# Den Europæiske Unions C 182/28.

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 182 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 61. årgang28. maj 2018 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 182

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

61. årgang28. maj 2018

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | IV   Oplysninger |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Den Europæiske Unions Domstol |
| 2018/C 182/01 | Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende | 1 |

Indhold

Side

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

2018/C 182/01

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

Den Europæiske Unions Tidende

1

---

| | V   Øvrige meddelelser |
| --- | --- |
| | RETSLIGE PROCEDURER |
| | Domstolen |
| 2018/C 182/02 | Sag C-80/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. februar 2018 — Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) mod Administración General del Estado og Iberdrola Generación Nuclear S.A.U. | 2 |
| 2018/C 182/03 | Sag C-81/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. februar 2018 — Endesa Generación, S.A. mod Administración General del Estado | 3 |
| 2018/C 182/04 | Sag C-82/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. februar 2018 — Endesa Generación, S.A. mod Administración General del Estado e Iberdrola Generación Nuclear S.A.U. | 4 |
| 2018/C 182/05 | Sag C-83/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 7. februar 2018 — Iberdrola Generación Nuclear S.A.U. mod Administración General del Estado | 6 |
| 2018/C 182/06 | Sag C-97/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Noord-Nederland, (Nederlandene) den 12. februar 2018 — Openbaar Ministerie mod ET | 7 |
| 2018/C 182/07 | Sag C-99/18 P: Appel iværksat den 12. februar 2018 af FTI Touristik GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 30. november 2017 i sag T-475/16 — FTI Touristik GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret | 8 |
| 2018/C 182/08 | Sag C-130/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 19. februar 2018 — flightright GmbH mod Eurowings GmbH | 8 |
| 2018/C 182/09 | Sag C-134/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Antwerpen (Belgien) den 19. februar 2018 — Maria Vester mod Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv) | 9 |
| 2018/C 182/10 | Sag C-143/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Bonn (Tyskland) den 23. februar 2018 — Antonio Romano og Lidia Romano mod DSL Bank | 9 |
| 2018/C 182/11 | Sag C-160/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 28. februar 2018 — X BV mod Staatssecretaris van Financiën | 10 |
| 2018/C 182/12 | Sag C-163/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Noord-Nederland (Nederlandene) den 1. marts 2018 — HQ, for sig selv og som juridisk repræsentant for sit mindreårige barn IP, samt JO mod Aegean Airlines SA | 11 |
| 2018/C 182/13 | Sag C-179/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Gent (Belgien) den 7. marts 2018 — Ronny Rohart mod Federale Pensioendienst | 12 |
| 2018/C 182/14 | Sag C-180/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 9. marts 2018 — Agrenergy Srl mod Ministero dello Sviluppo Economico | 12 |
| 2018/C 182/15 | Sag C-184/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Central Administrativo Sul (Portugal) den 12. marts 2018 — Fazenda Pública mod Carlos Manuel Patrício Teixeira og Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira | 13 |
| 2018/C 182/16 | Sag C-185/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 9. marts 2018 — Oro Efectivo S.L. mod Diputación Foral de Bizkaia | 13 |
| 2018/C 182/17 | Sag C-192/18: Sag anlagt den 15. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen | 14 |
| 2018/C 182/18 | Sag C-201/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Mons (Belgien) den 19. marts 2018 — Mydibel SA mod État belge | 15 |
| 2018/C 182/19 | Sag C-206/18: Sag anlagt den 23. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen | 16 |
| 2018/C 182/20 | Sag C-221/18 P: Appel iværksat den 27. marts 2018 af Électricité de France (EDF) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 16. januar 2018 i sag T-747/15, EDF mod Kommissionen | 17 |
| 2018/C 182/21 | Sag C-247/18 P: Appel iværksat den 9. april 2018 af Den Italienske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 25. januar 2018 i sag T-91/16, Den Italienske Republik mod Kommissionen | 18 |
| | Retten |
| 2018/C 182/22 | Sag T-271/10 RENV: Rettens dom af 11. april 2018 — H mod Rådet (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — national medarbejder udstationeret ved EUPM i Bosnien-Hercegovina — afgørelse om forflyttelse — EUPM-missionschefens kompetence til at træffe bestemmelse om forflyttelse af en udstationeret national medarbejder — begrundelsespligt — magtfordrejning — åbenbart urigtigt skøn — psykisk chikane) | 20 |
| 2018/C 182/23 | Sag T-274/15: Rettens dom af 10. april 2018 — Alcogroup og Alcodis mod Kommissionen (Annullationssøgsmål — konkurrence — karteller — markedet for bioethanol og ethanol — administrativ procedure — beslutning om iværksættelse af en kontrolundersøgelse — Kommissionens beføjelser til kontrolundersøgelser — beskyttelse af fortrolig kommunikation mellem advokaterne og deres klienter — dokumenter udvekslet efter en tidligere kontrolundersøgelse — Kommissionens afslag på at suspendere de omhandlede traktatbrudssager — retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål — afvisning) | 20 |
| 2018/C 182/24 | Sag T-732/16 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 22. marts 2018 — Valencia Club de Fútbol mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer — statsstøtte — støtte tildelt af Spanien til visse professionelle fodboldklubber — offentlig garanti, der er stillet af en offentlig myndighed — afgørelse, hvorved støtten erklæres uforenelig med det indre marked — begæring om udsættelse af gennemførelse — ingen uopsættelighed) | 21 |
| 2018/C 182/25 | Sag T-766/16 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 22. marts 2018 — Hércules Club de Fútbol mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer — statsstøtte — støtte tildelt af Spanien til visse professionelle fodboldklubber — offentlig garanti, der er stillet af en offentlig myndighed — afgørelse, hvorved støtten erklæres uforenelig med det indre marked — begæring om udsættelse af gennemførelse — ingen uopsættelighed) | 22 |
| 2018/C 182/26 | Sag T-361/17: Rettens kendelse af 21. marts 2018 — Eco Bat Technologies m.fl. mod Kommissionen (Annullationssøgsmål — karteller — markedet for genanvendelse af batterier til biler — afgørelse om berigtigelse af en afgørelse, der fastslår tilsidesættelse af artikel 101 TEUF, og om pålæggelse af bøder — søgsmålsfrist — begyndelsestidspunkt — for sent anlagt — afvisning) | 22 |
| 2018/C 182/27 | Sag T-574/17: Rettens kendelse af 21. marts 2018 — UD mod Kommissionen (Personalesag — modtager af en efterladtepension — social sikring — afslag på en ansøgning om forudgående tilladelse med henblik på at opnå godtgørelse af visse lægeudgifter — ny ansøgning — rent bekræftende retsakt — søgsmålsfrist — afvisning) | 23 |
| 2018/C 182/28 | Sag T-34/18: Sag anlagt den 24. januar 2018 — Giove Gas mod EUIPO — Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA) | 23 |
| 2018/C 182/29 | Sag T-135/18: Sag anlagt den 5. marts 2018 — Szegedi mod Parlamentet | 24 |
| 2018/C 182/30 | Sag T-198/18: Sag anlagt den 16. marts 2018 — Chrysses Demetriades & Co. og Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co mod Rådet m.fl. | 26 |
| 2018/C 182/31 | Sag T-203/18: Sag anlagt den 23. marts 2018 — VQ mod ECB | 26 |
| 2018/C 182/32 | Sag T-219/18: Sag anlagt den 30. marts 2018 — Piaggio & C. mod EUIPO — Zhejiang Zhongneng Industry Group (Ciclomotori) | 28 |
| 2018/C 182/33 | Sag T-228/18: Sag anlagt den 5. april 2018 — Transtec mod Kommissionen | 29 |

V   Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

2018/C 182/02

Sag C-80/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. februar 2018 — Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) mod Administración General del Estado og Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

2

2018/C 182/03

Sag C-81/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. februar 2018 — Endesa Generación, S.A. mod Administración General del Estado

3

2018/C 182/04

Sag C-82/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. februar 2018 — Endesa Generación, S.A. mod Administración General del Estado e Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

4

2018/C 182/05

Sag C-83/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 7. februar 2018 — Iberdrola Generación Nuclear S.A.U. mod Administración General del Estado

6

2018/C 182/06

Sag C-97/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Noord-Nederland, (Nederlandene) den 12. februar 2018 — Openbaar Ministerie mod ET

7

2018/C 182/07

Sag C-99/18 P: Appel iværksat den 12. februar 2018 af FTI Touristik GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 30. november 2017 i sag T-475/16 — FTI Touristik GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

8

2018/C 182/08

Sag C-130/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 19. februar 2018 — flightright GmbH mod Eurowings GmbH

8

2018/C 182/09

Sag C-134/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Antwerpen (Belgien) den 19. februar 2018 — Maria Vester mod Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)

9

2018/C 182/10

Sag C-143/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Bonn (Tyskland) den 23. februar 2018 — Antonio Romano og Lidia Romano mod DSL Bank

9

2018/C 182/11

Sag C-160/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 28. februar 2018 — X BV mod Staatssecretaris van Financiën

10

2018/C 182/12

Sag C-163/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Noord-Nederland (Nederlandene) den 1. marts 2018 — HQ, for sig selv og som juridisk repræsentant for sit mindreårige barn IP, samt JO mod Aegean Airlines SA

11

2018/C 182/13

Sag C-179/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Gent (Belgien) den 7. marts 2018 — Ronny Rohart mod Federale Pensioendienst

12

2018/C 182/14

Sag C-180/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 9. marts 2018 — Agrenergy Srl mod Ministero dello Sviluppo Economico

12

2018/C 182/15

Sag C-184/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Central Administrativo Sul (Portugal) den 12. marts 2018 — Fazenda Pública mod Carlos Manuel Patrício Teixeira og Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira

13

2018/C 182/16

Sag C-185/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 9. marts 2018 — Oro Efectivo S.L. mod Diputación Foral de Bizkaia

13

2018/C 182/17

Sag C-192/18: Sag anlagt den 15. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

14

2018/C 182/18

Sag C-201/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Mons (Belgien) den 19. marts 2018 — Mydibel SA mod État belge

15

2018/C 182/19

Sag C-206/18: Sag anlagt den 23. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

16

2018/C 182/20

Sag C-221/18 P: Appel iværksat den 27. marts 2018 af Électricité de France (EDF) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 16. januar 2018 i sag T-747/15, EDF mod Kommissionen

17

2018/C 182/21

Sag C-247/18 P: Appel iværksat den 9. april 2018 af Den Italienske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 25. januar 2018 i sag T-91/16, Den Italienske Republik mod Kommissionen

18

Retten

2018/C 182/22

Sag T-271/10 RENV: Rettens dom af 11. april 2018 — H mod Rådet (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — national medarbejder udstationeret ved EUPM i Bosnien-Hercegovina — afgørelse om forflyttelse — EUPM-missionschefens kompetence til at træffe bestemmelse om forflyttelse af en udstationeret national medarbejder — begrundelsespligt — magtfordrejning — åbenbart urigtigt skøn — psykisk chikane)

20

2018/C 182/23

Sag T-274/15: Rettens dom af 10. april 2018 — Alcogroup og Alcodis mod Kommissionen (Annullationssøgsmål — konkurrence — karteller — markedet for bioethanol og ethanol — administrativ procedure — beslutning om iværksættelse af en kontrolundersøgelse — Kommissionens beføjelser til kontrolundersøgelser — beskyttelse af fortrolig kommunikation mellem advokaterne og deres klienter — dokumenter udvekslet efter en tidligere kontrolundersøgelse — Kommissionens afslag på at suspendere de omhandlede traktatbrudssager — retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål — afvisning)

20

2018/C 182/24

Sag T-732/16 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 22. marts 2018 — Valencia Club de Fútbol mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer — statsstøtte — støtte tildelt af Spanien til visse professionelle fodboldklubber — offentlig garanti, der er stillet af en offentlig myndighed — afgørelse, hvorved støtten erklæres uforenelig med det indre marked — begæring om udsættelse af gennemførelse — ingen uopsættelighed)

21

2018/C 182/25

Sag T-766/16 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 22. marts 2018 — Hércules Club de Fútbol mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer — statsstøtte — støtte tildelt af Spanien til visse professionelle fodboldklubber — offentlig garanti, der er stillet af en offentlig myndighed — afgørelse, hvorved støtten erklæres uforenelig med det indre marked — begæring om udsættelse af gennemførelse — ingen uopsættelighed)

22

2018/C 182/26

Sag T-361/17: Rettens kendelse af 21. marts 2018 — Eco Bat Technologies m.fl. mod Kommissionen (Annullationssøgsmål — karteller — markedet for genanvendelse af batterier til biler — afgørelse om berigtigelse af en afgørelse, der fastslår tilsidesættelse af artikel 101 TEUF, og om pålæggelse af bøder — søgsmålsfrist — begyndelsestidspunkt — for sent anlagt — afvisning)

22

2018/C 182/27

Sag T-574/17: Rettens kendelse af 21. marts 2018 — UD mod Kommissionen (Personalesag — modtager af en efterladtepension — social sikring — afslag på en ansøgning om forudgående tilladelse med henblik på at opnå godtgørelse af visse lægeudgifter — ny ansøgning — rent bekræftende retsakt — søgsmålsfrist — afvisning)

23

2018/C 182/28

Sag T-34/18: Sag anlagt den 24. januar 2018 — Giove Gas mod EUIPO — Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA)

23

2018/C 182/29

Sag T-135/18: Sag anlagt den 5. marts 2018 — Szegedi mod Parlamentet

24

2018/C 182/30

Sag T-198/18: Sag anlagt den 16. marts 2018 — Chrysses Demetriades & Co. og Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co mod Rådet m.fl.

26

2018/C 182/31

Sag T-203/18: Sag anlagt den 23. marts 2018 — VQ mod ECB

26

2018/C 182/32

Sag T-219/18: Sag anlagt den 30. marts 2018 — Piaggio & C. mod EUIPO — Zhejiang Zhongneng Industry Group (Ciclomotori)

28

2018/C 182/33

Sag T-228/18: Sag anlagt den 5. april 2018 — Transtec mod Kommissionen

29

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/1 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/1

---

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

(2018/C 182/01)

Seneste offentliggørelse

EUT C 166 af 14.5.2018

Liste over tidligere offentliggørelser

EUT C 161 af 7.5.2018

EUT C 152 af 30.4.2018

EUT C 142 af 23.4.2018

EUT C 134 af 16.4.2018

EUT C 123 af 9.4.2018

EUT C 112 af 26.3.2018

Teksterne er tilgængelige på:

EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu

---

V Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/2 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/2

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. februar 2018 — Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) mod Administración General del Estado og Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

(Sag C-80/18)

(2018/C 182/02)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Appellant: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

Indstævnte: Administración General del Estado og Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er princippet om, at »forureneren betaler«, som er fastsat i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, sammenholdt med artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder, der fastsætter grundlæggende principper om lighed og ikke-forskelsbehandling, når disse anvendes på artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 2009/72/[EF] (1) — for så vidt som det bl.a. tilstræber et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked, som ikke kan ændres, medmindre dette sker ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse — til hinder for indførelsen af afgifter, som udelukkende pålægges elproducenter, der anvender kernekraft, når hovedformålet med disse afgifter ikke drejer sig om miljøet, men derimod om at øge det finansielle systems indtægter fra elektricitet, således at disse producenter pålægges en større byrde for så vidt angår finansieringen af tarifunderskuddet sammenlignet med andre selskaber, som udøver den samme type virksomhed? |
| --- | --- |

1)

Er princippet om, at »forureneren betaler«, som er fastsat i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, sammenholdt med artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder, der fastsætter grundlæggende principper om lighed og ikke-forskelsbehandling, når disse anvendes på artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 2009/72/[EF] (1) — for så vidt som det bl.a. tilstræber et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked, som ikke kan ændres, medmindre dette sker ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse — til hinder for indførelsen af afgifter, som udelukkende pålægges elproducenter, der anvender kernekraft, når hovedformålet med disse afgifter ikke drejer sig om miljøet, men derimod om at øge det finansielle systems indtægter fra elektricitet, således at disse producenter pålægges en større byrde for så vidt angår finansieringen af tarifunderskuddet sammenlignet med andre selskaber, som udøver den samme type virksomhed?

| 2) | Er det i et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked i henhold til europæisk lovgivning lovligt at fastsætte miljøafgifter, hvis indførelse begrundes i de nukleare aktiviteters iboende forureningsbelastning dog uden nogen form for retlig præcisering — afgifterne forsøges begrundet i præamblen til loven, således at der for så vidt angår afgiften på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i lovteksten savnes en retskraftig internalisering af de udgifter, afgiften skal dække, og der for så vidt angår oplagringen af radioaktivt affald ligeledes mangler præcisering, eftersom udgifterne til forvaltning og oplagring allerede er dækket af andre afgifter, når formålet med indtægterne fra afgiften desuden ikke tydeligt fremgår, og de nævnte selskaber forpligtes til at påtage sig det deraf følgende civilretlige ansvar på op til 1 200 mio. [EUR]? |
| --- | --- |

2)

Er det i et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked i henhold til europæisk lovgivning lovligt at fastsætte miljøafgifter, hvis indførelse begrundes i de nukleare aktiviteters iboende forureningsbelastning dog uden nogen form for retlig præcisering — afgifterne forsøges begrundet i præamblen til loven, således at der for så vidt angår afgiften på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i lovteksten savnes en retskraftig internalisering af de udgifter, afgiften skal dække, og der for så vidt angår oplagringen af radioaktivt affald ligeledes mangler præcisering, eftersom udgifterne til forvaltning og oplagring allerede er dækket af andre afgifter, når formålet med indtægterne fra afgiften desuden ikke tydeligt fremgår, og de nævnte selskaber forpligtes til at påtage sig det deraf følgende civilretlige ansvar på op til 1 200 mio. [EUR]?

| 3) | Er kravet i nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, om, at de forpligtelser, der pålægges ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse, skal være klart definerede, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, opfyldt, når det miljømæssige formål og de særlige kendetegn, som gør sig gældende for miljøafgifterne, ikke er præciseret i den retskraftige del af retsforskriften? |
| --- | --- |

3)

Er kravet i nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, om, at de forpligtelser, der pålægges ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse, skal være klart definerede, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, opfyldt, når det miljømæssige formål og de særlige kendetegn, som gør sig gældende for miljøafgifterne, ikke er præciseret i den retskraftige del af retsforskriften?

| 4) | Er princippet om, at »forureneren betaler«, i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og principperne om lighed og ikke-forskelsbehandling i artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 3 og 5 i direktiv 2005/89/EF (2) — for så vidt som de har til formål at sikre, »at det indre marked for elektricitet fungerer tilfredsstillende«, og opfordrer medlemsstaterne til at sikre, »at foranstaltninger vedtaget i medfør af dette direktiv er ikke-diskriminerende og ikke påfører markedsaktørerne [...] urimelige byrder« — til hinder for en national lovgivning, som vælter finansieringen af tarifunderskuddet over på alle virksomheder i elsektoren, men pålægger kernekraftvirksomheder (med undtagelse af dem, der producerer vandkraft, som anses for at være vedvarende energi), særligt tyngende afgifter, hvorved disse virksomheder pålægges en større afgiftsbyrde end andre virksomheder på energimarkedet, og virksomheder, der forurener mere, ikke bærer disse omkostninger, som begrundes i miljøbeskyttelseshensyn på grund af de risici og usikkerheder, der kendetegner nukleare aktiviteter, uden at udgifterne præciseres, og uden at det miljømæssige formål med indtægterne herfra fastlægges, idet håndteringen og oplagringen af affaldet er omfattet af andre afgifter, og kernekraftvirksomhederne bærer det civilretlige ansvar, og den frie konkurrence ifølge det liberaliserede indre markeds regler fordrejes, idet andre elproducenter, der ikke skal betale miljøafgifter, tilgodeses, selv om de anvender mere forurenende produktionskilder? |
| --- | --- |

4)

Er princippet om, at »forureneren betaler«, i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og principperne om lighed og ikke-forskelsbehandling i artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 3 og 5 i direktiv 2005/89/EF (2) — for så vidt som de har til formål at sikre, »at det indre marked for elektricitet fungerer tilfredsstillende«, og opfordrer medlemsstaterne til at sikre, »at foranstaltninger vedtaget i medfør af dette direktiv er ikke-diskriminerende og ikke påfører markedsaktørerne [...] urimelige byrder« — til hinder for en national lovgivning, som vælter finansieringen af tarifunderskuddet over på alle virksomheder i elsektoren, men pålægger kernekraftvirksomheder (med undtagelse af dem, der producerer vandkraft, som anses for at være vedvarende energi), særligt tyngende afgifter, hvorved disse virksomheder pålægges en større afgiftsbyrde end andre virksomheder på energimarkedet, og virksomheder, der forurener mere, ikke bærer disse omkostninger, som begrundes i miljøbeskyttelseshensyn på grund af de risici og usikkerheder, der kendetegner nukleare aktiviteter, uden at udgifterne præciseres, og uden at det miljømæssige formål med indtægterne herfra fastlægges, idet håndteringen og oplagringen af affaldet er omfattet af andre afgifter, og kernekraftvirksomhederne bærer det civilretlige ansvar, og den frie konkurrence ifølge det liberaliserede indre markeds regler fordrejes, idet andre elproducenter, der ikke skal betale miljøafgifter, tilgodeses, selv om de anvender mere forurenende produktionskilder?

| 5) | Er en afgift på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra kernekraftproduktion, som udelukkende pålægges industrien for kernekraftproduktion og undtager alle andre sektorer, som kan generere denne form for affald, hvorved andre virksomheder, der udøver virksomhed under anvendelse af nukleare materialer eller kilder, ikke pålægges afgifterne, på trods af at de påvirker det miljøaspekt, der søges beskyttet, i strid med artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der fastlægger »princippet om, at forureneren betaler«? |
| --- | --- |

5)

Er en afgift på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra kernekraftproduktion, som udelukkende pålægges industrien for kernekraftproduktion og undtager alle andre sektorer, som kan generere denne form for affald, hvorved andre virksomheder, der udøver virksomhed under anvendelse af nukleare materialer eller kilder, ikke pålægges afgifterne, på trods af at de påvirker det miljøaspekt, der søges beskyttet, i strid med artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der fastlægger »princippet om, at forureneren betaler«?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L 211, s. 55).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/89/EF af 18.1.2006 om foranstaltninger til fremme af elforsyningssikkerhed og infrastrukturinvesteringer (EUT 2006, L 33, s. 22).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/3 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/3

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. februar 2018 — Endesa Generación, S.A. mod Administración General del Estado

(Sag C-81/18)

(2018/C 182/03)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Endesa Generación, S.A.

Sagsøgt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er princippet om, at »forureneren betaler«, som er fastsat i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, sammenholdt med artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, der fastsætter grundlæggende principper om lighed og ikke-forskelsbehandling, når disse anvendes på artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 2009/72/[EF] (1) — for så vidt som det bl.a. tilstræber et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked, som ikke kan ændres, medmindre dette sker ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse — til hinder for indførelsen af afgifter, som udelukkende pålægges elproducenter, der anvender kernekraft, når det egentlige formål med disse afgifter ikke drejer sig om miljøet, men derimod om at øge det finansielle systems indtægter fra elektricitet, således at disse producenter pålægges en større byrde for så vidt angår finansieringen af tarifunderskuddet sammenlignet med andre selskaber, som udøver den samme type virksomhed? |
| --- | --- |

1)

Er princippet om, at »forureneren betaler«, som er fastsat i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, sammenholdt med artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, der fastsætter grundlæggende principper om lighed og ikke-forskelsbehandling, når disse anvendes på artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 2009/72/[EF] (1) — for så vidt som det bl.a. tilstræber et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked, som ikke kan ændres, medmindre dette sker ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse — til hinder for indførelsen af afgifter, som udelukkende pålægges elproducenter, der anvender kernekraft, når det egentlige formål med disse afgifter ikke drejer sig om miljøet, men derimod om at øge det finansielle systems indtægter fra elektricitet, således at disse producenter pålægges en større byrde for så vidt angår finansieringen af tarifunderskuddet sammenlignet med andre selskaber, som udøver den samme type virksomhed?

| 2) | Er det i et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked i henhold til den nævnte europæiske lovgivning lovligt at fastsætte miljøafgifter, hvis indførelse begrundes i de nukleare aktiviteters iboende forureningsbelastning dog uden nogen form for retlig præcisering — afgifterne forsøges begrundet i præamblen til loven, således at der for så vidt angår afgiften på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i lovteksten savnes en retskraftig internalisering af de udgifter, afgiften skal dække, og der for så vidt angår oplagringen af radioaktivt affald ligeledes mangler præcisering, eftersom udgifterne til forvaltning og oplagring allerede er dækket af andre afgifter, når formålet med indtægterne fra afgiften desuden ikke tydeligt fremgår, og de nævnte selskaber forpligtes til at påtage sig det deraf følgende civilretlige ansvar på op til 1 200 mio. [EUR]? |
| --- | --- |

2)

Er det i et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked i henhold til den nævnte europæiske lovgivning lovligt at fastsætte miljøafgifter, hvis indførelse begrundes i de nukleare aktiviteters iboende forureningsbelastning dog uden nogen form for retlig præcisering — afgifterne forsøges begrundet i præamblen til loven, således at der for så vidt angår afgiften på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i lovteksten savnes en retskraftig internalisering af de udgifter, afgiften skal dække, og der for så vidt angår oplagringen af radioaktivt affald ligeledes mangler præcisering, eftersom udgifterne til forvaltning og oplagring allerede er dækket af andre afgifter, når formålet med indtægterne fra afgiften desuden ikke tydeligt fremgår, og de nævnte selskaber forpligtes til at påtage sig det deraf følgende civilretlige ansvar på op til 1 200 mio. [EUR]?

| 3) | Er artikel 3, stk. 2, i direktiv 2009/72/EF, hvorefter de specifikke forpligtelser for industrien for kernekraftproduktion, som pålægges af almene hensyn, herunder miljøbeskyttelse, skal være klart definerede samt gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, til hinder for de i lov 15/2012 fastsatte afgifter, når det miljømæssige formål og de kendetegn, som gør sig gældende for miljøafgifterne, ikke er præciseret i den retskraftige del af retsforskriften? |
| --- | --- |

3)

Er artikel 3, stk. 2, i direktiv 2009/72/EF, hvorefter de specifikke forpligtelser for industrien for kernekraftproduktion, som pålægges af almene hensyn, herunder miljøbeskyttelse, skal være klart definerede samt gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, til hinder for de i lov 15/2012 fastsatte afgifter, når det miljømæssige formål og de kendetegn, som gør sig gældende for miljøafgifterne, ikke er præciseret i den retskraftige del af retsforskriften?

| 4) | Er princippet om, at »forureneren betaler«, i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og principperne om lighed og ikke-forskelsbehandling i artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 3 og 5 i direktiv 2005/89/EF (2) — for så vidt som de har til formål at sikre, »at det indre marked for elektricitet fungerer tilfredsstillende«, og opfordrer medlemsstaterne til at sikre, »at foranstaltninger vedtaget i medfør af dette direktiv er ikke-diskriminerende og ikke påfører markedsaktørerne [...] urimelige byrder« — til hinder for en national lovgivning, som vælter finansieringen af tarifunderskuddet over på alle virksomheder i elsektoren, men pålægger kernekraftvirksomheder (med undtagelse af dem, der producerer vandkraft, som anses for at være vedvarende energi), særligt tyngende afgifter, hvorved disse virksomheder pålægges en større afgiftsbyrde end andre virksomheder på energimarkedet, og virksomheder, der forurener mere, ikke bærer disse omkostninger, som begrundes i miljøbeskyttelseshensyn på grund af de risici og usikkerheder, der kendetegner nukleare aktiviteter, uden at udgifterne præciseres, og uden at det miljømæssige formål med indtægterne herfra fastlægges, idet omkostningerne ved håndtering og oplagring af affaldet er omfattet af andre afgifter, og kernekraftvirksomhederne bærer det civilretlige ansvar, og den fri konkurrence ifølge det liberaliserede indre markeds regler fordrejes, idet andre elproducenter, der ikke skal betale disse afgifter, tilgodeses, selv om de anvender mere forurenende produktionskilder? |
| --- | --- |

4)

Er princippet om, at »forureneren betaler«, i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og principperne om lighed og ikke-forskelsbehandling i artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 3 og 5 i direktiv 2005/89/EF (2) — for så vidt som de har til formål at sikre, »at det indre marked for elektricitet fungerer tilfredsstillende«, og opfordrer medlemsstaterne til at sikre, »at foranstaltninger vedtaget i medfør af dette direktiv er ikke-diskriminerende og ikke påfører markedsaktørerne [...] urimelige byrder« — til hinder for en national lovgivning, som vælter finansieringen af tarifunderskuddet over på alle virksomheder i elsektoren, men pålægger kernekraftvirksomheder (med undtagelse af dem, der producerer vandkraft, som anses for at være vedvarende energi), særligt tyngende afgifter, hvorved disse virksomheder pålægges en større afgiftsbyrde end andre virksomheder på energimarkedet, og virksomheder, der forurener mere, ikke bærer disse omkostninger, som begrundes i miljøbeskyttelseshensyn på grund af de risici og usikkerheder, der kendetegner nukleare aktiviteter, uden at udgifterne præciseres, og uden at det miljømæssige formål med indtægterne herfra fastlægges, idet omkostningerne ved håndtering og oplagring af affaldet er omfattet af andre afgifter, og kernekraftvirksomhederne bærer det civilretlige ansvar, og den fri konkurrence ifølge det liberaliserede indre markeds regler fordrejes, idet andre elproducenter, der ikke skal betale disse afgifter, tilgodeses, selv om de anvender mere forurenende produktionskilder?

| 5) | Er artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der fastlægger »princippet om, at forureneren betaler«, til hinder for en afgift på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra kernekraftproduktion, som udelukkende pålægges industrien for kernekraftproduktion og undtager alle andre sektorer, som kan generere denne form for affald, hvorved andre virksomheder, der udøver virksomhed under anvendelse af nukleare materialer eller kilder, ikke pålægges afgifterne på trods deres indvirkning på miljøbeskyttelsesværdierne? |
| --- | --- |

5)

Er artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der fastlægger »princippet om, at forureneren betaler«, til hinder for en afgift på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra kernekraftproduktion, som udelukkende pålægges industrien for kernekraftproduktion og undtager alle andre sektorer, som kan generere denne form for affald, hvorved andre virksomheder, der udøver virksomhed under anvendelse af nukleare materialer eller kilder, ikke pålægges afgifterne på trods deres indvirkning på miljøbeskyttelsesværdierne?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009 L 211, s. 55).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/89/EF af 18.1.2006 om foranstaltninger til fremme af elforsyningssikkerhed og infrastrukturinvesteringer (EUT 2006 L 33, s. 22).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/4 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/4

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. februar 2018 — Endesa Generación, S.A. mod Administración General del Estado e Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

(Sag C-82/18)

(2018/C 182/04)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Endesa Generación, S.A.

Sagsøgt: Administración General del Estado e Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er princippet om, at »forureneren betaler«, som er fastsat i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, sammenholdt med artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder, der fastsætter grundlæggende principper om lighed og ikke-forskelsbehandling, når disse anvendes på artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 2009/72/[EF] (1) — for så vidt som det bl.a. tilstræber et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked, som ikke kan ændres, medmindre dette sker ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse — til hinder for indførelsen af afgifter, som udelukkende pålægges elproducenter, der anvender kernekraft, når hovedformålet med disse afgifter ikke drejer sig om miljøet, men derimod om at øge det finansielle systems indtægter fra elektricitet, således at disse producenter pålægges en større byrde for så vidt angår finansieringen af tarifunderskuddet sammenlignet med andre selskaber, som udøver den samme type virksomhed? |
| --- | --- |

1)

Er princippet om, at »forureneren betaler«, som er fastsat i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, sammenholdt med artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder, der fastsætter grundlæggende principper om lighed og ikke-forskelsbehandling, når disse anvendes på artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 2009/72/[EF] (1) — for så vidt som det bl.a. tilstræber et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked, som ikke kan ændres, medmindre dette sker ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse — til hinder for indførelsen af afgifter, som udelukkende pålægges elproducenter, der anvender kernekraft, når hovedformålet med disse afgifter ikke drejer sig om miljøet, men derimod om at øge det finansielle systems indtægter fra elektricitet, således at disse producenter pålægges en større byrde for så vidt angår finansieringen af tarifunderskuddet sammenlignet med andre selskaber, som udøver den samme type virksomhed?

| 2) | Er det i et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked i henhold til europæisk lovgivning lovligt at fastsætte miljøafgifter, hvis indførelse begrundes i de nukleare aktiviteters iboende forureningsbelastning dog uden nogen form for retlig præcisering — afgifterne forsøges begrundet i præamblen til loven, således at der for så vidt angår afgiften på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i lovteksten savnes en retskraftig internalisering af de udgifter, afgiften skal dække, og der for så vidt angår oplagringen af radioaktivt affald ligeledes mangler præcisering, eftersom udgifterne til forvaltning og oplagring allerede er dækket af andre afgifter, når formålet med indtægterne fra afgiften desuden ikke tydeligt fremgår, og de nævnte selskaber forpligtes til at påtage sig det deraf følgende civilretlige ansvar på op til 1 200 mio.EUR? |
| --- | --- |

2)

Er det i et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked i henhold til europæisk lovgivning lovligt at fastsætte miljøafgifter, hvis indførelse begrundes i de nukleare aktiviteters iboende forureningsbelastning dog uden nogen form for retlig præcisering — afgifterne forsøges begrundet i præamblen til loven, således at der for så vidt angår afgiften på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i lovteksten savnes en retskraftig internalisering af de udgifter, afgiften skal dække, og der for så vidt angår oplagringen af radioaktivt affald ligeledes mangler præcisering, eftersom udgifterne til forvaltning og oplagring allerede er dækket af andre afgifter, når formålet med indtægterne fra afgiften desuden ikke tydeligt fremgår, og de nævnte selskaber forpligtes til at påtage sig det deraf følgende civilretlige ansvar på op til 1 200 mio.EUR?

| 3) | Er kravet i nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, om, at de forpligtelser, der pålægges ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse, skal være klart definerede, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, opfyldt, når det miljømæssige formål og de særlige kendetegn, som gør sig gældende for miljøafgifterne, ikke er præciseret i den retskraftige del af retsforskriften? |
| --- | --- |

3)

Er kravet i nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, om, at de forpligtelser, der pålægges ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse, skal være klart definerede, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, opfyldt, når det miljømæssige formål og de særlige kendetegn, som gør sig gældende for miljøafgifterne, ikke er præciseret i den retskraftige del af retsforskriften?

| 4) | Er princippet om, at »forureneren betaler«, i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og principperne om lighed og ikke-forskelsbehandling i artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 3 og 5 i direktiv 2005/89/EF (2) — for så vidt som de har til formål at sikre, »at det indre marked for elektricitet fungerer tilfredsstillende«, og opfordrer medlemsstaterne til at sikre, »at foranstaltninger vedtaget i medfør af dette direktiv er ikke-diskriminerende og ikke påfører markedsaktørerne urimelige byrder« — til hinder for en national lovgivning, som vælter finansieringen af tarifunderskuddet over på alle virksomheder i elsektoren, men pålægger kernekraftvirksomheder (med undtagelse af dem, der producerer vandkraft, som anses for at være vedvarende energi), særligt tyngende afgifter, hvorved disse virksomheder pålægges en større afgiftsbyrde end andre virksomheder på energimarkedet, og virksomheder, der forurener mere, ikke bærer disse omkostninger, som begrundes i miljøbeskyttelseshensyn på grund af de risici og usikkerheder, der kendetegner nukleare aktiviteter, uden at udgifterne præciseres, og uden at det miljømæssige formål med indtægterne herfra fastlægges, idet håndteringen og oplagringen af affaldet er omfattet af andre afgifter, og kernekraftvirksomhederne bærer det civilretlige ansvar, og den frie konkurrence ifølge det liberaliserede indre markeds regler fordrejes, idet andre elproducenter, der ikke skal betale miljøafgifter, tilgodeses, selv om de anvender mere forurenende produktionskilder? |
| --- | --- |

4)

Er princippet om, at »forureneren betaler«, i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og principperne om lighed og ikke-forskelsbehandling i artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 3 og 5 i direktiv 2005/89/EF (2) — for så vidt som de har til formål at sikre, »at det indre marked for elektricitet fungerer tilfredsstillende«, og opfordrer medlemsstaterne til at sikre, »at foranstaltninger vedtaget i medfør af dette direktiv er ikke-diskriminerende og ikke påfører markedsaktørerne urimelige byrder« — til hinder for en national lovgivning, som vælter finansieringen af tarifunderskuddet over på alle virksomheder i elsektoren, men pålægger kernekraftvirksomheder (med undtagelse af dem, der producerer vandkraft, som anses for at være vedvarende energi), særligt tyngende afgifter, hvorved disse virksomheder pålægges en større afgiftsbyrde end andre virksomheder på energimarkedet, og virksomheder, der forurener mere, ikke bærer disse omkostninger, som begrundes i miljøbeskyttelseshensyn på grund af de risici og usikkerheder, der kendetegner nukleare aktiviteter, uden at udgifterne præciseres, og uden at det miljømæssige formål med indtægterne herfra fastlægges, idet håndteringen og oplagringen af affaldet er omfattet af andre afgifter, og kernekraftvirksomhederne bærer det civilretlige ansvar, og den frie konkurrence ifølge det liberaliserede indre markeds regler fordrejes, idet andre elproducenter, der ikke skal betale miljøafgifter, tilgodeses, selv om de anvender mere forurenende produktionskilder?

| 5) | Er en afgift på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra kernekraftproduktion, som udelukkende pålægges industrien for kernekraftproduktion og undtager alle andre sektorer, som kan generere denne form for affald, hvorved andre virksomheder, der udøver virksomhed under anvendelse af nukleare materialer eller kilder, ikke pålægges afgifterne, på trods af at de påvirker det miljøaspekt, der søges beskyttet, i strid med artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der fastlægger »princippet om, at forureneren betaler«? |
| --- | --- |

5)

Er en afgift på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra kernekraftproduktion, som udelukkende pålægges industrien for kernekraftproduktion og undtager alle andre sektorer, som kan generere denne form for affald, hvorved andre virksomheder, der udøver virksomhed under anvendelse af nukleare materialer eller kilder, ikke pålægges afgifterne, på trods af at de påvirker det miljøaspekt, der søges beskyttet, i strid med artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der fastlægger »princippet om, at forureneren betaler«?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT L 211, s. 55).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/89/EF af 18.1.2006 om foranstaltninger til fremme af elforsyningssikkerhed og infrastrukturinvesteringer (EUT L 33, s. 22).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/6 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/6

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 7. februar 2018 — Iberdrola Generación Nuclear S.A.U. mod Administración General del Estado

(Sag C-83/18)

(2018/C 182/05)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Appellant: Iberdrola Generación Nuclear S.A.U

Indstævnt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er princippet om, at »forureneren betaler«, som er fastsat i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, sammenholdt med artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder, der fastsætter grundlæggende principper om lighed og ikke-forskelsbehandling, når disse anvendes på artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 2009/72/[EF] (1) — for så vidt som det bl.a. tilstræber et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked, som ikke kan ændres, medmindre dette sker ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse — til hinder for indførelsen af afgifter, som udelukkende pålægges elproducenter, der anvender kernekraft, når hovedformålet med disse afgifter ikke drejer sig om miljøet, men derimod om at øge det finansielle systems indtægter fra elektricitet, således at disse producenter pålægges en større byrde for så vidt angår finansieringen af tarifunderskuddet sammenlignet med andre selskaber, som udøver den samme type virksomhed? |
| --- | --- |

1)

Er princippet om, at »forureneren betaler«, som er fastsat i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, sammenholdt med artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder, der fastsætter grundlæggende principper om lighed og ikke-forskelsbehandling, når disse anvendes på artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 2009/72/[EF] (1) — for så vidt som det bl.a. tilstræber et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked, som ikke kan ændres, medmindre dette sker ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse — til hinder for indførelsen af afgifter, som udelukkende pålægges elproducenter, der anvender kernekraft, når hovedformålet med disse afgifter ikke drejer sig om miljøet, men derimod om at øge det finansielle systems indtægter fra elektricitet, således at disse producenter pålægges en større byrde for så vidt angår finansieringen af tarifunderskuddet sammenlignet med andre selskaber, som udøver den samme type virksomhed?

| 2) | Er det i et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked i henhold til europæisk lovgivning lovligt at fastsætte miljøafgifter, hvis indførelse begrundes i de nukleare aktiviteters iboende forureningsbelastning dog uden nogen form for retlig præcisering — afgifterne forsøges begrundet i præamblen til loven, således at der for så vidt angår afgiften på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i lovteksten savnes en retskraftig internalisering af de udgifter, afgiften skal dække, og der for så vidt angår oplagringen af radioaktivt affald ligeledes mangler præcisering, eftersom udgifterne til forvaltning og oplagring allerede er dækket af andre afgifter, når formålet med indtægterne fra afgiften desuden ikke tydeligt fremgår, og de nævnte selskaber forpligtes til at påtage sig det deraf følgende civilretlige ansvar på op til 1 200 mio. [EUR]? |
| --- | --- |

2)

Er det i et konkurrencebaseret og ikke-diskriminerende elektricitetsmarked i henhold til europæisk lovgivning lovligt at fastsætte miljøafgifter, hvis indførelse begrundes i de nukleare aktiviteters iboende forureningsbelastning dog uden nogen form for retlig præcisering — afgifterne forsøges begrundet i præamblen til loven, således at der for så vidt angår afgiften på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i lovteksten savnes en retskraftig internalisering af de udgifter, afgiften skal dække, og der for så vidt angår oplagringen af radioaktivt affald ligeledes mangler præcisering, eftersom udgifterne til forvaltning og oplagring allerede er dækket af andre afgifter, når formålet med indtægterne fra afgiften desuden ikke tydeligt fremgår, og de nævnte selskaber forpligtes til at påtage sig det deraf følgende civilretlige ansvar på op til 1 200 mio. [EUR]?

| 3) | Er kravet i nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, om, at de forpligtelser, der pålægges ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse, skal være klart definerede, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, opfyldt, når det miljømæssige formål og de særlige kendetegn, som gør sig gældende for miljøafgifterne, ikke er præciseret i den retskraftige del af retsforskriften? |
| --- | --- |

3)

Er kravet i nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, om, at de forpligtelser, der pålægges ud fra almindelig økonomisk interesse, herunder miljøbeskyttelse, skal være klart definerede, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, opfyldt, når det miljømæssige formål og de særlige kendetegn, som gør sig gældende for miljøafgifterne, ikke er præciseret i den retskraftige del af retsforskriften?

| 4) | Er princippet om, at »forureneren betaler«, i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og principperne om lighed og ikke-forskelsbehandling i artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 3 og 5 i direktiv 2005/89/EF (2) — for så vidt som de har til formål at sikre, »at det indre marked for elektricitet fungerer tilfredsstillende«, og opfordrer medlemsstaterne til at sikre, »at foranstaltninger vedtaget i medfør af dette direktiv er ikke-diskriminerende og ikke påfører markedsaktørerne [...] urimelige byrder« — til hinder for en national lovgivning, som vælter finansieringen af tarifunderskuddet over på alle virksomheder i elsektoren, men pålægger kernekraftvirksomheder (med undtagelse af dem, der producerer vandkraft, som anses for at være vedvarende energi), særligt tyngende afgifter, hvorved disse virksomheder pålægges en større afgiftsbyrde end andre virksomheder på energimarkedet, og virksomheder, der forurener mere, ikke bærer disse omkostninger, som begrundes i miljøbeskyttelseshensyn på grund af de risici og usikkerheder, der kendetegner nukleare aktiviteter, uden at udgifterne præciseres, og uden at det miljømæssige formål med indtægterne herfra fastlægges, idet håndteringen og oplagringen af affaldet er omfattet af andre afgifter, og kernekraftvirksomhederne bærer det civilretlige ansvar, og den frie konkurrence ifølge det liberaliserede indre markeds regler fordrejes, idet andre elproducenter, der ikke skal betale miljøafgifter, tilgodeses, selv om de anvender mere forurenende produktionskilder? |
| --- | --- |

4)

Er princippet om, at »forureneren betaler«, i artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og principperne om lighed og ikke-forskelsbehandling i artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 3 og 5 i direktiv 2005/89/EF (2) — for så vidt som de har til formål at sikre, »at det indre marked for elektricitet fungerer tilfredsstillende«, og opfordrer medlemsstaterne til at sikre, »at foranstaltninger vedtaget i medfør af dette direktiv er ikke-diskriminerende og ikke påfører markedsaktørerne [...] urimelige byrder« — til hinder for en national lovgivning, som vælter finansieringen af tarifunderskuddet over på alle virksomheder i elsektoren, men pålægger kernekraftvirksomheder (med undtagelse af dem, der producerer vandkraft, som anses for at være vedvarende energi), særligt tyngende afgifter, hvorved disse virksomheder pålægges en større afgiftsbyrde end andre virksomheder på energimarkedet, og virksomheder, der forurener mere, ikke bærer disse omkostninger, som begrundes i miljøbeskyttelseshensyn på grund af de risici og usikkerheder, der kendetegner nukleare aktiviteter, uden at udgifterne præciseres, og uden at det miljømæssige formål med indtægterne herfra fastlægges, idet håndteringen og oplagringen af affaldet er omfattet af andre afgifter, og kernekraftvirksomhederne bærer det civilretlige ansvar, og den frie konkurrence ifølge det liberaliserede indre markeds regler fordrejes, idet andre elproducenter, der ikke skal betale miljøafgifter, tilgodeses, selv om de anvender mere forurenende produktionskilder?

| 5) | Er en afgift på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra kernekraftproduktion, som udelukkende pålægges industrien for kernekraftproduktion og undtager alle andre sektorer, som kan generere denne form for affald, hvorved andre virksomheder, der udøver virksomhed under anvendelse af nukleare materialer eller kilder, ikke pålægges afgifterne, på trods af at de påvirker det miljøaspekt, der søges beskyttet, i strid med artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der fastlægger »princippet om, at forureneren betaler«? |
| --- | --- |

5)

Er en afgift på produktion af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra kernekraftproduktion, som udelukkende pålægges industrien for kernekraftproduktion og undtager alle andre sektorer, som kan generere denne form for affald, hvorved andre virksomheder, der udøver virksomhed under anvendelse af nukleare materialer eller kilder, ikke pålægges afgifterne, på trods af at de påvirker det miljøaspekt, der søges beskyttet, i strid med artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der fastlægger »princippet om, at forureneren betaler«?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L 211, s. 55).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/89/EF af 18.1.2006 om foranstaltninger til fremme af elforsyningssikkerhed og infrastrukturinvesteringer (EUT 2006, L 33, s. 22).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/7 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/7

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Noord-Nederland, (Nederlandene) den 12. februar 2018 — Openbaar Ministerie mod ET

(Sag C-97/18)

(2018/C 182/06)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Noord-Nederland, tingstedet Leeuwarden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Openbaar Ministerie

Sagsøgt: ET

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Kan artikel 12, stk. 1, i rammeafgørelse 2006/783/RIA (1) fortolkes således, at der ved fuldbyrdelsen i Nederlandene af en af udstedelsesstaten overført afgørelse om konfiskation kan anvendes frihedsberøvelse som omhandlet i straffeproceslovens artikel 577c, henset til Hoge Raads afgørelse af 20. december 2011 (2), hvorefter en sådan frihedsberøvelse må anses for en straf som omhandlet i EMRK’s artikel 7, stk. 1? |
| --- | --- |

1)

Kan artikel 12, stk. 1, i rammeafgørelse 2006/783/RIA (1) fortolkes således, at der ved fuldbyrdelsen i Nederlandene af en af udstedelsesstaten overført afgørelse om konfiskation kan anvendes frihedsberøvelse som omhandlet i straffeproceslovens artikel 577c, henset til Hoge Raads afgørelse af 20. december 2011 (2), hvorefter en sådan frihedsberøvelse må anses for en straf som omhandlet i EMRK’s artikel 7, stk. 1?

| 2) | Har det nogen betydning for muligheden for at anvende en sådan frihedsberøvelse, at der efter national ret i udstedelsesstaten også kan pålægges en sådan frihedsberøvelse? |
| --- | --- |

2)

Har det nogen betydning for muligheden for at anvende en sådan frihedsberøvelse, at der efter national ret i udstedelsesstaten også kan pålægges en sådan frihedsberøvelse?

---

(1)  Rådets rammeafgørelse 2006/783/RIA af 6.10.2006 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på afgørelser om konfiskation (OJ L 328, s. 59).

(2)  NL:HR:2011:BP9449

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/8 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/8

---

Appel iværksat den 12. februar 2018 af FTI Touristik GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 30. november 2017 i sag T-475/16 — FTI Touristik GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-99/18 P)

(2018/C 182/07)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: FTI Touristik GmbH (ved Rechtsanwältin A. Parr,)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret, Harald Prantner og Daniel Giersch

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Den dom, der blev afsagt den 30. november 2017 af Retten (Ottende Afdeling) (sag T-475/16), ophæves. |
| --- | --- |

—

Den dom, der blev afsagt den 30. november 2017 af Retten (Ottende Afdeling) (sag T-475/16), ophæves.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten gør gældende, at Rettens dom beror på en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (1). Dommen er utilstrækkeligt begrundet. Der er ikke blevet taget hensyn til alle faktiske omstændigheder, hvis samspil er nødvendigt for bedømmelsen af risikoen for forveksling. Dette udgør en retlig fejl.

---

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1) med senere ændringer (erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 af 14.6.2017 om EU-varemærker (EUT L 154, s. 1)).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/8 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/8

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 19. februar 2018 — flightright GmbH mod Eurowings GmbH

(Sag C-130/18)

(2018/C 182/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: flightright GmbH

Sagsøgt: Eurowings GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, stk. 1, litra c), nr. iii), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (1) (herefter »forordning 261/2004«) forstås således, at der heller ikke gælder et kompensationskrav ved aflysning mindre end syv dage før det planlagte afgangstidspunkt i tilfælde, hvor flypassageren på grund af omlægningen af rejsen sammenlagt lider et tidstab på mindre end tre timer, men mere end to timer, fordi den faktiske ankomst forsinkes med mere end to timer, men mindre end tre timer, i forhold til det planlagte ankomsttidspunkt?

---

(1)  EUT L 46, s. 1.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/9 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/9

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Antwerpen (Belgien) den 19. februar 2018 — Maria Vester mod Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)

(Sag C-134/18)

(2018/C 182/09)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidsrechtbank Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Maria Vester

Sagsøgt: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)

Præjudicielle spørgsmål

Tilsidesættes artikel 45 og 48 i traktaten af 25. marts 1957 om Den Europæiske Unions funktionsnåde (TEUF), såfremt den senest kompetente medlemsstat ved uarbejdsdygtighedens start, efter udløbet af en ventetid på 52 ugers uarbejdsdygtighed, hvorunder der tilkendtes ydelser ved sygdom, afviser at yde invaliditetsydelser på grundlag af artikel 57 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 (1) af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, og den anden, ikke senest kompetente medlemsstat, ved prøvelsen af, om der er ret til forholdsmæssige invaliditetsydelser, anvender en ventetid på 104 uger efter sin nationale lovgivning?

Er det i dette tilfælde foreneligt med retten til fri bevægelighed, at den pågældende i ventetiden henvises til bistandsydelser, eller forpligter artikel 45 og 48 TEUF den ikke senest kompetente stat til at undersøge, om der efter ventetidens udløb er ret til invaliditetsydelser i henhold til lovningen i den senest kompetente stat, eller er dette ikke tilladt efter retten i den senest kompetente stat?

---

(1)  EUT L 166, s. 1.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/9 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/9

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Bonn (Tyskland) den 23. februar 2018 — Antonio Romano og Lidia Romano mod DSL Bank

(Sag C-143/18)

(2018/C 182/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Bonn

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Antonio Romano og Lidia Romano

Sagsøgt: DSL Bank

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 6, stk. 2, litra c), i direktiv 2002/65/EF (1) fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse eller praksis som den i hovedsagen omhandlede, som i forbindelse med låneaftaler indgået ved fjernsalg ikke fastsætter en udelukkelse af fortrydelsesretten, såfremt aftalen efter forbrugerens udtrykkelige ønske allerede er blevet helt opfyldt af begge parter, inden forbrugeren udøver sin fortrydelsesret? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 6, stk. 2, litra c), i direktiv 2002/65/EF (1) fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse eller praksis som den i hovedsagen omhandlede, som i forbindelse med låneaftaler indgået ved fjernsalg ikke fastsætter en udelukkelse af fortrydelsesretten, såfremt aftalen efter forbrugerens udtrykkelige ønske allerede er blevet helt opfyldt af begge parter, inden forbrugeren udøver sin fortrydelsesret?

| 2) | Skal artikel 4, stk. 2, artikel 5, stk. 1, artikel 6, stk. 1, andet afsnit, andet led, og artikel 6, stk. 6, i direktiv 2002/65/EF fortolkes således, at der for så vidt angår korrekt modtagelse af de oplysninger, der er fastsat i national ret i henhold til artikel 5, stk. 1, artikel 3, stk. 1, nr. 3, litra a), i direktiv 2002/65/EF, og forbrugerens udøvelse af fortrydelsesretten i henhold til national ret ikke skal tages udgangspunkt i andre end en almindeligt oplyst, rimelig opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger i betragtning af alle relevante kendsgerninger og samtlige omstændigheder i forbindelse med indgåelsen af denne aftale?
  Dersom det første og det andet spørgsmål besvares benægtende, spørges: |
| --- | --- |

2)

Skal artikel 4, stk. 2, artikel 5, stk. 1, artikel 6, stk. 1, andet afsnit, andet led, og artikel 6, stk. 6, i direktiv 2002/65/EF fortolkes således, at der for så vidt angår korrekt modtagelse af de oplysninger, der er fastsat i national ret i henhold til artikel 5, stk. 1, artikel 3, stk. 1, nr. 3, litra a), i direktiv 2002/65/EF, og forbrugerens udøvelse af fortrydelsesretten i henhold til national ret ikke skal tages udgangspunkt i andre end en almindeligt oplyst, rimelig opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger i betragtning af alle relevante kendsgerninger og samtlige omstændigheder i forbindelse med indgåelsen af denne aftale?

Dersom det første og det andet spørgsmål besvares benægtende, spørges:

| 3) | Skal artikel 7, stk. 4, i direktiv 2002/65/EF fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som efter erklæret fortrydelse af en ved fjernsalg indgået forbrugerkreditaftale fastsætter, at udbyderen ud over det beløb, som han har modtaget af forbrugeren i henhold til fjernsalgsaftalen, også skal betale forbrugeren erstatning for værdien af anvendelsen af dette beløb? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 7, stk. 4, i direktiv 2002/65/EF fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som efter erklæret fortrydelse af en ved fjernsalg indgået forbrugerkreditaftale fastsætter, at udbyderen ud over det beløb, som han har modtaget af forbrugeren i henhold til fjernsalgsaftalen, også skal betale forbrugeren erstatning for værdien af anvendelsen af dette beløb?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/65/EF af 23.9.2002 om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne og om ændring af Rådets direktiv 90/619/EØF samt direktiv 97/7/EF og 98/27/EF (EFT L 271, s. 16).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/10 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/10

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 28. februar 2018 — X BV mod Staatssecretaris van Financiën

(Sag C-160/18)

(2018/C 182/11)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 3, stk. 2, 4 og 5, i forordning (EF) nr. 1484/95 (1), sammenholdt med artikel 141 i forordning (EF) nr. 1234/2007 (2), fortolkes således, at den deri beskrevne kontrolmekanisme, selv i tilfælde af en efterfølgende kontrol, ikke har noget andet formål end at sikre, at de kompetente myndigheder i god tid får kendskab til faktiske omstændigheder eller forhold i tilknytning til successive transaktioner, som kan rejse tvivl om rigtigheden af den angivne cif-importpris og foranledige en mere detaljeret undersøgelse?
  Eller er den modsatte fortolkning korrekt, og skal den i artikel 3, stk. 2, 4 og 5, i forordning nr. 1484/95 beskrevne kontrolmekanisme, selv i tilfælde af en efterfølgende kontrol, fortolkes således, at betingelserne (for afsætning) på EU-markedet ikke er opfyldt, når importøren har foretaget et eller flere videresalg på EU-markedet til en lavere pris end den cif-importpris, der er angivet for sendingen med tillæg af beløbet på den skyldige importtold, således at der allerede af denne grund skal betales tillægstold? Gør det nogen forskel for besvarelsen af det foregående spørgsmål, om det eller de af importøren foretagne videresalg er sket til en pris, der ligger under den repræsentative pris? Har det i denne sammenhæng nogen betydning, at den gældende repræsentative pris i perioden forud for den 11. september 2009 blev beregnet på en anden måde end i perioden efter denne dato? Spiller det endvidere for besvarelsen af disse spørgsmål nogen rolle, om køberne i EU og importøren er forbundne selskaber? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 3, stk. 2, 4 og 5, i forordning (EF) nr. 1484/95 (1), sammenholdt med artikel 141 i forordning (EF) nr. 1234/2007 (2), fortolkes således, at den deri beskrevne kontrolmekanisme, selv i tilfælde af en efterfølgende kontrol, ikke har noget andet formål end at sikre, at de kompetente myndigheder i god tid får kendskab til faktiske omstændigheder eller forhold i tilknytning til successive transaktioner, som kan rejse tvivl om rigtigheden af den angivne cif-importpris og foranledige en mere detaljeret undersøgelse?

Eller er den modsatte fortolkning korrekt, og skal den i artikel 3, stk. 2, 4 og 5, i forordning nr. 1484/95 beskrevne kontrolmekanisme, selv i tilfælde af en efterfølgende kontrol, fortolkes således, at betingelserne (for afsætning) på EU-markedet ikke er opfyldt, når importøren har foretaget et eller flere videresalg på EU-markedet til en lavere pris end den cif-importpris, der er angivet for sendingen med tillæg af beløbet på den skyldige importtold, således at der allerede af denne grund skal betales tillægstold? Gør det nogen forskel for besvarelsen af det foregående spørgsmål, om det eller de af importøren foretagne videresalg er sket til en pris, der ligger under den repræsentative pris? Har det i denne sammenhæng nogen betydning, at den gældende repræsentative pris i perioden forud for den 11. september 2009 blev beregnet på en anden måde end i perioden efter denne dato? Spiller det endvidere for besvarelsen af disse spørgsmål nogen rolle, om køberne i EU og importøren er forbundne selskaber?

| 2) | Såfremt det følger af besvarelsen af de ovenfor under punkt 1 stillede spørgsmål, at videresalg med tab udgør et tilstrækkeligt indicium for, at den angivne cif-importpris ikke skal godtages, hvorledes skal størrelsen på den skyldige tillægstold da fastlægges? Skal dette grundlag fastsættes i henhold til de metoder, som med hensyn til fastlæggelsen af toldværdien er fastsat i artikel 29-31 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks? Eller skal det nævnte grundlag alene fastsættes på grundlag af den gældende repræsentative pris? Er artikel 141, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1234/2007 i perioden forud for den 11. september 2009 til hinder for en anvendelse af den repræsentative pris, der var fastsat under denne periode? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det følger af besvarelsen af de ovenfor under punkt 1 stillede spørgsmål, at videresalg med tab udgør et tilstrækkeligt indicium for, at den angivne cif-importpris ikke skal godtages, hvorledes skal størrelsen på den skyldige tillægstold da fastlægges? Skal dette grundlag fastsættes i henhold til de metoder, som med hensyn til fastlæggelsen af toldværdien er fastsat i artikel 29-31 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks? Eller skal det nævnte grundlag alene fastsættes på grundlag af den gældende repræsentative pris? Er artikel 141, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1234/2007 i perioden forud for den 11. september 2009 til hinder for en anvendelse af den repræsentative pris, der var fastsat under denne periode?

| 3) | Såfremt det følger af besvarelsen af spørgsmål 1 og 2, at det med hensyn til forpligtelsen til at betale tillægstold er afgørende, at indførte produkter er blevet videresolgt på EU-markedet med tab, og at den repræsentative pris skal anvendes som grundlag for beregningen af størrelsen på den skyldige tillægstold, er artikel 3, stk. 2, 4 og 5 i forordning (EF) nr. 1484/95 da i lyset af Den Europæiske Unions Domstoles dom af 13. december 2001, Kloosterboer Rotterdam B.V., C-317/99, ECLI:EU:C:2001:681, forenelig med artikel 141 i forordning (EF) nr. 1234/2007? |
| --- | --- |

3)

Såfremt det følger af besvarelsen af spørgsmål 1 og 2, at det med hensyn til forpligtelsen til at betale tillægstold er afgørende, at indførte produkter er blevet videresolgt på EU-markedet med tab, og at den repræsentative pris skal anvendes som grundlag for beregningen af størrelsen på den skyldige tillægstold, er artikel 3, stk. 2, 4 og 5 i forordning (EF) nr. 1484/95 da i lyset af Den Europæiske Unions Domstoles dom af 13. december 2001, Kloosterboer Rotterdam B.V., C-317/99, ECLI:EU:C:2001:681, forenelig med artikel 141 i forordning (EF) nr. 1234/2007?

---

(1)  Kommissionens forordning (EF) nr. 1484/95 af 28.6.1995 om gennemførelsesbestemmelser til ordningen for tillægsimporttold og om fastsættelse af repræsentative priser for fjerkrækød og æg samt ægalbumin og om ophævelse af forordning nr. 163/67/EØF (EFT 1995, L 145, s. 47).

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22.10.2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (EUT 2007, L 299, s. 1).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/11 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/11

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Noord-Nederland (Nederlandene) den 1. marts 2018 — HQ, for sig selv og som juridisk repræsentant for sit mindreårige barn IP, samt JO mod Aegean Airlines SA

(Sag C-163/18)

(2018/C 182/12)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Noord-Nederland

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: HQ, for sig selv og som juridisk repræsentant for sit mindreårige barn IP, samt JO

Sagsøgt: Aegean Airlines SA

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at en passager, der i henhold til (det i national ret gennemførte) direktiv 90/134/EØF (2) om pakkerejser er berettiget til at kræve refusion af billetten hos rejsearrangøren, ikke længere kan kræve refusion hos luftfartsselskabet? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at en passager, der i henhold til (det i national ret gennemførte) direktiv 90/134/EØF (2) om pakkerejser er berettiget til at kræve refusion af billetten hos rejsearrangøren, ikke længere kan kræve refusion hos luftfartsselskabet?

| 2) | Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, kan en passager alligevel kræve refusion af billetten hos luftfartsselskabet, såfremt det godtgøres, at rejsearrangøren, hvis denne har handlet ansvarspådragende, i finansiel henseende faktisk ikke er i stand til at refundere billetten og heller ikke har truffet nogen garantiforanstaltninger for at sikre refusionen? |
| --- | --- |

2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, kan en passager alligevel kræve refusion af billetten hos luftfartsselskabet, såfremt det godtgøres, at rejsearrangøren, hvis denne har handlet ansvarspådragende, i finansiel henseende faktisk ikke er i stand til at refundere billetten og heller ikke har truffet nogen garantiforanstaltninger for at sikre refusionen?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT 2004, L 46, s. 1).

(2)  Rådets direktiv 90/314/EØF af 13.6.1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure (EFT 1990, L 158, s. 59).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/12 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/12

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Gent (Belgien) den 7. marts 2018 — Ronny Rohart mod Federale Pensioendienst

(Sag C-179/18)

(2018/C 182/13)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidsrechtbank Gent

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ronny Rohart

Sagsøgt: Federale Pensioendienst

Præjudicielt spørgsmål

Skal princippet om loyalt samarbejde i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union som fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 (1) af 29. februar 1968, fortolkes således, at det er til hinder for en lovbestemt ordning i en medlemsstat, hvorefter der ved beregningen af alderspension til en lønmodtager på grundlag af hans ydelser i denne stat ikke kan tages hensyn til den værnepligt, den pågældende har aftjent i denne stat, idet han under værnepligten og også derefter uafbrudt har været tjenestemand i Den Europæiske Union og derfor ikke opfylder betingelserne for en sidestilling som omhandlet i denne medlemsstats ordning?

---

(1)  Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29.2.1968 om vedtægten for tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen (Vedtægten for tjenestemænd) (EFT L 56, s. 1).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/12 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/12

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 9. marts 2018 — Agrenergy Srl mod Ministero dello Sviluppo Economico

(Sag C-180/18)

(2018/C 182/14)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agrenergy Srl

Sagsøgt: Ministero dello Sviluppo Economico

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, stk. 3, litra a), i direktiv 2009/28/EF (1) — også i lyset af det almindelige princip om beskyttelse af den berettigede forventning og direktivets samlede regulering af fremme af produktionen af energi fra vedvarende energikilder — fortolkes således, at en national ordning, hvorefter den italienske regering med efterfølgende gennemførelsesdekreter kan reducere eller endog ophæve de fastsatte incitamentstariffer, ikke er forenelig med EU-retten?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23.4.2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF (EUT L 140, s. 16).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/13 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/13

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Central Administrativo Sul (Portugal) den 12. marts 2018 — Fazenda Pública mod Carlos Manuel Patrício Teixeira og Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira

(Sag C-184/18)

(2018/C 182/15)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Central Administrativo Sul

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fazenda Pública

Sagsøgte: Carlos Manuel Patrício Teixeira og Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira

Præjudicielt/Præjudicielle spørgsmål

Skal artikel 12, 56, 57 og 58 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab [nu artikel 18, 63, 64 og 65 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde] fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som den i hovedsagen omhandlede (artikel 43, stk. 2, i Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares [(lov om beskatning af fysiske personers indkomst)], vedtaget ved lovdekret nr. 442-A/88 af 30.11.1988, som affattet ved lov nr. 109-B/2001 af 27.12.2001), der pålægger avancer ved overdragelse af en fast ejendom beliggende i en medlemsstat (Portugal) en større skattebyrde, når overdragelsen foretages af en person, der er statsborger i nævnte medlemsstat og bosat i et tredjeland (Angola), end den, der for samme transaktionstype anvendes på avancer, som realiseres af en person, der er hjemmehørende i den stat, hvori den faste ejendom er beliggende?

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/13 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/13

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 9. marts 2018 — Oro Efectivo S.L. mod Diputación Foral de Bizkaia

(Sag C-185/18)

(2018/C 182/16)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Oro Efectivo S.L.

Sagsøgt: Diputación Foral de Bizkaia

Præjudicielt spørgsmål

Spørgsmålet om, hvorvidt Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) og princippet om afgiftsneutralitet, der følger af dette direktiv, samt Domstolens praksis, som fortolker dette princip, er til hinder for en national lovgivning, i medfør af hvilken en medlemsstat kan anmode en erhvervsdrivende om betaling af en indirekte afgift, som er forskellig fra moms, som følge af den erhvervsdrivendes erhvervelse fra en privatperson af løsøre (nemlig guld, sølv eller smykker), når:

| 1. | den erhvervede genstand ved forarbejdning og efterfølgende overdragelse er bestemt til selve den erhvervsdrivendes erhvervsvirksomhed |
| --- | --- |

1.

den erhvervede genstand ved forarbejdning og efterfølgende overdragelse er bestemt til selve den erhvervsdrivendes erhvervsvirksomhed

| 2. | de momspligtige transaktioner gennemføres ved at genindføre den erhvervede genstand i handelskredsløbet, og |
| --- | --- |

2.

de momspligtige transaktioner gennemføres ved at genindføre den erhvervede genstand i handelskredsløbet, og

| 3. | den lovgivning, der finder anvendelse i denne medlemsstat, ikke tillader den erhvervsdrivende i forbindelse med disse transaktioner at fratrække det beløb, der er betalt i afgift i forbindelse med den første af de nævnte erhvervelser. |
| --- | --- |

3.

den lovgivning, der finder anvendelse i denne medlemsstat, ikke tillader den erhvervsdrivende i forbindelse med disse transaktioner at fratrække det beløb, der er betalt i afgift i forbindelse med den første af de nævnte erhvervelser.

---

(1)  EUT 2006, L 347, s. 1.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/14 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/14

---

Sag anlagt den 15. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-192/18)

(2018/C 182/17)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Szmytkowska, K. Banks, H. Krämer og C. Valero, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 157 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt artikel 5, litra a), og artikel 9, stk. 1, litra f), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning) (1), idet den i artikel 13, nr. 1)-3), i lov af 12. juli 2017 om ændring af lov om de almindelige domstoles organisation [Prawo o ustroju sądów powszechnych] har indført forskellig pensionsalder for kvinder og mænd, der varetager et embede som dommer ved de almindelige domstole, dommer ved den øverste domstol eller offentlig anklager. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 157 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt artikel 5, litra a), og artikel 9, stk. 1, litra f), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning) (1), idet den i artikel 13, nr. 1)-3), i lov af 12. juli 2017 om ændring af lov om de almindelige domstoles organisation [Prawo o ustroju sądów powszechnych] har indført forskellig pensionsalder for kvinder og mænd, der varetager et embede som dommer ved de almindelige domstole, dommer ved den øverste domstol eller offentlig anklager.

| — | Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den i nævnte lovs artikel 13, nr. 1), har sænket pensionsalderen for dommere ved de almindelige domstole og samtidig har indrømmet justitsministeren ret til i henhold til denne lovs artikel 1, nr. 26), litra b) og c), at træffe afgørelse om forlængelse af dommeres tjenesteperiode. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den i nævnte lovs artikel 13, nr. 1), har sænket pensionsalderen for dommere ved de almindelige domstole og samtidig har indrømmet justitsministeren ret til i henhold til denne lovs artikel 1, nr. 26), litra b) og c), at træffe afgørelse om forlængelse af dommeres tjenesteperiode.

| — | Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
| --- | --- |

—

Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen gør gældende, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 157 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt artikel 5, litra a), og artikel 9, stk. 1, litra f), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning), henholdsvis sine forpligtelser i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den i artikel 13, nr. 1)-3), i lov af 12. juli 2017 om ændring af lov om de almindelige domstoles organisation har indført forskrifter, der fastsætter forskellig pensionsalder for kvinder og mænd, der varetager et embede som dommer ved de almindelige domstole, dommer ved den øverste domstol eller offentlig anklager, samt i denne lovs artikel 13, nr. 1), har sænket pensionsalderen for dommere ved de almindelige domstole og samtidig har indrømmet justitsministeren ret til i henhold til denne lovs artikel 1, nr. 26), litra b) og c), at træffe afgørelse om forlængelse af dommeres tjenesteperiode.

---

(1)  EUT L 204, s. 23.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/15 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/15

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Mons (Belgien) den 19. marts 2018 — Mydibel SA mod État belge

(Sag C-201/18)

(2018/C 182/18)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mydibel SA

Sagsøgt: État belge

Præjudicielle spørgsmål

Skal artikel 14, 15, 168, 184, 185, 187 og 188 i direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) fortolkes og anvendes således, at momsen på et fast investeringsgode, der oprindeligt er fratrukket korrekt, reguleres/berigtiges, når dette faste investeringsgode har været genstand for en »sale and lease back«-transaktion (salg og tilbageleasing), idet:

| — | »sale and lease back«-transaktionen indebærer, at den momspligtige person indrømmer en kombineret og samtidig ret til langtidsleje (dvs. en midlertidig tingslig rettighed) til to finansielle institutioner, og disse to finansielle institutioners leasing af investeringsgodet til den momspligtige person; |
| --- | --- |

—

»sale and lease back«-transaktionen indebærer, at den momspligtige person indrømmer en kombineret og samtidig ret til langtidsleje (dvs. en midlertidig tingslig rettighed) til to finansielle institutioner, og disse to finansielle institutioners leasing af investeringsgodet til den momspligtige person;

| — | denne »sale and lease back«-transaktion udgør en rent finansiel transaktion, der har til formål at øge den momspligtige persons likviditetsbeholdning; |
| --- | --- |

—

denne »sale and lease back«-transaktion udgør en rent finansiel transaktion, der har til formål at øge den momspligtige persons likviditetsbeholdning;

| — | »sale and lease back«-transaktionen (salg og tilbageleasing) ikke er momspligtig; |
| --- | --- |

—

»sale and lease back«-transaktionen (salg og tilbageleasing) ikke er momspligtig;

| — | det faste investeringsgode forbliver den momspligtige persons ejendom og er blevet benyttet til den momspligtige persons momspligtige virksomhed uafbrudt og vedvarende både før og efter transaktionen. |
| --- | --- |

—

det faste investeringsgode forbliver den momspligtige persons ejendom og er blevet benyttet til den momspligtige persons momspligtige virksomhed uafbrudt og vedvarende både før og efter transaktionen.

Er en fortolkning og anvendelse af ovennævnte bestemmelser, der fører til en revision/berigtigelse af den moms, der oprindeligt blev fratrukket, i overensstemmelse med princippet om momsens neutralitet og/eller ligebehandlingsprincippet?«

---

(1)  EFT L 347, s. 1.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/16 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/16

---

Sag anlagt den 23. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-206/18)

(2018/C 182/19)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Samnadda, J. Hottiaux og G. von Rintelen som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/26/EU af 26. februar 2014 om kollektiv forvaltning af ophavsret og beslægtede rettigheder samt multiterritoriale licenser for rettigheder til musikværker med henblik på onlineanvendelse i det indre marked (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/26/EU af 26. februar 2014 om kollektiv forvaltning af ophavsret og beslægtede rettigheder samt multiterritoriale licenser for rettigheder til musikværker med henblik på onlineanvendelse i det indre marked (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.

| — | Republikken Polen pålægges i medfør af artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 87 612 EUR pr. dag fra datoen for afsigelse af dommen i nærværende sag på grund af tilsidesættelse af pligten til at meddele gennemførelsesbestemmelserne til direktiv 2014/26/EU. |
| --- | --- |

—

Republikken Polen pålægges i medfør af artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 87 612 EUR pr. dag fra datoen for afsigelse af dommen i nærværende sag på grund af tilsidesættelse af pligten til at meddele gennemførelsesbestemmelserne til direktiv 2014/26/EU.

| — | Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
| --- | --- |

—

Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I medfør af artikel 43, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/26/EU af 26. februar 2014 om kollektiv forvaltning af ophavsret og beslægtede rettigheder samt multiterritoriale licenser for rettigheder til musikværker med henblik på onlineanvendelse i det indre marked skulle medlemsstaterne sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 10. april 2016. De skulle straks underrette Kommissionen herom.

Den 22. november 2017 forelagde Republikken Polen Kommissionen tre allerede foreliggende retsakter, der kun delvist gennemfører direktiv 2014/26/EU. Da Republikken Polen endnu ikke har optaget alle de nødvendige forskrifter i sin retsorden og gennemført dem, har Kommissionen besluttet at anlægge et søgsmål ved Den Europæiske Unions Domstol.

I stævningen har Kommissionen nedlagt påstand om, at Republikken Polen pålægges at betale en tvangsbøde på 87 612 EUR pr. dag fra datoen for afsigelse af dommen i nærværende sag. Dette beløb er fastsat under hensyn til overtrædelsens grovhed og varighed og nødvendigheden af at sikre en afskrækkende virkning.

---

(1)  EUT 2014, L 84, s. 72.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/17 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/17

---

Appel iværksat den 27. marts 2018 af Électricité de France (EDF) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 16. januar 2018 i sag T-747/15, EDF mod Kommissionen

(Sag C-221/18 P)

(2018/C 182/20)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Électricité de France (EDF) (ved avocat M. Debroux)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Den Franske Republik

Appellanten har nedlagt følgende påstande

Principalt:

| — | Den appellerede dom ophæves. |
| --- | --- |

—

Den appellerede dom ophæves.

| — | Der træffes afgørelse om søgsmålet i første instans, hvorved appellantens påstande tiltrædes, og artikel 1- 5 i Kommissionens afgørelse (EU) 2016/154 af 22. juli 2015 om statsstøtte SA.13869 (C 68/2002) (ex NN 80/2002) (1) annulleres følgelig. |
| --- | --- |

—

Der træffes afgørelse om søgsmålet i første instans, hvorved appellantens påstande tiltrædes, og artikel 1- 5 i Kommissionens afgørelse (EU) 2016/154 af 22. juli 2015 om statsstøtte SA.13869 (C 68/2002) (ex NN 80/2002) (1) annulleres følgelig.

Subsidiært:

| — | Der træffes endelig afgørelse om første anbringende og andet anbringendes første led i søgsmålet i første instans, dette andet anbringendes første led tiltrædes, og følgelig fastslås det, at princippet om den markedsøkonomiske aktør finder anvendelse på den omtvistede foranstaltning. |
| --- | --- |

—

Der træffes endelig afgørelse om første anbringende og andet anbringendes første led i søgsmålet i første instans, dette andet anbringendes første led tiltrædes, og følgelig fastslås det, at princippet om den markedsøkonomiske aktør finder anvendelse på den omtvistede foranstaltning.

| — | Sagen hjemvises til Retten med en anden sammensætning, med henblik på at denne træffer afgørelse om de øvrige anbringender og argumenter, som appellanten fremsatte i sin stævning af 22. december 2015, og afgørelsen om sagsomkostningerne i første instans udsættes. |
| --- | --- |

—

Sagen hjemvises til Retten med en anden sammensætning, med henblik på at denne træffer afgørelse om de øvrige anbringender og argumenter, som appellanten fremsatte i sin stævning af 22. december 2015, og afgørelsen om sagsomkostningerne i første instans udsættes.

Mere subsidiært:

| — | Sagen hjemvises til Retten med en anden sammensætning, med henblik på at denne træffer afgørelse om samtlige anbringender og argumenter, som appellanten fremsatte i sin stævning af 22. december 2015 (herunder de subsidiært fremsatte anbringender), og afgørelsen om sagsomkostningerne i første instans udsættes. |
| --- | --- |

—

Sagen hjemvises til Retten med en anden sammensætning, med henblik på at denne træffer afgørelse om samtlige anbringender og argumenter, som appellanten fremsatte i sin stævning af 22. december 2015 (herunder de subsidiært fremsatte anbringender), og afgørelsen om sagsomkostningerne i første instans udsættes.

Under alle omstændigheder:

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne for Domstolen. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne for Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat fire principale anbringender og et subsidiært anbringende.

Det første anbringende er udledt af en tilsidesættelse af den retskraft, der er knyttet til dom afsagt af Retten den 15. december 2009, EDF mod Kommissionen (T-156/04). I den appellerede dom identificeres den omtvistede foranstaltning som en angivelig skattefritagelse i strid med dommen af 15. december 2009, der blev afsagt i samme sag, som udtrykkeligt forkastede denne tilgang. For at begrunde denne forskel i identificeringen af den omtvistede foranstaltning synes den appellerede dom implicit og med urette at påberåbe sig behovet for at fortolke dommen af 15. december 2009»i lyset af« Domstolens forkastelse af appellen i dom af 5. juni 2012 (C-124/10 P). I denne dom tog Domstolen således ikke stilling til identificeringen af den omtvistede foranstaltning, som hører under fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder.

Det andet anbringende vedrører en urigtig gengivelse af de beviser, der er fremlagt for Retten. Disse beviser beskriver den foranstaltning med omstrukturering af EDF’s kapital, der rent faktisk blev gennemført, og giver ikke mulighed for at identificere den angivelige skattefritagelse, som Retten har identificeret.

Det tredje anbringende er udledt af en tilsidesættelse af arten og omfanget af de forpligtelser til at foretage en omhyggelig og upartisk undersøgelse, som er pålagt ved Domstolens nyere praksis, navnlig dom Frucona Košice af 20. september 2007 (C-300/16 P), der dog var genstand for skriftlige bemærkninger for Retten.

Det fjerde anbringende vedrører Rettens tilsidesættelse af begrundelsespligten, både hvad angår identificeringen af den pågældende foranstaltning og den manglende drøftelse af appellantens argumenter støttet på dom Frucona Košice.

Endelig er der fremsat et subsidiært anbringende vedrørende en retlig fejl ved identificeringen af den angivelige støtte som ny støtte, skønt den skulle kvalificeres som eksisterende støtte.

---

(1)  EUT L 34, s. 152.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/18 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/18

---

Appel iværksat den 9. april 2018 af Den Italienske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 25. januar 2018 i sag T-91/16, Den Italienske Republik mod Kommissionen

(Sag C-247/18 P)

(2018/C 182/21)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato P. Gentili)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Den af Den Europæiske Unions Ret den 25. januar 2018 afsagte dom, meddelt den 29. januar 2018, i sag T-91/16 vedrørende annullation af Kommissionens afgørelse C(2015)9413 af 17. december 2015, meddelt den 18. december 2015, om nedsættelse af Den Europæiske Socialfonds tilskud til et operationelt program for regionen Sicilien, som er en del af EF-støtterammen for strukturinterventioner under de af mål nr. 1 omfattede italienske regioner (POR Sicilia 2000-2006), ophæves, jf. artikel 56 og 58 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, og denne sidstnævnte afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den af Den Europæiske Unions Ret den 25. januar 2018 afsagte dom, meddelt den 29. januar 2018, i sag T-91/16 vedrørende annullation af Kommissionens afgørelse C(2015)9413 af 17. december 2015, meddelt den 18. december 2015, om nedsættelse af Den Europæiske Socialfonds tilskud til et operationelt program for regionen Sicilien, som er en del af EF-støtterammen for strukturinterventioner under de af mål nr. 1 omfattede italienske regioner (POR Sicilia 2000-2006), ophæves, jf. artikel 56 og 58 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, og denne sidstnævnte afgørelse annulleres.

Anbringender og væsentligste argumenter

Den Italienske Republik har iværksat appel ved Domstolen af dom af 25. januar 2018 i sag T-91/16, hvorved Retten frifandt Kommissionen i det af Italien anlagte søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2015)9413 af 17. december 2015, meddelt den 18. december 2015, om nedsættelse af Den Europæiske Socialfonds tilskud til et operationelt program for regionen Sicilien, som er en del af EF-støtterammen for strukturinterventioner under de af mål nr. 1 omfattede italienske regioner (POR Sicilia 2000-2006).

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 39 i forordning nr. 1260/99 (1)
  , artikel 4, 6 og 10 i forordning nr. 438/[2001] (2)
  , artikel 317 TEUF og bevisbyrdeprincippet

Retten konstaterede ikke, at det fremgik af de af denne konstaterede faktiske omstændigheder, at den kontrol, som Kommissionen genoptog i 2008, vedrørte de samme udgifter, som allerede var blevet kontrolleret i 2005 og 2006 med tilfredsstillende resultat, uden at der var fremkommet nye faktiske omstændigheder.

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 39 i forordning nr. 1260/99, artikel 100 i forordning nr. 1083/2006 (3)
  , artikel 145 i forordning nr. 1303/2013 (4)
  , princippet om god forvaltningsskik, kontradiktionsprincippet og forventningsprincippet

Retten anså det for begrundet, uden at angive grunden hertil, at korrektionsproceduren var af en samlet varighed på mere end syv år, i løbet af hvilken periode Kommissionen i det væsentlige gik således frem, at den ufravigelige frist for at træffe den endelige beslutning på seks måneder efter høringsdatoen begyndte at løbe på et af denne skønsmæssigt fastsat tidspunkt, og derved gjorde den ufravigelige karakter af denne frist indholdsløs.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 39, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1260/99 og af artikel 10 i forordning nr. 438/2001 samt urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder

Retten fastslog, at fejlprocenten i det foreliggende tilfælde var væsentligt forskellig for perioderne før og efter den 31. december 2006 og alt efter, om udgifterne vedrørte »sammenhængende« projekter eller derimod andre projekter. Den fandt imidlertid med urette, at en korrektion, der var baseret på ekstrapolation af en enkelt fejlprocent på 32,65 %, der uden forskel blev anvendt på alle programmeringsår og alle typer af projekter, var korrekt. Derved tilsidesatte den principperne om korrektioners forholdsmæssighed og om stikprøvers repræsentativitet.

---

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21.6.1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (EFT 1999, L 161, s. 1).’

(2)  Kommissionens forordning (EF) nr. 438/2001 af 2.3.2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 for så vidt angår forvaltnings- og kontrolsystemerne for strukturfondenes interventioner (EFT 2001, L 63, s. 21).

(3)  Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11.6.2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 (EUT 2006, L 210, s. 25).

(4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17.12.2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT 2013, L 347, 320).

---

Retten

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/20 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/20

---

Rettens dom af 11. april 2018 — H mod Rådet

(Sag T-271/10 RENV) (1)

((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - national medarbejder udstationeret ved EUPM i Bosnien-Hercegovina - afgørelse om forflyttelse - EUPM-missionschefens kompetence til at træffe bestemmelse om forflyttelse af en udstationeret national medarbejder - begrundelsespligt - magtfordrejning - åbenbart urigtigt skøn - psykisk chikane))

(2018/C 182/22)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: H (ved advokat M. Velardo)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved A. Vitro og F. Naert, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

For det første, en påstand støttet på artikel 263 TEUF om annullation dels af afgørelse af 7. april 2010, underskrevet af personalechefen for Den Europæiske Unions politimission (EUPM) i Bosnien-Hercegovina, hvorved sagsøgeren blev forflyttet til stillingen som Criminal Justice Adviser — Prosecutor ved regionalkontoret i Banja Luka (Bosnien-Hercegovina), dels af afgørelse af 30. april 2010, underskrevet af EUPM’s missionschef som omhandlet i artikel 6 i Rådets afgørelse 2009/906/FUSP af 8. december 2009 om EUPM i Bosnien-Hercegovina (EUT 2009, L 322, s. 22), hvorved afgørelsen af 7. april 2010 blev stadfæstet, og for det andet en påstand støttet på artikel 268 TEUF om erstatning for den skade, som sagsøgeren angiveligt har lidt.

Konklusion

| 1) | Rådet for Den Europæiske Union frifindes. |
| --- | --- |

1)

Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

| 2) | H betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

H betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 221 af 14.8.2010.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/20 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/20

---

Rettens dom af 10. april 2018 — Alcogroup og Alcodis mod Kommissionen

(Sag T-274/15) (1)

((Annullationssøgsmål - konkurrence - karteller - markedet for bioethanol og ethanol - administrativ procedure - beslutning om iværksættelse af en kontrolundersøgelse - Kommissionens beføjelser til kontrolundersøgelser - beskyttelse af fortrolig kommunikation mellem advokaterne og deres klienter - dokumenter udvekslet efter en tidligere kontrolundersøgelse - Kommissionens afslag på at suspendere de omhandlede traktatbrudssager - retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål - afvisning))

(2018/C 182/23)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Alcogroup (Bruxelles, Belgien) og Alcodis (Bruxelles) (ved advokaterne P. de Bandt, J. Dewispelaere og J. Probst)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved T. Christoforou, C. Giolito, V. Bottka og F. Jimeno Fernández, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgerne: Orde van Vlaamse Balies (Bruxelles) (først ved advokaterne T. Bontinck og P. Goffinet, derefter ved F. Wijckmans, S. Engelen og S. De Keer), Ordre des barreaux francophones et germanophone (Bruxelles) (ved advokaterne T. Bontinck, A. Guillerme og P. Goffinet) og Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles (Bruxelles) (ved advokaterne T. Bontinck, A. Guillerme og P. Goffinet)

Sagens genstand

Påstand støttet på artikel 263 TEUF om annullation af Kommissionens afgørelse C(2015) 1769 final af 12. marts 2015, stilet til Alcogroup og alle virksomheder, der er direkte eller indirekte kontrolleret af førstnævnte, herunder Alcodis, vedrørende en procedure i henhold til artikel 20 stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (AT.40244 — Bioethanol), og af Kommissionens afgørelse af 8. maj 2015 stilet til Alcogroup i forbindelse med undersøgelserne AT.A0244 — Bioethanol — og AT.A0054 — Oil and Biofuel Markets.

Konklusion

| 1) | Søgsmålet afvises. |
| --- | --- |

1)

Søgsmålet afvises.

| 2) | Alcogroup og Alcodis bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler. |
| --- | --- |

2)

Alcogroup og Alcodis bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.

| 3) | Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone og Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles bærer deres egne omkostninger i forbindelse med denne sag. |
| --- | --- |

3)

Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone og Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles bærer deres egne omkostninger i forbindelse med denne sag.

---

(1)  EUT C 279 af 24.8.2015.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/21 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/21

---

Kendelse afsagt af Rettens præsident den 22. marts 2018 — Valencia Club de Fútbol mod Kommissionen

(Sag T-732/16 R)

((Særlige rettergangsformer - statsstøtte - støtte tildelt af Spanien til visse professionelle fodboldklubber - offentlig garanti, der er stillet af en offentlig myndighed - afgørelse, hvorved støtten erklæres uforenelig med det indre marked - begæring om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed))

(2018/C 182/24)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Valencia Club de Fútbol, SAD (Valencia, Spanien) (ved advokaterne J. García Gallardo Gil-Fournier og A. Guerrero Righetto)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved G. Luengo, B. Stromsky og P. Němečková, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Kongeriget Spanien (ved A. Gavela Llopis, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Begæring indgivet på grundlag af artikel 278 TEUF og 279 TEUF vedrørende udsættelse af gennemførelse af Kommissionens afgørelse (EU) 2017/365 af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) gennemført af Spanien til Valencia Club de Fútbol, Hércules Club de Fútbol, SAD, og Elche Club de Fútbol, SAD (EUT 2017, L 55, s. 12).

Konklusion

| 1) | Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge. |
| --- | --- |

1)

Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.

| 2) | Kendelsen af 10. november 2016, Valencia Club de Fútbol mod Kommissionen (T-732/16 R), ophæves. |
| --- | --- |

2)

Kendelsen af 10. november 2016, Valencia Club de Fútbol mod Kommissionen (T-732/16 R), ophæves.

| 3) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes. |
| --- | --- |

3)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/22 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/22

---

Kendelse afsagt af Rettens præsident den 22. marts 2018 — Hércules Club de Fútbol mod Kommissionen

(Sag T-766/16 R)

((Særlige rettergangsformer - statsstøtte - støtte tildelt af Spanien til visse professionelle fodboldklubber - offentlig garanti, der er stillet af en offentlig myndighed - afgørelse, hvorved støtten erklæres uforenelig med det indre marked - begæring om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed))

(2018/C 182/25)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Spanien) (ved advokaterne S. Rating og Y. Martínez Mata)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved G. Luengo, B. Stromsky og P. Němečková, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Kongeriget Spanien (ved A. Gavela Llopis, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Begæring indgivet på grundlag af artikel 278 TEUF og artikel 279 TEUF vedrørende udsættelse af gennemførelse af Kommissionens afgørelse (EU) 2017/365 af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) gennemført af Spanien til Valencia Club de Fútbol, Hércules Club de Fútbol, SAD, og Elche Club de Fútbol, SAD (EUT 2017, L 55, s. 12).

Konklusion

| 1) | Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge. |
| --- | --- |

1)

Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.

| 2) | Kendelsen af 11. november 2016, Hércules Club de Fútbol mod Kommissionen (T 766/16 R), ophæves. |
| --- | --- |

2)

Kendelsen af 11. november 2016, Hércules Club de Fútbol mod Kommissionen (T 766/16 R), ophæves.

| 3) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes |
| --- | --- |

3)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/22 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/22

---

Rettens kendelse af 21. marts 2018 — Eco Bat Technologies m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-361/17) (1)

((Annullationssøgsmål - karteller - markedet for genanvendelse af batterier til biler - afgørelse om berigtigelse af en afgørelse, der fastslår tilsidesættelse af artikel 101 TEUF, og om pålæggelse af bøder - søgsmålsfrist - begyndelsestidspunkt - for sent anlagt - afvisning))

(2018/C 182/26)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Eco-Bat Technologies Ltd (Matlock, Det Forenede Kongerige), Berzelius Metall GmbH (Braubach, Tyskland) og Société traitements chimiques des métaux (STCM) (Bazoches-les-Gallerandes, Frankrig) (ved M. Brealey, QC, og advokaterne I. Vandenborre og S. Dionnet)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved F. van Schaik, G. Conte, I. Rogalski og J. Szczodrowski, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelse C(2017) 900 final af 8. februar 2017 om en procedure efter artikel 101 TEUF (Sag AT.40018 — Genanvendelse af batterier til biler), som berigtiget ved Kommissionens afgørelse C(2017) 2223 final af 6. april 2017, dels om nedsættelse af den bøde, som sagsøgerne er blevet pålagt.

Konklusion

| 1) | Sagen afvises. |
| --- | --- |

1)

Sagen afvises.

| 2) | Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH og Société traitements chimiques des métaux (STCM) betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH og Société traitements chimiques des métaux (STCM) betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 318 af 25.9.2017.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/23 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/23

---

Rettens kendelse af 21. marts 2018 — UD mod Kommissionen

(Sag T-574/17) (1)

((Personalesag - modtager af en efterladtepension - social sikring - afslag på en ansøgning om forudgående tilladelse med henblik på at opnå godtgørelse af visse lægeudgifter - ny ansøgning - rent bekræftende retsakt - søgsmålsfrist - afvisning))

(2018/C 182/27)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: UD (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved T. Bohr og M. Mensi, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om afslag på at give sagsøgeren en forudgående tilladelse med henblik på at opnå godtgørelse af visse lægeudgifter.

Konklusion

| 1) | Sagen afvises. |
| --- | --- |

1)

Sagen afvises.

| 2) | UD bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

2)

UD bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

---

(1)  EUT C 369 af 30.10.2017.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/23 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/23

---

Sag anlagt den 24. januar 2018 — Giove Gas mod EUIPO — Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA)

(Sag T-34/18)

(2018/C 182/28)

Stævningen er affattet på italiensk

Parter

Sagsøger: Giove Gas Srl (Tarquinia, Italien) (ved advokaterne A. Bergonzini og F. Dinelli)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Compagnie des gaz de petrole Primagaz (Paris, Frankrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Giove Gas Srl

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA« — EU-varemærkeansøgning nr. 14 740 559

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 27. november 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1271/2017-2)

Påstande

| — | Den anfægtede omgøres i det hele. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede omgøres i det hele.

| — | Registrering af varemærket anordnes. |
| --- | --- |

—

Registrering af varemærket anordnes.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1001/2017. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1001/2017.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/24 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/24

---

Sag anlagt den 5. marts 2018 — Szegedi mod Parlamentet

(Sag T-135/18)

(2018/C 182/29)

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Csanád Szegedi (Budapest, Ungarn) (ved advokat Kristóf Bodó)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

| — | Debetnote nr. 2017-1635 udstedt af Europa-Parlamentets generalsekretær annulleres. |
| --- | --- |

—

Debetnote nr. 2017-1635 udstedt af Europa-Parlamentets generalsekretær annulleres.

| — | Afgørelse om tilbagesøgning af et beløb på 264 196,11 EUR, som Europa-Parlamentets generalsekretær vedtog den 30. november 2017, annulleres. |
| --- | --- |

—

Afgørelse om tilbagesøgning af et beløb på 264 196,11 EUR, som Europa-Parlamentets generalsekretær vedtog den 30. november 2017, annulleres.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført syv anbringender.

| 1. | Første anbringende omhandler den omstændighed, at konklusionerne i generalsekretærens afgørelse vedrørende tilbagebetaling af rejseudgifter og de akkrediterede parlamentariske assistenter er i strid med den objektive virkelighed. Sagsøgeren krævede alene tilbagebetaling af rejseudgifter i de tilfælde, hvor han var berettiget dertil i henhold til afgørelse nr. 2009/C 159/01 truffet af Europa-Parlamentets præsidium, hvorved der fastsættes gennemførelsesforanstaltninger til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer.
  De akkrediterede parlamentariske assistenter, der henvises til i afgørelsen, og som er kontraktansatte ved Europa-Parlamentet, udførte støtteopgaver med henblik på sagsøgerens udøvelse af sit hverv som medlem i Bruxelles og Strasbourg. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende omhandler den omstændighed, at konklusionerne i generalsekretærens afgørelse vedrørende tilbagebetaling af rejseudgifter og de akkrediterede parlamentariske assistenter er i strid med den objektive virkelighed. Sagsøgeren krævede alene tilbagebetaling af rejseudgifter i de tilfælde, hvor han var berettiget dertil i henhold til afgørelse nr. 2009/C 159/01 truffet af Europa-Parlamentets præsidium, hvorved der fastsættes gennemførelsesforanstaltninger til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer.

De akkrediterede parlamentariske assistenter, der henvises til i afgørelsen, og som er kontraktansatte ved Europa-Parlamentet, udførte støtteopgaver med henblik på sagsøgerens udøvelse af sit hverv som medlem i Bruxelles og Strasbourg.

| 2. | Andet anbringende er baseret på tilsidesættelse af princippet om processuel ligestilling.
  Sagsøgeren havde ikke adgang til de beviser, der underbygger omstændighederne i generalsekretærens afgørelse. Selv om sagsøgeren skriftligt anmodede om disse beviser, sendte generalsekretæren dem ikke til sagsøgeren, hvorfor denne ikke på noget tidspunkt har kunnet fremsætte materielle bemærkninger. Generalsekretærens afgørelse, hvorpå debetnoten er baseret, blev som en retsakt, der berører sagsøgeren, vedtaget i strid med princippet om en upartisk og retfærdig rettergang, princippet om processuel ligestilling og sagsøgerens ret til forsvar. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende er baseret på tilsidesættelse af princippet om processuel ligestilling.

Sagsøgeren havde ikke adgang til de beviser, der underbygger omstændighederne i generalsekretærens afgørelse. Selv om sagsøgeren skriftligt anmodede om disse beviser, sendte generalsekretæren dem ikke til sagsøgeren, hvorfor denne ikke på noget tidspunkt har kunnet fremsætte materielle bemærkninger. Generalsekretærens afgørelse, hvorpå debetnoten er baseret, blev som en retsakt, der berører sagsøgeren, vedtaget i strid med princippet om en upartisk og retfærdig rettergang, princippet om processuel ligestilling og sagsøgerens ret til forsvar.

| 3. | Tredje anbringende vedrører den omstændighed, at generalsekretærens afgørelse indeholder en retlig fejl for så vidt angår bevisbyrden. I modsætning til hvad der fastslås i generalsekretærens afgørelse, kan de argumenter, der fremgår af præmis 54 i Rettens dom af 10. oktober 2014, Marciani mod Parlamentet, T-479/13, ikke anses for at være relevante i nærværende sag, fordi det benævnte omkostningsregulativ (Regulativet om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer) netop skulle finde anvendelse i sagen om medlemmet Marciani, mens Rådets forordning (EF) nr. 160/2009 i sagsøgerens tid som medlem allerede var trådt i kraft. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende vedrører den omstændighed, at generalsekretærens afgørelse indeholder en retlig fejl for så vidt angår bevisbyrden. I modsætning til hvad der fastslås i generalsekretærens afgørelse, kan de argumenter, der fremgår af præmis 54 i Rettens dom af 10. oktober 2014, Marciani mod Parlamentet, T-479/13, ikke anses for at være relevante i nærværende sag, fordi det benævnte omkostningsregulativ (Regulativet om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer) netop skulle finde anvendelse i sagen om medlemmet Marciani, mens Rådets forordning (EF) nr. 160/2009 i sagsøgerens tid som medlem allerede var trådt i kraft.

| 4. | Fjerde anbringende vedrører en manglende retlig begrundelse for tilbagebetaling af udbetalt løn til de akkrediterede parlamentariske assistenter. Dette anbringende omfatter to led:
  Første led af fjerde anbringende er baseret på, at der ikke eksisterer en retlig relation mellem sagsøgeren og Europa-Parlamentet. Fra ikrafttrædelsen af forordning nr. 160/2009 er det Europa-Parlamentet og ikke medlemmet, der har en retlig relation med den akkrediterede parlamentariske assistent, og Europa-Parlamentet tilbagebetaler ikke udgifter, men betaler løn. For så vidt angår ansættelsesforholdet for de akkrediterede parlamentariske assistenter har sagsøgeren ikke et kontraktmæssigt forhold til Europa-Parlamentet. Europa-Parlamentet har ikke betalt sagsøgeren den akkrediterede parlamentariske assistents løn. Da der ikke foreligger en retlig relation eller en retlig begrundelse, har sagsøgeren ikke nogen tilbagebetalingsforpligtigelse over for Europa-Parlamentet.
  Andet led af fjerde anbringende er baseret på den omstændighed, at aktiviteter, der ikke vedrører de akkrediterede parlamentariske assistenters funktion, ikke indebærer en ret til tilbagebetaling af udbetalt løn. Artikel 12 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union forbyder ikke aktiviteter, der ikke vedrører de ansattes funktion, idet det alene kræves, at der opnås samtykke fra ansættelsesmyndigheden. Såfremt der ikke søges samtykke, er der dog ikke i reglerne fastsat sanktioner i form af fuld tilbagebetaling af den udbetalte løn. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende vedrører en manglende retlig begrundelse for tilbagebetaling af udbetalt løn til de akkrediterede parlamentariske assistenter. Dette anbringende omfatter to led:

Første led af fjerde anbringende er baseret på, at der ikke eksisterer en retlig relation mellem sagsøgeren og Europa-Parlamentet. Fra ikrafttrædelsen af forordning nr. 160/2009 er det Europa-Parlamentet og ikke medlemmet, der har en retlig relation med den akkrediterede parlamentariske assistent, og Europa-Parlamentet tilbagebetaler ikke udgifter, men betaler løn. For så vidt angår ansættelsesforholdet for de akkrediterede parlamentariske assistenter har sagsøgeren ikke et kontraktmæssigt forhold til Europa-Parlamentet. Europa-Parlamentet har ikke betalt sagsøgeren den akkrediterede parlamentariske assistents løn. Da der ikke foreligger en retlig relation eller en retlig begrundelse, har sagsøgeren ikke nogen tilbagebetalingsforpligtigelse over for Europa-Parlamentet.

Andet led af fjerde anbringende er baseret på den omstændighed, at aktiviteter, der ikke vedrører de akkrediterede parlamentariske assistenters funktion, ikke indebærer en ret til tilbagebetaling af udbetalt løn. Artikel 12 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union forbyder ikke aktiviteter, der ikke vedrører de ansattes funktion, idet det alene kræves, at der opnås samtykke fra ansættelsesmyndigheden. Såfremt der ikke søges samtykke, er der dog ikke i reglerne fastsat sanktioner i form af fuld tilbagebetaling af den udbetalte løn.

| 5. | Femte anbringende vedrører forbuddet mod at anvende en regel, der fastsætter en forpligtelse, med tilbagevirkende kraft. Punkt 8 i generalsekretærens afgørelse henviser i den retlige begrundelse for konklusionen til artikel 39a i gennemførelsesforanstaltningerne, til trods for at afgørelse nr. 2015/C 397/03 truffet af Europa-Parlamentets præsidium om ændring af gennemførelsesforanstaltningerne til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer finder anvendelse fra den 1. januar 2016, hvorfor den ikke kan have nogen relevans for nærværende sag. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende vedrører forbuddet mod at anvende en regel, der fastsætter en forpligtelse, med tilbagevirkende kraft. Punkt 8 i generalsekretærens afgørelse henviser i den retlige begrundelse for konklusionen til artikel 39a i gennemførelsesforanstaltningerne, til trods for at afgørelse nr. 2015/C 397/03 truffet af Europa-Parlamentets præsidium om ændring af gennemførelsesforanstaltningerne til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer finder anvendelse fra den 1. januar 2016, hvorfor den ikke kan have nogen relevans for nærværende sag.

| 6. | Sjette anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrundelsespligten og af proportionalitetsprincippet for så vidt angår fastsættelsen af beløbet. Det krævede beløb er ikke detaljeret begrundet, der er ikke anvendt en metode for beregningen, og det forudsættes, at den parlamentariske assistent ikke på noget tidspunkt arbejdede for sagsøgeren. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrundelsespligten og af proportionalitetsprincippet for så vidt angår fastsættelsen af beløbet. Det krævede beløb er ikke detaljeret begrundet, der er ikke anvendt en metode for beregningen, og det forudsættes, at den parlamentariske assistent ikke på noget tidspunkt arbejdede for sagsøgeren.

| 7. | Syvende anbringende vedrører den omstændighed, at der er foretaget en vurdering af det dokument, der dokumenterer datoen for rejsen, og som er vedhæftet tilbagebetalingen af rejseudgifterne, en vurdering, der ikke vedrører dokumentets formål, og som udleder en ubegrundet konsekvens af dokumentet. |
| --- | --- |

7.

Syvende anbringende vedrører den omstændighed, at der er foretaget en vurdering af det dokument, der dokumenterer datoen for rejsen, og som er vedhæftet tilbagebetalingen af rejseudgifterne, en vurdering, der ikke vedrører dokumentets formål, og som udleder en ubegrundet konsekvens af dokumentet.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/26 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/26

---

Sag anlagt den 16. marts 2018 — Chrysses Demetriades & Co. og Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co mod Rådet m.fl.

(Sag T-198/18)

(2018/C 182/30)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Chrysses Demetriades & Co. LLC (Limassol, Cypern) og Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co LLC (Limassol) (ved barrister P. Tridimas)

Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen, Den Europæiske Centralbank, Eurogruppen og Den Europæiske Union

Sagsøgernes påstande

| — | De sagsøgte tilpligtes at betale de beløb, der fremgår af bilaget til denne stævning med tillæg af renter fra den 26. marts 2013 indtil domsafsigelsen. |
| --- | --- |

—

De sagsøgte tilpligtes at betale de beløb, der fremgår af bilaget til denne stævning med tillæg af renter fra den 26. marts 2013 indtil domsafsigelsen.

| — | De sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

De sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Subsidiært:

| — | Det fastslås, at Den Europæiske Union og/eller de sagsøgte institutioner har pådraget sig et ansvar uden for kontraktforhold. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Den Europæiske Union og/eller de sagsøgte institutioner har pådraget sig et ansvar uden for kontraktforhold.

| — | Det fastsættes, hvilken procedure der skal følges med henblik på at fastslå det tab, som sagsøgerne faktisk har lidt, og som kan godtgøres. |
| --- | --- |

—

Det fastsættes, hvilken procedure der skal følges med henblik på at fastslå det tab, som sagsøgerne faktisk har lidt, og som kan godtgøres.

| — | De sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

De sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller ligner de anbringender, der er påberåbt i sag T-197/18, JV Voscf m.fl. mod Rådet m.fl.

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/26 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/26

---

Sag anlagt den 23. marts 2018 — VQ mod ECB

(Sag T-203/18)

(2018/C 182/31)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: VQ (ved barrister G. Cahill)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank

Sagsøgerens påstande

| — | Den Europæiske Centralbanks afgørelse SNC-2016-0026 af 14. marts 2018 annulleres i henhold til artikel 263 TEUF. |
| --- | --- |

—

Den Europæiske Centralbanks afgørelse SNC-2016-0026 af 14. marts 2018 annulleres i henhold til artikel 263 TEUF.

| — | Det fastslås i henhold til artikel 277 TEUF, at artikel 18, stk. 6, i SSM-forordningen (1) er ulovlig, og nævnte afgørelse annulleres således. |
| --- | --- |

—

Det fastslås i henhold til artikel 277 TEUF, at artikel 18, stk. 6, i SSM-forordningen (1) er ulovlig, og nævnte afgørelse annulleres således.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at ECB har tilsidesat SSM-forordningens artikel 18, stk. 1, og artikel 49, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ved at pålægge en administrativ bøde på grundlag af en retlig ramme baseret på EU-retlige og nationale bestemmelser, der ikke finder direkte anvendelse.






  — | Sagsøgeren har gjort gældende, at dets tilbagekøb af egne aktier mellem den 1. januar 2014 og den 31. december 2015 ikke skal betragtes som værende i strid med artikel 77, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013 (2), idet kapitalbevaringsbufferen hverken var trådt i kraft eller fastlagt før den 1. januar 2016. |
| --- | --- | --- |

1.

Første anbringende om, at ECB har tilsidesat SSM-forordningens artikel 18, stk. 1, og artikel 49, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ved at pålægge en administrativ bøde på grundlag af en retlig ramme baseret på EU-retlige og nationale bestemmelser, der ikke finder direkte anvendelse.

—

Sagsøgeren har gjort gældende, at dets tilbagekøb af egne aktier mellem den 1. januar 2014 og den 31. december 2015 ikke skal betragtes som værende i strid med artikel 77, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013 (2), idet kapitalbevaringsbufferen hverken var trådt i kraft eller fastlagt før den 1. januar 2016.

| — | Sagsøgeren har gjort gældende, at så længe ECB’s afgørelse bygger på bestemmelserne vedrørende kapitalbevaringsbufferen i direktiv 2013/36 (3), som hverken var bindende, trådt i kraft eller fastlagt før den 1. januar 2016, har ECB indført en administrativ bødestraf i mangel af en direkte anvendelig retsregel i EU- og national lovgivning. |
| --- | --- |

—

Sagsøgeren har gjort gældende, at så længe ECB’s afgørelse bygger på bestemmelserne vedrørende kapitalbevaringsbufferen i direktiv 2013/36 (3), som hverken var bindende, trådt i kraft eller fastlagt før den 1. januar 2016, har ECB indført en administrativ bødestraf i mangel af en direkte anvendelig retsregel i EU- og national lovgivning.

| — | Den anfægtede afgørelse tilsidesætter således SSM-forordningens artikel 18, stk. 1, og navnlig legalitetsprincippet som fastsat i artikel 49, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse tilsidesætter således SSM-forordningens artikel 18, stk. 1, og navnlig legalitetsprincippet som fastsat i artikel 49, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder.

| 2. | Andet anbringende om, at ECB har tilsidesat artikel 132, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 468/2014 (4), idet den pålægger en offentliggørelse af en administrativ bøde på et ikke-anonymiseret grundlag. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at ECB har tilsidesat artikel 132, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 468/2014 (4), idet den pålægger en offentliggørelse af en administrativ bøde på et ikke-anonymiseret grundlag.

| 3. | Tredje anbringende om, at SSM-forordningens artikel 18, stk. 6, er ulovlig og i strid med artikel 263, stk. 6, TEUF og artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder, idet den pålægger en forpligtelse til at offentliggøre en administrativ bøde, uanset at sagsøgeren har til hensigt at anlægge sag ved Retten inden for den tidsfrist, der er fastsat i artikel 263, stk. 6, TEUF.






  — | Ved at indføre en regel såsom SSM-forordningens artikel 18, stk. 6, har Rådet frataget en sagsøger, der har interesse i at anlægge sag til prøvelse af afgørelsen om ikke at anonymisere en administrativ bøde, retten til den frist på to måneder, som er fastsat i artikel 263, stk. 6, TEUF. |
| --- | --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at SSM-forordningens artikel 18, stk. 6, er ulovlig og i strid med artikel 263, stk. 6, TEUF og artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder, idet den pålægger en forpligtelse til at offentliggøre en administrativ bøde, uanset at sagsøgeren har til hensigt at anlægge sag ved Retten inden for den tidsfrist, der er fastsat i artikel 263, stk. 6, TEUF.

—

Ved at indføre en regel såsom SSM-forordningens artikel 18, stk. 6, har Rådet frataget en sagsøger, der har interesse i at anlægge sag til prøvelse af afgørelsen om ikke at anonymisere en administrativ bøde, retten til den frist på to måneder, som er fastsat i artikel 263, stk. 6, TEUF.

| — | Den anfægtede bestemmelse afviger fra fristen på to måneder for at anlægge et annullationssøgsmål og giver ECB en ensidig beføjelse til at fastlægge tidspunktet for, hvornår et kreditinstitut skal anlægge sag. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede bestemmelse afviger fra fristen på to måneder for at anlægge et annullationssøgsmål og giver ECB en ensidig beføjelse til at fastlægge tidspunktet for, hvornår et kreditinstitut skal anlægge sag.

| — | Selv om ECB har beføjelse til at offentliggøre den administrative bøde, skal det pågældende kreditinstitut anlægge sag forud for ECB’s afgørelse om at offentliggøre bøden. Denne situation skaber en urimelig usikkerhed for kreditinstituttet, hvilket eventuelt kan begrænse dets mulighed for at anlægge sag, og tilsidesætter i sidste ende dets grundlæggende ret til adgang til effektive retsmidler. |
| --- | --- |

—

Selv om ECB har beføjelse til at offentliggøre den administrative bøde, skal det pågældende kreditinstitut anlægge sag forud for ECB’s afgørelse om at offentliggøre bøden. Denne situation skaber en urimelig usikkerhed for kreditinstituttet, hvilket eventuelt kan begrænse dets mulighed for at anlægge sag, og tilsidesætter i sidste ende dets grundlæggende ret til adgang til effektive retsmidler.

| — | Følgelig er SSM-forordningens artikel 18, stk. 6, i strid med artikel 263, stk. 6, TEUF og artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder. |
| --- | --- |

—

Følgelig er SSM-forordningens artikel 18, stk. 6, i strid med artikel 263, stk. 6, TEUF og artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder.

| — | Den anfægtede afgørelse bør annulleres, for så vidt som ECB har frataget sagsøgeren adgangen til effektive retsmidler. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse bør annulleres, for så vidt som ECB har frataget sagsøgeren adgangen til effektive retsmidler.

---

(1)  Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15.10.2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT 2013, L 287, s. 63).

(2)  Europa-parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26.6.2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT 2013, L 176, s. 1).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26.6.2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT 2013, L 176, s. 338).

(4)  Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 af 16.4.2014 om fastlæggelse af en ramme for samarbejde inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme mellem Den Europæiske Centralbank og de kompetente nationale myndigheder og med de udpegede nationale myndigheder (ECB/2014/17) (EUT 2014, L 141, s. 1).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/28 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/28

---

Sag anlagt den 30. marts 2018 — Piaggio & C. mod EUIPO — Zhejiang Zhongneng Industry Group (Ciclomotori)

(Sag T-219/18)

(2018/C 182/32)

Stævningen er affattet på italiensk

Parter

Sagsøger: Piaggio & C. SpA (Pontedera, Italien) (ved advokat F. Jacobacci)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Zhejiang Zhongneng Industry Group Co. Ltd (Taizhou City, Kina)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede design: Zhejiang Zhongneng Industry Group Co. Ltd

Det omtvistede design: EF-design nr. 1 783 655-0002

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 19. januar 2018 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 1496/2015-3)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | Det registrerede EF-design nr. 1 783 655-0002, som indehaveren har ejendomsretten til, erklæres ugyldigt af de i stævningen nævnte grunde. |
| --- | --- |

—

Det registrerede EF-design nr. 1 783 655-0002, som indehaveren har ejendomsretten til, erklæres ugyldigt af de i stævningen nævnte grunde.

| — | Det fastslås, at sagsøgte og indehaveren af designet skal betale sagsomkostningerne i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret i henhold til artikel 190 i Rettens procesreglement. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at sagsøgte og indehaveren af designet skal betale sagsomkostningerne i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret i henhold til artikel 190 i Rettens procesreglement.

| — | EUIPO og en eventuel intervenient tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger i nærværende sag. |
| --- | --- |

—

EUIPO og en eventuel intervenient tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger i nærværende sag.

Anbringender

| — | Urigtig fortolkning og anvendelse af EF-designforordningens artikel 6 |
| --- | --- |

—

Urigtig fortolkning og anvendelse af EF-designforordningens artikel 6

| — | Tilsidesættelse af EF-designforordningens artikel 25, stk. 1, litra e) |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af EF-designforordningens artikel 25, stk. 1, litra e)

| — | Tilsidesættelse af EF-designforordningens artikel 25, stk. 1, litra f). |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af EF-designforordningens artikel 25, stk. 1, litra f).

---

| 28.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 182/29 |
| --- | --- | --- | --- |

28.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 182/29

---

Sag anlagt den 5. april 2018 — Transtec mod Kommissionen

(Sag T-228/18)

(2018/C 182/33)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Transtec (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne L. Levi og N. Flandin)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Søgsmålet antages til realitetsbehandling, og det fastslås, at det er velbegrundet. |
| --- | --- |

—

Søgsmålet antages til realitetsbehandling, og det fastslås, at det er velbegrundet.

| — | Afgørelsen af 26. marts 2018, hvorved Europa-Kommissionen afviste tilbuddet fra det konsortium, hvori sagsøgeren er det ledende selskab, for delkontrakt nr. 3 inden for rammerne af udbudsproceduren »Framework contract for the implementation of external aid 2018 (SIEA EUROPAAID/138778/DH/SER/MULTI« (herefter »udbudsproceduren«) vedrørende en rammekontrakt om levering af tjenesteydelser til tredjelande, der har modtaget EU’s eksterne bistand, og tildelte delkontrakt nr. 3 til ti andre tilbudsgivere, annulleres |
| --- | --- |

—

Afgørelsen af 26. marts 2018, hvorved Europa-Kommissionen afviste tilbuddet fra det konsortium, hvori sagsøgeren er det ledende selskab, for delkontrakt nr. 3 inden for rammerne af udbudsproceduren »Framework contract for the implementation of external aid 2018 (SIEA EUROPAAID/138778/DH/SER/MULTI« (herefter »udbudsproceduren«) vedrørende en rammekontrakt om levering af tjenesteydelser til tredjelande, der har modtaget EU’s eksterne bistand, og tildelte delkontrakt nr. 3 til ti andre tilbudsgivere, annulleres

| — | Sagsøgte opfordres som en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse (jf. artikel 55 i Rettens procesreglement) til at fremlægge (i) kvaliteterne og de relative fordele ved de ti antagne bud for delkontrakt nr. 3 samt deres point for underposterne 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 i posten »overordnet tilrettelæggelse og metode« (»Global Organisation and Methodology«), og de point, der blev opnået af de ti bud, der blev antaget for delkontrakt nr. 3, for posten »teknik« (»Technical score«) og for posten »økonomi« (»Financial score«) og (ii) bedømmelsesudvalgets detaljerede rapport. |
| --- | --- |

—

Sagsøgte opfordres som en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse (jf. artikel 55 i Rettens procesreglement) til at fremlægge (i) kvaliteterne og de relative fordele ved de ti antagne bud for delkontrakt nr. 3 samt deres point for underposterne 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 i posten »overordnet tilrettelæggelse og metode« (»Global Organisation and Methodology«), og de point, der blev opnået af de ti bud, der blev antaget for delkontrakt nr. 3, for posten »teknik« (»Technical score«) og for posten »økonomi« (»Financial score«) og (ii) bedømmelsesudvalgets detaljerede rapport.

| — | Påstanden om skadeserstatning for en bruttoavance på 2 400 000 EUR antages til realitetsbehandling og tages til følge. |
| --- | --- |

—

Påstanden om skadeserstatning for en bruttoavance på 2 400 000 EUR antages til realitetsbehandling og tages til følge.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.

| 1. | Første anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 106 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT L 298, s. 1) (herefter »finansforordningen«) og af artikel 4 i instrukserne til tilbudsgiverne (»Instruction to tenderers«) (herefter »instrukserne«). Kommissionen foretog en sådan tilsidesættelse, for så vidt som den ikke udelukkede en tilbudsgiver, der var en del af det tilslagsmodtagende konsortium, som følge af uregelmæssigheder. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 106 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT L 298, s. 1) (herefter »finansforordningen«) og af artikel 4 i instrukserne til tilbudsgiverne (»Instruction to tenderers«) (herefter »instrukserne«). Kommissionen foretog en sådan tilsidesættelse, for så vidt som den ikke udelukkede en tilbudsgiver, der var en del af det tilslagsmodtagende konsortium, som følge af uregelmæssigheder.

| 2. | Andet anbringende vedrører Kommissionens åbenbart urigtige skøn og tilsidesættelse af finansforordningens artikel 110, stk. 5, og af artikel 151 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget (EUT L 362, s. 1) (herefter »gennemførelsesforordningen«), af pligten i henhold til artikel 41, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) til at overholde princippet om god forvaltningsskik og instruksernes artikel 15, stk. 3, for så vidt som Kommissionen ikke foretog en tilstrækkeligt omhyggelig undersøgelse af de unormalt lave tilbud. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende vedrører Kommissionens åbenbart urigtige skøn og tilsidesættelse af finansforordningens artikel 110, stk. 5, og af artikel 151 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget (EUT L 362, s. 1) (herefter »gennemførelsesforordningen«), af pligten i henhold til artikel 41, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) til at overholde princippet om god forvaltningsskik og instruksernes artikel 15, stk. 3, for så vidt som Kommissionen ikke foretog en tilstrækkeligt omhyggelig undersøgelse af de unormalt lave tilbud.

| 3. | Tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrundelsespligten i henhold til finansforordningens artikel 113, stk. 2, og gennemførelsesforordningens artikel 161, stk. 1. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrundelsespligten i henhold til finansforordningens artikel 113, stk. 2, og gennemførelsesforordningens artikel 161, stk. 1.

| 4. | Fjerde anbringende vedrører en tilsidesættelse af retten til effektive retsmidler i henhold til chartrets artikel 47. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende vedrører en tilsidesættelse af retten til effektive retsmidler i henhold til chartrets artikel 47.

| 5. | Femte anbringende vedrører en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, princippet om ikke-diskrimination, princippet om sikring af fair konkurrence, af finansforordningen artikel 102, stk. 1 og 2, som følge af, at instruksernes artikel 7 er ulovlig. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende vedrører en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, princippet om ikke-diskrimination, princippet om sikring af fair konkurrence, af finansforordningen artikel 102, stk. 1 og 2, som følge af, at instruksernes artikel 7 er ulovlig.

| 6. | Sjette anbringende vedrører en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningskik i henhold til chartrets artikel 41 som følge af, at instruksernes artikel 7, stk. 3, er ulovlig. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende vedrører en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningskik i henhold til chartrets artikel 41 som følge af, at instruksernes artikel 7, stk. 3, er ulovlig.

---