.

una dintre piesele se încercare a dat un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul încercărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de încercare este satisfăcător.

6.3.   Încercarea de tăiere încrucișată

6.3.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Cerințele de la punctul 13 din anexa 3 se aplică exclusiv produselor cu strat protector.

6.3.2.   Încercarea de tăiere încrucișată se efectuează pe una dintre piesele de încercare prevăzute la punctul 6.2.

6.3.3.   Interpretarea rezultatelor

| 6.3.3.1. | Rezultatul încercării de tăiere încrucișată este considerat satisfăcător dacă:
  este atinsă valoarea de tăiere încrucișată Gt1. |
| --- | --- |

6.3.3.1.

Rezultatul încercării de tăiere încrucișată este considerat satisfăcător dacă:

este atinsă valoarea de tăiere încrucișată Gt1.

| 6.3.3.2. | Piesa de încercare este considerată satisfăcătoare din punctul de vedere al omologării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:






  6.3.3.2.1. | încercarea are rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- | --- |

6.3.3.2.

Piesa de încercare este considerată satisfăcătoare din punctul de vedere al omologării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:

6.3.3.2.1.

încercarea are rezultate satisfăcătoare;

| 6.3.3.2.2. | încercarea are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul unei încercări ulterioare efectuate pe o altă piesă de la încercarea prevăzută la punctul 6.2 este satisfăcător. |
| --- | --- |

6.3.3.2.2.

încercarea are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul unei încercări ulterioare efectuate pe o altă piesă de la încercarea prevăzută la punctul 6.2 este satisfăcător.

6.4.   Rezistența la umiditate

6.4.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 7 din anexa 3.

6.4.2.   Se supun încercării zece piese pătrate sau ferestre de încercare cu dimensiuni de 300 × 300 mm.

6.4.3.   Interpretarea rezultatelor

| 6.4.3.1. | Rezultatul încercării de rezistență la umiditate este considerat satisfăcător dacă:






  6.4.3.1.1. | niciun eșantion nu prezintă degradări vizibile, cum ar fi bule de aer sau aspect lăptos; și |
| --- | --- | --- |

6.4.3.1.

Rezultatul încercării de rezistență la umiditate este considerat satisfăcător dacă:

6.4.3.1.1.

niciun eșantion nu prezintă degradări vizibile, cum ar fi bule de aer sau aspect lăptos; și

| 6.4.3.1.2. | dacă factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării și sub 70 % în cazul ferestrelor care nu sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto. |
| --- | --- |

6.4.3.1.2.

dacă factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1 din anexa 3 nu scade sub 95 % din valoarea anterioară încercării și sub 70 % în cazul ferestrelor care nu sunt necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto.

6.4.4.   După efectuarea încercării, piesele de încercare se păstrează timp de cel puțin 48 de ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C și o umiditate relativă de 50 ± 5 %, apoi se supun la încercarea de cădere a bilei de 227 g descrisă la punctul 5 al prezentei anexe.

7.   PROPRIETĂȚI OPTICE

În cazul produselor necesare pentru vizibilitatea conducătorului auto, se aplică cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

7.1.   Interpretarea rezultatelor

Un set de eșantioane este considerat satisfăcător dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

| 7.1.1. | toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- |

7.1.1.

toate eșantioanele obțin rezultate satisfăcătoare;

| 7.1.2. | unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un alt set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare. |
| --- | --- |

7.1.2.

unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un alt set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare.

8.   ÎNCERCAREA DE REZISTENȚĂ LA FOC

8.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 10 din anexa 3.

8.2.   Interpretarea rezultatelor

Se efectuează câte o încercare pe ambele suprafețe ale unității cu vitraj multiplu.

Rezultatul încercării de rezistență la foc este considerat satisfăcător dacă viteza de ardere este mai mică de 110 mm/min.

8.2.1.   Un set de eșantioane este considerat satisfăcător din punctul de vedere al omologării dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:

| 8.2.1.1. | pentru toate eșantioanele se obțin rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- |

8.2.1.1.

pentru toate eșantioanele se obțin rezultate satisfăcătoare;

| 8.2.1.2. | unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare. |
| --- | --- |

8.2.1.2.

unul dintre eșantioane a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar un al doilea set de eșantioane obține rezultate satisfăcătoare.

9.   REZISTENȚĂ LA AGENȚI CHIMICI

9.1.   Indici de dificultate și metode de încercare

Se aplică cerințele de la punctul 11 din anexa 3.

Încercarea se efectuează doar pe eșantioane reprezentative pentru fața exterioară a unității cu vitraj multiplu.

9.2.   Interpretarea rezultatelor

Un set de eșantioane este considerat acceptabil dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele două condiții:

| 9.2.1. | pentru toate eșantioanele se obțin rezultate satisfăcătoare; |
| --- | --- |

9.2.1.

pentru toate eșantioanele se obțin rezultate satisfăcătoare;

| 9.2.2. | pentru unul dintre eșantioane s-a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar pentru un al doilea set de eșantioane se obțin rezultate satisfăcătoare. |
| --- | --- |

9.2.2.

pentru unul dintre eșantioane s-a obținut un rezultat nesatisfăcător, dar pentru un al doilea set de eșantioane se obțin rezultate satisfăcătoare.

---

ANEXA 17

MĂSURAREA ÎNĂLȚIMILOR SEGMENTULUI ȘI POZIȚIA PUNCTELOR DE IMPACT

Figura 1

Determinarea înălțimii „h” a segmentului

Image

Pentru un geam din sticlă cu o curbură simplă, înălțimea maximă a segmentului este h1.

Pentru un geam din sticlă cu o curbură dublă, înălțimea maximă a segmentului este h1 + h2.

Figura 2

Punctele de impact prescrise pentru parbrize

Image

Image

Figura 3

Punctele de impact prescrise pentru geamuri din sticlă uniform securizată monostrat

Image

Image

Image

Punctele indicate în figurile 3(a), 3(b) și 3(c) sunt exemple de poziționare pentru punctele de impact descrise la punctul 2.5 din anexa 5.

---

ANEXA 18

PROCEDURA PENTRU STABILIREA ZONELOR DE ÎNCERCARE PE PARBRIZUL VEHICULELOR ÎN RAPORT CU PUNCTELE V

1.   POZIȚIA PUNCTELOR „V”

1.1.   Tabelele 1 și 2 indică poziția punctelor „V” în raport cu punctul „R” (a se vedea anexa 19 la prezentul regulament), astfel cum reiese aceasta din coordonatele lor X, Y, Z în sistemul de referință tridimensional.

1.2.   Tabelul 1 indică coordonatele de bază pentru un unghi prevăzut de înclinare a spătarului de 25°. Direcția pozitivă a coordonatelor este prezentată în figura 3 din prezenta anexă.

Tabelul 1

| Punctul „V” | a | b | c (d) |
| --- | --- | --- | --- |
| V1 | 68 mm | –5 mm | 665 mm |
| V2 | 68 mm | –5 mm | 589 mm |

Punctul „V”

a

b

c (d)

V1

68 mm

–5 mm

665 mm

V2

68 mm

–5 mm

589 mm

1.3.   Corectarea unghiurilor prevăzute de înclinare a spătarului, altele decât cele de 25°

| 1.3.1. | În tabelul 2 sunt indicate corectările complementare care se aduc coordonatelor X și Z ale fiecărui punct V atunci când unghiul prevăzut de înclinare a spătarului nu are 25°. Direcția pozitivă a coordonatelor este prezentată în figura 3 din prezenta anexă.

  Tabelul 2











  Unghiul de înclinare a spătarului
  (grade °) | Coordonate orizontale
  X | Coordonate verticale
  Z | Unghiul de înclinare a spătarului
  (grade °) | Coordonate orizontale
  X | Coordonate verticale
  Z |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 | – 186 mm | 28 mm | 23 | –17 mm | 5 mm |
| 6 | – 176 mm | 27 mm | 24 | –9 mm | 2 mm |
| 7 | – 167 mm | 27 mm | 25 | 0 mm | 0 mm |
| 8 | – 157 mm | 26 mm | 26 | 9 mm | –3 mm |
| 9 | – 147 mm | 26 mm | 27 | 17 mm | –5 mm |
| 10 | – 137 mm | 25 mm | 28 | 26 mm | –8 mm |
| 11 | – 128 mm | 24 mm | 29 | 34 mm | –11 mm |
| 12 | – 118 mm | 23 mm | 30 | 43 mm | –14 mm |
| 13 | – 109 mm | 22 mm | 31 | 51 mm | –17 mm |
| 14 | –99 mm | 21 mm | 32 | 59 mm | –21 mm |
| 15 | –90 mm | 20 mm | 33 | 67 mm | –24 mm |
| 16 | –81 mm | 18 mm | 34 | 76 mm | –28 mm |
| 17 | –71 mm | 17 mm | 35 | 84 mm | –31 mm |
| 18 | –62 mm | 15 mm | 36 | 92 mm | –35 mm |
| 19 | –53 mm | 13 mm | 37 | 100 mm | –39 mm |
| 20 | –44 mm | 11 mm | 38 | 107 mm | –43 mm |
| 21 | –35 mm | 9 mm | 39 | 115 mm | –47 mm |
| 22 | –26 mm | 7 mm | 40 | 123 mm | –52 mm |

1.3.1.

În tabelul 2 sunt indicate corectările complementare care se aduc coordonatelor X și Z ale fiecărui punct V atunci când unghiul prevăzut de înclinare a spătarului nu are 25°. Direcția pozitivă a coordonatelor este prezentată în figura 3 din prezenta anexă.

Tabelul 2

Unghiul de înclinare a spătarului

(grade °)

Coordonate orizontale

X

Coordonate verticale

Z

Unghiul de înclinare a spătarului

(grade °)

Coordonate orizontale

X

Coordonate verticale

Z

5

– 186 mm

28 mm

23

–17 mm

5 mm

6

– 176 mm

27 mm

24

–9 mm

2 mm

7

– 167 mm

27 mm

25

0 mm

0 mm

8

– 157 mm

26 mm

26

9 mm

–3 mm

9

– 147 mm

26 mm

27

17 mm

–5 mm

10

– 137 mm

25 mm

28

26 mm

–8 mm

11

– 128 mm

24 mm

29

34 mm

–11 mm

12

– 118 mm

23 mm

30

43 mm

–14 mm

13

– 109 mm

22 mm

31

51 mm

–17 mm

14

–99 mm

21 mm

32

59 mm

–21 mm

15

–90 mm

20 mm

33

67 mm

–24 mm

16

–81 mm

18 mm

34

76 mm

–28 mm

17

–71 mm

17 mm

35

84 mm

–31 mm

18

–62 mm

15 mm

36

92 mm

–35 mm

19

–53 mm

13 mm

37

100 mm

–39 mm

20

–44 mm

11 mm

38

107 mm

–43 mm

21

–35 mm

9 mm

39

115 mm

–47 mm

22

–26 mm

7 mm

40

123 mm

–52 mm

2.   ZONE DE ÎNCERCARE

2.1.   Două zone de încercare sunt stabilite de la punctele V.

2.2.   „Zona de încercare A” este zona de pe suprafața exterioară a parbrizului delimitată de intersecția următoarelor patru plane (a se vedea figura 1a și 1b):

| (a) | un plan înclinat la 3° în sus în raport cu axa X, care trece prin V1 și este paralel cu axa Y (planul 1); |
| --- | --- |

(a)

un plan înclinat la 3° în sus în raport cu axa X, care trece prin V1 și este paralel cu axa Y (planul 1);

| (b) | un plan înclinat la 1° în jos în raport cu axa X, care trece prin V2 și este paralel cu axa Y (planul 2); |
| --- | --- |

(b)

un plan înclinat la 1° în jos în raport cu axa X, care trece prin V2 și este paralel cu axa Y (planul 2);

| (c) | un plan vertical care trece prin V1 și V2 și înclinat la 13° spre stânga axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea stângă, și spre dreapta axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea dreaptă (planul 3); |
| --- | --- |

(c)

un plan vertical care trece prin V1 și V2 și înclinat la 13° spre stânga axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea stângă, și spre dreapta axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea dreaptă (planul 3);

| (d) | un plan vertical care trece prin V1 și V2 și înclinat la 20° spre dreapta axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea stângă, și spre stânga axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea dreaptă (planul 4); |
| --- | --- |

(d)

un plan vertical care trece prin V1 și V2 și înclinat la 20° spre dreapta axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea stângă, și spre stânga axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea dreaptă (planul 4);

| (e) | în cazul unei singure poziții de conducere centrale, două plane în sus și în jos, astfel cum sunt definite la punctul 2.2 literele (a) și (b) de mai sus și două planuri verticale care trec prin V1 și V2 și sunt înclinate la 15° în stânga axei X (planul 3) și la 15° spre dreapta axei X (planul 4) (a se vedea figura 1b). |
| --- | --- |

(e)

în cazul unei singure poziții de conducere centrale, două plane în sus și în jos, astfel cum sunt definite la punctul 2.2 literele (a) și (b) de mai sus și două planuri verticale care trec prin V1 și V2 și sunt înclinate la 15° în stânga axei X (planul 3) și la 15° spre dreapta axei X (planul 4) (a se vedea figura 1b).

2.3.   „Zona de încercare B” este zona de pe suprafața exterioară a parbrizului delimitată de intersecția următoarelor patru plane:

| (a) | un plan înclinat la 7° în sus în raport cu axa X, care trece prin V1 și este paralel cu axa Y (planul 5); |
| --- | --- |

(a)

un plan înclinat la 7° în sus în raport cu axa X, care trece prin V1 și este paralel cu axa Y (planul 5);

| (b) | un plan înclinat la 5° în jos în raport cu axa X, care trece prin V2 și este paralel cu axa Y (planul 6); |
| --- | --- |

(b)

un plan înclinat la 5° în jos în raport cu axa X, care trece prin V2 și este paralel cu axa Y (planul 6);

| (c) | un plan vertical care trece prin V1 și V2 și înclinat la 17° spre stânga axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea stângă, și spre dreapta axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea dreaptă (planul 7); |
| --- | --- |

(c)

un plan vertical care trece prin V1 și V2 și înclinat la 17° spre stânga axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea stângă, și spre dreapta axei X, în cazul vehiculelor cu volan pe partea dreaptă (planul 7);

| (d) | un plan simetric cu planul 7 în raport cu planul longitudinal median al vehiculului (planul 8). |
| --- | --- |

(d)

un plan simetric cu planul 7 în raport cu planul longitudinal median al vehiculului (planul 8).

2.4.   „Zona de încercare B redusă” este zona de încercare B, din care sunt excluse următoarele zone (1) (a se vedea figurile 2 și 3):

2.4.1.   zona de încercare A definită la punctul 2.2, extinsă în conformitate cu punctul 9.2.2.1 din anexa 3;

2.4.2.   la alegerea producătorului vehiculului, se aplică unul dintre următoarele două puncte:

| 2.4.2.1. | orice suprafață opacizantă delimitată în partea inferioară de planul 1 și în lateral de planul 4 și perechea sa simetrică, în relație cu planul longitudinal median al vehiculului (planul 4′); |
| --- | --- |

2.4.2.1.

orice suprafață opacizantă delimitată în partea inferioară de planul 1 și în lateral de planul 4 și perechea sa simetrică, în relație cu planul longitudinal median al vehiculului (planul 4′);

| 2.4.2.2. | orice suprafață opacizantă delimitată în partea inferioară de planul 1, dacă este înscrisă într-o suprafață cu o lățime de 300 mm având centrul pe planul longitudinal median al vehiculului, și dacă suprafața opacizantă aflată sub traiectoria planului 5 este înscrisă într-o zonă delimitată lateral de traiectoriile planelor care trec pe lângă marginile unui segment cu o lățime de 150 mm (2) și este paralelă cu traiectoriile planelor 4 și, respectiv, 4′; |
| --- | --- |

2.4.2.2.

orice suprafață opacizantă delimitată în partea inferioară de planul 1, dacă este înscrisă într-o suprafață cu o lățime de 300 mm având centrul pe planul longitudinal median al vehiculului, și dacă suprafața opacizantă aflată sub traiectoria planului 5 este înscrisă într-o zonă delimitată lateral de traiectoriile planelor care trec pe lângă marginile unui segment cu o lățime de 150 mm (2) și este paralelă cu traiectoriile planelor 4 și, respectiv, 4′;

2.4.3.   orice suprafață opacizantă delimitată de intersectarea suprafeței exterioare a parbrizului:

| (a) | cu un plan înclinat în jos care pornește de pe axa X la 4°, trece prin V2 și este paralel cu axa Y (planul 9); |
| --- | --- |

(a)

cu un plan înclinat în jos care pornește de pe axa X la 4°, trece prin V2 și este paralel cu axa Y (planul 9);

| (b) | cu planul 6; |
| --- | --- |

(b)

cu planul 6;

| (c) | cu planele 7 și 8 sau marginea suprafeței exterioare a parbrizului, dacă intersecția planului 6 cu planul 7 (planul 6 cu planul 8) nu traversează suprafața exterioară a parbrizului; |
| --- | --- |

(c)

cu planele 7 și 8 sau marginea suprafeței exterioare a parbrizului, dacă intersecția planului 6 cu planul 7 (planul 6 cu planul 8) nu traversează suprafața exterioară a parbrizului;

2.4.4.   orice suprafață opacizantă delimitată de intersectarea suprafeței exterioare a parbrizului:

| (a) | cu un plan orizontal care trece prin V1 (planul 10); |
| --- | --- |

(a)

cu un plan orizontal care trece prin V1 (planul 10);

| (b) | cu planul 3 (3) |
| --- | --- |

(b)

cu planul 3 (3)

| (c) | cu planul 7 (4) sau marginea suprafeței exterioare a parbrizului, dacă intersecția planului 6 cu planul 7 (planul 6 cu planul 8) nu traversează suprafața exterioară a parbrizului; |
| --- | --- |

(c)

cu planul 7 (4) sau marginea suprafeței exterioare a parbrizului, dacă intersecția planului 6 cu planul 7 (planul 6 cu planul 8) nu traversează suprafața exterioară a parbrizului;

| (d) | cu planul 9; |
| --- | --- |

(d)

cu planul 9;

2.4.5.   o zonă aflată la o distanță de 25 mm de marginea suprafeței exterioare a parbrizului sau de orice suprafață opacizantă. Această zonă nu trebuie să atingă zona de încercare A extinsă.

2.5.   Definiția punctelor de referință (a se vedea figura 3)

Se înțelege prin „puncte de referință” punctele situate la intersecția cu suprafața exterioară a parbrizului a liniilor radiante spre înainte care încep de la punctele V:

2.5.1.   punct de referință vertical superior situat în fața lui V1 și la 7° deasupra orizontalei (Pr1);

2.5.2.   punct de referință vertical inferior situat în fața lui V2 și la 5° sub orizontală (Pr2);

2.5.3.   punct de referință orizontal situat în fața lui V1 și la 17° spre stânga (Pr3);

2.5.4.   trei puncte de referință suplimentare, simetrice cu punctele definite la pozițiile 2.5.1 și 2.5.3 în raport cu planul longitudinal median al vehiculului (respectiv P′r1, P′r2, P′r3).

Figura 1a

Zona de încercare „A” (vehicul cu volan pe partea stângă)

Image

Figura 1b

Zona de încercare „A” (exemplu de poziție de conducere centrală)

Image

Figura 2a

Zona de încercare „B” redusă (vehicul cu volan pe partea stângă) – suprafață opacizantă superioară, conform definiției de la punctul 2.4.2.2

Image

Figura 2b

Zona de încercare „B” redusă (vehicul cu volan pe partea stângă) – suprafață opacizantă superioară, conform definiției de la punctul 2.4.2.1

Image

Figura 3

Stabilirea punctelor de referință (vehicul cu volan pe partea stângă)

Image

---

(1)  Totuși, se ia în considerare faptul că punctele de referință definite la punctul 2.5 trebuie să fie localizate pe suprafața transparentă.

(2)  Măsurată la suprafața exterioară a parbrizului și pe traiectoria planului 1.

(3)  În cazul celeilalte părți a parbrizului, cu un plan simetric cu planul 3 în raport cu planul longitudinal median al vehiculului.

(4)  În cazul celeilalte părți a parbrizului, cu planul 8.

---

ANEXA 19

PROCEDURA DE DETERMINARE A PUNCTULUI „H” ȘI A UNGHIULUI REAL AL TRUNCHIULUI PENTRU POZIȚIILE DE ȘEDERE ÎN AUTOVEHICULE
   (1)

| Apendicele 1 | Descrierea manechinului tridimensional pentru determinarea punctului „H” (dispozitivul 3 DH) |
| --- | --- |
| Apendicele 2 | Sistemul de referință tridimensional |
| Apendicele 3 | Date de referință privind pozițiile de ședere |

Apendicele 1

Descrierea manechinului tridimensional pentru determinarea punctului „H” (dispozitivul 3 DH)

Apendicele 2

Sistemul de referință tridimensional

Apendicele 3

Date de referință privind pozițiile de ședere

---

(1)  Procedura este descrisă în anexa 1 și apendicele sale la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3), (documentul ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2, disponibil la: www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html)

---

ANEXA 20

VERIFICAREA CONFORMITĂȚII PRODUCȚIEI

1.   DEFINIȚII

În sensul prezentei anexe:

| 1.1. | „tip de produs” înseamnă toate geamurile din sticlă având aceleași caracteristici principale; |
| --- | --- |

1.1.

„tip de produs” înseamnă toate geamurile din sticlă având aceleași caracteristici principale;

| 1.2. | „categorie de grosime” înseamnă toate geamurile din sticlă ale căror componente au o grosime care se încadrează în limitele toleranțelor acceptate; |
| --- | --- |

1.2.

„categorie de grosime” înseamnă toate geamurile din sticlă ale căror componente au o grosime care se încadrează în limitele toleranțelor acceptate;

| 1.3. | „unitate de producție” înseamnă toate instalațiile de fabricație existente în același loc pentru producerea unuia sau a mai multor tipuri de geamuri; poate include mai multe linii de producție; |
| --- | --- |

1.3.

„unitate de producție” înseamnă toate instalațiile de fabricație existente în același loc pentru producerea unuia sau a mai multor tipuri de geamuri; poate include mai multe linii de producție;

| 1.4. | „schimb” înseamnă o perioadă de producție realizată de aceeași linie de producție pe durata orelor de muncă zilnice; |
| --- | --- |

1.4.

„schimb” înseamnă o perioadă de producție realizată de aceeași linie de producție pe durata orelor de muncă zilnice;

| 1.5. | „durată de producție” înseamnă o perioadă continuă de fabricație a aceluiași tip de produs, în același schimb; |
| --- | --- |

1.5.

„durată de producție” înseamnă o perioadă continuă de fabricație a aceluiași tip de produs, în același schimb;

| 1.6. | „bucăți” înseamnă numărul geamurilor din sticlă de același tip fabricate de același schimb; |
| --- | --- |

1.6.

„bucăți” înseamnă numărul geamurilor din sticlă de același tip fabricate de același schimb;

| 1.7. | „Pd” înseamnă numărul geamurilor din sticlă de același tip fabricat pe durata de producție. |
| --- | --- |

1.7.

„Pd” înseamnă numărul geamurilor din sticlă de același tip fabricat pe durata de producție.

2.   ÎNCERCĂRI

Geamurile din sticlă se supun următoarelor încercări:

2.1.   Parbrize din sticlă securizată monostrat

| 2.1.1. | Încercarea de fragmentare, în conformitate cu cerințele de la punctul 2 din anexa 4. |
| --- | --- |

2.1.1.

Încercarea de fragmentare, în conformitate cu cerințele de la punctul 2 din anexa 4.

| 2.1.2. | Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.1.2.

Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

| 2.1.3. | Încercarea de distorsiune optică, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.2 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.1.3.

Încercarea de distorsiune optică, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.2 din anexa 3.

| 2.1.4. | Încercarea de separare a imaginii secundare, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.3 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.1.4.

Încercarea de separare a imaginii secundare, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.3 din anexa 3.

2.2.   Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat

| 2.2.1. | Încercarea de fragmentare, în conformitate cu cerințele de la punctul 2 din anexa 5. |
| --- | --- |

2.2.1.

Încercarea de fragmentare, în conformitate cu cerințele de la punctul 2 din anexa 5.

| 2.2.2. | Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.2.2.

Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

| 2.2.3. | În cazul geamurilor din sticlă folosite ca parbrize:






  2.2.3.1. | încercarea de distorsiune optică, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.2 din anexa 3; |
| --- | --- | --- |

2.2.3.

În cazul geamurilor din sticlă folosite ca parbrize:

2.2.3.1.

încercarea de distorsiune optică, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.2 din anexa 3;

| 2.2.3.2. | încercarea de separare a imaginii secundare, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.3 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.2.3.2.

încercarea de separare a imaginii secundare, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.3 din anexa 3.

2.3.   Parbrizele din sticlă securizată multistrat obișnuită și parbrizele cu acoperire din plastic multistrat

| 2.3.1. | Încercarea la impactul cu capul, în conformitate cu cerințele de la punctul 3 din anexa 6. |
| --- | --- |

2.3.1.

Încercarea la impactul cu capul, în conformitate cu cerințele de la punctul 3 din anexa 6.

| 2.3.2. | Încercarea cu bila de 2 260 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 4.2 din anexa 6 și de la punctul 2.2 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.3.2.

Încercarea cu bila de 2 260 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 4.2 din anexa 6 și de la punctul 2.2 din anexa 3.

| 2.3.3. | Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate, în conformitate cu cerințele de la punctul 5 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.3.3.

Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate, în conformitate cu cerințele de la punctul 5 din anexa 3.

| 2.3.4. | Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.3.4.

Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

| 2.3.5. | Încercarea de distorsiune optică, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.2 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.3.5.

Încercarea de distorsiune optică, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.2 din anexa 3.

| 2.3.6. | Încercarea de separare a imaginii secundare, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.3 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.3.6.

Încercarea de separare a imaginii secundare, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.3 din anexa 3.

| 2.3.7. | Numai în cazul parbrizelor cu acoperire din plastic multistrat:






  2.3.7.1. | încercarea de rezistență la abraziune, în conformitate cu cerințele de la punctul 2.1 din anexa 9; |
| --- | --- | --- |

2.3.7.

Numai în cazul parbrizelor cu acoperire din plastic multistrat:

2.3.7.1.

încercarea de rezistență la abraziune, în conformitate cu cerințele de la punctul 2.1 din anexa 9;

| 2.3.7.2. | încercarea de rezistență la umiditate, în conformitate cu cerințele de la punctul 3 din anexa 9; |
| --- | --- |

2.3.7.2.

încercarea de rezistență la umiditate, în conformitate cu cerințele de la punctul 3 din anexa 9;

| 2.3.7.3. | încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.3.7.3.

încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3.

2.4.   Parbrizele din sticlă securizată multistrat obișnuită și parbrizele cu acoperire din plastic multistrat

| 2.4.1. | Încercarea cu bila de 227 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 4 din anexa 7. |
| --- | --- |

2.4.1.

Încercarea cu bila de 227 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 4 din anexa 7.

| 2.4.2. | Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate, în conformitate cu cerințele de la punctul 5 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.4.2.

Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate, în conformitate cu cerințele de la punctul 5 din anexa 3.

| 2.4.3. | Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.4.3.

Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

| 2.4.4. | Numai în cazul geamurilor cu acoperire din plastic multistrat:






  2.4.4.1. | încercarea de rezistență la abraziune, în conformitate cu cerințele de la punctul 2.1 din anexa 9; |
| --- | --- | --- |

2.4.4.

Numai în cazul geamurilor cu acoperire din plastic multistrat:

2.4.4.1.

încercarea de rezistență la abraziune, în conformitate cu cerințele de la punctul 2.1 din anexa 9;

| 2.4.4.2. | încercarea de rezistență la umiditate, în conformitate cu cerințele de la punctul 3 din anexa 9; |
| --- | --- |

2.4.4.2.

încercarea de rezistență la umiditate, în conformitate cu cerințele de la punctul 3 din anexa 9;

| 2.4.4.3. | încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.4.4.3.

încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3.

| 2.4.5. | Dispozițiile de mai sus se consideră îndeplinite dacă încercările menționate se efectuează pe un parbriz cu aceeași compoziție. |
| --- | --- |

2.4.5.

Dispozițiile de mai sus se consideră îndeplinite dacă încercările menționate se efectuează pe un parbriz cu aceeași compoziție.

2.5.   Parbrize din sticlă securizată multistrat tratată

| 2.5.1. | În plus față de încercările descrise la punctul 2.3 din prezenta anexă, se efectuează o încercare de fragmentare, în conformitate cu cerințele de la punctul 4 din anexa 8. |
| --- | --- |

2.5.1.

În plus față de încercările descrise la punctul 2.3 din prezenta anexă, se efectuează o încercare de fragmentare, în conformitate cu cerințele de la punctul 4 din anexa 8.

2.6.   Parbrize din sticlă securizată placată cu material plastic

În plus față de încercările descrise în diferitele secțiuni din prezenta anexă, se efectuează următoarele încercări:

| 2.6.1. | încercarea de rezistență la abraziune, în conformitate cu cerințele de la punctul 2.1 din anexa 9; |
| --- | --- |

2.6.1.

încercarea de rezistență la abraziune, în conformitate cu cerințele de la punctul 2.1 din anexa 9;

| 2.6.2. | încercarea de rezistență la umiditate, în conformitate cu cerințele de la punctul 3 din anexa 9; |
| --- | --- |

2.6.2.

încercarea de rezistență la umiditate, în conformitate cu cerințele de la punctul 3 din anexa 9;

| 2.6.3. | încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.6.3.

încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3.

2.7.   Unități cu vitraj multiplu

| 2.7.1. | Încercările care trebuie efectuate sunt cele specificate în prezenta anexă pentru fiecare geam din sticlă care compune unitatea cu vitraj multiplu, respectând aceeași frecvență și aceleași cerințe. |
| --- | --- |

2.7.1.

Încercările care trebuie efectuate sunt cele specificate în prezenta anexă pentru fiecare geam din sticlă care compune unitatea cu vitraj multiplu, respectând aceeași frecvență și aceleași cerințe.

| 2.7.2. | În cazul unităților cu vitraj multiplu, măsurarea factorului de transmisie a luminii se efectuează în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.7.2.

În cazul unităților cu vitraj multiplu, măsurarea factorului de transmisie a luminii se efectuează în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

2.8.   Geamuri din plastic rigid

| 2.8.1. | Încercarea cu bila de 227 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 5 din anexa 14. |
| --- | --- |

2.8.1.

Încercarea cu bila de 227 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 5 din anexa 14.

| 2.8.2. | Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.8.2.

Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

| 2.8.3. | Încercarea la abraziune, în conformitate cu cerințele de la punctul 6.1 din anexa 14. |
| --- | --- |

2.8.3.

Încercarea la abraziune, în conformitate cu cerințele de la punctul 6.1 din anexa 14.

| 2.8.4. | Încercarea de tăiere încrucișată, în conformitate cu cerințele de la punctul 6.3 din anexa 14.

  NB: Încercarea de la punctul 2.8.2 de mai sus se efectuează doar dacă geamul urmează a fi utilizat într-un loc necesar pentru vizibilitatea la condus.
  Încercarea de la punctul 2.8.4 de mai sus se efectuează pe eșantioane care nu au fost supuse încercării prevăzute la punctul 6.2 din anexa 14. |
| --- | --- |

2.8.4.

Încercarea de tăiere încrucișată, în conformitate cu cerințele de la punctul 6.3 din anexa 14.

NB: Încercarea de la punctul 2.8.2 de mai sus se efectuează doar dacă geamul urmează a fi utilizat într-un loc necesar pentru vizibilitatea la condus.

Încercarea de la punctul 2.8.4 de mai sus se efectuează pe eșantioane care nu au fost supuse încercării prevăzute la punctul 6.2 din anexa 14.

| 2.8.5. | Încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.8.5.

Încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11 din anexa 3.

2.9.   Geamuri, altele decât parbrizele, din plastic flexibil

| 2.9.1. | Încercarea cu bila de 227 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 4 din anexa 15. |
| --- | --- |

2.9.1.

Încercarea cu bila de 227 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 4 din anexa 15.

| 2.9.2. | Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

  NB: Încercarea de la punctul 2.9.2 de mai sus se efectuează doar dacă geamul urmează a fi utilizat într-un loc necesar pentru vizibilitatea la condus. |
| --- | --- |

2.9.2.

Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

NB: Încercarea de la punctul 2.9.2 de mai sus se efectuează doar dacă geamul urmează a fi utilizat într-un loc necesar pentru vizibilitatea la condus.

| 2.9.3. | Încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.9.3.

Încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11.2.1 din anexa 3.

2.10.   Unități cu vitraj multiplu din plastic rigid

| 2.10.1. | Încercarea cu bila de 227 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 5 din anexa 16. |
| --- | --- |

2.10.1.

Încercarea cu bila de 227 g, în conformitate cu cerințele de la punctul 5 din anexa 16.

| 2.10.2. | Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

  NB: Încercarea de la punctul 2.10.2 de mai sus se efectuează doar dacă geamul urmează a fi utilizat într-un loc necesar pentru vizibilitatea la condus. |
| --- | --- |

2.10.2.

Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerințele de la punctul 9.1 din anexa 3.

NB: Încercarea de la punctul 2.10.2 de mai sus se efectuează doar dacă geamul urmează a fi utilizat într-un loc necesar pentru vizibilitatea la condus.

| 2.10.3. | Încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11 din anexa 3. |
| --- | --- |

2.10.3.

Încercarea de rezistență la agenți chimici, în conformitate cu cerințele de la punctul 11 din anexa 3.

3.   FRECVENȚA ȘI REZULTATELE ÎNCERCĂRILOR

3.1.   Încercarea de fragmentare

3.1.1.   Încercări

| 3.1.1.1. | La începutul producției fiecărui nou tip de geam de sticlă, se efectuează o primă serie de încercări constând într-o spargere la fiecare punct de impact specificat de prezentul regulament, pentru determinarea celui mai sever punct de spargere. Rezultatul încercărilor se înregistrează.
  Cu toate acestea, pentru parbrizele din sticlă securizată monostrat, această primă serie de încercări se efectuează numai dacă producția anuală a acestui tip de geam din sticlă depășește 200 de bucăți. |
| --- | --- |

3.1.1.1.

La începutul producției fiecărui nou tip de geam de sticlă, se efectuează o primă serie de încercări constând într-o spargere la fiecare punct de impact specificat de prezentul regulament, pentru determinarea celui mai sever punct de spargere. Rezultatul încercărilor se înregistrează.

Cu toate acestea, pentru parbrizele din sticlă securizată monostrat, această primă serie de încercări se efectuează numai dacă producția anuală a acestui tip de geam din sticlă depășește 200 de bucăți.

| 3.1.1.2. | Pe parcursul duratei de producție, se efectuează încercări de verificare, folosind punctul de spargere determinat în conformitate cu punctul 3.1.1.1. |
| --- | --- |

3.1.1.2.

Pe parcursul duratei de producție, se efectuează încercări de verificare, folosind punctul de spargere determinat în conformitate cu punctul 3.1.1.1.

| 3.1.1.3. | Încercarea de verificare se efectuează la începutul fiecărei durate de producție sau după o schimbare a culorii. |
| --- | --- |

3.1.1.3.

Încercarea de verificare se efectuează la începutul fiecărei durate de producție sau după o schimbare a culorii.

| 3.1.1.4. | Pe parcursul duratei de producție, încercările de verificare se efectuează cu următoarea frecvență minimă:







  Parbrize din sticlă securizată monostrat | Geamuri din sticlă securizată monostrat | Parbrize din sticlă securizată multistrat tratată |
| --- | --- | --- | --- |
| Bucăți ≤ 200: o spargere pe durata de producție | Pd ≤ 500: unul pe schimb | 0,1 % pe tip |
| Bucăți > 200: o spargere la fiecare 4 ore de producție | Pd > 500: două pe schimb | |

3.1.1.4.

Pe parcursul duratei de producție, încercările de verificare se efectuează cu următoarea frecvență minimă:

Parbrize din sticlă securizată monostrat

Geamuri din sticlă securizată monostrat

Parbrize din sticlă securizată multistrat tratată

Bucăți ≤ 200: o spargere pe durata de producție

Pd ≤ 500: unul pe schimb

0,1 % pe tip

Bucăți > 200: o spargere la fiecare 4 ore de producție

Pd > 500: două pe schimb

| 3.1.1.5. | Se efectuează o încercare de verificare la sfârșitul duratei de producție pe unul dintre ultimele geamuri fabricate. |
| --- | --- |

3.1.1.5.

Se efectuează o încercare de verificare la sfârșitul duratei de producție pe unul dintre ultimele geamuri fabricate.

| 3.1.1.6. | Pentru o Pd < 20 bucăți, este necesară numai o singură încercare de fragmentare. |
| --- | --- |

3.1.1.6.

Pentru o Pd < 20 bucăți, este necesară numai o singură încercare de fragmentare.

3.1.2.   Rezultate

Toate rezultatele se documentează, inclusiv cele care nu presupun înregistrări permanente ale modelului de fragmentare.

În plus, se va efectua o încercare cu înregistrare permanentă a modelului de fragmentare o dată pe schimb, exceptând cazul Pd ≤ 500 bucăți. În acest ultim caz, se efectuează o singură încercare cu înregistrare permanentă a modelului de fragmentare pe durata de producție.

3.2.   Încercarea la impactul cu capul

3.2.1.   Încercări

Încercarea se efectuează pe piese de încercare reprezentând cel puțin 0,5 % din producția zilnică de parbrize din sticlă securizată multistrat a unei singure linii de producție. Sunt încercate cel mult 15 parbrize pe zi.

Alegerea pieselor de încercare trebuie să fie reprezentativă pentru producția diferitelor tipuri de parbrize.

Cu acordul serviciului administrativ, aceste încercări pot fi înlocuite cu încercarea la impactul cu bila de 2 260 g (a se vedea punctul 3.3 de mai jos). Comportamentul la încercarea la impactul cu capul se verifică pe cel puțin 2 eșantioane pentru fiecare categorie de grosime, o dată pe an.

3.2.2.   Rezultate

Toate rezultatele trebuie să fie înregistrate.

3.3.   Încercarea la impactul cu bila de 2 260 g

3.3.1.   Încercări

Frecvența minimă de verificare constă într-o încercare completă pe lună, pentru fiecare categorie de grosime.

3.3.2.   Rezultate

Toate rezultatele trebuie să fie înregistrate.

3.4.   Încercarea la impactul cu bila de 227 g

3.4.1.   Încercări

Piesele de încercare trebuie tăiate din piese finite. Cu toate acestea, din motive practice, încercările pot fi efectuate pe produse finite sau pe părți ale acestora.

Verificarea se realizează pe un grup de eșantioane reprezentând cel puțin 0,5 % din producția unui singur schimb, pe un număr maxim de 10 eșantioane pe zi.

3.4.2.   Rezultate

Toate rezultatele trebuie să fie înregistrate.

3.5.   Încercarea de rezistență la temperaturi ridicate

3.5.1.   Încercări

Piesele de încercare trebuie tăiate din piese finite. Cu toate acestea, din motive practice, încercările pot fi efectuate pe produse finite sau pe părți ale acestora. Acestea sunt selectate astfel încât toate straturile intermediare să fie supuse încercărilor proporțional cu gradul lor de utilizare.

Verificarea se efectuează pe cel puțin trei eșantioane din producția zilnică din fiecare culoare a stratului intermediar.

3.5.2.   Rezultate

Toate rezultatele trebuie să fie înregistrate.

3.6.   Transmisia luminii

3.6.1.   Încercări

Sunt supuse încercărilor eșantioane reprezentative ale produselor colorate finite.

Verificarea se face cel puțin la începutul fiecărei durate de producție, dacă există schimbări ale caracteristicilor geamurilor din sticlă care afectează rezultatele încercării.

Sunt exceptate de la această încercare parbrizele și geamurile din sticlă având un factor de transmisie normală a luminii de minimum 75 % măsurat în momentul omologării, altele decât parbrizele, precum și geamurile din sticlă din categoria V (a se vedea punctul 5.5.2 din prezentul regulament).

Alternativ, furnizorul geamurilor din sticlă securizată monostrat poate elibera un certificat de conformitate cu cerințele de mai sus.

3.6.2.   Rezultate

Valoarea factorului de transmisie normală a luminii se înregistrează. De asemenea, pentru parbrizele prevăzute cu suprafețe opacizante, se verifică, în conformitate cu desenele menționate la punctul 3.2.1.2.2.4 din prezentul regulament, dacă aceste suprafețe se află în afara zonei de încercare B sau în afara zonei I, în funcție de categoria de vehicul căreia îi este destinat parbrizul. Orice suprafață opacizantă trebuie să respecte dispozițiile prevăzute la anexa 18.

3.7.   Distorsiunea optică și separarea imaginii secundare

3.7.1.   Încercări

Fiecare parbriz este inspectat pentru a se observa defectele de aspect. În plus, folosind metodele specificate în prezentul regulament sau orice altă metodă care ar conduce la rezultate similare, se efectuează măsurători în diversele zone de vizibilitate, cu următoarea frecvență minimă:

| | dacă numărul de bucăți, Ps, este ≤ 200, un singur eșantion pe schimb; |
| --- | --- |

dacă numărul de bucăți, Ps, este ≤ 200, un singur eșantion pe schimb;

| | dacă Ps > 200, două eșantioane pe schimb; |
| --- | --- |

dacă Ps > 200, două eșantioane pe schimb;

| | sau 1 % din producția totală, piesele de încercare selectate fiind reprezentative pentru întreaga producție. |
| --- | --- |

sau 1 % din producția totală, piesele de încercare selectate fiind reprezentative pentru întreaga producție.

3.7.2.   Rezultate

Toate rezultatele trebuie să fie înregistrate.

3.8.   Încercarea de rezistență la abraziune

3.8.1.   Încercări

Se supun acestei încercări numai geamurile din plastic, geamurile cu acoperire din plastic și cele cu acoperire din plastic multistrat. Se realizează cel puțin o încercare pe lună pentru fiecare tip de material plastic și de material plastic folosit pentru acoperire.

3.8.2.   Rezultate

Măsurarea difuziunii luminii trebuie să fie înregistrată.

3.9.   Rezistența la umiditate

3.9.1.   Încercări

Se supun acestei încercări numai geamurile cu acoperire din plastic și cele cu acoperire din plastic multistrat. Se realizează cel puțin o încercare pe lună pentru fiecare tip de material plastic și de material plastic folosit pentru acoperire.

3.9.2.   Rezultate

Toate rezultatele trebuie să fie înregistrate.

3.10.   Încercarea de rezistență la agenți chimici

3.10.1.   Încercări

Se supun acestei încercări numai geamurile din plastic, geamurile cu acoperire din plastic și cele cu acoperire din plastic multistrat. Se realizează cel puțin o încercare pe lună pentru fiecare tip de material plastic și de material plastic folosit pentru acoperire.

3.10.2.   Rezultate

Toate rezultatele trebuie să fie înregistrate.

3.11.   Încercarea de tăiere încrucișată

3.11.1.   Încercări

Se supun acestei încercări numai geamurile din plastic rigid cu strat rezistent la abraziune. Se realizează cel puțin o încercare pe săptămână pentru fiecare tip de material plastic și stratul protector al acestuia, pe eșantioane care nu au fost supuse încercării de rezistență la intemperii simulate (punctul 6.2 din anexa 14).

La fiecare 3 luni se realizează o încercare pe eșantioane care au fost supuse în prealabil la intemperii.

3.11.2.   Rezultate

Toate rezultatele trebuie să fie înregistrate.

---

ANEXA 21

DISPOZIȚII PRIVIND INSTALAREA PE VEHICULE A GEAMURILOR SECURIZATE

1.   DOMENIUL DE APLICARE

Prezenta anexă stabilește dispoziții privind instalarea geamurilor securizate pe vehicule de categoriile M, N și O (1), în scopul de a asigura un nivel înalt de siguranță pentru pasageri, în special pentru a oferi conducătorului auto un grad înalt de vizibilitate în orice condiții de trafic, atât pe direcția înainte, cât și în spate și laterale.

Prezenta anexă nu se aplică vehiculelor blindate, astfel cum sunt definite la punctul 2.3 de mai jos.

2.   DEFINIȚII

În sensul prezentei anexe:

| 2.1. | „vehicul” înseamnă orice autovehicul și remorca sa, destinat utilizării rutiere, având cel puțin patru roți și o viteză maximă proiectată de peste 25 km/h, cu excepția vehiculelor care circulă pe șine și a tuturor echipamentelor mobile; |
| --- | --- |

2.1.

„vehicul” înseamnă orice autovehicul și remorca sa, destinat utilizării rutiere, având cel puțin patru roți și o viteză maximă proiectată de peste 25 km/h, cu excepția vehiculelor care circulă pe șine și a tuturor echipamentelor mobile;

| 2.2. | „categorie de vehicule” înseamnă un grup de vehicule încadrate într-o categorie relevantă de clasificarea adoptată în anexa 7 la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3) (1); |
| --- | --- |

2.2.

„categorie de vehicule” înseamnă un grup de vehicule încadrate într-o categorie relevantă de clasificarea adoptată în anexa 7 la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3) (1);

| 2.3. | „vehiculul cu destinație specială”, „rulota cu motor”, „vehiculul blindat”, „ambulanța”, „mașinile funerare”, „vehiculele decapotabile” sunt definite individual în Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3) (1); |
| --- | --- |

2.3.

„vehiculul cu destinație specială”, „rulota cu motor”, „vehiculul blindat”, „ambulanța”, „mașinile funerare”, „vehiculele decapotabile” sunt definite individual în Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3) (1);

| 2.4. | „vehiculul cu etaj” este definit la punctul 2.1.2 din Regulamentul nr. 107. |
| --- | --- |

2.4.

„vehiculul cu etaj” este definit la punctul 2.1.2 din Regulamentul nr. 107.

3.   DISPOZIȚII GENERALE APLICABILE VEHICULELOR DIN CATEGORIILE M, N ȘI O

| 3.1. | Geamurile securizate se instalează în așa fel încât, în pofida solicitărilor la care este supus vehiculul în condiții normale de circulație, acestea să rămână fixate și să continue să asigure vizibilitatea și siguranța ocupanților vehiculului. |
| --- | --- |

3.1.

Geamurile securizate se instalează în așa fel încât, în pofida solicitărilor la care este supus vehiculul în condiții normale de circulație, acestea să rămână fixate și să continue să asigure vizibilitatea și siguranța ocupanților vehiculului.

| 3.2. | Geamurile securizate poartă marca adecvată de omologare de tip pentru componente, astfel cum a fost specificată la punctul 5.4 din prezentul regulament, urmată, atunci când este necesar, de unul dintre simbolurile suplimentare prevăzute la punctul 5.5. |
| --- | --- |

3.2.

Geamurile securizate poartă marca adecvată de omologare de tip pentru componente, astfel cum a fost specificată la punctul 5.4 din prezentul regulament, urmată, atunci când este necesar, de unul dintre simbolurile suplimentare prevăzute la punctul 5.5.

4.   DISPOZIȚII GENERALE APLICABILE VEHICULELOR DIN CATEGORIILE M ȘI N (1)

4.1.   Parbrize

4.1.1.   Factorul de transmisie a luminii nu trebuie să fie mai mic de 70 %.

4.1.2.   Parbrizul trebuie să dețină omologare de tip pentru vehiculul căruia îi este destinat.

4.1.3.   Parbrizul trebuie să fie corect instalat față de punctul R al conducătorului vehiculului.

4.1.4.   Vehiculele având o viteză constructivă maximă de peste 40 km/h pot să nu fie dotate cu parbriz securizat.

4.2.   Geamuri securizate, altele decât parbrizele și geamurile despărțitoare

4.2.1.   Geamuri securizate necesare pentru câmpul frontal de vizibilitate al conducătorului auto

| 4.2.1.1. | Geamul securizat care asigură câmpul frontal de vizibilitate al conducătorului auto, astfel cum a fost definit la punctul 2.23.1 din prezentul regulament, trebuie să aibă un factor de transmisie normală a luminii de cel puțin 70 %. |
| --- | --- |

4.2.1.1.

Geamul securizat care asigură câmpul frontal de vizibilitate al conducătorului auto, astfel cum a fost definit la punctul 2.23.1 din prezentul regulament, trebuie să aibă un factor de transmisie normală a luminii de cel puțin 70 %.

| 4.2.1.2. | Geamurile securizate cu acoperire din plastic multistrat se marchează cu un simbol suplimentar /B/L, astfel cum a fost descris la punctele 5.5.5 și 5.5.7 din prezentul regulament. |
| --- | --- |

4.2.1.2.

Geamurile securizate cu acoperire din plastic multistrat se marchează cu un simbol suplimentar /B/L, astfel cum a fost descris la punctele 5.5.5 și 5.5.7 din prezentul regulament.

4.2.2.   Geamuri securizate necesare pentru câmpul vizual posterior al conducătorului auto

| 4.2.2.1. | Geamurile securizate descrise la punctul 2.23.2 din prezentul regulament trebuie să aibă un factor de transmisie a luminii de cel puțin 70 %, dar această valoare poate fi inferioară atunci când sunt prevăzute constructiv două oglinzi retrovizoare laterale, doar dacă geamurile sunt marcate cu simbolul suplimentar V menționat la punctul 5.5.2 din prezentul regulament. |
| --- | --- |

4.2.2.1.

Geamurile securizate descrise la punctul 2.23.2 din prezentul regulament trebuie să aibă un factor de transmisie a luminii de cel puțin 70 %, dar această valoare poate fi inferioară atunci când sunt prevăzute constructiv două oglinzi retrovizoare laterale, doar dacă geamurile sunt marcate cu simbolul suplimentar V menționat la punctul 5.5.2 din prezentul regulament.

| 4.2.2.2. | Geamurile securizate cu acoperire din plastic multistrat se marchează cu un simbol suplimentar A/L sau B/L, în conformitate cu punctele 5.5.5 și 5.5.7 din prezentul regulament.
  La alegere, geamul posterior al acoperișului pliabil montat pe un vehicul decapotabil poate fi marcat cu simbolul suplimentar /B/M.
  Geamul posterior al acoperișului pliabil montat pe un vehicul decapotabil poate fi confecționat dintr-un geam din plastic flexibil. |
| --- | --- |

4.2.2.2.

Geamurile securizate cu acoperire din plastic multistrat se marchează cu un simbol suplimentar A/L sau B/L, în conformitate cu punctele 5.5.5 și 5.5.7 din prezentul regulament.

La alegere, geamul posterior al acoperișului pliabil montat pe un vehicul decapotabil poate fi marcat cu simbolul suplimentar /B/M.

Geamul posterior al acoperișului pliabil montat pe un vehicul decapotabil poate fi confecționat dintr-un geam din plastic flexibil.

4.2.3.   Alte geamuri securizate

| 4.2.3.1. | În cazul în care factorul de transmisie normală a luminii este mai mic de 70 %, geamurile securizate care nu se încadrează în definițiile de la punctele 2.23.1 și 2.23.2 din prezentul regulament se marchează cu simbolul suplimentar V menționat la punctul 5.5.2 al prezentului regulament. |
| --- | --- |

4.2.3.1.

În cazul în care factorul de transmisie normală a luminii este mai mic de 70 %, geamurile securizate care nu se încadrează în definițiile de la punctele 2.23.1 și 2.23.2 din prezentul regulament se marchează cu simbolul suplimentar V menționat la punctul 5.5.2 al prezentului regulament.

| 4.2.3.2. | Geamurile securizate cu acoperire din plastic multistrat se marchează cu unul dintre simbolurile suplimentare descrise la punctele 5.5.5, 5.5.6 și 5.5.7 din prezentul regulament. Totuși, în cazul în care vehiculul este destinat transportului de pasageri, geamurile cu simbolurile suplimentare /C/L sau /C/M/ nu se montează în locurile în care există risc de impact cu capul. |
| --- | --- |

4.2.3.2.

Geamurile securizate cu acoperire din plastic multistrat se marchează cu unul dintre simbolurile suplimentare descrise la punctele 5.5.5, 5.5.6 și 5.5.7 din prezentul regulament. Totuși, în cazul în care vehiculul este destinat transportului de pasageri, geamurile cu simbolurile suplimentare /C/L sau /C/M/ nu se montează în locurile în care există risc de impact cu capul.

4.2.4.   Excepții

În cazul geamurilor securizate cu acoperire din plastic multistrat, dispozițiile privind rezistența la abraziune menționate la punctele 4.2.2.2 și 4.2.3.2 din prezenta anexă nu se aplică la vehiculele și geamurile enumerate mai jos:

| (a) | ambulanțe; |
| --- | --- |

(a)

ambulanțe;

| (b) | vehicule funerare; |
| --- | --- |

(b)

vehicule funerare;

| (c) | remorci, inclusiv rulote; |
| --- | --- |

(c)

remorci, inclusiv rulote;

| (d) | trape și geamuri amplasate pe plafonul unui vehicul; |
| --- | --- |

(d)

trape și geamuri amplasate pe plafonul unui vehicul;

| (e) | toate geamurile aflate la etajul unui vehicul cu etaj. |
| --- | --- |

(e)

toate geamurile aflate la etajul unui vehicul cu etaj.

Nu sunt necesare încercări de rezistență la abraziune sau marcarea cu simboluri indicând rezistența la abraziune.

4.3.   Cerințe speciale

| 4.3.1. | Toate geamurile frontale, altele decât parbrizele, trebuie să fie compuse dintr-un geam din sticlă securizată multistrat sau un geam din plastic marcat cu simbolul suplimentar /A, conform descrierii de la punctele 5.5.5 și 5.5.7 din prezentul regulament. |
| --- | --- |

4.3.1.

Toate geamurile frontale, altele decât parbrizele, trebuie să fie compuse dintr-un geam din sticlă securizată multistrat sau un geam din plastic marcat cu simbolul suplimentar /A, conform descrierii de la punctele 5.5.5 și 5.5.7 din prezentul regulament.

| 4.3.2. | Punctul 4.3.1 nu se aplică vehiculelor cu o viteză constructivă maximă mai mică de 40 km/h. |
| --- | --- |

4.3.2.

Punctul 4.3.1 nu se aplică vehiculelor cu o viteză constructivă maximă mai mică de 40 km/h.

---

(1)  Astfel cum sunt definite în Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3) (documentul TRANS/WP.29/78/Rev. 2, punctul 2).

---