# Den Europæiske Unions C 161/7. m

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 161 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 61. årgang7. maj 2018 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 161

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

61. årgang7. maj 2018

---

| Informationsnummer | Indhold | Side |
| --- | --- | --- |
| | IV   Oplysninger |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Den Europæiske Unions Domstol |
| 2018/C 161/01 | Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende | 1 |
| | Domstolen |
| 2018/C 161/02 | Domstolens afgørelse af 13. marts 2018 vedrørende lovbestemte fri- og helligdage og retsferier | 2 |
| | Retten |
| 2018/C 161/03 | Rettens afgørelse af 21. marts 2018 vedrørende retsferierne | 4 |

Informationsnummer

Indhold

Side

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

2018/C 161/01

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

Den Europæiske Unions Tidende

1

Domstolen

2018/C 161/02

Domstolens afgørelse af 13. marts 2018 vedrørende lovbestemte fri- og helligdage og retsferier

2

Retten

2018/C 161/03

Rettens afgørelse af 21. marts 2018 vedrørende retsferierne

4

---

| | V   Øvrige meddelelser |
| --- | --- |
| | RETSLIGE PROCEDURER |
| | Domstolen |
| 2018/C 161/04 | Forenede sager C-52/16 og C-113/16: Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — SEGRO Kft. mod Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16) og Günther Horváth mod Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn) (Præjudiciel forelæggelse — artikel 63 TEUF — frie kapitalbevægelser — brugsrettigheder over landbrugsarealer — national lovgivning, der for fremtiden alene forbeholder nærtstående familiemedlemmer til ejeren af arealerne muligheden for at erhverve sådanne rettigheder, og som uden kompensation herfor lader rettigheder, der tidligere er erhvervet af juridiske personer eller fysiske personer, der ikke kan godtgøre et nært slægtskabsforhold med denne ejer, bortfalde) | 5 |
| 2018/C 161/05 | Sag C-127/16 P: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — SNCF Mobilités, tidligere Société nationale des chemins de fer français (SNCF) mod Europa-Kommissionen, Den Franske Republik, Mory SA, under likvidation, og Mory Team, under likvidation (Appel — statsstøtte — støtte iværksat af Den Franske Republik til fordel for Sernam — støtte til omstrukturering og rekapitalisering, garantier og SNCF’s eftergivelse af fordringer på Sernam — afgørelse, hvorved denne støtte erklæres uforenelig med det indre marked og pålægges tilbagesøgt — salg af aktiver en bloc — begrebet salg — forveksling af genstanden med prisen for salget af aktiver en bloc — en åben og gennemskuelig procedure — kriteriet om den private investor — anvendelse af dette princip på en overdragelse af aktiver en bloc — kompensationsforanstaltninger) | 6 |
| 2018/C 161/06 | Forenede sager C-274/16, C-447/16 og C-448/16: Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. marts 2018 — flightright GmbH mod Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (sag C-274/16), Roland Becker mod Hainan Airlines Co. Ltd (sag C-447/16), og Mohamed Barkan m.fl. mod Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (sag C-448/16) (Præjudiciel forelæggelse — område med frihed, sikkerhed og retfærdighed — retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område — forordning (EF) nr. 44/2001 — artikel 5, nr. 1) — forordning (EU) nr. 1215/2012 — artikel 7, nr. 1) — begrebet sager om kontraktforhold — kontrakt om levering af tjenesteydelser — direkte tilsluttet flyforbindelse, der betjenes af forskellige luftfartsselskaber — begrebet opfyldelsessted — forordning (EF) nr. 261/2004 — flypassagerers ret til kompensation for boardingafvisning og for lange forsinkelser — søgsmål, hvori der er nedlagt påstand om, at det transporterende luftfartsselskab, der ikke har bopæl på en medlemsstats område, eller med hvilket passagererne ikke har noget kontraktforhold, skal betale kompensation) | 6 |
| 2018/C 161/07 | Sag C-284/16: Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — Slowakische Republik mod Achmea BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — bilateral investeringsaftale, der blev indgået i 1991 mellem Kongeriget Nederlandene og Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik, og som stadig gælder mellem Kongeriget Nederlandene og Den Slovakiske Republik — bestemmelse, der gør det muligt for en investor i en kontraherende part at anlægge sag ved en voldgiftsret i tilfælde af en tvist med den anden kontraherende part — forenelighed med artikel 18 TEUF, 267 TEUF og 344 TEUF — begrebet ret — EU-rettens autonomi) | 7 |
| 2018/C 161/08 | Sag C-395/16: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. marts 2018 — DOCERAM GmbH mod CeramTec GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — intellektuel og industriel ejendomsret — forordning (EF) nr. 6/2002 — EF-design — artikel 8, stk. 1 — elementer af et produkts udseende, der alene er bestemt af produktets tekniske funktion — bedømmelseskriterier — tilstedeværelse af alternative design — hensyntagen til synspunktet hos en objektiv iagttager) | 8 |
| 2018/C 161/09 | Sag C-494/16: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — Giuseppa Santoro mod Comune di Valderice og Presidenza del Consiglio dei Ministri (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale civile di Trapani — Italien) (Præjudiciel forelæggelse — socialpolitik — tidsbegrænset ansættelse — kontrakter indgået med en arbejdsgiver i den offentlige sektor — foranstaltninger til sanktionering af misbrug af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter — ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet) | 9 |
| 2018/C 161/10 | Sag C-560/16: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — E.ON Czech Holding AG mod Michael Dědouch, Petr Streitberg og Pavel Suda (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší soud České republiky — DenTjekkiske Republik) (Præjudiciel forelæggelse — forordning (EF) nr. 44/2001 — retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område — enekompetence — artikel 22, nr. 2) — gyldighed af beslutninger truffet af et selskabs organer eller af juridiske personer, der har hjemsted på en medlemsstats område — enekompetence for retterne i denne medlemsstat — beslutning truffet på et selskabs generalforsamling om tvungen overdragelse af kapitalandele tilhørende dette selskabs mindretalsaktionærer til hovedaktionæren heri, og om fastsættelse af størrelsen af det vederlag, som hovedaktionæren skal betale til dem — retssag om efterprøvelse af rimeligheden af dette vederlag) | 9 |
| 2018/C 161/11 | Sag C-579/16 P: Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod FIH Holding A/S og FIH Erhvervsbank A/S (Appel — statsstøtte — begrebet støtte — begrebet økonomisk fordel — princippet om den private aktør i en markedsøkonomi — betingelserne for anvendelighed og anvendelse — finanskrise — successive indgreb for at rede en bank — hensyntagen eller ej ved bedømmelsen af det andet indgreb til de risici, der følger af tilsagn afgivet af medlemsstaten i forbindelse med det første indgreb) | 10 |
| 2018/C 161/12 | Sag C-651/16: Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 7. marts 2018 — DW mod Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa — Letland) (Præjudiciel forelæggelse — social sikring — moderskabsydelse — beregning af beløbet på grundlag af den sikredes indkomst i en referenceperiode på 12 måneder — person, der i denne periode har arbejdet ved en EU-institution — national lovgivning, hvorefter det omhandlede beløb fastsættes til 70 % af det gennemsnitlige bidragsgrundlag — begrænsning af arbejdskraftens frie bevægelighed — princippet om loyalt samarbejde) | 11 |
| 2018/C 161/13 | Sag C-31/17: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — Cristal Union, der er indtrådt i Sucrerie de Toury SA’s rettigheder mod Ministre de l'Économie et des Finances (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Frankrig) (Præjudiciel forelæggelse — direktiv 2003/96/EF — beskatning af energiprodukter og elektricitet — artikel 14, stk. 1, litra a) — energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet — fritagelsesforpligtelse — artikel 15, stk. 1, litra c) — energiprodukter, der anvendes til kraftvarmeproduktion — mulighed for afgiftsfritagelse eller afgiftslempelse — naturgas bestemt til at producere både varme og elektricitet) | 11 |
| 2018/C 161/14 | Sag C-64/17: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 8. marts 2018 — Saey Home & Garden NV/SA mod Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal da Relação do Porto — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse — retligt samarbejde i civile sager — retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område — forordning (EU) nr. 1215/2012 — artikel 25 — forekomst af en værnetingsaftale — mundtlig aftale uden skriftlig bekræftelse — aftale indeholdt i de almindelige forretningsbetingelser, der er nævnt i fakturaerne — artikel 7, nr. 1), litra b) — koncessionskontrakt mellem selskaber, der er etableret i to forskellige medlemsstater, og som vedrører en tredje medlemsstats marked — artikel 7, nr. 1), litra b), andet led — fastlæggelse af den kompetente ret — opfyldelsesstedet for en sådan kontrakts karakteristiske forpligtelse) | 12 |
| 2018/C 161/15 | Sag C-159/17: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. marts 2018 — Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius mod Ministerul Finanţelor Publice — A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii og A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — A.J.F.P. Constanţa — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Constanţa — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse — fælles merværdiafgiftssystem (moms) — direktiv 2006/112/EF — inddragelse af momsregistreringsnummer — forpligtelse til at indbetale moms opkrævet i den periode, hvor momsregistreringsnummeret er inddraget — manglende anerkendelse af retten til fradrag af moms for køb foretaget i løbet af denne periode) | 13 |
| 2018/C 161/16 | Sag C-642/17 P: Appel iværksat den 15. november 2017 af Arrigoni SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 22. september 2017 i sag T-454/16, Arrigoni mod EUIPO — Arrigoni Battista (Arrigoni Valtaleggio) | 14 |
| 2018/C 161/17 | Sag C-67/18 P: Appel iværksat den 30. januar 2018 af Dominique Bilde til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 29. november 2017 i sag T-633/16, Bilde mod Parlamentet | 14 |
| 2018/C 161/18 | Sag C-70/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 2. februar 2018 — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod A m.fl. | 16 |
| 2018/C 161/19 | Sag C-72/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona (Spanien) den 5. februar 2018 — Daniel Ustariz Aróstegui mod Departamento de Educación del Gobierno de Navarra | 17 |
| 2018/C 161/20 | Sag C-84/18 P: Appel iværksat den 6. februar 2018 af Sophie Montel til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 29. november 2017 i sag T-634/16, Montel mod Parlamentet | 17 |
| 2018/C 161/21 | Sag C-86/18: Sag anlagt den 7. februar 2018 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg | 19 |
| 2018/C 161/22 | Sag C-87/18: Sag anlagt den 7. februar 2018 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg | 20 |
| 2018/C 161/23 | Sag C-88/18: Sag anlagt den 7. februar 2018 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg | 20 |
| 2018/C 161/24 | Sag C-95/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 9. februar 2018 — Sociale Verzekeringsbank mod F. van den Berg og H.D. Giessen | 21 |
| 2018/C 161/25 | Sag C-96/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 9. februar 2018 — Sociale Verzekeringsbank (Svb) mod C.E. Franzen | 22 |
| 2018/C 161/26 | Sag C-100/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 12. februar 2018 — Línea Directa Aseguradora S.A. mod Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros | 23 |
| 2018/C 161/27 | Sag C-103/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Spanien) den 13. februar 2018 — Domingo Sánchez Ruiz mod Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud) | 23 |
| 2018/C 161/28 | Sag C-105/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) mod Administración General del Estado | 25 |
| 2018/C 161/29 | Sag C-106/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Energía de Galicia (Engasa) S.A. mod Administración General del Estado | 26 |
| 2018/C 161/30 | Sag C-107/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Duerocanto S.L. mod Administración General del Estado | 27 |
| 2018/C 161/31 | Sag C-108/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U. mod Administración General del Estado | 28 |
| 2018/C 161/32 | Sag C-109/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica mod Administración General del Estado | 29 |
| 2018/C 161/33 | Sag C-110/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — José Manuel Burgos Pérez og María del Amor Guinea Bueno mod Administración General del Estado | 30 |
| 2018/C 161/34 | Sag C-111/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Endesa Generación S.A. mod Administración General del Estado | 30 |
| 2018/C 161/35 | Sag C-112/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA) mod Administración General del Estado | 31 |
| 2018/C 161/36 | Sag C-113/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Parc del Segre S.A. m.fl. mod Administración General del Estado | 32 |
| 2018/C 161/37 | Sag C-117/18 P: Appel iværksat den 14. februar 2018 af PGNiG Supply & Trading GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Første Afdeling) den 14. december 2017 i sag T-849/16, PGNiG Supply & Trading GmbH mod Europa-Kommissionen | 33 |
| 2018/C 161/38 | Sag C-119/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 13. februar 2018 — Telefónica Móviles España S.A.U. mod Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC) | 34 |
| 2018/C 161/39 | Sag C-120/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 13. februar 2018 — Orange España S.A.U.mod Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC) | 35 |
| 2018/C 161/40 | Sag C-121/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 14. februar 2018 — Vodafone España S.A.U. mod Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC) | 36 |
| 2018/C 161/41 | Sag C-123/18 P: Appel iværksat den 15. februar 2018 af HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH mod Rådet for Den Europæiske Union | 37 |
| 2018/C 161/42 | Sag C-132/18 P: Appel iværksat den 15. februar 2018 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 5. december 2017 i sag T-728/16, Tuerck mod Kommissionen | 38 |
| 2018/C 161/43 | Sag C-142/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour d’appel de Bruxelles (Belgien) den 23. februar 2018 — Skype Communications Sàrl mod Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) | 39 |
| 2018/C 161/44 | Sag C-145/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 23. februar 2018 — Regards Photographiques SARL mod Ministre de l'Action et des Comptes publics | 40 |
| 2018/C 161/45 | Sag C-149/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal da Relação de Lisboa (Portugal) den 26. februar 2018 — Agostinho da Silva Martins mod Dekra Claims Services Portugal, S.A. | 41 |
| 2018/C 161/46 | Sag C-152/18 P: Appel iværksat den 23. februar 2018 af Crédit mutuel Arkéa til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Udvidede Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-712/15, Crédit mutuel Arkéa mod Den Europæiske Centralbank | 41 |
| 2018/C 161/47 | Sag C-153/18 P: Appel iværksat den 23. februar 2018 af Crédit mutuel Arkéa til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Udvidede Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-52/16, Crédit mutuel Arkéa mod Den Europæiske Centralbank | 42 |
| 2018/C 161/48 | Sag C-202/18: Sag anlagt den 16. marts 2018 — Ilmārs Rimšēvičs mod Republikken Letland | 43 |
| 2018/C 161/49 | Sag C-238/18: Sag anlagt den 3. april 2018 — Den Europæiske Centralbank mod Republikken Letland | 44 |
| | Retten |
| 2018/C 161/50 | Sag T-540/15: Rettens dom af 22. marts 2018 — De Capitani mod Parlamentet (Aktindsigt — forordning (EF) nr. 1049/2001 — dokumenter vedrørende en igangværende lovgivningsprocedure — triloger — tabeller med fire spalter vedrørende Europa-Parlamentets og Rådets forslag til forordning om Europol og om ophævelse af afgørelse 2009/371/RIA og 2005/681/RIA — delvist afslag på aktindsigt — annullationssøgsmål — søgsmålsinteresse — antagelse til realitetsbehandling — artikel 4, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 1049/2001 — undtagelse vedrørende beskyttelsen af beslutningsprocessen — ingen generel formodning for afslag på aktindsigt i de tabeller med fire spalter, som udarbejdes i forbindelse med triloger) | 46 |
| 2018/C 161/51 | Sag T-242/16: Rettens dom af 22. marts 2018 — Stavytskyi mod Rådet (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine — indefrysning af midler — liste over personer, enheder og organer, som er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer — opretholdelse af sagsøgerens navn på listen — begrundelsespligt — ulovlighedsindsigelse — proportionalitet — retsgrundlag — åbenbart urigtigt skøn) | 47 |
| 2018/C 161/52 | Sag T-442/16: Rettens dom af 20. marts 2018 — Šroubárna Ždánice mod Rådet (Anmodning om godtgørelse af antidumpingtolden — import af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern og stål med oprindelse i Kina eller afsendt fra Malaysia — forordning (EF) nr. 91/2009 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 723/2011 — den nationale rets kompetence — Rettens manglende kompetence) | 47 |
| 2018/C 161/53 | Sag T-579/16: Rettens dom af 22. marts 2018 — HJ mod EMA (Personalesag — midlertidigt ansatte — ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt — artikel 8, stk. 1, i ansættelsesvilkårene — ændring af en tidsbegrænset kontrakt til en tidsubegrænset kontrakt — åbenbart urigtigt skøn — omsorgspligt — begrundelsespligt — retten til at blive hørt — bedømmelsesrapport — begrundelsespligt — åbenbart urigtigt skøn) | 48 |
| 2018/C 161/54 | Sag T-734/16: Rettens dom af 20. marts 2018 — Argyraki mod Kommissionen (Personalesag — tjenestemænd — pensioner — beregning af pensionsgivende tjenesteår — hensyntagen til tjenesteperioder tilbagelagt som hjælpeansat — betingelser — retsgrundlag) | 49 |
| 2018/C 161/55 | Sag T-60/17: Rettens dom af 22. marts 2018 — Safe Skies mod EUIPO — Travel Sentry (TSA LOCK) (EU-varemærker — ugyldighedssag — EU-ordmærket TSA LOCK — absolutte registreringshindringer — fornødent særpræg — ingen beskrivende karakter — artikel 7, stk. 1, litra b), c) og g), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 7, stk. 1, litra b), c), og g), i forordning (EU) 2017/1001]) | 50 |
| 2018/C 161/56 | Sag T-272/17: Rettens dom af 20. marts 2018 — Webgarden mod EUIPO (Dating Bracelet) [EU-varemærker — ansøgning om EU-figurmærket Dating Bracelet — absolut registreringshindring — beskrivende karakter — artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EU) 2017/1001] — EUIPO’s tidligere praksis — ligebehandling — retssikkerhed] | 50 |
| 2018/C 161/57 | Sag T-246/16: Rettens kendelse af 9. marts 2018 — Aurora Group Danmark mod EUIPO — Retail Distribution (PANZER) (EU-varemærker — ugyldighedssag — tilbagetagelse af ugyldighedsbegæringen — ufornødent at træffe afgørelse) | 51 |
| 2018/C 161/58 | Sag T-567/17: Rettens kendelse af 13. marts 2018 — Disney Enterprises mod EUIPO — Di Molfetta (DiSNEY FROZEN) (EU-varemærker — indsigelsessag — tilbagetagelse af registreringsansøgningen — ufornødent at træffe afgørelse) | 51 |
| 2018/C 161/59 | Sag T-46/18: Rettens kendelse af 8. marts 2018 — Comune di Milano mod Rådet (Erklæring om inkompetence) | 52 |
| 2018/C 161/60 | Sag T-109/18: Sag anlagt den 22. februar 2018 — VI mod Kommissionen | 53 |
| 2018/C 161/61 | Sag T-115/18: Sag anlagt den 26. februar 2018 — Tomasz KawałkoTrofeum mod EUIPO — Ferrero (KINDERPRAMS) | 54 |
| 2018/C 161/62 | Sag T-129/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — HMV (Brands) mod EUIPO — Our Price Records (OUR PRICE) | 54 |
| 2018/C 161/63 | Sag T-140/18: Sag anlagt den 28. februar 2018 — LMP Lichttechnik Vertriebs mod EUIPO (LITECRAFT) | 55 |
| 2018/C 161/64 | Sag T-143/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — Société générale mod ECB | 56 |
| 2018/C 161/65 | Sag T-144/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — Crédit Agricole m.fl. mod ECB | 57 |
| 2018/C 161/66 | Sag T-145/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — Confédération nationale du Crédit mutuel m.fl. mod ECB | 57 |
| 2018/C 161/67 | Sag T-146/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — BPCE m.fl. mod ECB | 58 |
| 2018/C 161/68 | Sag T-149/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — Arkéa Direct Bank m.fl. mod ECB | 58 |
| 2018/C 161/69 | Sag T-150/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — BNP Paribas mod ECB | 59 |
| 2018/C 161/70 | Sag T-156/18: Sag anlagt den 26. februar 2018 — Legutko og Poręba mod Parlamentet | 59 |
| 2018/C 161/71 | Sag T-163/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Amisi Kumba mod Rådet | 60 |
| 2018/C 161/72 | Sag T-164/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kampete mod Rådet | 61 |
| 2018/C 161/73 | Sag T-165/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kahimbi Kasagwe mod Rådet | 61 |
| 2018/C 161/74 | Sag T-166/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Ilunga Luyoyo mod Rådet | 62 |
| 2018/C 161/75 | Sag T-167/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kanyama mod Rådet | 63 |
| 2018/C 161/76 | Sag T-168/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Numbi mod Rådet | 63 |
| 2018/C 161/77 | Sag T-169/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kibelisa Ngambasai mod Rådet | 64 |
| 2018/C 161/78 | Sag T-170/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kande Mupompa mod Rådet | 64 |
| 2018/C 161/79 | Sag T-171/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Boshab mod Rådet | 65 |
| 2018/C 161/80 | Sag T-172/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Akili Mundos mod Rådet | 65 |
| 2018/C 161/81 | Sag T-173/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Ramazani Shadary mod Rådet | 66 |
| 2018/C 161/82 | Sag T-174/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Mutondo mod Rådet | 67 |
| 2018/C 161/83 | Sag T-175/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Ruhorimbere mod Rådet | 67 |
| 2018/C 161/84 | Sag T-176/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Mende Omalanga mod Rådet | 68 |
| 2018/C 161/85 | Sag T-177/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kazembe Musonda mod Rådet | 68 |
| 2018/C 161/86 | Sag T-180/18: Sag anlagt den 12. marts 2018 — VJ mod EEAS | 69 |
| 2018/C 161/87 | Sag T-181/18: Sag anlagt den 9. marts 2018 — Multifit Tiernahrungs mod EUIPO (TAKE CARE) | 70 |
| 2018/C 161/88 | Sag T-185/18: Sag anlagt den 14. marts 2018 — Lucchini mod Kommissionen | 70 |
| 2018/C 161/89 | Sag T-191/18: Sag anlagt den 16. marts 2018 — Rietze mod EUIPO — Volkswagen (Motorkøretøjer) | 71 |
| 2018/C 161/90 | Sag T-192/18: Sag anlagt den 16. marts 2018 — Rietze mod EUIPO — Volkswagen (Kraftfahrzeuge) | 72 |

V   Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

2018/C 161/04

Forenede sager C-52/16 og C-113/16: Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — SEGRO Kft. mod Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16) og Günther Horváth mod Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn) (Præjudiciel forelæggelse — artikel 63 TEUF — frie kapitalbevægelser — brugsrettigheder over landbrugsarealer — national lovgivning, der for fremtiden alene forbeholder nærtstående familiemedlemmer til ejeren af arealerne muligheden for at erhverve sådanne rettigheder, og som uden kompensation herfor lader rettigheder, der tidligere er erhvervet af juridiske personer eller fysiske personer, der ikke kan godtgøre et nært slægtskabsforhold med denne ejer, bortfalde)

5

2018/C 161/05

Sag C-127/16 P: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — SNCF Mobilités, tidligere Société nationale des chemins de fer français (SNCF) mod Europa-Kommissionen, Den Franske Republik, Mory SA, under likvidation, og Mory Team, under likvidation (Appel — statsstøtte — støtte iværksat af Den Franske Republik til fordel for Sernam — støtte til omstrukturering og rekapitalisering, garantier og SNCF’s eftergivelse af fordringer på Sernam — afgørelse, hvorved denne støtte erklæres uforenelig med det indre marked og pålægges tilbagesøgt — salg af aktiver en bloc — begrebet salg — forveksling af genstanden med prisen for salget af aktiver en bloc — en åben og gennemskuelig procedure — kriteriet om den private investor — anvendelse af dette princip på en overdragelse af aktiver en bloc — kompensationsforanstaltninger)

6

2018/C 161/06

Forenede sager C-274/16, C-447/16 og C-448/16: Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. marts 2018 — flightright GmbH mod Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (sag C-274/16), Roland Becker mod Hainan Airlines Co. Ltd (sag C-447/16), og Mohamed Barkan m.fl. mod Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (sag C-448/16) (Præjudiciel forelæggelse — område med frihed, sikkerhed og retfærdighed — retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område — forordning (EF) nr. 44/2001 — artikel 5, nr. 1) — forordning (EU) nr. 1215/2012 — artikel 7, nr. 1) — begrebet sager om kontraktforhold — kontrakt om levering af tjenesteydelser — direkte tilsluttet flyforbindelse, der betjenes af forskellige luftfartsselskaber — begrebet opfyldelsessted — forordning (EF) nr. 261/2004 — flypassagerers ret til kompensation for boardingafvisning og for lange forsinkelser — søgsmål, hvori der er nedlagt påstand om, at det transporterende luftfartsselskab, der ikke har bopæl på en medlemsstats område, eller med hvilket passagererne ikke har noget kontraktforhold, skal betale kompensation)

6

2018/C 161/07

Sag C-284/16: Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — Slowakische Republik mod Achmea BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — bilateral investeringsaftale, der blev indgået i 1991 mellem Kongeriget Nederlandene og Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik, og som stadig gælder mellem Kongeriget Nederlandene og Den Slovakiske Republik — bestemmelse, der gør det muligt for en investor i en kontraherende part at anlægge sag ved en voldgiftsret i tilfælde af en tvist med den anden kontraherende part — forenelighed med artikel 18 TEUF, 267 TEUF og 344 TEUF — begrebet ret — EU-rettens autonomi)

7

2018/C 161/08

Sag C-395/16: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. marts 2018 — DOCERAM GmbH mod CeramTec GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — intellektuel og industriel ejendomsret — forordning (EF) nr. 6/2002 — EF-design — artikel 8, stk. 1 — elementer af et produkts udseende, der alene er bestemt af produktets tekniske funktion — bedømmelseskriterier — tilstedeværelse af alternative design — hensyntagen til synspunktet hos en objektiv iagttager)

8

2018/C 161/09

Sag C-494/16: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — Giuseppa Santoro mod Comune di Valderice og Presidenza del Consiglio dei Ministri (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale civile di Trapani — Italien) (Præjudiciel forelæggelse — socialpolitik — tidsbegrænset ansættelse — kontrakter indgået med en arbejdsgiver i den offentlige sektor — foranstaltninger til sanktionering af misbrug af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter — ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet)

9

2018/C 161/10

Sag C-560/16: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — E.ON Czech Holding AG mod Michael Dědouch, Petr Streitberg og Pavel Suda (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší soud České republiky — DenTjekkiske Republik) (Præjudiciel forelæggelse — forordning (EF) nr. 44/2001 — retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område — enekompetence — artikel 22, nr. 2) — gyldighed af beslutninger truffet af et selskabs organer eller af juridiske personer, der har hjemsted på en medlemsstats område — enekompetence for retterne i denne medlemsstat — beslutning truffet på et selskabs generalforsamling om tvungen overdragelse af kapitalandele tilhørende dette selskabs mindretalsaktionærer til hovedaktionæren heri, og om fastsættelse af størrelsen af det vederlag, som hovedaktionæren skal betale til dem — retssag om efterprøvelse af rimeligheden af dette vederlag)

9

2018/C 161/11

Sag C-579/16 P: Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod FIH Holding A/S og FIH Erhvervsbank A/S (Appel — statsstøtte — begrebet støtte — begrebet økonomisk fordel — princippet om den private aktør i en markedsøkonomi — betingelserne for anvendelighed og anvendelse — finanskrise — successive indgreb for at rede en bank — hensyntagen eller ej ved bedømmelsen af det andet indgreb til de risici, der følger af tilsagn afgivet af medlemsstaten i forbindelse med det første indgreb)

10

2018/C 161/12

Sag C-651/16: Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 7. marts 2018 — DW mod Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa — Letland) (Præjudiciel forelæggelse — social sikring — moderskabsydelse — beregning af beløbet på grundlag af den sikredes indkomst i en referenceperiode på 12 måneder — person, der i denne periode har arbejdet ved en EU-institution — national lovgivning, hvorefter det omhandlede beløb fastsættes til 70 % af det gennemsnitlige bidragsgrundlag — begrænsning af arbejdskraftens frie bevægelighed — princippet om loyalt samarbejde)

11

2018/C 161/13

Sag C-31/17: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — Cristal Union, der er indtrådt i Sucrerie de Toury SA’s rettigheder mod Ministre de l'Économie et des Finances (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Frankrig) (Præjudiciel forelæggelse — direktiv 2003/96/EF — beskatning af energiprodukter og elektricitet — artikel 14, stk. 1, litra a) — energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet — fritagelsesforpligtelse — artikel 15, stk. 1, litra c) — energiprodukter, der anvendes til kraftvarmeproduktion — mulighed for afgiftsfritagelse eller afgiftslempelse — naturgas bestemt til at producere både varme og elektricitet)

11

2018/C 161/14

Sag C-64/17: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 8. marts 2018 — Saey Home & Garden NV/SA mod Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal da Relação do Porto — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse — retligt samarbejde i civile sager — retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område — forordning (EU) nr. 1215/2012 — artikel 25 — forekomst af en værnetingsaftale — mundtlig aftale uden skriftlig bekræftelse — aftale indeholdt i de almindelige forretningsbetingelser, der er nævnt i fakturaerne — artikel 7, nr. 1), litra b) — koncessionskontrakt mellem selskaber, der er etableret i to forskellige medlemsstater, og som vedrører en tredje medlemsstats marked — artikel 7, nr. 1), litra b), andet led — fastlæggelse af den kompetente ret — opfyldelsesstedet for en sådan kontrakts karakteristiske forpligtelse)

12

2018/C 161/15

Sag C-159/17: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. marts 2018 — Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius mod Ministerul Finanţelor Publice — A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii og A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — A.J.F.P. Constanţa — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Constanţa — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse — fælles merværdiafgiftssystem (moms) — direktiv 2006/112/EF — inddragelse af momsregistreringsnummer — forpligtelse til at indbetale moms opkrævet i den periode, hvor momsregistreringsnummeret er inddraget — manglende anerkendelse af retten til fradrag af moms for køb foretaget i løbet af denne periode)

13

2018/C 161/16

Sag C-642/17 P: Appel iværksat den 15. november 2017 af Arrigoni SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 22. september 2017 i sag T-454/16, Arrigoni mod EUIPO — Arrigoni Battista (Arrigoni Valtaleggio)

14

2018/C 161/17

Sag C-67/18 P: Appel iværksat den 30. januar 2018 af Dominique Bilde til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 29. november 2017 i sag T-633/16, Bilde mod Parlamentet

14

2018/C 161/18

Sag C-70/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 2. februar 2018 — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod A m.fl.

16

2018/C 161/19

Sag C-72/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona (Spanien) den 5. februar 2018 — Daniel Ustariz Aróstegui mod Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

o

17

2018/C 161/20

Sag C-84/18 P: Appel iværksat den 6. februar 2018 af Sophie Montel til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 29. november 2017 i sag T-634/16, Montel mod Parlamentet

17

2018/C 161/21

Sag C-86/18: Sag anlagt den 7. februar 2018 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg

19

2018/C 161/22

Sag C-87/18: Sag anlagt den 7. februar 2018 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg

20

2018/C 161/23

Sag C-88/18: Sag anlagt den 7. februar 2018 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg

20

2018/C 161/24

Sag C-95/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 9. februar 2018 — Sociale Verzekeringsbank mod F. van den Berg og H.D. Giessen

21

2018/C 161/25

Sag C-96/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 9. februar 2018 — Sociale Verzekeringsbank (Svb) mod C.E. Franzen

22

2018/C 161/26

Sag C-100/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 12. februar 2018 — Línea Directa Aseguradora S.A. mod Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

23

2018/C 161/27

Sag C-103/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Spanien) den 13. februar 2018 — Domingo Sánchez Ruiz mod Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

o

23

2018/C 161/28

Sag C-105/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) mod Administración General del Estado

25

2018/C 161/29

Sag C-106/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Energía de Galicia (Engasa) S.A. mod Administración General del Estado

26

2018/C 161/30

Sag C-107/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Duerocanto S.L. mod Administración General del Estado

27

2018/C 161/31

Sag C-108/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U. mod Administración General del Estado

28

2018/C 161/32

Sag C-109/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica mod Administración General del Estado

29

2018/C 161/33

Sag C-110/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — José Manuel Burgos Pérez og María del Amor Guinea Bueno mod Administración General del Estado

30

2018/C 161/34

Sag C-111/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Endesa Generación S.A. mod Administración General del Estado

30

2018/C 161/35

Sag C-112/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA) mod Administración General del Estado

31

2018/C 161/36

Sag C-113/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Parc del Segre S.A. m.fl. mod Administración General del Estado

32

2018/C 161/37

Sag C-117/18 P: Appel iværksat den 14. februar 2018 af PGNiG Supply & Trading GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Første Afdeling) den 14. december 2017 i sag T-849/16, PGNiG Supply & Trading GmbH mod Europa-Kommissionen

33

2018/C 161/38

Sag C-119/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 13. februar 2018 — Telefónica Móviles España S.A.U. mod Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

34

2018/C 161/39

Sag C-120/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 13. februar 2018 — Orange España S.A.U.mod Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

35

2018/C 161/40

Sag C-121/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 14. februar 2018 — Vodafone España S.A.U. mod Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

36

2018/C 161/41

Sag C-123/18 P: Appel iværksat den 15. februar 2018 af HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH mod Rådet for Den Europæiske Union

37

2018/C 161/42

Sag C-132/18 P: Appel iværksat den 15. februar 2018 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 5. december 2017 i sag T-728/16, Tuerck mod Kommissionen

38

2018/C 161/43

Sag C-142/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour d’appel de Bruxelles (Belgien) den 23. februar 2018 — Skype Communications Sàrl mod Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

39

2018/C 161/44

Sag C-145/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 23. februar 2018 — Regards Photographiques SARL mod Ministre de l'Action et des Comptes publics

40

2018/C 161/45

Sag C-149/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal da Relação de Lisboa (Portugal) den 26. februar 2018 — Agostinho da Silva Martins mod Dekra Claims Services Portugal, S.A.

41

2018/C 161/46

Sag C-152/18 P: Appel iværksat den 23. februar 2018 af Crédit mutuel Arkéa til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Udvidede Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-712/15, Crédit mutuel Arkéa mod Den Europæiske Centralbank

41

2018/C 161/47

Sag C-153/18 P: Appel iværksat den 23. februar 2018 af Crédit mutuel Arkéa til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Udvidede Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-52/16, Crédit mutuel Arkéa mod Den Europæiske Centralbank

42

2018/C 161/48

Sag C-202/18: Sag anlagt den 16. marts 2018 — Ilmārs Rimšēvičs mod Republikken Letland

43

2018/C 161/49

Sag C-238/18: Sag anlagt den 3. april 2018 — Den Europæiske Centralbank mod Republikken Letland

44

Retten

2018/C 161/50

Sag T-540/15: Rettens dom af 22. marts 2018 — De Capitani mod Parlamentet (Aktindsigt — forordning (EF) nr. 1049/2001 — dokumenter vedrørende en igangværende lovgivningsprocedure — triloger — tabeller med fire spalter vedrørende Europa-Parlamentets og Rådets forslag til forordning om Europol og om ophævelse af afgørelse 2009/371/RIA og 2005/681/RIA — delvist afslag på aktindsigt — annullationssøgsmål — søgsmålsinteresse — antagelse til realitetsbehandling — artikel 4, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 1049/2001 — undtagelse vedrørende beskyttelsen af beslutningsprocessen — ingen generel formodning for afslag på aktindsigt i de tabeller med fire spalter, som udarbejdes i forbindelse med triloger)

46

2018/C 161/51

Sag T-242/16: Rettens dom af 22. marts 2018 — Stavytskyi mod Rådet (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine — indefrysning af midler — liste over personer, enheder og organer, som er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer — opretholdelse af sagsøgerens navn på listen — begrundelsespligt — ulovlighedsindsigelse — proportionalitet — retsgrundlag — åbenbart urigtigt skøn)

47

2018/C 161/52

Sag T-442/16: Rettens dom af 20. marts 2018 — Šroubárna Ždánice mod Rådet (Anmodning om godtgørelse af antidumpingtolden — import af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern og stål med oprindelse i Kina eller afsendt fra Malaysia — forordning (EF) nr. 91/2009 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 723/2011 — den nationale rets kompetence — Rettens manglende kompetence)

47

2018/C 161/53

Sag T-579/16: Rettens dom af 22. marts 2018 — HJ mod EMA (Personalesag — midlertidigt ansatte — ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt — artikel 8, stk. 1, i ansættelsesvilkårene — ændring af en tidsbegrænset kontrakt til en tidsubegrænset kontrakt — åbenbart urigtigt skøn — omsorgspligt — begrundelsespligt — retten til at blive hørt — bedømmelsesrapport — begrundelsespligt — åbenbart urigtigt skøn)

48

2018/C 161/54

Sag T-734/16: Rettens dom af 20. marts 2018 — Argyraki mod Kommissionen (Personalesag — tjenestemænd — pensioner — beregning af pensionsgivende tjenesteår — hensyntagen til tjenesteperioder tilbagelagt som hjælpeansat — betingelser — retsgrundlag)

49

2018/C 161/55

Sag T-60/17: Rettens dom af 22. marts 2018 — Safe Skies mod EUIPO — Travel Sentry (TSA LOCK) (EU-varemærker — ugyldighedssag — EU-ordmærket TSA LOCK — absolutte registreringshindringer — fornødent særpræg — ingen beskrivende karakter — artikel 7, stk. 1, litra b), c) og g), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 7, stk. 1, litra b), c), og g), i forordning (EU) 2017/1001])

50

2018/C 161/56

Sag T-272/17: Rettens dom af 20. marts 2018 — Webgarden mod EUIPO (Dating Bracelet) [EU-varemærker — ansøgning om EU-figurmærket Dating Bracelet — absolut registreringshindring — beskrivende karakter — artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EU) 2017/1001] — EUIPO’s tidligere praksis — ligebehandling — retssikkerhed]

50

2018/C 161/57

Sag T-246/16: Rettens kendelse af 9. marts 2018 — Aurora Group Danmark mod EUIPO — Retail Distribution (PANZER) (EU-varemærker — ugyldighedssag — tilbagetagelse af ugyldighedsbegæringen — ufornødent at træffe afgørelse)

51

2018/C 161/58

Sag T-567/17: Rettens kendelse af 13. marts 2018 — Disney Enterprises mod EUIPO — Di Molfetta (DiSNEY FROZEN) (EU-varemærker — indsigelsessag — tilbagetagelse af registreringsansøgningen — ufornødent at træffe afgørelse)

51

2018/C 161/59

Sag T-46/18: Rettens kendelse af 8. marts 2018 — Comune di Milano mod Rådet (Erklæring om inkompetence)

52

2018/C 161/60

Sag T-109/18: Sag anlagt den 22. februar 2018 — VI mod Kommissionen

53

2018/C 161/61

Sag T-115/18: Sag anlagt den 26. februar 2018 — Tomasz KawałkoTrofeum mod EUIPO — Ferrero (KINDERPRAMS)

54

2018/C 161/62

Sag T-129/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — HMV (Brands) mod EUIPO — Our Price Records (OUR PRICE)

54

2018/C 161/63

Sag T-140/18: Sag anlagt den 28. februar 2018 — LMP Lichttechnik Vertriebs mod EUIPO (LITECRAFT)

55

2018/C 161/64

Sag T-143/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — Société générale mod ECB

56

2018/C 161/65

Sag T-144/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — Crédit Agricole m.fl. mod ECB

57

2018/C 161/66

Sag T-145/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — Confédération nationale du Crédit mutuel m.fl. mod ECB

57

2018/C 161/67

Sag T-146/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — BPCE m.fl. mod ECB

58

2018/C 161/68

Sag T-149/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — Arkéa Direct Bank m.fl. mod ECB

58

2018/C 161/69

Sag T-150/18: Sag anlagt den 1. marts 2018 — BNP Paribas mod ECB

59

2018/C 161/70

Sag T-156/18: Sag anlagt den 26. februar 2018 — Legutko og Poręba mod Parlamentet

59

2018/C 161/71

Sag T-163/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Amisi Kumba mod Rådet

60

2018/C 161/72

Sag T-164/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kampete mod Rådet

61

2018/C 161/73

Sag T-165/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kahimbi Kasagwe mod Rådet

61

2018/C 161/74

Sag T-166/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Ilunga Luyoyo mod Rådet

62

2018/C 161/75

Sag T-167/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kanyama mod Rådet

63

2018/C 161/76

Sag T-168/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Numbi mod Rådet

63

2018/C 161/77

Sag T-169/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kibelisa Ngambasai mod Rådet

64

2018/C 161/78

Sag T-170/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kande Mupompa mod Rådet

64

2018/C 161/79

Sag T-171/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Boshab mod Rådet

65

2018/C 161/80

Sag T-172/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Akili Mundos mod Rådet

65

2018/C 161/81

Sag T-173/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Ramazani Shadary mod Rådet

66

2018/C 161/82

Sag T-174/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Mutondo mod Rådet

67

2018/C 161/83

Sag T-175/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Ruhorimbere mod Rådet

67

2018/C 161/84

Sag T-176/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Mende Omalanga mod Rådet

68

2018/C 161/85

Sag T-177/18: Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kazembe Musonda mod Rådet

68

2018/C 161/86

Sag T-180/18: Sag anlagt den 12. marts 2018 — VJ mod EEAS

69

2018/C 161/87

Sag T-181/18: Sag anlagt den 9. marts 2018 — Multifit Tiernahrungs mod EUIPO (TAKE CARE)

70

2018/C 161/88

Sag T-185/18: Sag anlagt den 14. marts 2018 — Lucchini mod Kommissionen

70

2018/C 161/89

Sag T-191/18: Sag anlagt den 16. marts 2018 — Rietze mod EUIPO — Volkswagen (Motorkøretøjer)

71

2018/C 161/90

Sag T-192/18: Sag anlagt den 16. marts 2018 — Rietze mod EUIPO — Volkswagen (Kraftfahrzeuge)

72

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/1 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/1

---

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

(2018/C 161/01)

Seneste offentliggørelse

EUT C 152 af 30.4.2018

Liste over tidligere offentliggørelser

EUT C 142 af 23.4.2018

EUT C 134 af 16.4.2018

EUT C 123 af 9.4.2018

EUT C 112 af 26.3.2018

EUT C 104 af 19.3.2018

EUT C 94 af 12.3.2018

Teksterne er tilgængelige på:

EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu

---

Domstolen

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/2 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/2

---

DOMSTOLENS AFGØRELSE

af 13. marts 2018

vedrørende lovbestemte fri- og helligdage og retsferier

(2018/C 161/02)

DOMSTOLEN HAR —

under henvisning til procesreglementets artikel 24, stk. 2, 4 og 6,

og ud fra følgende betragtning:

det er nødvendigt at udfærdige listen over lovbestemte fri- og helligdage og fastsætte datoerne for retsferierne —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Den i procesreglementets artikel 24, stk. 4 og 6, nævnte liste over lovbestemte fri- og helligdage fastsættes som følger:

| — | nytårsdag |
| --- | --- |

—

nytårsdag

| — | anden påskedag |
| --- | --- |

—

anden påskedag

| — | den 1. maj |
| --- | --- |

—

den 1. maj

| — | Kristi himmelfartsdag |
| --- | --- |

—

Kristi himmelfartsdag

| — | anden pinsedag |
| --- | --- |

—

anden pinsedag

| — | den 23. juni |
| --- | --- |

—

den 23. juni

| — | den 15. august |
| --- | --- |

—

den 15. august

| — | den 1. november |
| --- | --- |

—

den 1. november

| — | den 25. december |
| --- | --- |

—

den 25. december

| — | den 26. december. |
| --- | --- |

—

den 26. december.

Artikel 2

For perioden fra den 1. november 2018 til den 31. oktober 2019 fastsættes de i procesreglementets artikel 24, stk. 2 og 6, nævnte datoer for retsferierne som følger:

| — | julen 2018: fra mandag den 17. december 2018 til og med søndag den 6. januar 2019 |
| --- | --- |

—

julen 2018: fra mandag den 17. december 2018 til og med søndag den 6. januar 2019

| — | påsken 2019: fra mandag den 15. april 2019 til og med søndag den 28. april 2019 |
| --- | --- |

—

påsken 2019: fra mandag den 15. april 2019 til og med søndag den 28. april 2019

| — | sommeren 2019: fra tirsdag den 16. juli 2019 til og med lørdag den 31. august 2019. |
| --- | --- |

—

sommeren 2019: fra tirsdag den 16. juli 2019 til og med lørdag den 31. august 2019.

Artikel 3

Denne afgørelse træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Udfærdiget i Luxembourg, den 13. marts 2018.

A. CALOT ESCOBAR

Justitssekretær

K. LENAERTS

Præsident

---

Retten

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/4 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/4

---

RETTENS AFGØRELSE

af 21. marts 2018

vedrørende retsferierne

(2018/C 161/03)

RETTEN HAR

under henvisning til procesreglementets artikel 41, stk. 2,

VEDTAGET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

For det retsår, der begynder den 1. september 2018, er datoerne for retsferierne som omhandlet i procesreglementets artikel 41, stk. 2 og 6, fastsat således:

| — | Jul 2018: fra mandag den 17. december 2018 til og med søndag den 6. januar 2019 |
| --- | --- |

—

Jul 2018: fra mandag den 17. december 2018 til og med søndag den 6. januar 2019

| — | Påske 2019: fra mandag den 15. april 2019 til og med søndag den 28. april 2019 |
| --- | --- |

—

Påske 2019: fra mandag den 15. april 2019 til og med søndag den 28. april 2019

| — | Sommer 2019: fra tirsdag den 16. juli 2019 til og med lørdag den 31. august 2019. |
| --- | --- |

—

Sommer 2019: fra tirsdag den 16. juli 2019 til og med lørdag den 31. august 2019.

Artikel 2

Denne afgørelse træder i kraft på datoen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Udfærdiget i Luxembourg, den 21. marts 2018.

E. COULON

Justitssekretær

M. JAEGER

Præsident

---

V Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/5 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/5

---

Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — »SEGRO« Kft. mod Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16) og Günther Horváth mod Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)

(Forenede sager C-52/16 og C-113/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 63 TEUF - frie kapitalbevægelser - brugsrettigheder over landbrugsarealer - national lovgivning, der for fremtiden alene forbeholder nærtstående familiemedlemmer til ejeren af arealerne muligheden for at erhverve sådanne rettigheder, og som uden kompensation herfor lader rettigheder, der tidligere er erhvervet af juridiske personer eller fysiske personer, der ikke kan godtgøre et nært slægtskabsforhold med denne ejer, bortfalde))

(2018/C 161/04)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøgere:»SEGRO« Kft. (C-52/16) og Günther Horváth (C-113/16)

Sagsøgte: Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16) og Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, hvorefter tidligere stiftede brugsrettigheder over landbrugsjord, hvis indehavere ikke har et nært slægtskabsforhold til ejeren af disse arealer, bortfalder uden videre og slettes som følge heraf af ejendomsregistret.

---

(1)  EUT C 136 af 18.4.2016

EUT C 211 af 13.6.2016

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/6 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/6

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — SNCF Mobilités, tidligere Société nationale des chemins de fer français (SNCF) mod Europa-Kommissionen, Den Franske Republik, Mory SA, under likvidation, og Mory Team, under likvidation

(Sag C-127/16 P) (1)

((Appel - statsstøtte - støtte iværksat af Den Franske Republik til fordel for Sernam - støtte til omstrukturering og rekapitalisering, garantier og SNCF’s eftergivelse af fordringer på Sernam - afgørelse, hvorved denne støtte erklæres uforenelig med det indre marked og pålægges tilbagesøgt - salg af aktiver en bloc - begrebet »salg« - forveksling af genstanden med prisen for salget af aktiver en bloc - en åben og gennemskuelig procedure - kriteriet om den private investor - anvendelse af dette princip på en overdragelse af aktiver en bloc - kompensationsforanstaltninger))

(2018/C 161/05)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: SNCF Mobilités, tidligere Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (ved avocats P. Beurier, O. Billard, M.G. Fabre og V. Landes)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky og T. Maxian Rusche, som befuldmægtigede), Den Franske Republik, Mory SA, under likvidation, og Mory Team, under likvidation (ved avocats B. Vatier og F. Loubières)

Konklusion

| 1) | Appellen forkastes. |
| --- | --- |

1)

Appellen forkastes.

| 2) | SNCF Mobilités bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen, Mory SA og Mory Team afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

2)

SNCF Mobilités bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen, Mory SA og Mory Team afholdte omkostninger.

---

(1)  EUT C 145 af 25.4.2016.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/6 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/6

---

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. marts 2018 — flightright GmbH mod Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (sag C-274/16), Roland Becker mod Hainan Airlines Co. Ltd (sag C-447/16), og Mohamed Barkan m.fl. mod Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (sag C-448/16)

(Forenede sager C-274/16, C-447/16 og C-448/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område - forordning (EF) nr. 44/2001 - artikel 5, nr. 1) - forordning (EU) nr. 1215/2012 - artikel 7, nr. 1) - begrebet »sager om kontraktforhold« - kontrakt om levering af tjenesteydelser - direkte tilsluttet flyforbindelse, der betjenes af forskellige luftfartsselskaber - begrebet »opfyldelsessted« - forordning (EF) nr. 261/2004 - flypassagerers ret til kompensation for boardingafvisning og for lange forsinkelser - søgsmål, hvori der er nedlagt påstand om, at det transporterende luftfartsselskab, der ikke har bopæl på en medlemsstats område, eller med hvilket passagererne ikke har noget kontraktforhold, skal betale kompensation))

(2018/C 161/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Düsseldorf og Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: flightright GmbH (C-274/16), Roland Becker (C-447/16), Mohamed Barkan, Souad Asbai, Assia Barkan, Zakaria Barkan og Nousaiba Barkan (C-448/16)

Sagsøgte: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Air Nostrum og Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)

Konklusion

| 1) | Artikel 5, nr. 1), litra b), andet led, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på en sagsøgt med bopæl i et tredjeland, såsom sagsøgte i hovedsagen. |
| --- | --- |

1)

Artikel 5, nr. 1), litra b), andet led, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på en sagsøgt med bopæl i et tredjeland, såsom sagsøgte i hovedsagen.

| 2) | Artikel 5, nr. 1), litra a), i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at begrebet »sager om kontraktforhold« som omhandlet i denne bestemmelse omfatter flypassagerers søgsmål med påstand om kompensation for en lang forsinkelse på en direkte tilsluttet flyforbindelse, der er anlagt på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 mod et transporterende luftfartsselskab, som ikke er den berørte passagers medkontrahent. |
| --- | --- |

2)

Artikel 5, nr. 1), litra a), i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at begrebet »sager om kontraktforhold« som omhandlet i denne bestemmelse omfatter flypassagerers søgsmål med påstand om kompensation for en lang forsinkelse på en direkte tilsluttet flyforbindelse, der er anlagt på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 mod et transporterende luftfartsselskab, som ikke er den berørte passagers medkontrahent.

| 3) | Artikel 5, nr. 1), litra b), andet led, i forordning nr. 44/2001 og artikel 7, nr. 1), litra b), andet led, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at ankomststedet for den anden flyvning ved en direkte tilsluttet flyforbindelse udgør »opfyldelsesstedet« som omhandlet i disse bestemmelser, når transporten på de to flyvninger udføres af to forskellige luftfartsselskaber, og søgsmålet med påstand om kompensation for den lange forsinkelse på denne direkte tilsluttede flyforbindelse i medfør af forordning nr. 261/2004 er støttet på en forstyrrelse, der har fundet sted på den første af de nævnte flyvninger, som blev udført af det luftfartsselskab, som ikke er de pågældende passagerers medkontrahent. |
| --- | --- |

3)

Artikel 5, nr. 1), litra b), andet led, i forordning nr. 44/2001 og artikel 7, nr. 1), litra b), andet led, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at ankomststedet for den anden flyvning ved en direkte tilsluttet flyforbindelse udgør »opfyldelsesstedet« som omhandlet i disse bestemmelser, når transporten på de to flyvninger udføres af to forskellige luftfartsselskaber, og søgsmålet med påstand om kompensation for den lange forsinkelse på denne direkte tilsluttede flyforbindelse i medfør af forordning nr. 261/2004 er støttet på en forstyrrelse, der har fundet sted på den første af de nævnte flyvninger, som blev udført af det luftfartsselskab, som ikke er de pågældende passagerers medkontrahent.

---

(1)  EUT C 343 af 19.9.2016

EUT C 428 af 21.11.2016.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/7 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/7

---

Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — Slowakische Republik mod Achmea BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-284/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - bilateral investeringsaftale, der blev indgået i 1991 mellem Kongeriget Nederlandene og Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik, og som stadig gælder mellem Kongeriget Nederlandene og Den Slovakiske Republik - bestemmelse, der gør det muligt for en investor i en kontraherende part at anlægge sag ved en voldgiftsret i tilfælde af en tvist med den anden kontraherende part - forenelighed med artikel 18 TEUF, 267 TEUF og 344 TEUF - begrebet »ret« - EU-rettens autonomi))

(2018/C 161/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Slowakische Republik

Sagsøgt: Achmea BV

Konklusion

Artikel 267 TEUF og 344 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en bestemmelse, der er indeholdt i en international aftale indgået mellem medlemsstater, såsom artikel 8 i aftalen om fremme og gensidig beskyttelse af investeringer mellem Kongeriget Nederlandene og Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik, og hvorefter en investor i en af disse medlemsstater i tilfælde af en tvist vedrørende investeringer i den anden medlemsstat kan anlægge sag mod sidstnævnte medlemsstat ved en voldgiftsret, hvis kompetence denne medlemsstat har forpligtet sig til at acceptere.

---

(1)  EUT C 296 af 16.8.2016.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/8 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/8

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. marts 2018 — DOCERAM GmbH mod CeramTec GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-395/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - intellektuel og industriel ejendomsret - forordning (EF) nr. 6/2002 - EF-design - artikel 8, stk. 1 - elementer af et produkts udseende, der alene er bestemt af produktets tekniske funktion - bedømmelseskriterier - tilstedeværelse af alternative design - hensyntagen til synspunktet hos en »objektiv iagttager«))

(2018/C 161/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DOCERAM GmbH

Sagsøgt: CeramTec GmbH

Konklusion

| 1) | Artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design skal fortolkes således, at det ved bedømmelsen af, om elementerne af et produkts udseende alene er bestemt af produktets tekniske funktion, skal godtgøres, at denne funktion er den eneste faktor, der har været bestemmende for disse elementer, og det er i denne forbindelse ikke afgørende, om der foreligger alternative design. |
| --- | --- |

1)

Artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design skal fortolkes således, at det ved bedømmelsen af, om elementerne af et produkts udseende alene er bestemt af produktets tekniske funktion, skal godtgøres, at denne funktion er den eneste faktor, der har været bestemmende for disse elementer, og det er i denne forbindelse ikke afgørende, om der foreligger alternative design.

| 2) | Artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design skal fortolkes således, at det ved bedømmelsen af, om elementerne af et produkts udseende alene er bestemt af produktets tekniske funktion, skal godtgøres, at denne funktion er den eneste faktor, der har været bestemmende for disse elementer, og det er i denne forbindelse ikke afgørende, om der foreligger alternative design. |
| --- | --- |

2)

Artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design skal fortolkes således, at det ved bedømmelsen af, om elementerne af et produkts udseende alene er bestemt af produktets tekniske funktion, skal godtgøres, at denne funktion er den eneste faktor, der har været bestemmende for disse elementer, og det er i denne forbindelse ikke afgørende, om der foreligger alternative design.

| 3) | Artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 6/2002 skal fortolkes således, at det ved afgørelsen af, om de pågældende elementer af et produkts udseende alene er bestemt af produktets tekniske funktion som omhandlet i denne bestemmelse, påhviler den nationale ret at tage hensyn til samtlige objektive relevante omstændigheder i hver enkelt sag. Der skal i denne forbindelse ikke tages udgangspunkt i opfattelsen hos en »objektiv iagttager«. |
| --- | --- |

3)

Artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 6/2002 skal fortolkes således, at det ved afgørelsen af, om de pågældende elementer af et produkts udseende alene er bestemt af produktets tekniske funktion som omhandlet i denne bestemmelse, påhviler den nationale ret at tage hensyn til samtlige objektive relevante omstændigheder i hver enkelt sag. Der skal i denne forbindelse ikke tages udgangspunkt i opfattelsen hos en »objektiv iagttager«.

| 4) | 8, stk. 1, i forordning nr. 6/2002 skal fortolkes således, at det ved afgørelsen af, om de pågældende elementer af et produkts udseende alene er bestemt af produktets tekniske funktion som omhandlet i denne bestemmelse, påhviler den nationale ret at tage hensyn til samtlige objektive relevante omstændigheder i hver enkelt sag. Der skal i denne forbindelse ikke tages udgangspunkt i opfattelsen hos en »objektiv iagttager«. |
| --- | --- |

4)

8, stk. 1, i forordning nr. 6/2002 skal fortolkes således, at det ved afgørelsen af, om de pågældende elementer af et produkts udseende alene er bestemt af produktets tekniske funktion som omhandlet i denne bestemmelse, påhviler den nationale ret at tage hensyn til samtlige objektive relevante omstændigheder i hver enkelt sag. Der skal i denne forbindelse ikke tages udgangspunkt i opfattelsen hos en »objektiv iagttager«.

---

(1)  EUT C 419 af 14.11.2016.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/9 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/9

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — Giuseppa Santoro mod Comune di Valderice og Presidenza del Consiglio dei Ministri (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale civile di Trapani — Italien)

(Sag C-494/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - tidsbegrænset ansættelse - kontrakter indgået med en arbejdsgiver i den offentlige sektor - foranstaltninger til sanktionering af misbrug af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter - ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet))

(2018/C 161/09)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale civile di Trapani

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Giuseppa Santoro

Sagsøgte: Comune di Valderice og Presidenza del Consiglio dei Ministri

Konklusion

§ 5 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, der er knyttet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, der på den ene side ikke straffer en arbejdsgiver i den offentlige sektors misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter ved udbetaling af en erstatning til den pågældende arbejdstager, der skal kompensere for den manglende ændring af tidsbegrænsede ansættelsesforhold til et tidsubegrænset ansættelsesforhold, men på den anden side fastsætter tildeling af en erstatning på mellem 2,5 og 12 månedslønninger på grundlag af den pågældende arbejdstagers seneste månedsløn, idet sidstnævnte har mulighed for at opnå fuld erstatning for skaden ved på grundlag af en formodning at bevise at være gået glip af andre beskæftigelsesmuligheder eller ved at bevise, at vedkommende i tilfælde af afholdelse af en almindelig udvælgelsesprøve ville være blevet udvalgt, forudsat, at en sådan lovgivning ledsages af en tilstrækkelig effektiv og afskrækkende sanktionsmekanisme, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

---

(1)  EUT C 454 af 5.12.2016.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/9 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/9

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — E.ON Czech Holding AG mod Michael Dědouch, Petr Streitberg og Pavel Suda (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší soud České republiky — DenTjekkiske Republik)

(Sag C-560/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 44/2001 - retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område - enekompetence - artikel 22, nr. 2) - gyldighed af beslutninger truffet af et selskabs organer eller af juridiske personer, der har hjemsted på en medlemsstats område - enekompetence for retterne i denne medlemsstat - beslutning truffet på et selskabs generalforsamling om tvungen overdragelse af kapitalandele tilhørende dette selskabs mindretalsaktionærer til hovedaktionæren heri, og om fastsættelse af størrelsen af det vederlag, som hovedaktionæren skal betale til dem - retssag om efterprøvelse af rimeligheden af dette vederlag))

(2018/C 161/10)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší soud České republiky

Parter i hovedsagen

Sagsøger: E.ON Czech Holding AG

Sagsøgte: Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda

procesdeltager: Jihočeská plynárenská, a.s.

Konklusion

Artikel 22, nr. 2), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at et søgsmål som det i hovedsagen omhandlede, der har til formål at efterprøve rimeligheden af det vederlag, som hovedaktionæren i et selskab skal betale til mindretalsaktionærerne i dette selskab i tilfælde af tvungen overdragelse af deres aktier til denne hovedaktionær, er omfattet af enekompetencen for retterne i den medlemsstat, på hvis område dette selskab har sit hjemsted.

---

(1)  EUT C 22 af 23.1.2017.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/10 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/10

---

Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod FIH Holding A/S og FIH Erhvervsbank A/S

(Sag C-579/16 P) (1)

((Appel - statsstøtte - begrebet »støtte« - begrebet »økonomisk fordel« - princippet om den private aktør i en markedsøkonomi - betingelserne for anvendelighed og anvendelse - finanskrise - successive indgreb for at rede en bank - hensyntagen eller ej ved bedømmelsen af det andet indgreb til de risici, der følger af tilsagn afgivet af medlemsstaten i forbindelse med det første indgreb))

(2018/C 161/11)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved A. Bouchagiar, L. Flynn og K. Blanck-Putz, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: FIH Holding A/S og FIH Erhvervsbank A/S (ved advokat O. Koktvedgaard)

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Rets dom af 15. september 2016, FIH Holding og FIH Erhvervsbank mod Kommissionen (T-386/14, EU:T:2016:474), ophæves. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 15. september 2016, FIH Holding og FIH Erhvervsbank mod Kommissionen (T-386/14, EU:T:2016:474), ophæves.

| 2) | Det første søgsmålsanbringende, der er fremsat for Retten, forkastes. |
| --- | --- |

2)

Det første søgsmålsanbringende, der er fremsat for Retten, forkastes.

| 3) | Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse vedrørende det andet anbringende. |
| --- | --- |

3)

Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse vedrørende det andet anbringende.

| 4) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes. |
| --- | --- |

4)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

---

(1)  EUT C 14 af 16.1.2017.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/11 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/11

---

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 7. marts 2018 — DW mod Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa — Letland)

(Sag C-651/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - social sikring - moderskabsydelse - beregning af beløbet på grundlag af den sikredes indkomst i en referenceperiode på 12 måneder - person, der i denne periode har arbejdet ved en EU-institution - national lovgivning, hvorefter det omhandlede beløb fastsættes til 70 % af det gennemsnitlige bidragsgrundlag - begrænsning af arbejdskraftens frie bevægelighed - princippet om loyalt samarbejde))

(2018/C 161/12)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DW

Sagsøgt: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

Konklusion

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, som med henblik på fastlæggelse af det gennemsnitlige bidragsgrundlag til beregning af moderskabsydelsen sidestiller de måneder i referenceperioden, hvorunder den pågældende person har arbejdet for en EU-institution og ikke har været bidragsbetaler til denne medlemsstats sociale sikringsordning, med en periode uden ansættelse og i forhold til disse måneder anvender det i denne medlemsstat fastsatte gennemsnitlige bidragsgrundlag, hvilket har den konsekvens, at moderskabsydelsen til den pågældende person nedsættes væsentligt i forhold til den ydelse, som sidstnævnte ville have haft ret til, hvis hun havde haft erhvervsmæssig beskæftigelse alene i denne medlemsstat.

---

(1)  EUT C 86 af 20.3.2017.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/11 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/11

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — Cristal Union, der er indtrådt i Sucrerie de Toury SA’s rettigheder mod Ministre de l'Économie et des Finances (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Frankrig)

(Sag C-31/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/96/EF - beskatning af energiprodukter og elektricitet - artikel 14, stk. 1, litra a) - energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet - fritagelsesforpligtelse - artikel 15, stk. 1, litra c) - energiprodukter, der anvendes til kraftvarmeproduktion - mulighed for afgiftsfritagelse eller afgiftslempelse - naturgas bestemt til at producere både varme og elektricitet))

(2018/C 161/13)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cristal Union, der er indtrådt i Sucrerie de Toury SA’s rettigheder

Sagsøgt: Ministre de l'Économie et des Finances

Konklusion

Artikel 14, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet skal fortolkes således, at den obligatoriske fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, gælder for energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet, når disse produkter anvendes til kraftvarmeproduktion som omhandlet i dette direktivs artikel 15, stk. 1, litra c).

---

(1)  EUT C 112 af 10.4.2017.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/12 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/12

---

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 8. marts 2018 — Saey Home & Garden NV/SA mod Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal da Relação do Porto — Portugal)

(Sag C-64/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - forordning (EU) nr. 1215/2012 - artikel 25 - forekomst af en værnetingsaftale - mundtlig aftale uden skriftlig bekræftelse - aftale indeholdt i de almindelige forretningsbetingelser, der er nævnt i fakturaerne - artikel 7, nr. 1), litra b) - koncessionskontrakt mellem selskaber, der er etableret i to forskellige medlemsstater, og som vedrører en tredje medlemsstats marked - artikel 7, nr. 1), litra b), andet led - fastlæggelse af den kompetente ret - opfyldelsesstedet for en sådan kontrakts karakteristiske forpligtelse))

(2018/C 161/14)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação do Porto

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Saey Home & Garden NV/SA

Sagsøgt: Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA

Konklusion

| 1) | Artikel 25, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal, med forbehold for den kontrol, som det påhviler den forelæggende ret at udføre, fortolkes således, at en værnetingsaftale som den i hovedsagen omhandlede, som er fastsat i de almindelige forretningsbetingelser, der er nævnt i de fakturaer, der udstedes af den ene af de kontraherende parter, ikke opfylder denne bestemmelses krav. |
| --- | --- |

1)

Artikel 25, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal, med forbehold for den kontrol, som det påhviler den forelæggende ret at udføre, fortolkes således, at en værnetingsaftale som den i hovedsagen omhandlede, som er fastsat i de almindelige forretningsbetingelser, der er nævnt i de fakturaer, der udstedes af den ene af de kontraherende parter, ikke opfylder denne bestemmelses krav.

| 2) | Artikel 7, nr. 1), i forordning 1215/2012 skal fortolkes således, at den ret, der i henhold til denne bestemmelse er kompetent til at påkende et krav om erstatning vedrørende opsigelsen af en koncessionskontrakt, der er indgået mellem to selskaber, som har hjemsted og driver virksomhed i hver sin medlemsstat, og som vedrører markedsføring af varer på en tredje medlemsstats marked, på et område, hvor ingen af disse selskaber har filial eller virksomhed, er retten i den medlemsstat, hvor leveringen af tjenesteydelser hovedsageligt finder sted, således som dette kan udledes af kontraktens bestemmelser, samt, hvis der ikke findes sådanne bestemmelser, det sted, hvor kontrakten reelt gennemføres, og, hvis det er umuligt at fastlægge stedet på dette grundlag, det sted, hvor leverandøren har sin bopæl. |
| --- | --- |

2)

Artikel 7, nr. 1), i forordning 1215/2012 skal fortolkes således, at den ret, der i henhold til denne bestemmelse er kompetent til at påkende et krav om erstatning vedrørende opsigelsen af en koncessionskontrakt, der er indgået mellem to selskaber, som har hjemsted og driver virksomhed i hver sin medlemsstat, og som vedrører markedsføring af varer på en tredje medlemsstats marked, på et område, hvor ingen af disse selskaber har filial eller virksomhed, er retten i den medlemsstat, hvor leveringen af tjenesteydelser hovedsageligt finder sted, således som dette kan udledes af kontraktens bestemmelser, samt, hvis der ikke findes sådanne bestemmelser, det sted, hvor kontrakten reelt gennemføres, og, hvis det er umuligt at fastlægge stedet på dette grundlag, det sted, hvor leverandøren har sin bopæl.

---

(1)  EUT C 112 af 10.4.2017.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/13 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/13

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. marts 2018 — Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius mod Ministerul Finanţelor Publice — A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii og A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — A.J.F.P. Constanţa — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Constanţa — Rumænien)

(Sag C-159/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - inddragelse af momsregistreringsnummer - forpligtelse til at indbetale moms opkrævet i den periode, hvor momsregistreringsnummeret er inddraget - manglende anerkendelse af retten til fradrag af moms for køb foretaget i løbet af denne periode))

(2018/C 161/15)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Constanţa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

Sagsøgte: Ministerul Finanţelor Publice — A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii og A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — A.J.F.P. Constanţa — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa

Konklusion

Artikel 167-169, 179, artikel 213, stk. 1, artikel 214, stk. 1, og artikel 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der giver skattemyndighederne mulighed for at nægte en afgiftspligtig person ret til at fradrage merværdiafgiften, når det er godtgjort, at skattemyndigheden på grund af den afgiftspligtige persons manglende opfyldelse af sin forpligtelse ikke var i besiddelse af de nødvendige oplysninger for at fastslå, at de materielle betingelser, som giver nævnte afgiftspligtige person ret til at fradrage den indgående merværdiafgift, er opfyldt, eller sidstnævnte har handlet svigagtigt for at kunne drage fordel af denne ret, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

---

(1)  EUT C 221 af 10.7.2017.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/14 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/14

---

Appel iværksat den 15. november 2017 af Arrigoni SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 22. september 2017 i sag T-454/16, Arrigoni mod EUIPO — Arrigoni Battista (Arrigoni Valtaleggio)

(Sag C-642/17 P)

(2018/C 161/16)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Arrigoni SpA (ved avvocato P. Di Gravio)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Arrigoni Battista SpA

Ved kendelse af 22. marts 2018 har Domstolen (Tiende Afdeling) forkastet appellen og tilpligtet Arrigoni SpA at bære sine egne omkostninger.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/14 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/14

---

Appel iværksat den 30. januar 2018 af Dominique Bilde til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 29. november 2017 i sag T-633/16, Bilde mod Parlamentet

(Sag C-67/18 P)

(2018/C 161/17)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Dominique Bilde (ved advokat G. Sauveur)

De andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Den appellerede dom ændres som følger: |
| --- | --- |

—

Den appellerede dom ændres som følger:

| — | Annullation af afgørelsen fra Europa-Parlamentets generalsekretær af 23. juni 2016, meddelt den 6. juli 2016, hvori det blev præciseret, at »et beløb på 40 320 EUR er blevet betalt uretmæssigt til Dominique Bilde« og hvori det blev pålagt institutionens kompetente anvisningsberettigede og regnskabsansvarlige at inddrive dette beløb. |
| --- | --- |

—

Annullation af afgørelsen fra Europa-Parlamentets generalsekretær af 23. juni 2016, meddelt den 6. juli 2016, hvori det blev præciseret, at »et beløb på 40 320 EUR er blevet betalt uretmæssigt til Dominique Bilde« og hvori det blev pålagt institutionens kompetente anvisningsberettigede og regnskabsansvarlige at inddrive dette beløb.

| — | Annullation af debetnota nr. 2016-889, der er underskrevet af den samme generaldirektør for økonomi den 29. juni 2016, i dens helhed. |
| --- | --- |

—

Annullation af debetnota nr. 2016-889, der er underskrevet af den samme generaldirektør for økonomi den 29. juni 2016, i dens helhed.

| — | Appellanten tilkendes et beløb i erstatning for det ikke-økonomiske tab, som følger af de ugrundede anklager, der blev fremsat før der blev draget nogen konklusioner i forbindelse med undersøgelsen, af den skade, der er påført appellantens omdømme, og af den meget væsentlige skade, som den anfægtede afgørelse har påført hans private og politiske liv. |
| --- | --- |

—

Appellanten tilkendes et beløb i erstatning for det ikke-økonomiske tab, som følger af de ugrundede anklager, der blev fremsat før der blev draget nogen konklusioner i forbindelse med undersøgelsen, af den skade, der er påført appellantens omdømme, og af den meget væsentlige skade, som den anfægtede afgørelse har påført hans private og politiske liv.

| — | Appellanten tilkendes et beløb for udgifter afholdt i forbindelse med sagen. |
| --- | --- |

—

Appellanten tilkendes et beløb for udgifter afholdt i forbindelse med sagen.

| — | Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

| 1. | Det første anbringende er, at retsaktens ophavsmand er inkompetent.






  — | De økonomiske spørgsmål henhører under Europa-Parlamentets Præsidiums kompetence og ikke under generalsekretærens kompetence. |
| --- | --- | --- |

1.

Det første anbringende er, at retsaktens ophavsmand er inkompetent.

—

De økonomiske spørgsmål henhører under Europa-Parlamentets Præsidiums kompetence og ikke under generalsekretærens kompetence.

| — | Manglende uddelegering til generalsekretæren. |
| --- | --- |

—

Manglende uddelegering til generalsekretæren.

| — | Ulovlighedsindsigelse som følge af indgrebet i parlamentsmedlemmernes uafhængighed og i retten til en upartisk dom. |
| --- | --- |

—

Ulovlighedsindsigelse som følge af indgrebet i parlamentsmedlemmernes uafhængighed og i retten til en upartisk dom.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om »electa una via«.






  — | Parlamentets formand har indbragt sagen for OLAF og det franske retsvæsen. |
| --- | --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om »electa una via«.

—

Parlamentets formand har indbragt sagen for OLAF og det franske retsvæsen.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar.






  — | Parlamentets formands tilsidesættelse af uskyldsformodningen. |
| --- | --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar.

—

Parlamentets formands tilsidesættelse af uskyldsformodningen.

| — | Parlamentets administration er dommer og part. |
| --- | --- |

—

Parlamentets administration er dommer og part.

| — | Ændring af de klagepunkter, som Parlamentet har påberåbt sig under sagen. |
| --- | --- |

—

Ændring af de klagepunkter, som Parlamentet har påberåbt sig under sagen.

| — | Generalsekretærens afslag på at afhøre appellanten. |
| --- | --- |

—

Generalsekretærens afslag på at afhøre appellanten.

| 4. | Fjerde anbringende om omlægning af bevisbyrden.






  — | Parlamentet pålagde appellanten at bevise, at han ikke havde begået nogen fejl, selv om det ikke rådede over nogen elementer, som for alvor gjorde det muligt at påstå, at der forelå en fejl. |
| --- | --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om omlægning af bevisbyrden.

—

Parlamentet pålagde appellanten at bevise, at han ikke havde begået nogen fejl, selv om det ikke rådede over nogen elementer, som for alvor gjorde det muligt at påstå, at der forelå en fejl.

| 5. | Femte anbringende om utilstrækkelig begrundelse.






  — | Den eneste påberåbte grund er offentliggørelsen af et organigram, selv om sidstnævnte ikke beviser noget. |
| --- | --- | --- |

5.

Femte anbringende om utilstrækkelig begrundelse.

—

Den eneste påberåbte grund er offentliggørelsen af et organigram, selv om sidstnævnte ikke beviser noget.

| 6. | Sjette anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning






  — | Ingen regler fastsætter listen over de akter, som skal tilsendes, og appellanten er derfor underlagt Parlamentets vilkårlighed. |
| --- | --- | --- |

6.

Sjette anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

—

Ingen regler fastsætter listen over de akter, som skal tilsendes, og appellanten er derfor underlagt Parlamentets vilkårlighed.

| 7. | Syvende anbringende om tilsidesættelse af parlamentariske assistenters borgerlige rettigheder.






  — | Parlamentet forbyder assistenterne at være politisk aktive. |
| --- | --- | --- |

7.

Syvende anbringende om tilsidesættelse af parlamentariske assistenters borgerlige rettigheder.

—

Parlamentet forbyder assistenterne at være politisk aktive.

| 8. | Ottende anbringende om forskelsbehandling, »Fumus persecutionis« og magtfordrejning.






  — | Appellanten har været udsat for denne procedure på grund af den politiske fjendtlighed, som er udvist af Europa-Parlamentets formand. |
| --- | --- | --- |

8.

Ottende anbringende om forskelsbehandling, »Fumus persecutionis« og magtfordrejning.

—

Appellanten har været udsat for denne procedure på grund af den politiske fjendtlighed, som er udvist af Europa-Parlamentets formand.

| 9. | Niende anbringende om krænkelse af parlamentsmedlemmernes uafhængighed.






  — | Arbejdet som parlamentarisk assistent indskrænker sig ikke til lovgivningsarbejde. |
| --- | --- | --- |

9.

Niende anbringende om krænkelse af parlamentsmedlemmernes uafhængighed.

—

Arbejdet som parlamentarisk assistent indskrænker sig ikke til lovgivningsarbejde.

| 10. | Tiende anbringende om manglende faktiske omstændigheder.






  — | Parlamentet indskrænkede sig til at svare, at de akter, der blev fremsendt af appellanten, ikke beviste noget, selv om disse dokumenter beviste assistentens arbejde. |
| --- | --- | --- |

10.

Tiende anbringende om manglende faktiske omstændigheder.

—

Parlamentet indskrænkede sig til at svare, at de akter, der blev fremsendt af appellanten, ikke beviste noget, selv om disse dokumenter beviste assistentens arbejde.

| — | Parlamentet er ikke i stand til at bevise sine påstande. |
| --- | --- |

—

Parlamentet er ikke i stand til at bevise sine påstande.

| 11. | Ellevte anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.






  — | Organigrammet (udgangspunktet for de procedurer, der blev iværksat af Parlamentets formand) blev offentliggjort i februar 2015, men tilbagesøgningen af fejlagtigt udbetalte beløb går tilbage til oktober 2014. |
| --- | --- | --- |

11.

Ellevte anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.

—

Organigrammet (udgangspunktet for de procedurer, der blev iværksat af Parlamentets formand) blev offentliggjort i februar 2015, men tilbagesøgningen af fejlagtigt udbetalte beløb går tilbage til oktober 2014.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/16 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/16

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 2. februar 2018 — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod A m.fl.

(Sag C-70/18)

(2018/C 161/18)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Appellant: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Indstævnte: A, B og P

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | a. | Skal artikel 7 i afgørelse nr. 2/76 (1) henholdsvis artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 1 fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national ordning om almindelig behandling og opbevaring af biometriske data om tredjelandsstatsborgere, herunder tyrkiske statsborgere, i et register som omhandlet i artikel 2, litra a) og b), i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 1995, L 281), idet denne nationale ordning ikke går videre end nødvendigt for at gennemføre det med ordningen tilstræbte lovlige formål om at forhindre og bekæmpe identitets- og dokumentsvig? |
| --- | --- | --- |

1)

a.

Skal artikel 7 i afgørelse nr. 2/76 (1) henholdsvis artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 1 fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national ordning om almindelig behandling og opbevaring af biometriske data om tredjelandsstatsborgere, herunder tyrkiske statsborgere, i et register som omhandlet i artikel 2, litra a) og b), i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 1995, L 281), idet denne nationale ordning ikke går videre end nødvendigt for at gennemføre det med ordningen tilstræbte lovlige formål om at forhindre og bekæmpe identitets- og dokumentsvig?

| b. | Har det herved nogen betydning, at varigheden af opbevaringen af de biometriske data er knyttet til varigheden af tredjelandsstatsborgeres lovlige og/eller ulovlige ophold, herunder tyrkiske statsborgeres lovlige og/eller ulovlige ophold? |
| --- | --- |

b.

Har det herved nogen betydning, at varigheden af opbevaringen af de biometriske data er knyttet til varigheden af tredjelandsstatsborgeres lovlige og/eller ulovlige ophold, herunder tyrkiske statsborgeres lovlige og/eller ulovlige ophold?

| 2) | Skal artikel 7 i afgørelse nr. 2/76 henholdsvis artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 fortolkes således, at en national ordning ikke udgør en begrænsning som omhandlet i disse bestemmelser, hvis virkningen af den nationale ordning for adgangen til beskæftigelse i disse bestemmelsers forstand er for usikker eller for indirekte til, at det kan antages, at denne adgang hindres? |
| --- | --- |

2)

Skal artikel 7 i afgørelse nr. 2/76 henholdsvis artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 fortolkes således, at en national ordning ikke udgør en begrænsning som omhandlet i disse bestemmelser, hvis virkningen af den nationale ordning for adgangen til beskæftigelse i disse bestemmelsers forstand er for usikker eller for indirekte til, at det kan antages, at denne adgang hindres?

| 3) | a. | Såfremt spørgsmål 2 besvares således, at en national ordning, hvorefter biometriske data vedrørende tredjelandsstatsborgere, herunder tyrkiske statsborgere, i et register kan stilles til rådighed for tredjemand med henblik på at forhindre, efterforske og undersøge lovovertrædelser — af terror- eller ikke terrormæssig karakter — er en ny begrænsning, skal artikel 52, stk. 1, sammenholdt med artikel 7 og artikel 8, i Den Europiske Unions charter om grundlæggende rettigheder da fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en sådan national ordning? |
| --- | --- | --- |

3)

a.

Såfremt spørgsmål 2 besvares således, at en national ordning, hvorefter biometriske data vedrørende tredjelandsstatsborgere, herunder tyrkiske statsborgere, i et register kan stilles til rådighed for tredjemand med henblik på at forhindre, efterforske og undersøge lovovertrædelser — af terror- eller ikke terrormæssig karakter — er en ny begrænsning, skal artikel 52, stk. 1, sammenholdt med artikel 7 og artikel 8, i Den Europiske Unions charter om grundlæggende rettigheder da fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en sådan national ordning?

| b. | Har det herved nogen betydning, at denne statsborger, da han anholdes på mistanke om en lovovertrædelse, har opholdsdokumentet med sine biometriske data på sig? |
| --- | --- |

b.

Har det herved nogen betydning, at denne statsborger, da han anholdes på mistanke om en lovovertrædelse, har opholdsdokumentet med sine biometriske data på sig?

---

(1)  Afgørelser fra Associeringsrådet, der blev oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/17 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/17

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona (Spanien) den 5. februar 2018 — Daniel Ustariz Aróstegui mod Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

(Sag C-72/18)

(2018/C 161/19)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Daniel Ustariz Aróstegui

Sagsøgt: Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

Præjudicielt spørgsmål

| 1.- | Skal § 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, som er godkendt ved Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 (1), fortolkes således, at den er til hinder for en regional retsforskrift som den i hovedsagen omhandlede, der udtrykkeligt udelukker tildeling og udbetaling af et bestemt løntillæg til personale ansat af Navarras offentlige forvaltning, som henhører under kategorien »kontraktansat på forvaltningsretligt grundlag« (med tidsbegrænset ansættelse), fordi nævnte tillæg udgør et vederlag i forbindelse med forfremmelse og udvikling inden for et karriereforløb, der specifikt er forbeholdt personale, som henhører under kategorien »offentlig tjenestemand« (med tidsubegrænset ansættelse)? |
| --- | --- |

1.-

Skal § 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, som er godkendt ved Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 (1), fortolkes således, at den er til hinder for en regional retsforskrift som den i hovedsagen omhandlede, der udtrykkeligt udelukker tildeling og udbetaling af et bestemt løntillæg til personale ansat af Navarras offentlige forvaltning, som henhører under kategorien »kontraktansat på forvaltningsretligt grundlag« (med tidsbegrænset ansættelse), fordi nævnte tillæg udgør et vederlag i forbindelse med forfremmelse og udvikling inden for et karriereforløb, der specifikt er forbeholdt personale, som henhører under kategorien »offentlig tjenestemand« (med tidsubegrænset ansættelse)?

---

(1)  Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/17 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/17

---

Appel iværksat den 6. februar 2018 af Sophie Montel til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 29. november 2017 i sag T-634/16, Montel mod Parlamentet

(Sag C-84/18 P)

(2018/C 161/20)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Sophie Montel (ved advokat G. Sauveur)

De andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Den anfægtede dom ændres som følger: |
| --- | --- |

—

Den anfægtede dom ændres som følger:

| — | Annullation af afgørelsen fra Europa-Parlamentets generalsekretær af 24. juni 2016, meddelt den 6. juli 2016, hvori det blev præciseret, at »et beløb på 77 276,42 EUR er blevet betalt uretmæssigt til Sophie Montel« og hvori det blev pålagt institutionens kompetente anvisningsberettigede og regnskabsansvarlige at inddrive dette beløb. |
| --- | --- |

—

Annullation af afgørelsen fra Europa-Parlamentets generalsekretær af 24. juni 2016, meddelt den 6. juli 2016, hvori det blev præciseret, at »et beløb på 77 276,42 EUR er blevet betalt uretmæssigt til Sophie Montel« og hvori det blev pålagt institutionens kompetente anvisningsberettigede og regnskabsansvarlige at inddrive dette beløb.

| — | Annullation af debetnota nr. 2016-897, der er underskrevet af den samme generaldirektør for økonomi den 4. juli 2016, i dens helhed. |
| --- | --- |

—

Annullation af debetnota nr. 2016-897, der er underskrevet af den samme generaldirektør for økonomi den 4. juli 2016, i dens helhed.

| — | Appellanten tilkendes et beløb i erstatning for det ikke-økonomiske tab, som følger af de ugrundede anklager, der blev fremsat før der blev draget nogen konklusioner i forbindelse med undersøgelsen, af den skade, der er påført appellantens omdømme, og af den meget væsentlige skade, som den anfægtede afgørelse har påført hendes private og politiske liv. |
| --- | --- |

—

Appellanten tilkendes et beløb i erstatning for det ikke-økonomiske tab, som følger af de ugrundede anklager, der blev fremsat før der blev draget nogen konklusioner i forbindelse med undersøgelsen, af den skade, der er påført appellantens omdømme, og af den meget væsentlige skade, som den anfægtede afgørelse har påført hendes private og politiske liv.

| — | Appellanten tilkendes et beløb for udgifter afholdt i forbindelse med sagen. |
| --- | --- |

—

Appellanten tilkendes et beløb for udgifter afholdt i forbindelse med sagen.

| — | Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

| 1. | Det første anbringende er, at retsaktens ophavsmand er inkompetent.






  — | De økonomiske spørgsmål henhører under Europa-Parlamentets Præsidiums kompetence og ikke under generalsekretærens kompetence. |
| --- | --- | --- |

1.

Det første anbringende er, at retsaktens ophavsmand er inkompetent.

—

De økonomiske spørgsmål henhører under Europa-Parlamentets Præsidiums kompetence og ikke under generalsekretærens kompetence.

| — | Manglende uddelegering til generalsekretæren. |
| --- | --- |

—

Manglende uddelegering til generalsekretæren.

| — | Ulovlighedsindsigelse som følge af indgrebet i parlamentsmedlemmernes uafhængighed og i retten til en upartisk dom. |
| --- | --- |

—

Ulovlighedsindsigelse som følge af indgrebet i parlamentsmedlemmernes uafhængighed og i retten til en upartisk dom.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om »electa una via«.






  — | Parlamentets formand har indbragt sagen for OLAF og det franske retsvæsen. |
| --- | --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om »electa una via«.

—

Parlamentets formand har indbragt sagen for OLAF og det franske retsvæsen.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar.






  — | Parlamentets formands tilsidesættelse af uskyldsformodningen. |
| --- | --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar.

—

Parlamentets formands tilsidesættelse af uskyldsformodningen.

| — | Parlamentets administration er dommer og part. |
| --- | --- |

—

Parlamentets administration er dommer og part.

| — | Ændring af de klagepunkter, som Parlamentet har påberåbt sig under sagen. |
| --- | --- |

—

Ændring af de klagepunkter, som Parlamentet har påberåbt sig under sagen.

| — | Generalsekretærens afslag på at afhøre appellanten. |
| --- | --- |

—

Generalsekretærens afslag på at afhøre appellanten.

| 4. | Fjerde anbringende om omlægning af bevisbyrden.






  — | Parlamentet pålagde appellanten at bevise, at hun ikke havde begået nogen fejl, selv om det ikke rådede over nogen elementer, som for alvor gjorde det muligt at påstå, at der forelå en fejl. |
| --- | --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om omlægning af bevisbyrden.

—

Parlamentet pålagde appellanten at bevise, at hun ikke havde begået nogen fejl, selv om det ikke rådede over nogen elementer, som for alvor gjorde det muligt at påstå, at der forelå en fejl.

| 5. | Femte anbringende om utilstrækkelig begrundelse.






  — | Den eneste påberåbte grund er offentliggørelsen af et organigram, selv om sidstnævnte ikke beviser noget. |
| --- | --- | --- |

5.

Femte anbringende om utilstrækkelig begrundelse.

—

Den eneste påberåbte grund er offentliggørelsen af et organigram, selv om sidstnævnte ikke beviser noget.

| 6. | Sjette anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning






  — | Ingen regler fastsætter listen over de akter, som skal tilsendes, og appellanten er derfor underlagt Parlamentets vilkårlighed. |
| --- | --- | --- |

6.

Sjette anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

—

Ingen regler fastsætter listen over de akter, som skal tilsendes, og appellanten er derfor underlagt Parlamentets vilkårlighed.

| 7. | Syvende anbringende om tilsidesættelse af parlamentariske assistenters borgerlige rettigheder.






  — | Parlamentet forbyder assistenterne at være politisk aktive. |
| --- | --- | --- |

7.

Syvende anbringende om tilsidesættelse af parlamentariske assistenters borgerlige rettigheder.

—

Parlamentet forbyder assistenterne at være politisk aktive.

| 8. | Ottende anbringende om forskelsbehandling, »Fumus persecutionis« og magtfordrejning.






  — | Appellanten har været udsat for denne procedure på grund af den politiske fjendtlighed, som er udvist af Europa-Parlamentets formand. |
| --- | --- | --- |

8.

Ottende anbringende om forskelsbehandling, »Fumus persecutionis« og magtfordrejning.

—

Appellanten har været udsat for denne procedure på grund af den politiske fjendtlighed, som er udvist af Europa-Parlamentets formand.

| 9. | Niende anbringende om krænkelse af parlamentsmedlemmernes uafhængighed.






  — | Arbejdet som parlamentarisk assistent indskrænker sig ikke til lovgivningsarbejde. |
| --- | --- | --- |

9.

Niende anbringende om krænkelse af parlamentsmedlemmernes uafhængighed.

—

Arbejdet som parlamentarisk assistent indskrænker sig ikke til lovgivningsarbejde.

| 10. | Tiende anbringende om manglende faktiske omstændigheder.






  — | Parlamentet indskrænkede sig til at svare, at de akter, der blev fremsendt af appellanten, ikke beviste noget, selv om disse dokumenter beviste assistentens arbejde. |
| --- | --- | --- |

10.

Tiende anbringende om manglende faktiske omstændigheder.

—

Parlamentet indskrænkede sig til at svare, at de akter, der blev fremsendt af appellanten, ikke beviste noget, selv om disse dokumenter beviste assistentens arbejde.

| — | Parlamentet er ikke i stand til at bevise sine påstande. |
| --- | --- |

—

Parlamentet er ikke i stand til at bevise sine påstande.

| 11. | Ellevte anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.






  — | Organigrammet (udgangspunktet for de procedurer, der blev iværksat af Parlamentets formand) blev offentliggjort i februar 2015, men tilbagesøgningen af fejlagtigt udbetalte beløb går tilbage til august 2014. |
| --- | --- | --- |

11.

Ellevte anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.

—

Organigrammet (udgangspunktet for de procedurer, der blev iværksat af Parlamentets formand) blev offentliggjort i februar 2015, men tilbagesøgningen af fejlagtigt udbetalte beløb går tilbage til august 2014.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/19 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/19

---

Sag anlagt den 7. februar 2018 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-86/18)

(2018/C 161/21)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Ondrůšek, F. Thiran og G. von Rintelen, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26. februar 2014 om tildeling af koncessionskontrakter (EUT L 94, s. 1), idet det ikke senest den 18. april 2016 har sat de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, i kraft, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26. februar 2014 om tildeling af koncessionskontrakter (EUT L 94, s. 1), idet det ikke senest den 18. april 2016 har sat de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, i kraft, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.

| — | Storhertugdømmet Luxembourg pålægges i overensstemmelse med artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 12 920 EUR pr. dag at regne fra datoen for afsigelsen af den dom, hvori det fastslås, at forpligtelsen til at meddele gennemførelsesforanstaltningerne til direktiv 2014/23/EU er tilsidesat. |
| --- | --- |

—

Storhertugdømmet Luxembourg pålægges i overensstemmelse med artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 12 920 EUR pr. dag at regne fra datoen for afsigelsen af den dom, hvori det fastslås, at forpligtelsen til at meddele gennemførelsesforanstaltningerne til direktiv 2014/23/EU er tilsidesat.

| — | Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

| 1. | Medlemsstaterne var i henhold til artikel 51, stk. 1, i direktiv 2014/23/EU forpligtet til at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 18. april 2016. Idet Luxembourg ikke har meddelt gennemførelsesforanstaltninger til direktivet, har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen. |
| --- | --- |

1.

Medlemsstaterne var i henhold til artikel 51, stk. 1, i direktiv 2014/23/EU forpligtet til at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 18. april 2016. Idet Luxembourg ikke har meddelt gennemførelsesforanstaltninger til direktivet, har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen.

| 2. | Kommissionen har i stævningen foreslået, at Luxembourg pålægges en dagbøde på 12 920 EUR. Tvangsbødens størrelse er beregnet under hensyntagen til overtrædelsens varighed og grovhed og den afskrækkende virkning på grundlag af denne medlemsstats betalingsevne. |
| --- | --- |

2.

Kommissionen har i stævningen foreslået, at Luxembourg pålægges en dagbøde på 12 920 EUR. Tvangsbødens størrelse er beregnet under hensyntagen til overtrædelsens varighed og grovhed og den afskrækkende virkning på grundlag af denne medlemsstats betalingsevne.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/20 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/20

---

Sag anlagt den 7. februar 2018 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-87/18)

(2018/C 161/22)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Ondrůšek, F. Thiran og G. von Rintelen, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 90, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65), idet det ikke senest den 18. april 2016 har sat de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, i kraft, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 90, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65), idet det ikke senest den 18. april 2016 har sat de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, i kraft, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.

| — | Storhertugdømmet Luxembourg pålægges i overensstemmelse med artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 11 628 EUR pr. dag at regne fra datoen for afsigelsen af den dom, hvori det fastslås, at forpligtelsen til at meddele gennemførelsesforanstaltningerne til direktiv 2014/24/EU er tilsidesat. |
| --- | --- |

—

Storhertugdømmet Luxembourg pålægges i overensstemmelse med artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 11 628 EUR pr. dag at regne fra datoen for afsigelsen af den dom, hvori det fastslås, at forpligtelsen til at meddele gennemførelsesforanstaltningerne til direktiv 2014/24/EU er tilsidesat.

| — | Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

| 1. | Medlemsstaterne var i henhold til artikel 90, stk. 1, i direktiv 2015/24/EU forpligtet til at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 18. april 2016. Idet Luxembourg ikke har meddelt gennemførelsesforanstaltninger til direktivet, har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen. |
| --- | --- |

1.

Medlemsstaterne var i henhold til artikel 90, stk. 1, i direktiv 2015/24/EU forpligtet til at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 18. april 2016. Idet Luxembourg ikke har meddelt gennemførelsesforanstaltninger til direktivet, har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen.

| 2. | Kommissionen har i stævningen foreslået, at Luxembourg pålægges en dagbøde på 11 628 EUR. Tvangsbødens størrelse er beregnet under hensyntagen til overtrædelsens varighed og grovhed og den afskrækkende virkning på grundlag af denne medlemsstats betalingsevne. |
| --- | --- |

2.

Kommissionen har i stævningen foreslået, at Luxembourg pålægges en dagbøde på 11 628 EUR. Tvangsbødens størrelse er beregnet under hensyntagen til overtrædelsens varighed og grovhed og den afskrækkende virkning på grundlag af denne medlemsstats betalingsevne.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/20 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/20

---

Sag anlagt den 7. februar 2018 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-88/18)

(2018/C 161/23)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Ondrůšek, F. Thiran og G. von Rintelen, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 106, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/25/EU af 26. februar 2014 om fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester og om ophævelse af direktiv 2004/17/EF (EUT L 94, s. 243), idet det ikke senest den 18. april 2016 har sat de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, i kraft, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 106, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/25/EU af 26. februar 2014 om fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester og om ophævelse af direktiv 2004/17/EF (EUT L 94, s. 243), idet det ikke senest den 18. april 2016 har sat de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, i kraft, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.

| — | Storhertugdømmet Luxembourg pålægges i overensstemmelse med artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 11 628 EUR pr. dag at regne fra datoen for afsigelsen af den dom, hvori det fastslås, at forpligtelsen til at meddele gennemførelsesforanstaltningerne til direktiv 2014/25/EU er tilsidesat. |
| --- | --- |

—

Storhertugdømmet Luxembourg pålægges i overensstemmelse med artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 11 628 EUR pr. dag at regne fra datoen for afsigelsen af den dom, hvori det fastslås, at forpligtelsen til at meddele gennemførelsesforanstaltningerne til direktiv 2014/25/EU er tilsidesat.

| — | Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

| 1. | Medlemsstaterne var i henhold til artikel 106, stk. 1, i direktiv 2015/23/EU forpligtet til at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 18. april 2016. Idet Luxembourg ikke har meddelt gennemførelsesforanstaltninger til direktivet, har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen. |
| --- | --- |

1.

Medlemsstaterne var i henhold til artikel 106, stk. 1, i direktiv 2015/23/EU forpligtet til at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 18. april 2016. Idet Luxembourg ikke har meddelt gennemførelsesforanstaltninger til direktivet, har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen.

| 2. | Kommissionen har i stævningen foreslået, at Luxembourg pålægges en dagbøde på 11 628 EUR. Tvangsbødens størrelse er beregnet under hensyntagen til overtrædelsens varighed og grovhed og den afskrækkende virkning på grundlag af denne medlemsstats betalingsevne. |
| --- | --- |

2.

Kommissionen har i stævningen foreslået, at Luxembourg pålægges en dagbøde på 11 628 EUR. Tvangsbødens størrelse er beregnet under hensyntagen til overtrædelsens varighed og grovhed og den afskrækkende virkning på grundlag af denne medlemsstats betalingsevne.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/21 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/21

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 9. februar 2018 — Sociale Verzekeringsbank mod F. van den Berg og H.D. Giessen

(Sag C-95/18)

(2018/C 161/24)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sociale Verzekeringsbank

Sagsøgte: F. van den Berg og H.D. Giessen

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | a. | Skal artikel 45 TEUF og 48 TEUF fortolkes således, at disse bestemmelser i tilfælde som de foreliggende er til hinder for en national bestemmelse som AOW’s artikel 6a, litra b)? (1) Denne bestemmelse medfører, at en i Nederlandene hjemmehørende person ikke er forsikret efter de almindelige forsikringsordninger i bopælsstaten, såfremt denne hjemmehørende person er beskæftiget i en anden medlemsstat og i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71 (2) er omfattet af beskæftigelsesstatens lovgivning om social sikring. De foreliggende tilfælde er kendetegnet ved, at de pågældende på grund af beskæftigelsesstatens lovgivning ikke er berettiget til alderspension på grund af det begrænsede omfang af deres beskæftigelse dér. |
| --- | --- | --- |

1)

a.

Skal artikel 45 TEUF og 48 TEUF fortolkes således, at disse bestemmelser i tilfælde som de foreliggende er til hinder for en national bestemmelse som AOW’s artikel 6a, litra b)? (1) Denne bestemmelse medfører, at en i Nederlandene hjemmehørende person ikke er forsikret efter de almindelige forsikringsordninger i bopælsstaten, såfremt denne hjemmehørende person er beskæftiget i en anden medlemsstat og i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71 (2) er omfattet af beskæftigelsesstatens lovgivning om social sikring. De foreliggende tilfælde er kendetegnet ved, at de pågældende på grund af beskæftigelsesstatens lovgivning ikke er berettiget til alderspension på grund af det begrænsede omfang af deres beskæftigelse dér.

| b. | Har det for besvarelsen af spørgsmål 1a betydning, at en person, der er hjemmehørende i en i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71 ikke-kompetent bopælsstat, ikke skal betale bidrag til de almindelige forsikringsordninger i denne bopælsstat? I de perioder, hvor den hjemmehørende har beskæftigelse i en anden medlemsstat, er han nemlig i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71 udelukkende omfattet af beskæftigelsesstatens sociale sikringsordning, og heller ikke efter den nationale nederlandske lovgivning er der i et sådant tilfælde bidragspligt? |
| --- | --- |

b.

Har det for besvarelsen af spørgsmål 1a betydning, at en person, der er hjemmehørende i en i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71 ikke-kompetent bopælsstat, ikke skal betale bidrag til de almindelige forsikringsordninger i denne bopælsstat? I de perioder, hvor den hjemmehørende har beskæftigelse i en anden medlemsstat, er han nemlig i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71 udelukkende omfattet af beskæftigelsesstatens sociale sikringsordning, og heller ikke efter den nationale nederlandske lovgivning er der i et sådant tilfælde bidragspligt?

| 2) | Har det for besvarelsen af spørgsmål 1 betydning, at de pågældende havde mulighed for at tegne en frivillig forsikring efter AOW, eller at de kunne anmode Svb om for deres vedkommende at indgå en aftale som omhandlet i artikel 17 i forordning nr. 1408/71? |
| --- | --- |

2)

Har det for besvarelsen af spørgsmål 1 betydning, at de pågældende havde mulighed for at tegne en frivillig forsikring efter AOW, eller at de kunne anmode Svb om for deres vedkommende at indgå en aftale som omhandlet i artikel 17 i forordning nr. 1408/71?

| 3) | Er artikel 13 i forordning nr. 1408/71 til hinder for, at der for en person som Giesens ægtefælle, der før den 1. januar 1989 alene bedømt ud fra den nationale lovgivning i bopælsstaten Nederlandene var forsikret efter AOW, på basis af denne forsikring optjenes ret til aldersydelser, for så vidt det drejer sig om perioder, hvor hun i henhold til denne forordningsbestemmelse på grund af beskæftigelse i en anden medlemsstat var omfattet af lovgivningen i denne beskæftigelsesstat? Eller må retten til ydelser i henhold til AOW betragtes som en ret, som efter den nationale lovgivning ikke afhænger af betingelser vedrørende lønnet beskæftigelse eller med hensyn til forsikring som omhandlet i Bosmann-dommen (3), således at ræsonnementet i denne dom kan anvendes i hendes tilfælde? |
| --- | --- |

3)

Er artikel 13 i forordning nr. 1408/71 til hinder for, at der for en person som Giesens ægtefælle, der før den 1. januar 1989 alene bedømt ud fra den nationale lovgivning i bopælsstaten Nederlandene var forsikret efter AOW, på basis af denne forsikring optjenes ret til aldersydelser, for så vidt det drejer sig om perioder, hvor hun i henhold til denne forordningsbestemmelse på grund af beskæftigelse i en anden medlemsstat var omfattet af lovgivningen i denne beskæftigelsesstat? Eller må retten til ydelser i henhold til AOW betragtes som en ret, som efter den nationale lovgivning ikke afhænger af betingelser vedrørende lønnet beskæftigelse eller med hensyn til forsikring som omhandlet i Bosmann-dommen (3), således at ræsonnementet i denne dom kan anvendes i hendes tilfælde?

---

(1)  Algemene Ouderdomswet (lov om almindelig alderdomsforsikring).

(2)  Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971, L 149, s. 2).

(3)  EU:C:2008:290.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/22 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/22

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 9. februar 2018 — Sociale Verzekeringsbank (Svb) mod C.E. Franzen

(Sag C-96/18)

(2018/C 161/25)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sociale Verzekeringsbank (Svb)

Sagsøgt: C.E. Franzen

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 45 TEUF og 48 TEUF fortolkes således, at disse bestemmelser i et tilfælde som de foreliggende er til hinder for en national bestemmelse som AKW’s artikel 6a, litra b) (1)? Denne bestemmelse medfører, at en i Nederlandene hjemmehørende person ikke er forsikret efter de almindelige forsikringsordninger i bopælsstaten, såfremt denne hjemmehørende person er beskæftiget i en anden medlemsstat og i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71 (2) er omfattet af beskæftigelsesstatens lovgivning om social sikring. Det foreliggende tilfælde er kendetegnet ved, at den pågældende på grund af beskæftigelsesstatens lovgivning ikke er berettiget til børnetilskud på grund af det begrænsede omfang af hendes beskæftigelse dér. |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 45 TEUF og 48 TEUF fortolkes således, at disse bestemmelser i et tilfælde som de foreliggende er til hinder for en national bestemmelse som AKW’s artikel 6a, litra b) (1)? Denne bestemmelse medfører, at en i Nederlandene hjemmehørende person ikke er forsikret efter de almindelige forsikringsordninger i bopælsstaten, såfremt denne hjemmehørende person er beskæftiget i en anden medlemsstat og i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71 (2) er omfattet af beskæftigelsesstatens lovgivning om social sikring. Det foreliggende tilfælde er kendetegnet ved, at den pågældende på grund af beskæftigelsesstatens lovgivning ikke er berettiget til børnetilskud på grund af det begrænsede omfang af hendes beskæftigelse dér.

| 2) | Har det for besvarelsen af det foregående spørgsmål betydning, at den pågældende havde mulighed for at anmode Svb om for hendes vedkommende at indgå en aftale som omhandlet i artikel 17 i forordning nr. 1408/71? |
| --- | --- |

2)

Har det for besvarelsen af det foregående spørgsmål betydning, at den pågældende havde mulighed for at anmode Svb om for hendes vedkommende at indgå en aftale som omhandlet i artikel 17 i forordning nr. 1408/71?

---

(1)  Almindelig lov om børnetilskud

(2)  Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/23 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/23

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 12. februar 2018 — Línea Directa Aseguradora S.A. mod Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

(Sag C-100/18)

(2018/C 161/26)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Línea Directa Aseguradora S.A.

Sagsøgt: Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er artikel 3 i direktiv 2009/103/EF (1) til hinder for en fortolkning, hvorefter den lovpligtige forsikrings dækning omfatter skader forårsaget af en brand i et køretøj, der holder stille, når branden udspringer af mekanismer, der er nødvendige for at udføre køretøjets funktion som transportmiddel? |
| --- | --- |

1)

Er artikel 3 i direktiv 2009/103/EF (1) til hinder for en fortolkning, hvorefter den lovpligtige forsikrings dækning omfatter skader forårsaget af en brand i et køretøj, der holder stille, når branden udspringer af mekanismer, der er nødvendige for at udføre køretøjets funktion som transportmiddel?

| 2) | Såfremt det foregående spørgsmål besvares benægtende, er artikel 3 i direktiv 2009/103/EF da til hinder for en fortolkning, hvorefter den lovpligtige forsikrings dækning omfatter skader forårsaget af en brand i et køretøj, når branden ikke kan knyttes til en forudgående bevægelse, således at det ikke kan konstateres, at den er forbundet med kørsel? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det foregående spørgsmål besvares benægtende, er artikel 3 i direktiv 2009/103/EF da til hinder for en fortolkning, hvorefter den lovpligtige forsikrings dækning omfatter skader forårsaget af en brand i et køretøj, når branden ikke kan knyttes til en forudgående bevægelse, således at det ikke kan konstateres, at den er forbundet med kørsel?

| 3) | Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende, er artikel 3 i direktiv 2009/103/EF da til hinder for en fortolkning, hvorefter den lovpligtige forsikrings dækning omfatter skader forårsaget af en brand i et køretøj, når køretøjet er parkeret i en privat lukket garage? |
| --- | --- |

3)

Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende, er artikel 3 i direktiv 2009/103/EF da til hinder for en fortolkning, hvorefter den lovpligtige forsikrings dækning omfatter skader forårsaget af en brand i et køretøj, når køretøjet er parkeret i en privat lukket garage?

---

(1)  EFT L 263, s. 11

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/23 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/23

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Spanien) den 13. februar 2018 — Domingo Sánchez Ruiz mod Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

(Sag C-103/18)

(2018/C 161/27)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Domingo Sánchez Ruiz

Sagsøgt: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Kan en situation som den, der beskrives i det foreliggende tilfælde (hvor den offentlige arbejdsgiver ikke overholder de ved lov fastsatte tidsmæssige begrænsninger, og derved tillader flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter, eller opretholder den midlertidige karakter ved at ændre ansættelsestypen fra hjælpepersonale til vikaransat eller afløser), anses for misbrug hidrørende fra flere på hinanden følgende ansættelser og dermed henføres under § 5 i rammeaftalen, der er vedhæftet som bilag til direktiv 1999/70/EF (1)? |
| --- | --- |

1)

Kan en situation som den, der beskrives i det foreliggende tilfælde (hvor den offentlige arbejdsgiver ikke overholder de ved lov fastsatte tidsmæssige begrænsninger, og derved tillader flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter, eller opretholder den midlertidige karakter ved at ændre ansættelsestypen fra hjælpepersonale til vikaransat eller afløser), anses for misbrug hidrørende fra flere på hinanden følgende ansættelser og dermed henføres under § 5 i rammeaftalen, der er vedhæftet som bilag til direktiv 1999/70/EF (1)?

| 2) | Skal bestemmelserne i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som fremgår af bilaget til direktiv 1999/70/EF, sammenholdt med effektivitetsprincippet, fortolkes således, at de er til hinder for nationale processuelle regler, hvorefter det er et ufravigeligt krav, at en arbejdstager i tidsbegrænset ansættelse aktivt anfægter eller klager over samtlige på hinanden følgende ansættelser og ophør for at kunne være omfattet af direktivet og for at kunne gøre de rettigheder gældende, som den pågældende tildeles i henhold til EU’s retsorden? |
| --- | --- |

2)

Skal bestemmelserne i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som fremgår af bilaget til direktiv 1999/70/EF, sammenholdt med effektivitetsprincippet, fortolkes således, at de er til hinder for nationale processuelle regler, hvorefter det er et ufravigeligt krav, at en arbejdstager i tidsbegrænset ansættelse aktivt anfægter eller klager over samtlige på hinanden følgende ansættelser og ophør for at kunne være omfattet af direktivet og for at kunne gøre de rettigheder gældende, som den pågældende tildeles i henhold til EU’s retsorden?

| 3) | Henset til, at behovet for at besætte ledige stillinger og dække sygefravær og ferieperioder (...) i den offentlige sektor i forbindelse med udførelsen af væsentlige tjenester grundlæggende er »permanent«, og at det dermed er nødvendigt at fastlægge begrebet »objektive omstændigheder« som begrundelse for den tidsbegrænsede ansættelse:






  a) | er det da i strid med direktiv 1999/70/EF [§ 5, stk. 1, litra a)] og derfor ikke begrundet i objektive omstændigheder, når en midlertidigt ansat uden afbrydelse ansættes ved flere på hinanden følgende vikarkontrakter og arbejder alle eller næsten alle årets dage på grundlag af flere på hinanden følgende kontrakter/tilkaldelser, som helt fast strækker sig over flere år, om end altid under opfyldelse af begrundelsen for tilkaldelsen? |
| --- | --- | --- |

3)

Henset til, at behovet for at besætte ledige stillinger og dække sygefravær og ferieperioder (...) i den offentlige sektor i forbindelse med udførelsen af væsentlige tjenester grundlæggende er »permanent«, og at det dermed er nødvendigt at fastlægge begrebet »objektive omstændigheder« som begrundelse for den tidsbegrænsede ansættelse:

a)

er det da i strid med direktiv 1999/70/EF [§ 5, stk. 1, litra a)] og derfor ikke begrundet i objektive omstændigheder, når en midlertidigt ansat uden afbrydelse ansættes ved flere på hinanden følgende vikarkontrakter og arbejder alle eller næsten alle årets dage på grundlag af flere på hinanden følgende kontrakter/tilkaldelser, som helt fast strækker sig over flere år, om end altid under opfyldelse af begrundelsen for tilkaldelsen?

| b) | skal det da forstås således, at der findes et permanent og ikke et tidsbegrænset behov, som følgelig ikke kan henføres under de »objektive omstændigheder«, der fremgår af § 5, stk. 1, litra a), når der henses såvel til de beskrevne parametre, dvs. eksistensen af utallige ansættelser og tilkaldelser, der strækker sig over flere år, som til eksistensen af en strukturel svaghed, der kommer til udtryk ved den procentvise andel af vikaransættelser i den pågældende sektor [og/eller ved,] at disse behov altid og som hovedregel dækkes af midlertidigt ansatte, hvorved dette har udviklet sig til at udgøre et væsentligt element i udførelsen af de offentlige tjenester? |
| --- | --- |

b)

skal det da forstås således, at der findes et permanent og ikke et tidsbegrænset behov, som følgelig ikke kan henføres under de »objektive omstændigheder«, der fremgår af § 5, stk. 1, litra a), når der henses såvel til de beskrevne parametre, dvs. eksistensen af utallige ansættelser og tilkaldelser, der strækker sig over flere år, som til eksistensen af en strukturel svaghed, der kommer til udtryk ved den procentvise andel af vikaransættelser i den pågældende sektor [og/eller ved,] at disse behov altid og som hovedregel dækkes af midlertidigt ansatte, hvorved dette har udviklet sig til at udgøre et væsentligt element i udførelsen af de offentlige tjenester?

| c) | eller skal det forstås således, at det for at fastlægge den tilladte grænse for tidsbegrænsede ansættelser i det væsentlige alene er nødvendigt at henholde sig til ordlyden af den bestemmelse, der omhandler anvendelsen af disse midlertidige ansættelser, hvorefter disse kan foretages, når det findes nødvendigt eller uopsætteligt eller i forbindelse med gennemførelsen af midlertidige, konjunkturbestemte eller ekstraordinære programmer, og at ansættelsen kort sagt skal kunne henføres under disse særlige omstændigheder, for at den kan anses for at være begrundet i et objektivt forhold, idet der foreligger misbrug, når en sådan ansættelse ikke længere anvendes enkeltstående, tilfældigt eller lejlighedsvist? |
| --- | --- |

c)

eller skal det forstås således, at det for at fastlægge den tilladte grænse for tidsbegrænsede ansættelser i det væsentlige alene er nødvendigt at henholde sig til ordlyden af den bestemmelse, der omhandler anvendelsen af disse midlertidige ansættelser, hvorefter disse kan foretages, når det findes nødvendigt eller uopsætteligt eller i forbindelse med gennemførelsen af midlertidige, konjunkturbestemte eller ekstraordinære programmer, og at ansættelsen kort sagt skal kunne henføres under disse særlige omstændigheder, for at den kan anses for at være begrundet i et objektivt forhold, idet der foreligger misbrug, når en sådan ansættelse ikke længere anvendes enkeltstående, tilfældigt eller lejlighedsvist?

| 4) | Er det foreneligt med rammeaftalen i bilaget til direktiv 1999/70/EF, når det som objektiv begrundelse for flere på hinanden følgende ansættelser og fornyelser af vedtægtsmæssige it-medarbejdere i tidsbegrænset ansættelse angives, at det findes nødvendigt eller uopsætteligt, eller at det er i forbindelse med gennemførelsen af midlertidige, konjunkturbestemte eller ekstraordinære programmer, og når disse offentligt ansatte varigt og konstant udfører sådanne almindelige opgaver, som de vedtægtsmæssigt fastansatte normalt udfører, uden at den ansættende forvaltning hverken fastsætter øvre grænser for disse ansættelser eller opfylder de lovmæssige forpligtelser til at dække disse behov og besætte disse stillinger med fastansatte tjenestemænd, og uden at der er indført tilsvarende foranstaltninger til forebyggelse eller hindring af misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold, hvorfor de arbejdsydelser, som de vedtægtsmæssige it-medarbejdere i tidsbegrænset ansættelse præsterer periodevist, i det foreliggende tilfælde har kunnet pågå gennem 17 års uafbrudt tjeneste? |
| --- | --- |

4)

Er det foreneligt med rammeaftalen i bilaget til direktiv 1999/70/EF, når det som objektiv begrundelse for flere på hinanden følgende ansættelser og fornyelser af vedtægtsmæssige it-medarbejdere i tidsbegrænset ansættelse angives, at det findes nødvendigt eller uopsætteligt, eller at det er i forbindelse med gennemførelsen af midlertidige, konjunkturbestemte eller ekstraordinære programmer, og når disse offentligt ansatte varigt og konstant udfører sådanne almindelige opgaver, som de vedtægtsmæssigt fastansatte normalt udfører, uden at den ansættende forvaltning hverken fastsætter øvre grænser for disse ansættelser eller opfylder de lovmæssige forpligtelser til at dække disse behov og besætte disse stillinger med fastansatte tjenestemænd, og uden at der er indført tilsvarende foranstaltninger til forebyggelse eller hindring af misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold, hvorfor de arbejdsydelser, som de vedtægtsmæssige it-medarbejdere i tidsbegrænset ansættelse præsterer periodevist, i det foreliggende tilfælde har kunnet pågå gennem 17 års uafbrudt tjeneste?

| 5) | Er bestemmelserne i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse i bilaget til direktiv 1999/70/EF, og Domstolens fortolkning heraf, forenelige med Tribunal Supremos (øverste domstol) praksis, for så vidt som den fastsætter, uden at der tages hensyn til andre parametre, at der foreligger en objektiv begrundelse for en ansættelse ved henvisning til tidsbegrænsningen af ansættelsen, eller fastsætter, at det ikke er muligt at foretage en sammenligning med de fastansatte tjenestemænd, fordi der er tale om andre retlige ordninger og adgangssystemer, eller fordi de fastansatte tjenestemænd forbliver i deres respektive funktioner, mens vikaransatte ansættes tidsbegrænset? |
| --- | --- |

5)

Er bestemmelserne i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse i bilaget til direktiv 1999/70/EF, og Domstolens fortolkning heraf, forenelige med Tribunal Supremos (øverste domstol) praksis, for så vidt som den fastsætter, uden at der tages hensyn til andre parametre, at der foreligger en objektiv begrundelse for en ansættelse ved henvisning til tidsbegrænsningen af ansættelsen, eller fastsætter, at det ikke er muligt at foretage en sammenligning med de fastansatte tjenestemænd, fordi der er tale om andre retlige ordninger og adgangssystemer, eller fordi de fastansatte tjenestemænd forbliver i deres respektive funktioner, mens vikaransatte ansættes tidsbegrænset?

| 6) | Når den nationale ret har fastslået, at der foreligger et misbrug af flere på hinanden følgende ansættelser af den vedtægtsmæssigt, midlertidigt ansatte vikar hos SERMAS, idet denne ansættelse sigter mod at dække permanente og strukturelle behov for levering af ydelser fra de vedtægtsmæssigt fastansatte medarbejdere, og der ikke findes noget effektivt middel i den nationale retsorden til at sanktionere et sådant misbrug og til at eliminere konsekvenserne af tilsidesættelsen af den EU-retlige bestemmelse, skal § 5 i rammeaftalen i bilaget til direktiv 1999/70/EF da fortolkes således, at den forpligter den nationale ret til at træffe effektive og afskrækkende foranstaltninger, som sikrer rammeaftalens effektive virkning, og dermed til at sanktionere et sådant misbrug og eliminere konsekvenserne af tilsidesættelsen af den pågældende EU-retlige bestemmelse ved at undlade at anvende den nationale bestemmelse, som er til hinder herfor?
  Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, og som Den Europæiske Unions Domstol fastslog i præmis 41 i dom af 14. september 2016, forenede sager C-184/15 og C-197/15 (2):
  Vil det da være foreneligt med de mål, der forfølges med direktiv 1999/70/EF at ændre det tidsbegrænsede vedtægtsmæssige ansættelsesforhold som vikaransat/hjælpepersonale/afløser til et stabilt vedtægtsmæssigt ansættelsesforhold, eventuelt i form af en betegnelse som fastansat offentlig ansat eller tidsubegrænset offentlig ansat med den samme stabilitet i ansættelsen som de sammenlignelige vedtægtsmæssigt fastansatte medarbejdere, som middel til at forhindre eller sanktionere misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold og eliminere konsekvenserne af tilsidesættelsen af EU-retten? |
| --- | --- |

6)

Når den nationale ret har fastslået, at der foreligger et misbrug af flere på hinanden følgende ansættelser af den vedtægtsmæssigt, midlertidigt ansatte vikar hos SERMAS, idet denne ansættelse sigter mod at dække permanente og strukturelle behov for levering af ydelser fra de vedtægtsmæssigt fastansatte medarbejdere, og der ikke findes noget effektivt middel i den nationale retsorden til at sanktionere et sådant misbrug og til at eliminere konsekvenserne af tilsidesættelsen af den EU-retlige bestemmelse, skal § 5 i rammeaftalen i bilaget til direktiv 1999/70/EF da fortolkes således, at den forpligter den nationale ret til at træffe effektive og afskrækkende foranstaltninger, som sikrer rammeaftalens effektive virkning, og dermed til at sanktionere et sådant misbrug og eliminere konsekvenserne af tilsidesættelsen af den pågældende EU-retlige bestemmelse ved at undlade at anvende den nationale bestemmelse, som er til hinder herfor?

Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, og som Den Europæiske Unions Domstol fastslog i præmis 41 i dom af 14. september 2016, forenede sager C-184/15 og C-197/15 (2):

Vil det da være foreneligt med de mål, der forfølges med direktiv 1999/70/EF at ændre det tidsbegrænsede vedtægtsmæssige ansættelsesforhold som vikaransat/hjælpepersonale/afløser til et stabilt vedtægtsmæssigt ansættelsesforhold, eventuelt i form af en betegnelse som fastansat offentlig ansat eller tidsubegrænset offentlig ansat med den samme stabilitet i ansættelsen som de sammenlignelige vedtægtsmæssigt fastansatte medarbejdere, som middel til at forhindre eller sanktionere misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold og eliminere konsekvenserne af tilsidesættelsen af EU-retten?

| 7) | I tilfælde af misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold, kan ændringen af den vedtægtsmæssige tidsbegrænsede ansættelse som vikar til et tidsubegrænset eller fast ansættelsesforhold da fortolkes således, at den alene opfylder målsætningerne i direktiv 1999/70/EF og rammeaftalen, såfremt den vedtægtsmæssigt og tidsbegrænset ansatte, som har været berørt af misbruget, nyder samme og identiske ansættelsesvilkår som det vedtægtsmæssigt fastansatte personale (med hensyn til social sikring, forfremmelse, besættelse af ledige stillinger, faglig uddannelse, tjenestefrihed, orlov, bevillinger og tilladelser, passive rettigheder og ophør af ansættelsen, samt deltagelse i de opslåede prøver med henblik på besættelse af ledige stillinger og forfremmelser) i overensstemmelse med principperne om kontinuitet og uafsættelighed, og med alle de iboende rettigheder og forpligtelser, således at de er sikret lige vilkår i forhold til de vedtægtsmæssigt fastansatte it-medarbejdere? |
| --- | --- |

7)

I tilfælde af misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold, kan ændringen af den vedtægtsmæssige tidsbegrænsede ansættelse som vikar til et tidsubegrænset eller fast ansættelsesforhold da fortolkes således, at den alene opfylder målsætningerne i direktiv 1999/70/EF og rammeaftalen, såfremt den vedtægtsmæssigt og tidsbegrænset ansatte, som har været berørt af misbruget, nyder samme og identiske ansættelsesvilkår som det vedtægtsmæssigt fastansatte personale (med hensyn til social sikring, forfremmelse, besættelse af ledige stillinger, faglig uddannelse, tjenestefrihed, orlov, bevillinger og tilladelser, passive rettigheder og ophør af ansættelsen, samt deltagelse i de opslåede prøver med henblik på besættelse af ledige stillinger og forfremmelser) i overensstemmelse med principperne om kontinuitet og uafsættelighed, og med alle de iboende rettigheder og forpligtelser, således at de er sikret lige vilkår i forhold til de vedtægtsmæssigt fastansatte it-medarbejdere?

| 8) | Pålægger [EU]-retten en pligt til at efterprøve endelige domme/forvaltningsakter under de her beskrevne omstændigheder, når de fire betingelser, der er anført i dom Kühne & Heitz NV (C-453/00, af 13.1.2004) (3), er opfyldt, nemlig 1) at forvaltningen og domstolene efter spansk ret har kompetence til at efterprøve afgørelsen, om end med de anførte begrænsninger, som gør det yderst vanskeligt eller umuligt, 2) at de pågældende afgørelser er blevet endelige som følge af en dom afsagt af en national ret, der traf afgørelse som øverste eller eneste instans, 3) at den nævnte dom er baseret på en fortolkning af [EU]-retten, som ikke er i overensstemmelse med Domstolens praksis, og dommen er blevet afsagt, uden at Domstolen forud herfor var blevet forelagt et præjudicielt spørgsmål, og 4) at den berørte part straks efter at have fået kendskab til denne praksis har rettet henvendelse til forvaltningsorganet? |
| --- | --- |

8)

Pålægger [EU]-retten en pligt til at efterprøve endelige domme/forvaltningsakter under de her beskrevne omstændigheder, når de fire betingelser, der er anført i dom Kühne & Heitz NV (C-453/00, af 13.1.2004) (3), er opfyldt, nemlig 1) at forvaltningen og domstolene efter spansk ret har kompetence til at efterprøve afgørelsen, om end med de anførte begrænsninger, som gør det yderst vanskeligt eller umuligt, 2) at de pågældende afgørelser er blevet endelige som følge af en dom afsagt af en national ret, der traf afgørelse som øverste eller eneste instans, 3) at den nævnte dom er baseret på en fortolkning af [EU]-retten, som ikke er i overensstemmelse med Domstolens praksis, og dommen er blevet afsagt, uden at Domstolen forud herfor var blevet forelagt et præjudicielt spørgsmål, og 4) at den berørte part straks efter at have fået kendskab til denne praksis har rettet henvendelse til forvaltningsorganet?

| 9) | Kan og skal de nationale retter i deres egenskab af europæiske retter, som skal sikre EU-rettens fulde virkning i medlemsstaterne, pålægge medlemsstaternes administrative myndigheder inden for rammerne af deres respektive kompetencer at vedtage de bestemmelser, som er nødvendige for at ophæve de nationale retsforskrifter, som er uforenelige med EU-retten generelt og med direktiv 1999/70/EF og dettes rammeaftale i særdeleshed? |
| --- | --- |

9)

Kan og skal de nationale retter i deres egenskab af europæiske retter, som skal sikre EU-rettens fulde virkning i medlemsstaterne, pålægge medlemsstaternes administrative myndigheder inden for rammerne af deres respektive kompetencer at vedtage de bestemmelser, som er nødvendige for at ophæve de nationale retsforskrifter, som er uforenelige med EU-retten generelt og med direktiv 1999/70/EF og dettes rammeaftale i særdeleshed?

---

(1)  Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT 1999, L 175, s. 43).

(2)  Dom af 14.9.2016, Martínez Andrés y Castrejana López (forenede sager C-184/15 og C-197/15, EU:C:2016:680).

(3)  Dom af 13.1.2004, Kühne & Heitz (C-453/00, EU:C:2004:17).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/25 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/25

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) mod Administración General del Estado

(Sag C-105/18)

(2018/C 161/28)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

Sagsøgt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne? |
| --- | --- |

1)

Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne?

| 2) | Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet? |
| --- | --- |

2)

Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet?

| 3) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT 2000, L 327, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (EUT 2009, L 211, s. 55).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/26 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/26

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Energía de Galicia (Engasa) S.A. mod Administración General del Estado

(Sag C-106/18)

(2018/C 161/29)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Energía de Galicia (Engasa) S.A.

Sagsøgt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne? |
| --- | --- |

1)

Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne?

| 2) | Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet? |
| --- | --- |

2)

Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet?

| 3) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT 2000, L 327, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L 211, s. 55).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/27 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/27

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Duerocanto S.L. mod Administración General del Estado

(Sag C-107/18)

(2018/C 161/30)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Duerocanto S.L.

Sagsøgt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne? |
| --- | --- |

1)

Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne?

| 2) | Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet? |
| --- | --- |

2)

Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet?

| 3) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT 2000, L 327, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L 211, s. 55).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/28 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/28

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U. mod Administración General del Estado

(Sag C-108/18)

(2018/C 161/31)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger/Appellant: Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U.

Sagsøgt/Indstævnt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne? |
| --- | --- |

1)

Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne?

| 2) | Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2)? |
| --- | --- |

2)

Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2)?

| 3) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT-2000, L 327, s, 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L 211, s. 1).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/29 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/29

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica mod Administración General del Estado

(Sag C-109/18)

(2018/C 161/32)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica

Sagsøgt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 (1), som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at den er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 (1), som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at den er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne?

| 2) | Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2)? |
| --- | --- |

2)

Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2)?

| 3) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at den omstændighed, at vandkraftproducenter, som udøver virksomhed i regionsinternt vandløbsopland, samt øvrigt forbrug af vandressourcerne ikke er underlagt vandgebyret, udgør ulovlig statsstøtte, idet alene vandanvendelse med henblik på elektricitetsproduktion pålægges gebyret? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at den omstændighed, at vandkraftproducenter, som udøver virksomhed i regionsinternt vandløbsopland, samt øvrigt forbrug af vandressourcerne ikke er underlagt vandgebyret, udgør ulovlig statsstøtte, idet alene vandanvendelse med henblik på elektricitetsproduktion pålægges gebyret?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EUT 2000, L 327, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L 211, s. 55).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/30 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/30

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — José Manuel Burgos Pérez og María del Amor Guinea Bueno mod Administración General del Estado

(Sag C-110/18)

(2018/C 161/33)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: José Manuel Burgos Pérez og María del Amor Guinea Bueno

Sagsøgt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne? |
| --- | --- |

1)

Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne?

| 2) | Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet? |
| --- | --- |

2)

Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet?

| 3) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT L 327, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT L 211, s. 55).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/30 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/30

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Endesa Generación S.A. mod Administración General del Estado

(Sag C-111/18)

(2018/C 161/34)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Endesa Generación S.A.

Sagsøgte: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne? |
| --- | --- |

1)

Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne?

| 2) | Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet? |
| --- | --- |

2)

Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF (2) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet?

| 3) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT 2000, L 327, s, 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L 211, s. 55).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/31 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/31

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA) mod Administración General del Estado

(Sag C-112/18)

(2018/C 161/35)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA)

Sagsøgt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne? |
| --- | --- |

1)

Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne?

| 2) | Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2)? |
| --- | --- |

2)

Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2)?

| 3) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EUT 2000, L 327, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L 211, s. 55).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/32 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/32

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. februar 2018 — Parc del Segre S.A. m.fl. mod Administración General del Estado

(Sag C-113/18)

(2018/C 161/36)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøgere/Appellanter: Parc del Segre S.A., Electra Irache S.L., Genhidro Generación Hidroeléctrica S.L., Hicenor, S.L., Hidroeléctrica Carrascosa, S.L., Hidroeléctrica del Carrión, S.L., Hidroeléctrica del Pisuerga, S.L., Hidroeléctrica Santa Marta, S.L., Hyanor, S.L. og Promotora del Rec dels Quatre Pobles, S.A.

Sagsøgt/Indstævnt: Administración General del Estado

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne? |
| --- | --- |

1)

Skal det miljøretlige princip om, at »forureneren betaler«, der er omhandlet i artikel 191, stk. 2, TEUF, og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000, som fastsætter princippet om dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser og foreskriver en passende økonomisk analyse af vandanvendelsen, fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion som det i hovedsagen omtvistede, som hverken tilskynder til en effektiv vandanvendelse eller fastlægger ordninger med henblik på bevarelse og beskyttelse af de offentlige vandressourcer, og hvis kvantificering på ingen måde er knyttet til kapaciteten til at forårsage skade på de offentlige vandressourcer, idet gebyret udelukkende har fokus på muligheden for at skabe indtægter fra producenterne?

| 2) | Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2)? |
| --- | --- |

2)

Er en afgift som det i hovedsagen omhandlede vandgebyr, som udelukkende berører vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, og ikke producenter, der er indehavere af koncessioner i regionsinternt vandløbsopland, samt producenter, der anvender vandkraftteknologi, og ikke producenter, der anvender andre former for teknologi, forenelig med princippet om ikke-forskelsbehandling af de aktører, der er omhandlet i artikel 3, stk.1, i direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2)?

| 3) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF fortolkes således, at opkrævning af et vandgebyr som det omtvistede, som er til skade for vandkraftproducenter, der udøver virksomhed i regionsoverskridende vandløbsopland, udgør ulovlig statsstøtte, idet der indføres en asymmetrisk afgift for den samme teknologi, som pålægges alt efter anlæggenes placering og ikke pålægges producenter af elektricitet fra andre kilder?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT-2000, L 327, s, 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L 211, s. 1).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/33 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/33

---

Appel iværksat den 14. februar 2018 af PGNiG Supply & Trading GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Første Afdeling) den 14. december 2017 i sag T-849/16, PGNiG Supply & Trading GmbH mod Europa-Kommissionen

(Sag C-117/18 P)

(2018/C 161/37)

Processprog: polsk

Parter

Appellant: PGNiG Supply & Trading GmbH (ved adwokat M. Jeżewski)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Den af Den Europæiske Unions Ret den 14. december 2017 afsagte kendelse, hvorved det af PGNiG Supply & Trading anlagte søgsmål i sag T-849/16 blev afvist, ophæves. |
| --- | --- |

—

Den af Den Europæiske Unions Ret den 14. december 2017 afsagte kendelse, hvorved det af PGNiG Supply & Trading anlagte søgsmål i sag T-849/16 blev afvist, ophæves.

| — | Der træffes afgørelse om sagens antagelse til realitetsbehandling, og det fastslås, at det af PGNiG Supply & Trading anlagte søgsmål i sag T-849/16, hvorved selskabet i henhold til artikel 263 TEUF nedlagde påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2016) 6950 final af 28. oktober 2016 om ændring af de i henhold til direktiv 2003/55/EF fastsatte betingelser for undtagelse af OPAL-gasrørledningen fra reglerne om tredjepartsadgang og takstbestemmelser, kan antages til realitetsbehandling. |
| --- | --- |

—

Der træffes afgørelse om sagens antagelse til realitetsbehandling, og det fastslås, at det af PGNiG Supply & Trading anlagte søgsmål i sag T-849/16, hvorved selskabet i henhold til artikel 263 TEUF nedlagde påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2016) 6950 final af 28. oktober 2016 om ændring af de i henhold til direktiv 2003/55/EF fastsatte betingelser for undtagelse af OPAL-gasrørledningen fra reglerne om tredjepartsadgang og takstbestemmelser, kan antages til realitetsbehandling.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten tilsidesatte artikel 263, stk. 4, TEUF, idet den med urette antog, at appellanten hverken var umiddelbart eller individuelt berørt af Europa-Kommissionens afgørelse af 2016, og at denne afgørelse ikke er en regelfastsættende retsakt, hvilket skyldtes en urigtig fortolkning fra Rettens side af karakteren og virkningerne af den nye undtagelse fra reglerne af 2016, hvorved der også var tale om en tilsidesættelse af artikel 36, stk. 1, litra a)-e), i gasdirektivet (direktiv 2009/73), idet betingelserne for undtagelsen for »nye anlæg i gasinfrastrukturen« ikke blev anvendt, og det ikke blev efterprøvet, om disse betingelser var opfyldt, på en måde, som i tilstrækkelig grad gjorde det muligt at bedømme karakteren af den i medfør af Kommissionens afgørelse af 2016 indførte undtagelse og af den nye undtagelse fra reglerne af 2016 og disses status, da stk. 1 ikke blev anvendt på Europa-Kommissionens afgørelse af 2016, som ændrede omfanget af undtagelsen fra reglerne af 2009. Retten analyserede ikke karakteren af den nye undtagelse fra reglerne, hvilket førte til, at den foretog en urigtig bedømmelse af virkningen af Kommissionens afgørelse for appellanten.

Traktatens artikel 263 blev urigtigt fortolket, idet det blev fastslået, at appellanten ikke var umiddelbart berørt af Europa-Kommissionens afgørelse. Rettens konstatering af, at appellanten ikke er umiddelbart berørt af Europa-Kommissionens afgørelse, er urigtig. Rettens opfattelse er ikke i overensstemmelse med hidtidig retspraksis, hvor der henvises til de umiddelbare virkninger af en afgørelse fra Kommissionen for personer, der ikke er nationale regulerende myndigheder — afgørelsens adressater.

Traktatens artikel 263 blev urigtigt fortolket, idet det blev fastslået, at appellanten ikke er individuelt berørt af Europa-Kommissionens afgørelse. Appellantens markedsposition muliggør i det foreliggende tilfælde en individualisering som omhandlet i retspraksis vedrørende antagelse af søgsmål til realitetsbehandling.

Traktatens artikel 263, stk. 4, in fine, blev urigtigt fortolket, idet det blev fastslået, at den anfægtede afgørelse fra Kommissionen ikke er en regelfastsættende retsakt. Efter appellantens opfattelse er afgørelsen en regelfastsættende retsakt.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/34 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/34

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 13. februar 2018 — Telefónica Móviles España S.A.U. mod Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

(Sag C-119/18)

(2018/C 161/38)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Telefónica Móviles España S.A.U.

Sagsøgt: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Giver artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (1) mulighed for en fortolkning, hvorefter en medlemsstat kan pålægge telekommunikationsoperatørerne en årlig afgift som den, der er fastsat i artikel 5 i ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE), med henblik på at bidrage til finansieringen af Corporación de Radio y Televisión Española, henset til den positive påvirkning af telekommunikationssektoren, som følger af den nye lovgivning i tv-sektoren og den audiovisuelle sektor, og navnlig ved udvidelsen af fastnet- og mobilbredbåndstjenesterne samt ved fjernelsen af reklamer og afkald på betalingsindhold eller -adgang begrænset til RTVE, når der tages hensyn til følgende foreliggende omstændigheder:






  — | at det ved denne nye retlige ordning ikke er blevet begrundet eller i det pågældende finansår er blevet godtgjort, at de nævnte virksomheder har oplevet denne positive påvirkning direkte eller indirekte, |
| --- | --- | --- |

1)

Giver artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (1) mulighed for en fortolkning, hvorefter en medlemsstat kan pålægge telekommunikationsoperatørerne en årlig afgift som den, der er fastsat i artikel 5 i ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE), med henblik på at bidrage til finansieringen af Corporación de Radio y Televisión Española, henset til den positive påvirkning af telekommunikationssektoren, som følger af den nye lovgivning i tv-sektoren og den audiovisuelle sektor, og navnlig ved udvidelsen af fastnet- og mobilbredbåndstjenesterne samt ved fjernelsen af reklamer og afkald på betalingsindhold eller -adgang begrænset til RTVE, når der tages hensyn til følgende foreliggende omstændigheder:

—

at det ved denne nye retlige ordning ikke er blevet begrundet eller i det pågældende finansår er blevet godtgjort, at de nævnte virksomheder har oplevet denne positive påvirkning direkte eller indirekte,

| — | at denne afgift fastsættes til 0,9 % af de registrerede bruttodriftsindtægter for det tilsvarende år og ikke beregnes på grundlag af indtægterne fra leveringen af audiovisuelle og reklametjenester, af den stigning, der er skabt heraf, eller af den fortjeneste, som denne aktivitet medfører. Denne afgift udgør en opkrævning fastsat i artikel 5 i ley 8/2009 i dens oprindelige affattelse og ikke kan være begrundet i forhold til den pågældende audiovisuelle tjeneste, idet den nævnte artikel 5 udgør hjemmelen for det afslag på sagsøgerens anmodninger om tilbagebetaling af uberettigede betalinger og berigtigelse af afgiftsangivelserne i den anfægtede afgørelse, der er genstand for nærværende forvaltningsretlige søgsmål? |
| --- | --- |

—

at denne afgift fastsættes til 0,9 % af de registrerede bruttodriftsindtægter for det tilsvarende år og ikke beregnes på grundlag af indtægterne fra leveringen af audiovisuelle og reklametjenester, af den stigning, der er skabt heraf, eller af den fortjeneste, som denne aktivitet medfører. Denne afgift udgør en opkrævning fastsat i artikel 5 i ley 8/2009 i dens oprindelige affattelse og ikke kan være begrundet i forhold til den pågældende audiovisuelle tjeneste, idet den nævnte artikel 5 udgør hjemmelen for det afslag på sagsøgerens anmodninger om tilbagebetaling af uberettigede betalinger og berigtigelse af afgiftsangivelserne i den anfægtede afgørelse, der er genstand for nærværende forvaltningsretlige søgsmål?

| 2) | Er den afgift, der er pålagt telekommunikationsvirksomheder, som opererer i Spanien på et område, der er større end en selvstyrende region, forholdsmæssig, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF, når der henses til den i artikel 5 i lov nr. 8/2009 fastsatte beregningsmetode, hvortil der er blevet henvist? |
| --- | --- |

2)

Er den afgift, der er pålagt telekommunikationsvirksomheder, som opererer i Spanien på et område, der er større end en selvstyrende region, forholdsmæssig, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF, når der henses til den i artikel 5 i lov nr. 8/2009 fastsatte beregningsmetode, hvortil der er blevet henvist?

| 3) | Er den ved artikel 5 i Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE) pålagte afgift transparent, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF og i bilaget hertil, når der ikke er kendskab til hvilken konkret virksomhed, som udøves af Corporación de Radio y Televisión Española i egenskab af forsyningspligtig virksomhed eller public service-tjeneste? |
| --- | --- |

3)

Er den ved artikel 5 i Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE) pålagte afgift transparent, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF og i bilaget hertil, når der ikke er kendskab til hvilken konkret virksomhed, som udøves af Corporación de Radio y Televisión Española i egenskab af forsyningspligtig virksomhed eller public service-tjeneste?

---

(1)  EFT L 108, s. 21.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/35 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/35

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 13. februar 2018 — Orange España S.A.U.mod Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

(Sag C-120/18)

(2018/C 161/39)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Orange España S.A.U.

Sagsøgt: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Giver artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (1) mulighed for en fortolkning, hvorefter en medlemsstat kan pålægge telekommunikationsoperatørerne en årlig afgift som den, der er fastsat i artikel 5 i ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE), med henblik på at bidrage til finansieringen af [Corporación de Radio y Televisión Española], henset til den positive påvirkning af telekommunikationssektoren, som følger af den nye lovgivning i tv-sektoren og den audiovisuelle sektor, og navnlig ved udvidelsen af fastnet- og mobilbredbåndstjenesterne samt ved fjernelsen af reklamer og afkald på betalingsindhold eller -adgang [begrænset til RTVE], når der tages hensyn til følgende foreliggende omstændigheder:






  — | at det ved denne nye retlige ordning ikke er blevet begrundet eller i det pågældende finansår er blevet godtgjort, at de nævnte virksomheder har oplevet denne positive påvirkning direkte eller indirekte, |
| --- | --- | --- |

1)

Giver artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (1) mulighed for en fortolkning, hvorefter en medlemsstat kan pålægge telekommunikationsoperatørerne en årlig afgift som den, der er fastsat i artikel 5 i ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE), med henblik på at bidrage til finansieringen af [Corporación de Radio y Televisión Española], henset til den positive påvirkning af telekommunikationssektoren, som følger af den nye lovgivning i tv-sektoren og den audiovisuelle sektor, og navnlig ved udvidelsen af fastnet- og mobilbredbåndstjenesterne samt ved fjernelsen af reklamer og afkald på betalingsindhold eller -adgang [begrænset til RTVE], når der tages hensyn til følgende foreliggende omstændigheder:

—

at det ved denne nye retlige ordning ikke er blevet begrundet eller i det pågældende finansår er blevet godtgjort, at de nævnte virksomheder har oplevet denne positive påvirkning direkte eller indirekte,

| — | at denne afgift fastsættes til 0,9 % af de registrerede bruttodriftsindtægter for det tilsvarende år og ikke [beregnes] på grundlag af indtægterne fra leveringen af audiovisuelle og reklametjenester, af den stigning, der er skabt heraf, eller af den fortjeneste, som denne aktivitet medfører. Denne afgift [org. s. 13] udgør en opkrævning fastsat i artikel 5 i ley 8/2009 i dens oprindelige affattelse og ikke kan være begrundet i forhold til den pågældende audiovisuelle tjeneste, idet [den nævnte artikel 5] udgør hjemmelen for det afslag på sagsøgerens anmodninger om tilbagebetaling af uberettigede betalinger og berigtigelse af afgiftsangivelserne i den anfægtede afgørelse, der er genstand for nærværende forvaltningsretlige søgsmål? |
| --- | --- |

—

at denne afgift fastsættes til 0,9 % af de registrerede bruttodriftsindtægter for det tilsvarende år og ikke [beregnes] på grundlag af indtægterne fra leveringen af audiovisuelle og reklametjenester, af den stigning, der er skabt heraf, eller af den fortjeneste, som denne aktivitet medfører. Denne afgift [org. s. 13] udgør en opkrævning fastsat i artikel 5 i ley 8/2009 i dens oprindelige affattelse og ikke kan være begrundet i forhold til den pågældende audiovisuelle tjeneste, idet [den nævnte artikel 5] udgør hjemmelen for det afslag på sagsøgerens anmodninger om tilbagebetaling af uberettigede betalinger og berigtigelse af afgiftsangivelserne i den anfægtede afgørelse, der er genstand for nærværende forvaltningsretlige søgsmål?

| 2) | Er den afgift, der er pålagt telekommunikationsvirksomheder, som opererer i Spanien på et område, der er større end en selvstyrende region, forholdsmæssig, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF, når der henses til den i artikel 5 i lov nr. 8/2009 fastsatte beregningsmetode, hvortil der er blevet henvist? |
| --- | --- |

2)

Er den afgift, der er pålagt telekommunikationsvirksomheder, som opererer i Spanien på et område, der er større end en selvstyrende region, forholdsmæssig, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF, når der henses til den i artikel 5 i lov nr. 8/2009 fastsatte beregningsmetode, hvortil der er blevet henvist?

| 3) | Er den ved artikel 5 i Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE) pålagte afgift transparent, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF og i bilaget hertil, når der ikke er kendskab til hvilken konkret virksomhed, som udøves af [Corporación de Radio y Televisión Española] i egenskab af forsyningspligtig virksomhed eller public service-tjeneste? |
| --- | --- |

3)

Er den ved artikel 5 i Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE) pålagte afgift transparent, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF og i bilaget hertil, når der ikke er kendskab til hvilken konkret virksomhed, som udøves af [Corporación de Radio y Televisión Española] i egenskab af forsyningspligtig virksomhed eller public service-tjeneste?

---

(1)  EFT L 108, s. 21.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/36 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/36

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 14. februar 2018 — Vodafone España S.A.U. mod Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

(Sag C-121/18)

(2018/C 161/40)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vodafone España S.A.U.

Sagsøgt: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Giver artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (1) mulighed for en fortolkning, hvorefter en medlemsstat kan pålægge telekommunikationsoperatørerne en årlig afgift som den, der er fastsat i artikel 5 i ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE), med henblik på at bidrage til finansieringen af [Corporación de Radio y Televisión Española], henset til den positive påvirkning af telekommunikationssektoren, som følger af den nye lovgivning i tv-sektoren og den audiovisuelle sektor, og navnlig ved udvidelsen af fastnet- og mobilbredbåndstjenesterne samt ved fjernelsen af reklamer og afkald på betalingsindhold eller -adgang [begrænset til RTVE], når der tages hensyn til følgende foreliggende omstændigheder:






  — | at det ved denne nye retlige ordning ikke er blevet begrundet eller i det pågældende finansår er blevet godtgjort, at de nævnte virksomheder har oplevet denne positive påvirkning direkte eller indirekte, |
| --- | --- | --- |

1)

Giver artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (1) mulighed for en fortolkning, hvorefter en medlemsstat kan pålægge telekommunikationsoperatørerne en årlig afgift som den, der er fastsat i artikel 5 i ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE), med henblik på at bidrage til finansieringen af [Corporación de Radio y Televisión Española], henset til den positive påvirkning af telekommunikationssektoren, som følger af den nye lovgivning i tv-sektoren og den audiovisuelle sektor, og navnlig ved udvidelsen af fastnet- og mobilbredbåndstjenesterne samt ved fjernelsen af reklamer og afkald på betalingsindhold eller -adgang [begrænset til RTVE], når der tages hensyn til følgende foreliggende omstændigheder:

—

at det ved denne nye retlige ordning ikke er blevet begrundet eller i det pågældende finansår er blevet godtgjort, at de nævnte virksomheder har oplevet denne positive påvirkning direkte eller indirekte,

| — | at denne afgift fastsættes til 0,9 % af de registrerede bruttodriftsindtægter for det tilsvarende år og ikke beregnes på grundlag af indtægterne fra leveringen af audiovisuelle og reklametjenester, af den stigning, der er skabt heraf, eller af den fortjeneste, som denne aktivitet medfører. Denne afgift udgør en opkrævning fastsat i artikel 5 i ley 8/2009 i dens oprindelige affattelse og ikke kan være begrundet i forhold til den pågældende audiovisuelle tjeneste, idet [den nævnte artikel 5] udgør hjemmelen for det afslag på sagsøgerens anmodninger om tilbagebetaling af uberettigede betalinger og berigtigelse af afgiftsangivelserne i den anfægtede afgørelse, der er genstand for nærværende forvaltningsretlige søgsmål? |
| --- | --- |

—

at denne afgift fastsættes til 0,9 % af de registrerede bruttodriftsindtægter for det tilsvarende år og ikke beregnes på grundlag af indtægterne fra leveringen af audiovisuelle og reklametjenester, af den stigning, der er skabt heraf, eller af den fortjeneste, som denne aktivitet medfører. Denne afgift udgør en opkrævning fastsat i artikel 5 i ley 8/2009 i dens oprindelige affattelse og ikke kan være begrundet i forhold til den pågældende audiovisuelle tjeneste, idet [den nævnte artikel 5] udgør hjemmelen for det afslag på sagsøgerens anmodninger om tilbagebetaling af uberettigede betalinger og berigtigelse af afgiftsangivelserne i den anfægtede afgørelse, der er genstand for nærværende forvaltningsretlige søgsmål?

| 2) | Er den afgift, der er pålagt telekommunikationsvirksomheder, som opererer i Spanien på et område, der er større end en selvstyrende region, forholdsmæssig, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF, når der henses til den i artikel 5 i lov nr. 8/2009 fastsatte beregningsmetode, hvortil der er blevet henvist? |
| --- | --- |

2)

Er den afgift, der er pålagt telekommunikationsvirksomheder, som opererer i Spanien på et område, der er større end en selvstyrende region, forholdsmæssig, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF, når der henses til den i artikel 5 i lov nr. 8/2009 fastsatte beregningsmetode, hvortil der er blevet henvist?

| 3) | Er den ved artikel 5 i Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE) pålagte afgift transparent, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF og i bilaget hertil, når der ikke er kendskab til hvilken konkret virksomhed, som udøves af Corporación de Radio y Televisión Española i egenskab af forsyningspligtig virksomhed eller public service-tjeneste? |
| --- | --- |

3)

Er den ved artikel 5 i Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (lov 8/2009 af 28.8. om finansiering af RTVE) pålagte afgift transparent, som krævet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/20/EF og i bilaget hertil, når der ikke er kendskab til hvilken konkret virksomhed, som udøves af Corporación de Radio y Televisión Española i egenskab af forsyningspligtig virksomhed eller public service-tjeneste?

---

(1)  EFT L 108, s. 21.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/37 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/37

---

Appel iværksat den 15. februar 2018 af HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-123/18 P)

(2018/C 161/41)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (ved Rechtsanwalt M. Schlingmann)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

Dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-692/15, HTTS Trade Trust & Shipping GmbH mod Rådet for Den Europæiske Union, støttet af Europa-Kommissionen, ophæves i sin helhed,

og Rådet tilpligtes

| 1. | at betale appellanten 2 516 221,50 EUR i erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, der er lidt som følge af opførelsen af appellantens navn på listerne over personer, enheder og organer i bilag V til forordning nr. 423/2007 (1) og i bilag VIII til forordning nr. 961/2010 (2) |
| --- | --- |

1.

at betale appellanten 2 516 221,50 EUR i erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, der er lidt som følge af opførelsen af appellantens navn på listerne over personer, enheder og organer i bilag V til forordning nr. 423/2007 (1) og i bilag VIII til forordning nr. 961/2010 (2)

| 2. | at betale appellanten morarenter med den rentesats, som Den Europæiske Centralbank (ECB) anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner forhøjet med to procentpoint, regnet fra den 17. oktober 2015 og indtil den samlede ovennævnte sum er betalt |
| --- | --- |

2.

at betale appellanten morarenter med den rentesats, som Den Europæiske Centralbank (ECB) anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner forhøjet med to procentpoint, regnet fra den 17. oktober 2015 og indtil den samlede ovennævnte sum er betalt

| 3. | at betale sagsomkostningerne, herunder de omkostninger, appellanten har afholdt i forbindelse med appellen. |
| --- | --- |

3.

at betale sagsomkostningerne, herunder de omkostninger, appellanten har afholdt i forbindelse med appellen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har støttet sit søgsmål på Rettens tilsidesættelse af EU-retten.

Appellanten har navnlig gjort følgende tilsidesættelser af EU-retten gældende:

| — | Retten har begået en retlig fejl ved at anvende et forkert bedømmelsestidspunkt, idet den tog omstændigheder og oplysninger i betragtning, som Rådet først fremlagde efter vedtagelsen af de ulovlige foranstaltninger og delvis først i forbindelse med retssagen. |
| --- | --- |

—

Retten har begået en retlig fejl ved at anvende et forkert bedømmelsestidspunkt, idet den tog omstændigheder og oplysninger i betragtning, som Rådet først fremlagde efter vedtagelsen af de ulovlige foranstaltninger og delvis først i forbindelse med retssagen.

| — | Retten har fejlagtigt konkluderet, at der foreligger indicier, som i det mindste gør det muligt at antage, at appellanten »ejes eller kontrolleres af en anden enhed [her: IRISL]«. Retten har bl.a. foretaget en forkert vurdering og fejlagtigt medtaget oplysninger fra Rådet, som dette slet ikke havde på bedømmelsestidspunktet, og Retten har undladt at fastslå omfanget af (det påståede) ejerskab og kontrolgraden og foretaget en fejlagtig vurdering af indicierne. |
| --- | --- |

—

Retten har fejlagtigt konkluderet, at der foreligger indicier, som i det mindste gør det muligt at antage, at appellanten »ejes eller kontrolleres af en anden enhed [her: IRISL]«. Retten har bl.a. foretaget en forkert vurdering og fejlagtigt medtaget oplysninger fra Rådet, som dette slet ikke havde på bedømmelsestidspunktet, og Retten har undladt at fastslå omfanget af (det påståede) ejerskab og kontrolgraden og foretaget en fejlagtig vurdering af indicierne.

| — | Retten har begået en retlig fejl ved at antage, at forordning nr. 668/2010 (3) var lovlig, for så vidt angår appellanten. |
| --- | --- |

—

Retten har begået en retlig fejl ved at antage, at forordning nr. 668/2010 (3) var lovlig, for så vidt angår appellanten.

| — | Retten har begået en retlig fejl ved at antage, at Unionen principielt ikke kan ifalde ansvar som følge af den utilstrækkelige begrundelse for de foranstaltninger, der er truffet over for appellanten, og ved at undlade at efterprøve, om der er sket en tilsidesættelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse. |
| --- | --- |

—

Retten har begået en retlig fejl ved at antage, at Unionen principielt ikke kan ifalde ansvar som følge af den utilstrækkelige begrundelse for de foranstaltninger, der er truffet over for appellanten, og ved at undlade at efterprøve, om der er sket en tilsidesættelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse.

---

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 423/2007 af 19.4.2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2007, L 103, s. 1).

(2)  Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25.10.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (EUT 2010, L 281, s. 1).

(3)  Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26.7.2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2010, L 195, s. 25).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/38 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/38

---

Appel iværksat den 15. februar 2018 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 5. december 2017 i sag T-728/16, Tuerck mod Kommissionen

(Sag C-132/18 P)

(2018/C 161/42)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved G. Gattinara, B. Mongin og L. Radu Bouyon, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Sabine Tuerck

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Ophævelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 5. december 2017 i sag T-728/16, Tuerck mod Kommissionen. |
| --- | --- |

—

Ophævelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 5. december 2017 i sag T-728/16, Tuerck mod Kommissionen.

| — | Frifindelse i første instans. |
| --- | --- |

—

Frifindelse i første instans.

| — | Appelindstævnte tilpligtes at betale sagsomkostningerne i første instans. |
| --- | --- |

—

Appelindstævnte tilpligtes at betale sagsomkostningerne i første instans.

| — | Sabine Tuerck tilpligtes at betale sagsomkostningerne i appelsagen. |
| --- | --- |

—

Sabine Tuerck tilpligtes at betale sagsomkostningerne i appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Hvad angår procedurerne for overførsel af pensionsrettigheder, som er optjent i en national pensionskasse, til pensionsordningen for tjenestemænd i Den Europæiske Union, således som fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, er det første appelanbringende Rettens tilsidesættelse af Domstolens retspraksis i sagen Radek Časta (dom af 5.12.2013, C-166/12, præmis 24, 28 og 31), hvorefter den handling, der består i at konvertere den kapital, der repræsenterer de pensionsrettigheder, der er erhvervet i den nationale ordning, til pensionsgivende tjenesteår, der skal tages hensyn til i Unionens pensionsordning, er reguleret i EU-retten. Denne handling omfatter en hensyntagen til den revurdering af kapitalen mellem anmodningen og datoen for den faktiske overførsel, der er fastsat i vedtægten. Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at Kommissionen ikke havde beføjelse til at foretage et fradrag i vurderingen af kapitalen mellem datoen for registreringen af anmodningen om overførsel og den faktiske overførsel af kapitalen. Ved at fastslå, at Kommissionen ikke havde kompetence til at foretage disse fradrag, tilsidesatte Retten artikel 11, stk. 2, andet afsnit, i bilag VIII til vedtægten, ignorerede den kompetence, som denne artikel tillægger Kommissionen, og begik en retlig fejl.

Det andet appelanbringende vedrører en retlig fejl, som består i at antage, at fradraget i vurderingen af kapitalen kunne ske med en anden sats end den, der er fastsat i vedtægten, og udelukkende på grundlag af den kapital, der kan overføres. Fradraget i vurderingen af kapitalen skal imidlertid foretages i overensstemmelse med vedtægten, som påbyder en overholdelse af den aktuarmæssige ligevægt og med henblik herpå fastsætter anvendelse af en sats på 3,1 %. Ved at henvise til det beløb, »der kan overføres«, selv om det i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten anføres, at ændringen af de beløb, der repræsenterer den pågældendes pensionsrettigheder, til pensionsgivende tjenesteår skal foretages på grundlag af den faktiske overførsel, tilsidesatte Retten desuden denne retsakt og tilsidesatte den dom, som Retten afsagde som appelinstans den 13. oktober 2015 i sagen Kommissionen mod Verile og Gjergij (T-104/14 P).

Det tredje anbringende vedrører en retlig fejl, som består i at sætte de almindelige gennemførelsesbestemmelser, som Kommissionen har vedtaget til gennemførelse af vedtægten, over selve vedtægten, som er overordnet disse, og tilsidesættelse af begrundelsespligten. Med det tredje anbringendes første led har Kommissionen gjort gældende, at Retten fortolkede de almindelige gennemførelsesbestemmelser i strid med ordlyden af den vedtægtsbestemmelse, som disse almindelige gennemførelsesbestemmelser skal gennemføre, og tilsidesatte princippet, hvorefter vedtægten, således som fortolket i Domstolens dom i sagen Radek Časta, ikke tillader at ændre beløb, som ikke fysisk repræsenterer pensionsrettigheder, til pensionsgivende tjenesteår. Med det tredje anbringendes andet led har Kommissionen gjort gældende, at Retten tilsidesatte begrundelsespligten ved gennem en selvmodsigende begrundelse at lægge til grund, at den nationale pensionskasse havde godtgjort revurderingen af kapitalen mellem datoen for ansøgningen og datoen for den faktiske overførsel.

Det fjerde anbringende vedrører Rettens anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesættelse af begrundelsespligten i forbindelse med identificeringen af en ugrundet berigelse, som ikke eksisterer. For det første fastslog Retten, at der ville foreligge ugrundet berigelse ved at kun at konvertere en del af den overførte kapital, mens denne overførsel bedømmes på datoen for anmodningen om overførsel og derefter følger pensionsordningen med fiktive indbetalinger, som er baseret på en fondsbaseret ordning. Med det fjerde anbringendes andet led har Kommissionen påberåbt en tilsidesættelse af begrundelsespligten: Retten konkluderede, at der forelå en ugrundet berigelse, uden at forklare begrundelsen for denne konklusion i lyset af Kommissionens argument om, at det beløb, som oversteg anvendelsen af satsen på 3,1 %, var blevet tilbagebetalt til den pågældende tjenestemand.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/39 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/39

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour d’appel de Bruxelles (Belgien) den 23. februar 2018 — Skype Communications Sàrl mod Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

(Sag C-142/18)

(2018/C 161/43)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Appellant: Skype Communications Sàrl

Indstævnt: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal den definition på en elektronisk kommunikationstjeneste, der er givet i artikel 2, litra c), i direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (1), med senere ændringer, forstås således, at en IP-telefonitjeneste, der udbydes via software, som termineres via et offentligt telefonnet til et fastnummer eller mobilnummer i henhold til en national telefonnummerplan (af typen E.164), skal kvalificeres som en elektronisk kommunikationstjeneste, til trods for den omstændighed, at den internetadgangstjeneste, hvorigennem en bruger opnår adgang til den pågældende IP-telefonitjeneste, allerede i sig selv udgør en elektronisk kommunikationstjeneste, mens udbyderen af denne software tilbyder denne tjeneste mod vederlag og indgår aftaler med udbydere af telekommunikationstjenester, der er behørigt godkendt til at overføre og terminere opkald via det offentlige telefonnet, der muliggør terminering af opkald til et fastnet- eller mobilnummer i henhold til en national telefonnummerplan? |
| --- | --- |

1)

Skal den definition på en elektronisk kommunikationstjeneste, der er givet i artikel 2, litra c), i direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (1), med senere ændringer, forstås således, at en IP-telefonitjeneste, der udbydes via software, som termineres via et offentligt telefonnet til et fastnummer eller mobilnummer i henhold til en national telefonnummerplan (af typen E.164), skal kvalificeres som en elektronisk kommunikationstjeneste, til trods for den omstændighed, at den internetadgangstjeneste, hvorigennem en bruger opnår adgang til den pågældende IP-telefonitjeneste, allerede i sig selv udgør en elektronisk kommunikationstjeneste, mens udbyderen af denne software tilbyder denne tjeneste mod vederlag og indgår aftaler med udbydere af telekommunikationstjenester, der er behørigt godkendt til at overføre og terminere opkald via det offentlige telefonnet, der muliggør terminering af opkald til et fastnet- eller mobilnummer i henhold til en national telefonnummerplan?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, er besvarelsen den samme, såfremt der tages hensyn til den omstændighed, at softwarens funktionalitet, der muliggør taleopkaldet, kun er en funktionalitet af denne, som kan anvendes uden denne? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, er besvarelsen den samme, såfremt der tages hensyn til den omstændighed, at softwarens funktionalitet, der muliggør taleopkaldet, kun er en funktionalitet af denne, som kan anvendes uden denne?

| 3) | Såfremt de to første spørgsmål besvares bekræftende, er besvarelsen af det første spørgsmål den samme, såfremt der tages hensyn til den omstændighed, at udbyderen af tjenesten i sine almindelige vilkår bestemmer, at han ikke påtager sig ansvaret i forhold til slutbrugeren for overføringen af signaler? |
| --- | --- |

3)

Såfremt de to første spørgsmål besvares bekræftende, er besvarelsen af det første spørgsmål den samme, såfremt der tages hensyn til den omstændighed, at udbyderen af tjenesten i sine almindelige vilkår bestemmer, at han ikke påtager sig ansvaret i forhold til slutbrugeren for overføringen af signaler?

| 4) | Såfremt de tre første spørgsmål besvares bekræftende, er besvarelsen af det første spørgsmål den samme, såfremt der tages hensyn til den omstændighed, at den ydede tjeneste ligeledes opfylder definitionen på en »informationssamfundstjeneste«? |
| --- | --- |

4)

Såfremt de tre første spørgsmål besvares bekræftende, er besvarelsen af det første spørgsmål den samme, såfremt der tages hensyn til den omstændighed, at den ydede tjeneste ligeledes opfylder definitionen på en »informationssamfundstjeneste«?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7.3.2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/40 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/40

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 23. februar 2018 — Regards Photographiques SARL mod Ministre de l'Action et des Comptes publics

(Sag C-145/18)

(2018/C 161/44)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Regards Photographiques SARL

Sagsøgt: Ministre de l'Action et des Comptes publics

Præjudicielle spørgsmål

| — | Skal bestemmelserne i artikel 103 og 311 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 (1) samt dets bilag IX, del A, nr. 7), fortolkes således, at kravet om, at fotografier skal tages af ophavsmanden, aftrykkes af denne eller under dennes tilsyn, signeres og nummereres i et antal på op til 30 eksemplarer, uanset formater og underlag, er det eneste krav, der skal være opfyldt for, at fotografierne kan være omfattet af den nedsatte momssats? |
| --- | --- |

—

Skal bestemmelserne i artikel 103 og 311 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 (1) samt dets bilag IX, del A, nr. 7), fortolkes således, at kravet om, at fotografier skal tages af ophavsmanden, aftrykkes af denne eller under dennes tilsyn, signeres og nummereres i et antal på op til 30 eksemplarer, uanset formater og underlag, er det eneste krav, der skal være opfyldt for, at fotografierne kan være omfattet af den nedsatte momssats?

| — | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, kan medlemsstaterne da alligevel undtage fotografier, der i øvrigt ikke har kunstnerisk karakter, fra den nedsatte momssats? |
| --- | --- |

—

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, kan medlemsstaterne da alligevel undtage fotografier, der i øvrigt ikke har kunstnerisk karakter, fra den nedsatte momssats?

| — | Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, hvilke andre betingelser skal fotografier da opfylde for at kunne være omfattet af den nedsatte momssats? Skal de navnlig have en kunstnerisk karakter? |
| --- | --- |

—

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, hvilke andre betingelser skal fotografier da opfylde for at kunne være omfattet af den nedsatte momssats? Skal de navnlig have en kunstnerisk karakter?

| — | Skal disse betingelser fortolkes ensartet i hele EU, eller henhører de under de enkelte medlemsstaters ret vedrørende især intellektuel ejendomsret? |
| --- | --- |

—

Skal disse betingelser fortolkes ensartet i hele EU, eller henhører de under de enkelte medlemsstaters ret vedrørende især intellektuel ejendomsret?

---

(1)  Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/41 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/41

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal da Relação de Lisboa (Portugal) den 26. februar 2018 — Agostinho da Silva Martins mod Dekra Claims Services Portugal, S.A.

(Sag C-149/18)

(2018/C 161/45)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação de Lisboa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agostinho da Silva Martins

Sagsøgt: Dekra Claims Services Portugal, S.A.

Præjudicielle spørgsmål

| (a) | Har den gældende ordning i Portugal forrang som en overordnet præceptiv bestemmelse som omhandlet i Rom-II-forordningens (1) artikel 16? |
| --- | --- |

(a)

Har den gældende ordning i Portugal forrang som en overordnet præceptiv bestemmelse som omhandlet i Rom-II-forordningens (1) artikel 16?

| (b) | Udgør den nævnte bestemmelse en EU-retlig bestemmelse, der fastsætter lovvalgsregler som omhandlet i Rom-II-forordningens artikel 27? |
| --- | --- |

(b)

Udgør den nævnte bestemmelse en EU-retlig bestemmelse, der fastsætter lovvalgsregler som omhandlet i Rom-II-forordningens artikel 27?

| (c) | Skal den forældelsesordning, der er fastsat i den portugisiske retsplejelovs artikel 498, stk. 3, finde anvendelse på en portugisisk statsborger, der har været udsat for en trafikulykke i Spanien, i henhold til artikel 28 i direktiv 2009/103/EF (2)? |
| --- | --- |

(c)

Skal den forældelsesordning, der er fastsat i den portugisiske retsplejelovs artikel 498, stk. 3, finde anvendelse på en portugisisk statsborger, der har været udsat for en trafikulykke i Spanien, i henhold til artikel 28 i direktiv 2009/103/EF (2)?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007, af 11.7.2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II-forordningen) (EUT 2007, L 199, s. 40).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16.9.2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EUT 2009, L 263, s. 11).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/41 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/41

---

Appel iværksat den 23. februar 2018 af Crédit mutuel Arkéa til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Udvidede Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-712/15, Crédit mutuel Arkéa mod Den Europæiske Centralbank

(Sag C-152/18 P)

(2018/C 161/46)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Crédit mutuel Arkéa (ved avocat H. Savoie)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Centralbank og Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstand

| — | ophævelse af dom af 13. december 2017 (T-712/15), hvorved Retten frifandt Den Europæiske Centralbank (ECB) i det af Crédit mutuel Arkéa anlagte søgsmål med påstand om annullation af ECB’s afgørelse af 5. oktober 2015 (ECB/SSM/2015 — 9695000CG7B84NLR5984/28) om fastsættelse af de tilsynsmæssige krav, som finder anvendelse på Groupe Crédit mutuel. |
| --- | --- |

—

ophævelse af dom af 13. december 2017 (T-712/15), hvorved Retten frifandt Den Europæiske Centralbank (ECB) i det af Crédit mutuel Arkéa anlagte søgsmål med påstand om annullation af ECB’s afgørelse af 5. oktober 2015 (ECB/SSM/2015 — 9695000CG7B84NLR5984/28) om fastsættelse af de tilsynsmæssige krav, som finder anvendelse på Groupe Crédit mutuel.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har appellanten fremsat to anbringender vedrørende

| — | en retlig fejl, for så vidt som Retten fastslog, at SSM-rammeforordningens artikel 2, stk. 21, litra c), gør det muligt for ECB at foretage tilsyn på et konsolideret grundlag med institutter, der er tilknyttet et centralt organ, selv om dette centrale organ ikke er et kreditinstitut |
| --- | --- |

—

en retlig fejl, for så vidt som Retten fastslog, at SSM-rammeforordningens artikel 2, stk. 21, litra c), gør det muligt for ECB at foretage tilsyn på et konsolideret grundlag med institutter, der er tilknyttet et centralt organ, selv om dette centrale organ ikke er et kreditinstitut

| — | en fejl ved den retlige kvalificering af de faktiske omstændigheder, for så vidt som Retten fastslog, at Crédit mutuel er en koncern under tilsyn, idet den opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 575/2013 (1). |
| --- | --- |

—

en fejl ved den retlige kvalificering af de faktiske omstændigheder, for så vidt som Retten fastslog, at Crédit mutuel er en koncern under tilsyn, idet den opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 575/2013 (1).

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26.6.2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176, s. 1).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/42 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/42

---

Appel iværksat den 23. februar 2018 af Crédit mutuel Arkéa til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Udvidede Afdeling) den 13. december 2017 i sag T-52/16, Crédit mutuel Arkéa mod Den Europæiske Centralbank

(Sag C-153/18 P)

(2018/C 161/47)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Crédit mutuel Arkéa (ved avocat H. Savoie)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Centralbank og Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstand

| — | ophævelse af dom af 13. december 2017 (T-52/16), hvorved Retten frifandt Den Europæiske Centralbank (ECB) i det af Crédit mutuel Arkéa anlagte søgsmål med påstand om annullation af ECB’s afgørelse af 4. december 2015 (ECB/SSM/2015 — 9695000CG7B84NLR5984/40) om fastsættelse af de tilsynsmæssige krav, som finder anvendelse på Groupe Crédit mutuel. |
| --- | --- |

—

ophævelse af dom af 13. december 2017 (T-52/16), hvorved Retten frifandt Den Europæiske Centralbank (ECB) i det af Crédit mutuel Arkéa anlagte søgsmål med påstand om annullation af ECB’s afgørelse af 4. december 2015 (ECB/SSM/2015 — 9695000CG7B84NLR5984/40) om fastsættelse af de tilsynsmæssige krav, som finder anvendelse på Groupe Crédit mutuel.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har appellanten fremsat to anbringender vedrørende

| — | en retlig fejl, for så vidt som Retten fastslog, at SSM-rammeforordningens artikel 2, stk. 21, litra c), gør det muligt for ECB at foretage tilsyn på et konsolideret grundlag med institutter, der er tilknyttet et centralt organ, selv om dette centrale organ ikke er et kreditinstitut |
| --- | --- |

—

en retlig fejl, for så vidt som Retten fastslog, at SSM-rammeforordningens artikel 2, stk. 21, litra c), gør det muligt for ECB at foretage tilsyn på et konsolideret grundlag med institutter, der er tilknyttet et centralt organ, selv om dette centrale organ ikke er et kreditinstitut

| — | en fejl ved den retlige kvalificering af de faktiske omstændigheder, for så vidt som Retten fastslog, at Crédit mutuel er en koncern under tilsyn, idet den opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 575/2013 (1). |
| --- | --- |

—

en fejl ved den retlige kvalificering af de faktiske omstændigheder, for så vidt som Retten fastslog, at Crédit mutuel er en koncern under tilsyn, idet den opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 575/2013 (1).

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26.6.2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176, s. 1).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/43 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/43

---

Sag anlagt den 16. marts 2018 — Ilmārs Rimšēvičs mod Republikken Letland

(Sag C-202/18)

(2018/C 161/48)

Processprog: lettisk

Parter

Sagsøger: Ilmārs Rimšēvičs (ved advokaterne S. Vārpiņš, I. Pazare og M. Kvēps)

Sagsøgt: Republikken Letland

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

| — | Det fastslås, at sagsøgeren ved afgørelse truffet af Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) på Republikken Letlands vegne den 19. februar 2018 om anvendelsen af sikkerhedsforanstaltninger, blev ulovligt suspenderet fra sit hverv som nationalbankdirektør for Latvijas Banka (Republikken Letlands nationalbank). |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at sagsøgeren ved afgørelse truffet af Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) på Republikken Letlands vegne den 19. februar 2018 om anvendelsen af sikkerhedsforanstaltninger, blev ulovligt suspenderet fra sit hverv som nationalbankdirektør for Latvijas Banka (Republikken Letlands nationalbank).

| — | Det fastslås, at sikkerhedsforanstaltningen, der er blevet pålagt sagsøgeren ved afgørelsen om sikkerhedsforanstaltninger truffet af Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) på Republikken Letlands vegne den 19. februar 2018, som indebærer et forbud for sagsøgeren mod at udøve bestemt erhvervsmæssig virksomhed, hvorved det blev forbudt for ham at udøve hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka (Republikken Letlands nationalbank) og de dermed forbundne beføjelser, er ulovlig. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at sikkerhedsforanstaltningen, der er blevet pålagt sagsøgeren ved afgørelsen om sikkerhedsforanstaltninger truffet af Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) på Republikken Letlands vegne den 19. februar 2018, som indebærer et forbud for sagsøgeren mod at udøve bestemt erhvervsmæssig virksomhed, hvorved det blev forbudt for ham at udøve hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka (Republikken Letlands nationalbank) og de dermed forbundne beføjelser, er ulovlig.

| — | Det fastslås, at de begrænsninger for udøvelsen af hvervet som medlem af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd og de dermed forbundne beføjelser, der er en følge af afgørelsen om sikkerhedsforanstaltninger truffet af Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) på Republikken Letlands vegne den 19. februar 2018, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at de begrænsninger for udøvelsen af hvervet som medlem af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd og de dermed forbundne beføjelser, der er en følge af afgørelsen om sikkerhedsforanstaltninger truffet af Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) på Republikken Letlands vegne den 19. februar 2018, er ulovlige.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

| 1. | Sagsøgeren gør gældende, at afgørelsen truffet af den lettiske statslige undersøgelsesmyndighed Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption), der er en del af den udøvende magt, hvorved sagsøgeren blev suspenderet fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka på ubestemt tid, er ulovlig. Afgørelsen om suspension blev truffet på vegne af den lettiske stat. Fordi han blev suspenderet fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka, mistede han ligeledes automatisk pladsen som medlem af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd. |
| --- | --- |

1.

Sagsøgeren gør gældende, at afgørelsen truffet af den lettiske statslige undersøgelsesmyndighed Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption), der er en del af den udøvende magt, hvorved sagsøgeren blev suspenderet fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka på ubestemt tid, er ulovlig. Afgørelsen om suspension blev truffet på vegne af den lettiske stat. Fordi han blev suspenderet fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka, mistede han ligeledes automatisk pladsen som medlem af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd.

| 2. | Suspenderingen af sagsøgeren har mindst givet anledningen til følgende ulovligheder: |
| --- | --- |

2.

Suspenderingen af sagsøgeren har mindst givet anledningen til følgende ulovligheder:

| 3. | For det første indebærer suspenderingen af sagsøgeren fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka og som medlem af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd en tilsidesættelse af artikel 14, stk. 2, i protokol nr. 4 om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, der er knyttet som bilag til EUF-traktaten, for så vidt som ingen af betingelserne for afskedigelse af centralbankchefer, der er fastsat i nævnte bestemmelse (dvs. at vedkommende ikke længere opfylder de betingelser, som er nødvendige for udførelsen af dennes pligter, eller hvis vedkommende har begået en alvorlig forseelse) var opfyldt på tidspunktet for suspenderingen af sagsøgeren. |
| --- | --- |

3.

For det første indebærer suspenderingen af sagsøgeren fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka og som medlem af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd en tilsidesættelse af artikel 14, stk. 2, i protokol nr. 4 om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, der er knyttet som bilag til EUF-traktaten, for så vidt som ingen af betingelserne for afskedigelse af centralbankchefer, der er fastsat i nævnte bestemmelse (dvs. at vedkommende ikke længere opfylder de betingelser, som er nødvendige for udførelsen af dennes pligter, eller hvis vedkommende har begået en alvorlig forseelse) var opfyldt på tidspunktet for suspenderingen af sagsøgeren.

| 4. | For det andet indebærer suspenderingen af sagsøgeren fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka endvidere en tilsidesættelse af artikel 22 i likums »Par Latvijas Banku« (lov om Republikken Letlands nationalbank), som er den retsakt, der gennemfører EUF-traktaten. På tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse var ingen af betingelserne for afskedigelse af nationalbankdirektøren for Latvijas Banka, der er fastsat i nævnte bestemmelse (enten for det første som følge af vedkommendes frivillige fratrædelse, eller for det andet som følge af en alvorlig forseelse som omhandlet i artikel 14, stk. 2, i statutten for ESCB og ECB — idet parlamentet i dette tilfælde kan beslutte at afskedige nationalbankdirektøren efter afsigelsen af endelig dom — eller for det tredje nogle af de øvrige betingelser nævnt i artikel 14, stk. 2) opfyldt. Desuden følger det af nævnte lov, at kun Republikken Letlands parlament har beføjelse til at afskedige nationalbankdirektøren. Suspenderingen af sagsøgeren blev imidlertid ikke vedtaget af parlamentet, men af Republikken Letlands undersøgelsesmyndighed, som er en del af den udøvende magt. |
| --- | --- |

4.

For det andet indebærer suspenderingen af sagsøgeren fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka endvidere en tilsidesættelse af artikel 22 i likums »Par Latvijas Banku« (lov om Republikken Letlands nationalbank), som er den retsakt, der gennemfører EUF-traktaten. På tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse var ingen af betingelserne for afskedigelse af nationalbankdirektøren for Latvijas Banka, der er fastsat i nævnte bestemmelse (enten for det første som følge af vedkommendes frivillige fratrædelse, eller for det andet som følge af en alvorlig forseelse som omhandlet i artikel 14, stk. 2, i statutten for ESCB og ECB — idet parlamentet i dette tilfælde kan beslutte at afskedige nationalbankdirektøren efter afsigelsen af endelig dom — eller for det tredje nogle af de øvrige betingelser nævnt i artikel 14, stk. 2) opfyldt. Desuden følger det af nævnte lov, at kun Republikken Letlands parlament har beføjelse til at afskedige nationalbankdirektøren. Suspenderingen af sagsøgeren blev imidlertid ikke vedtaget af parlamentet, men af Republikken Letlands undersøgelsesmyndighed, som er en del af den udøvende magt.

| 5. | For det tredje har Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) ved suspenderingen af sagsøgeren fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka fortolket EU-retten fejlagtigt, for så vidt som kontoret har udtalt, at sagsøgeren ikke inden for rammerne af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd er uafhængig eller arbejder i Den Europæiske Centralbanks interesse, men derimod varetager beføjelserne som nationalbankdirektør for Latvijas Banka og handler i denne banks interesse. Artikel 13 TEUF fastsætter imidlertid, at Den Europæiske Centralbank er en af Den Europæiske Unions organer.
  Ved udførelsen af deres opgaver kan ansatte ved Den Europæiske Unions organer kun varetage de i EU-retten fastsatte opgaver og kun i disse organers interesse. Det er ikke muligt i nationale retsforskrifter at fastsætte opgaver som ansatte ved Den Europæiske Unions organer skal udføre. Således er det ikke muligt for en ansat ved Den Europæiske Unions organer ved udførelsen af de opgaver, der påhviler denne ansatte, at udøve beføjelser, der er pålagt i henhold til national ret.
  Artikel 130 TEUF, der fastsætter bestemmelse om Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, udelukker, at direktøren for Republikken Letlands nationalbank ved udførelsen af sine opgaver som medlem af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd handler (udelukkende) som repræsentant for Latvijas Banka og i denne sidstnævnte banks eller Republikken Letlands interesse. |
| --- | --- |

5.

For det tredje har Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) ved suspenderingen af sagsøgeren fra hvervet som nationalbankdirektør for Latvijas Banka fortolket EU-retten fejlagtigt, for så vidt som kontoret har udtalt, at sagsøgeren ikke inden for rammerne af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd er uafhængig eller arbejder i Den Europæiske Centralbanks interesse, men derimod varetager beføjelserne som nationalbankdirektør for Latvijas Banka og handler i denne banks interesse. Artikel 13 TEUF fastsætter imidlertid, at Den Europæiske Centralbank er en af Den Europæiske Unions organer.

Ved udførelsen af deres opgaver kan ansatte ved Den Europæiske Unions organer kun varetage de i EU-retten fastsatte opgaver og kun i disse organers interesse. Det er ikke muligt i nationale retsforskrifter at fastsætte opgaver som ansatte ved Den Europæiske Unions organer skal udføre. Således er det ikke muligt for en ansat ved Den Europæiske Unions organer ved udførelsen af de opgaver, der påhviler denne ansatte, at udøve beføjelser, der er pålagt i henhold til national ret.

Artikel 130 TEUF, der fastsætter bestemmelse om Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, udelukker, at direktøren for Republikken Letlands nationalbank ved udførelsen af sine opgaver som medlem af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd handler (udelukkende) som repræsentant for Latvijas Banka og i denne sidstnævnte banks eller Republikken Letlands interesse.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/44 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/44

---

Sag anlagt den 3. april 2018 — Den Europæiske Centralbank mod Republikken Letland

(Sag C-238/18)

(2018/C 161/49)

Processprog: lettisk

Parter

Sagsøger: Den Europæiske Centralbank (ved C. Zilioli, C. Kroppenstedt og K. Kaiser, som befuldmægtigede, samt abogado D. Sarmiento Ramírez-Escudero)

Sagsøgt: Republikken Letland

Sagsøgerens påstande

| — | Republikken Letland pålægges i henhold til artikel 24, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og artikel 62 i Domstolens procesreglement at meddele enhver relevant oplysning vedrørende den igangværende undersøgelse, som Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) udfører mod direktøren for Latvijas Banka. |
| --- | --- |

—

Republikken Letland pålægges i henhold til artikel 24, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og artikel 62 i Domstolens procesreglement at meddele enhver relevant oplysning vedrørende den igangværende undersøgelse, som Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (kontoret for forebyggelse og bekæmpelse af korruption) udfører mod direktøren for Latvijas Banka.

| — | Det fastslås i overensstemmelse med artikel 14.2. i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, at Republikken Letland har tilsidesat andet afsnit i den nævnte bestemmelse:






  — | idet den har afsat direktøren for Latvijas Banka fra dennes embede, inden en uafhængig domstol har truffet afgørelse om sagens realitet, og |
| --- | --- | --- |

—

Det fastslås i overensstemmelse med artikel 14.2. i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, at Republikken Letland har tilsidesat andet afsnit i den nævnte bestemmelse:

—

idet den har afsat direktøren for Latvijas Banka fra dennes embede, inden en uafhængig domstol har truffet afgørelse om sagens realitet, og

| — | uden at der, såfremt dette bekræftes af de af Republikken Letland fremlagte oplysninger om sagens faktiske omstændigheder, foreligger særlige omstændigheder, der i nærværende sag begrunder en afsættelse fra embedet. |
| --- | --- |

—

uden at der, såfremt dette bekræftes af de af Republikken Letland fremlagte oplysninger om sagens faktiske omstændigheder, foreligger særlige omstændigheder, der i nærværende sag begrunder en afsættelse fra embedet.

| — | Republikken Letland tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Republikken Letland tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

ECB har gjort gældende, at Republikken Letland har tilsidesat andet afsnit i artikel 14.2. i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, idet den har anvendt en midlertidig sikkerhedsforanstaltning og afsat direktøren for den lettiske centralbank, uden at en uafhængig domstol har truffet afgørelse om sagens realitet.

---

Retten

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/46 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/46

---

Rettens dom af 22. marts 2018 — De Capitani mod Parlamentet

(Sag T-540/15) (1)

((Aktindsigt - forordning (EF) nr. 1049/2001 - dokumenter vedrørende en igangværende lovgivningsprocedure - triloger - tabeller med fire spalter vedrørende Europa-Parlamentets og Rådets forslag til forordning om Europol og om ophævelse af afgørelse 2009/371/RIA og 2005/681/RIA - delvist afslag på aktindsigt - annullationssøgsmål - søgsmålsinteresse - antagelse til realitetsbehandling - artikel 4, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 1049/2001 - undtagelse vedrørende beskyttelsen af beslutningsprocessen - ingen generel formodning for afslag på aktindsigt i de tabeller med fire spalter, som udarbejdes i forbindelse med triloger))

(2018/C 161/50)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Emilio De Capitani (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne O. Brouwer, J. Wolfhagen og E. Raedts)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet (først ved N. Görlitz, A. Troupiotis og C. Burgos, derefter ved N. Görlitz, C. Burgos og I. Anagnostopoulou, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union (ved E. Rebasti, B. Driessen og J.-B. Laignelot, som befuldmægtigede) og af Europa-Kommissionen (ved J. Baquero Cruz og F. Clotuche-Duvieusart, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Angående en påstand støttet på artikel 263 TEUF om annullation af Europa-Parlamentets afgørelse A(2015)4931 af 8. juli 2015 om afslag på at give sagsøgeren fuld aktindsigt i dokumenterne LIBE-2013-0091-02 og LIBE-2013-0091-03.

Konklusion

| 1) | Europa-Parlamentets afgørelse A(2015)4931 af 8. juli 2015 annulleres, for så vidt som den giver afslag på Emilio De Capitanis begæring om fuld aktindsigt i dokumenterne LIBE-2013-0091-02 og LIBE-2013-0091-03. |
| --- | --- |

1)

Europa-Parlamentets afgørelse A(2015)4931 af 8. juli 2015 annulleres, for så vidt som den giver afslag på Emilio De Capitanis begæring om fuld aktindsigt i dokumenterne LIBE-2013-0091-02 og LIBE-2013-0091-03.

| 2) | Parlamentet bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Emilio De Capitani. |
| --- | --- |

2)

Parlamentet bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Emilio De Capitani.

| 3) | Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger. |
| --- | --- |

3)

Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

---

(1)  EUT C 398 af 30.11.2015.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/47 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/47

---

Rettens dom af 22. marts 2018 — Stavytskyi mod Rådet

(Sag T-242/16) (1)

((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine - indefrysning af midler - liste over personer, enheder og organer, som er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer - opretholdelse af sagsøgerens navn på listen - begrundelsespligt - ulovlighedsindsigelse - proportionalitet - retsgrundlag - åbenbart urigtigt skøn))

(2018/C 161/51)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Edward Stavytskyi (Bruxelles, Belgien) (ved solicitor J. Grayston og advokaterne P. Gjørtler, G. Pandey og D. Rovetta)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved V. Piessevaux og J.-P. Hix, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (først ved E. Paasivirta og S. Bartelt, derefter ved E. Paasivirta og L. Baumgart, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Påstand nedlagt i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af Rådets afgørelse (FUSP) 2016/318 af 4. marts 2016 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2016, L 60, s. 76) og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/311 af 4. marts 2016 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2016, L 60, s. 1), for så vidt som sagsøgerens navn er blevet opretholdt på listen over personer, enheder og organer, der er omfattet af disse restriktive foranstaltninger.

Konklusion

| 1) | Rådet for Den Europæiske Union frifindes. |
| --- | --- |

1)

Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

| 2) | Edward Stavytskyi bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

2)

Edward Stavytskyi bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger.

| 3) | Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger. |
| --- | --- |

3)

Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

---

(1)  EUT C 270 af 25.7.2016.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/47 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/47

---

Rettens dom af 20. marts 2018 — Šroubárna Ždánice mod Rådet

(Sag T-442/16) (1)

((Anmodning om godtgørelse af antidumpingtolden - import af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern og stål med oprindelse i Kina eller afsendt fra Malaysia - forordning (EF) nr. 91/2009 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 723/2011 - den nationale rets kompetence - Rettens manglende kompetence))

(2018/C 161/52)

Processprog: tjekkisk

Parter

Sagsøger: Šroubárna Ždánice a.s. (Kyjov, Den Tjekkiske Republik) (ved advokat M. Osladil)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile og A. Westerhof Löfflerová, som befuldmægtigede, bistået af advokat N. Tuominen)

Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved T. Maxian Rusche og P. Němečková, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål med påstand om godtgørelse af antidumpingtold og renter, som sagsøgeren angiveligt med urette har betalt til de tjekkiske toldmyndigheder efter vedtagelsen af Rådets forordning (EF) nr. 91/2009 af 26. januar 2009 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern eller stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2009, L 29, s. 1), Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 723/2011 af 18. juli 2011 om udvidelse af den endelige antidumpingtold, der er indført ved Rådets forordning (EF) nr. 91/2009 på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern og stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina, til også at omfatte importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern og stål afsendt fra Malaysia, uanset om varen er angivet med oprindelse i Malaysia eller ej (EUT 2011, L 194, s. 6), og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 924/2012 af 4. oktober 2012 om ændring af forordning nr. 91/2009 (EUT 2012, L 275, s. 1).

Konklusion

| 1) | Sagen afvises, idet Retten ikke har kompetence til at påkende den. |
| --- | --- |

1)

Sagen afvises, idet Retten ikke har kompetence til at påkende den.

| 2) | Šroubárna Ždánice a.s. bærer sine egne omkostninger og betaler Rådet for Den Europæiske Unions omkostninger. |
| --- | --- |

2)

Šroubárna Ždánice a.s. bærer sine egne omkostninger og betaler Rådet for Den Europæiske Unions omkostninger.

| 3) | Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger. |
| --- | --- |

3)

Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

---

(1)  EUT C 392 af 24.10.2016.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/48 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/48

---

Rettens dom af 22. marts 2018 — HJ mod EMA

(Sag T-579/16) (1)

((Personalesag - midlertidigt ansatte - ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt - artikel 8, stk. 1, i ansættelsesvilkårene - ændring af en tidsbegrænset kontrakt til en tidsubegrænset kontrakt - åbenbart urigtigt skøn - omsorgspligt - begrundelsespligt - retten til at blive hørt - bedømmelsesrapport - begrundelsespligt - åbenbart urigtigt skøn))

(2018/C 161/53)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: HJ (ved advokaterne L. Levi og A. Blot)

Sagsøgt: Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA)

Sagens genstand

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand dels om annullation af sagsøgerens bedømmelsesrapport for perioden fra den 16. februar til den 31. december 2014, af EMA’s afgørelse af 1. april 2015 om ikke at forlænge sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat og af de to afgørelser af 26. oktober 2015 om afslag på sidstnævntes klager over disse retsakter, dels om tildeling af erstatning for det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt.

Konklusion

| 1) | Det Europæiske Lægemiddelagentur frifindes. |
| --- | --- |

1)

Det Europæiske Lægemiddelagentur frifindes.

| 2) | HJ betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

HJ betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 145 af 25.4.2016 (sag oprindeligt registreret ved EU-Personaleretten under sagsnr. F-8/16 og overført til Den Europæiske Unions Ret den 1.9.2016).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/49 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/49

---

Rettens dom af 20. marts 2018 — Argyraki mod Kommissionen

(Sag T-734/16) (1)

((Personalesag - tjenestemænd - pensioner - beregning af pensionsgivende tjenesteår - hensyntagen til tjenesteperioder tilbagelagt som hjælpeansat - betingelser - retsgrundlag))

(2018/C 161/54)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Vassilia Argyraki (Bruxelles, Belgien) (ved advokat S. Pappas)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved G. Berscheid, G. Gattinara og A. C. Simon, derefter ved G. Berscheid, G. Gattinara og L. Radu Bouyon, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand om annullation af afgørelsen af 29. januar 2016 truffet af Kontoret for Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder (PMO) ved Kommissionen, hvorved sidstnævnte afslog sagsøgerens ansøgning om godkendelse af de tjenesteperioder, der var tilbagelagt som hjælpeansat, som perioder tilbagelagt som midlertidigt ansat i forbindelse med beregningen af hendes pensionsrettigheder.

Konklusion

| 1) | Afgørelsen af 29. januar 2016 truffet af Kontoret for Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder (PMO) ved Europa-Kommissionen, hvorved sidstnævnte afslog Vassilia Argyrakis ansøgning om godkendelse af de tjenesteperioder, der var tilbagelagt som hjælpeansat, som perioder tilbagelagt som midlertidigt ansat i forbindelse med beregningen af hendes pensionsrettigheder, annulleres. |
| --- | --- |

1)

Afgørelsen af 29. januar 2016 truffet af Kontoret for Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder (PMO) ved Europa-Kommissionen, hvorved sidstnævnte afslog Vassilia Argyrakis ansøgning om godkendelse af de tjenesteperioder, der var tilbagelagt som hjælpeansat, som perioder tilbagelagt som midlertidigt ansat i forbindelse med beregningen af hendes pensionsrettigheder, annulleres.

| 2) | Europa-Kommissionen betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Europa-Kommissionen betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 462 af 12.12.2016.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/50 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/50

---

Rettens dom af 22. marts 2018 — Safe Skies mod EUIPO — Travel Sentry (TSA LOCK)

(Sag T-60/17) (1)

((EU-varemærker - ugyldighedssag - EU-ordmærket TSA LOCK - absolutte registreringshindringer - fornødent særpræg - ingen beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra b), c) og g), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 7, stk. 1, litra b), c), og g), i forordning (EU) 2017/1001]))

(2018/C 161/55)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Safe Skies LLC (New York, New York, De Forenede Stater) (ved advokat V. Schwepler)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved A. Söder, som befuldmægtiget)

Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Travel Sentry, Inc. (Windermere, Florida, De Forenede Stater) (ved advokaterne J.L. Gracia Albero og V. Torelli)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 24. november 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 233/2016-4) vedrørende en ugyldighedssag mellem Safe Skies og Travel Sentry.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | Safe Skies LLC betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Safe Skies LLC betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 104 af 3.4.2017.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/50 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/50

---

Rettens dom af 20. marts 2018 — Webgarden mod EUIPO (Dating Bracelet)

(Sag T-272/17) (1)

([EU-varemærker - ansøgning om EU-figurmærket Dating Bracelet - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EU) 2017/1001] - EUIPO’s tidligere praksis - ligebehandling - retssikkerhed])

(2018/C 161/56)

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (Budapest, Ungarn) (ved advokat G. Jambrik)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved P. Sipos, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 1. marts 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 658/2016-5) vedrørende registrering af figurtegnet Dating Bracelet som EU-varemærke.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 231 af 17.7.2017.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/51 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/51

---

Rettens kendelse af 9. marts 2018 — Aurora Group Danmark mod EUIPO — Retail Distribution (PANZER)

(Sag T-246/16) (1)

((EU-varemærker - ugyldighedssag - tilbagetagelse af ugyldighedsbegæringen - ufornødent at træffe afgørelse))

(2018/C 161/57)

Processprog: dansk

Parter

Sagsøger: Aurora Group Danmark A/S (Ballerup, Danmark) (ved advokat L. Elmgaard Sørensen)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (først ved D. Gaja, derefter ved T. Frydendahl og D. Walicka, som befuldmægtigede)

Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Retail Distribution ApS (Hinnerup, Danmark) (ved advokat E.A. Skovbo)

Sagens genstand

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 3. marts 2016 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 447/2015-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem Retail Distribution og Aurora Group Danmark.

Konklusion

| 1) | Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen. |
| --- | --- |

1)

Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.

| 2) | Aurora Group Danmark A/S og Retail Distribution ApS bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

2)

Aurora Group Danmark A/S og Retail Distribution ApS bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger.

---

(1)  EUT C 279 af 1.8.2016.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/51 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/51

---

Rettens kendelse af 13. marts 2018 — Disney Enterprises mod EUIPO — Di Molfetta (DiSNEY FROZEN)

(Sag T-567/17) (1)

((EU-varemærker - indsigelsessag - tilbagetagelse af registreringsansøgningen - ufornødent at træffe afgørelse))

(2018/C 161/58)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Disney Enterprises, Inc. (Burbank, Californien, De Forenede Stater) (ved advokat M. Graf)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved E. Markakis og A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtigede)

Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Fabio Di Molfetta (Bisceglie, Italien)

Sagens genstand

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 12. maj 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 2342/2016-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Fabio Di Molfetta og Disney Enterprises, Inc.

Konklusion

| 1) | Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen. |
| --- | --- |

1)

Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.

| 2) | Disney Enterprises, Inc. bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

2)

Disney Enterprises, Inc. bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger.

---

(1)  EUT C 347 af 16.10.2017.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/52 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/52

---

Rettens kendelse af 8. marts 2018 — Comune di Milano mod Rådet

(Sag T-46/18) (1)

((Erklæring om inkompetence))

(2018/C 161/59)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Comune di Milano (Italien) (ved advokaterne F. Sciaudone og M. Condinanzi)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved E. Rebasti, M. Bauer og F. Florindo Gijón, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Rådets afgørelse vedtaget i tilknytning til den 3579. samling, i rådssammensætningen Rådet for Almindelige Anliggender, af 20. november 2017 vedrørende valget af nyt hjemsted for Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA), for så vidt som den udpeger Amsterdam som det nye hjemsted for EMA.

Konklusion

| 1) | Retten erklærer sig inkompetent i sag T-46/18, således at Domstolen kan træffe afgørelse i sagen. |
| --- | --- |

1)

Retten erklærer sig inkompetent i sag T-46/18, således at Domstolen kan træffe afgørelse i sagen.

| 2) | Stillingtagen til begæringerne om intervention fra Kongeriget Nederlandene og Regione Lombardia udsættes. |
| --- | --- |

2)

Stillingtagen til begæringerne om intervention fra Kongeriget Nederlandene og Regione Lombardia udsættes.

| 3) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes. |
| --- | --- |

3)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

---

(1)  EUT C 94 af 12.3.2018.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/53 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/53

---

Sag anlagt den 22. februar 2018 — VI mod Kommissionen

(Sag T-109/18)

(2018/C 161/60)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: VI (ved advokaterne G. Pandey og V. Villante)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Indledningsvis fastslås, om fornødent, at vedtægtens artikel 90 er ugyldig og ikke finder anvendelse i denne sag i henhold til artikel 270 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. |
| --- | --- |

—

Indledningsvis fastslås, om fornødent, at vedtægtens artikel 90 er ugyldig og ikke finder anvendelse i denne sag i henhold til artikel 270 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

| — | For det første annullation af afgørelsen af 14. november 2017 truffet af Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO) om afslag på sagsøgerens klage indgivet den 13. juli 2017, herunder afvisningen af sagsøgerens krav om en erstatning på 50 000 EUR. |
| --- | --- |

—

For det første annullation af afgørelsen af 14. november 2017 truffet af Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO) om afslag på sagsøgerens klage indgivet den 13. juli 2017, herunder afvisningen af sagsøgerens krav om en erstatning på 50 000 EUR.

| — | For det andet annullation af EPSO’s afgørelse af 19. april 2017 om afslag på hendes ansøgning om fornyet gennemgang af afgørelsen fra udvælgelseskomitéen om ikke at give hende adgang til den næste fase af udvælgelsesprøven. |
| --- | --- |

—

For det andet annullation af EPSO’s afgørelse af 19. april 2017 om afslag på hendes ansøgning om fornyet gennemgang af afgørelsen fra udvælgelseskomitéen om ikke at give hende adgang til den næste fase af udvælgelsesprøven.

| — | For det tredje annullation af afgørelsen af 6. februar 2017 på EPSO’s onlinekonto om ikke at opføre sagsøgeren på udkastet til listen over ansøgere udvalgt med henblik på udvælgelsesprøven EPSO/AD/323/16. |
| --- | --- |

—

For det tredje annullation af afgørelsen af 6. februar 2017 på EPSO’s onlinekonto om ikke at opføre sagsøgeren på udkastet til listen over ansøgere udvalgt med henblik på udvælgelsesprøven EPSO/AD/323/16.

| — | For det fjerde annullation af den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AD/323/16, offentliggjort den 26. maj 2016, og af det deraf følgende udkast til liste over tjenestemænd udvalgt til at deltage i førnævnte udvælgelsesprøve i dets helhed. |
| --- | --- |

—

For det fjerde annullation af den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AD/323/16, offentliggjort den 26. maj 2016, og af det deraf følgende udkast til liste over tjenestemænd udvalgt til at deltage i førnævnte udvælgelsesprøve i dets helhed.

| — | Sagsøgeren tildeles en erstatning på 50 000 EUR for det tab, der er forvoldt på grund af de førnævnte anfægtede ulovlige afgørelser. |
| --- | --- |

—

Sagsøgeren tildeles en erstatning på 50 000 EUR for det tab, der er forvoldt på grund af de førnævnte anfægtede ulovlige afgørelser.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at EPSO/udvælgelseskomitéen anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af sagsøgerens erhvervserfaring samt tilsidesættelse af bilag III til den pågældende meddelelse om udvælgelsesprøve, hvori der detaljeret redegøres for den krævede erhvervserfaring. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at EPSO/udvælgelseskomitéen anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af sagsøgerens erhvervserfaring samt tilsidesættelse af bilag III til den pågældende meddelelse om udvælgelsesprøve, hvori der detaljeret redegøres for den krævede erhvervserfaring.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og af sagsøgerens ret til at blive hørt samt tilsidesættelse af begrundelsespligten og af artikel 296 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og af sagsøgerens ret til at blive hørt samt tilsidesættelse af begrundelsespligten og af artikel 296 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 1, 2, 3 og 4 i forordning nr. 1/58 (1), tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 1d og 28 og af artikel 1, stk. 1, litra f), i bilag III til nævnte vedtægt samt tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af princippet om forbud mod forskelsbehandling. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 1, 2, 3 og 4 i forordning nr. 1/58 (1), tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 1d og 28 og af artikel 1, stk. 1, litra f), i bilag III til nævnte vedtægt samt tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af princippet om forbud mod forskelsbehandling.

---

(1)  Forordning nr. 1 af 15. april 1958 om den ordning, der skal gælde for Det europæiske økonomiske Fællesskab på det sproglige område (EFT 1952-1958 s. 59).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/54 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/54

---

Sag anlagt den 26. februar 2018 — Tomasz KawałkoTrofeum mod EUIPO — Ferrero (KINDERPRAMS)

(Sag T-115/18)

(2018/C 161/61)

Stævningen er affattet på polsk

Parter

Sagsøger: Tomasz KawałkoTrofeum (Gdynia, Polen) (ved advokat P. Moksa)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Ferrero SpA (Alba, Italien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Tomasz KawałkoTrofeum

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »KINDERPRAMS« — registreringsansøgning nr. 12 916 961

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 14. december 2018 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1112/2017-4)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse omgøres, idet varemærket KINDERPRAMS registreres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse omgøres, idet varemærket KINDERPRAMS registreres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/54 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/54

---

Sag anlagt den 1. marts 2018 — HMV (Brands) mod EUIPO — Our Price Records (OUR PRICE)

(Sag T-129/18)

(2018/C 161/62)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: HMV (Brands) Ltd (London, Det Forenede Kongerige) (ved barristers M. Hicks og N. Zweck)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Our Price Records Ltd (London)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Our Price Records Ltd

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »OUR PRICE« — registreringsansøgning nr. 13 636 998

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 15. december 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 838/2017-2)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

| — | Our Price Records Limited tilpligtes at betale sagsomkostningerne (hvis selskabet intervenerer i denne sag). |
| --- | --- |

—

Our Price Records Limited tilpligtes at betale sagsomkostningerne (hvis selskabet intervenerer i denne sag).

| — | Den af HMV rejste indsigelse tages til følge i det hele. |
| --- | --- |

—

Den af HMV rejste indsigelse tages til følge i det hele.

| — | Subsidiært i forhold til sidstnævnte påstand hjemvises sagen til EUIPO til behandling i lyset af annullationen af den anfægtede afgørelse. |
| --- | --- |

—

Subsidiært i forhold til sidstnævnte påstand hjemvises sagen til EUIPO til behandling i lyset af annullationen af den anfægtede afgørelse.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i forordning 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i forordning 2017/1001.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/55 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/55

---

Sag anlagt den 28. februar 2018 — LMP Lichttechnik Vertriebs mod EUIPO (LITECRAFT)

(Sag T-140/18)

(2018/C 161/63)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: LMP Lichttechnik Vertriebs GmbH (Ibbenbüren, Tyskland) (ved advokat R. Plegge)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »LITECRAFT« — registreringsansøgning nr. 15 282 635

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 8. januar af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 699/2017-2)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning 207/2009. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning 207/2009.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/56 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/56

---

Sag anlagt den 1. marts 2018 — Société générale mod ECB

(Sag T-143/18)

(2018/C 161/64)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Société générale (Paris, Frankrig) (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og P. Kupka)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 5 i Den Europæiske Centralbanks afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 af 19. december 2017 og artikel 3 i bilag A hertil annulleres, for så vidt som de foreskriver de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser i henhold til indskudsgarantiordningerne eller afviklingsfondene. |
| --- | --- |

—

Artikel 5 i Den Europæiske Centralbanks afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 af 19. december 2017 og artikel 3 i bilag A hertil annulleres, for så vidt som de foreskriver de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser i henhold til indskudsgarantiordningerne eller afviklingsfondene.

| — | ECB tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

| 1. | Med det første anbringende gøres gældende, at der ikke foreligger et retsgrundlag for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse. Ifølge sagsøgeren har ECB ikke kompetence til at indføre et almengyldigt tilsynsmæssigt krav, og har ikke foretaget en individuel og konkret vurdering af sagsøgerens situation, således som det kræves i de retsakter, der finder anvendelse. |
| --- | --- |

1.

Med det første anbringende gøres gældende, at der ikke foreligger et retsgrundlag for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse. Ifølge sagsøgeren har ECB ikke kompetence til at indføre et almengyldigt tilsynsmæssigt krav, og har ikke foretaget en individuel og konkret vurdering af sagsøgerens situation, således som det kræves i de retsakter, der finder anvendelse.

| 2. | Med det andet anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som ECB har foretaget en fejlagtig fortolkning af de EU–retlige retsakter ved at indføre en mulighed for kreditinstitutterne til at benytte uigenkaldelige betalingsforpligtelser og dermed har frataget disse bestemmelser deres effektive virkning. |
| --- | --- |

2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som ECB har foretaget en fejlagtig fortolkning af de EU–retlige retsakter ved at indføre en mulighed for kreditinstitutterne til at benytte uigenkaldelige betalingsforpligtelser og dermed har frataget disse bestemmelser deres effektive virkning.

| 3. | Med det tredje anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en åbenbar fejl i forbindelse med vurderingen af de risici, der hævdes at være opstået som følge af de uigenkaldelige betalingsforpligtelser med hensyn til artikel 16 i Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT 2013, L 287 s. 63). |
| --- | --- |

3.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en åbenbar fejl i forbindelse med vurderingen af de risici, der hævdes at være opstået som følge af de uigenkaldelige betalingsforpligtelser med hensyn til artikel 16 i Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT 2013, L 287 s. 63).

| 4. | Med det fjerde anbringende gøres gældende, at der foreligger en utilstrækkelig begrundelse, for så vidt som ECB er underlagt en skærpet begrundelsespligt, og den anfægtede afgørelse er støttet på en utilstrækkelig begrundelse. |
| --- | --- |

4.

Med det fjerde anbringende gøres gældende, at der foreligger en utilstrækkelig begrundelse, for så vidt som ECB er underlagt en skærpet begrundelsespligt, og den anfægtede afgørelse er støttet på en utilstrækkelig begrundelse.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/57 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/57

---

Sag anlagt den 1. marts 2018 — Crédit Agricole m.fl. mod ECB

(Sag T-144/18)

(2018/C 161/65)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Crédit Agricole SA (Montrouge, Frankrig) og 69 andre sagsøgere (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og P. Kupka)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Sagsøgernes påstande

| — | Artikel 9 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — 969500TJ5KRTCJQWXH05/380 af 19. december 2017 og artikel 3 i bilag A hertil annulleres, for så vidt som de fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes, for uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Artikel 9 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — 969500TJ5KRTCJQWXH05/380 af 19. december 2017 og artikel 3 i bilag A hertil annulleres, for så vidt som de fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes, for uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for deres søgsmål har sagsøgerne fremsat fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller ligner de som led i sag T-143/18, Société générale mod ECB, fremsatte.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/57 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/57

---

Sag anlagt den 1. marts 2018 — Confédération nationale du Crédit mutuel m.fl. mod ECB

(Sag T-145/18)

(2018/C 161/66)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Confédération nationale du Crédit mutuel (Paris, Frankrig) og 37 andre sagsøgere (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og P. Kupka)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank

Sagsøgernes påstande

| — | Artikel 8 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — 9695000CG7B84NLR5984/207 af 19. december 2017 annulleres, for så vidt som den fastsætter regler for de foranstaltninger, der skal træffes, for uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordningerne og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Artikel 8 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — 9695000CG7B84NLR5984/207 af 19. december 2017 annulleres, for så vidt som den fastsætter regler for de foranstaltninger, der skal træffes, for uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordningerne og afviklingsfonde.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for deres søgsmål har sagsøgerne fremsat fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller ligner de i sag T-143/18, Société générale mod ECB, fremsatte.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/58 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/58

---

Sag anlagt den 1. marts 2018 — BPCE m.fl. mod ECB

(Sag T-146/18)

(2018/C 161/67)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: BPCE (Paris, Frankrig) og 36 andre sagsøgere (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og P. Kupka)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank

Sagsøgernes påstande

| — | Artikel 4 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — 9695005MSX1OYEMGDF46/338 (sammenholdt med bilaget hertil) af 19. december 2017 annulleres, for så vidt som den fastsætter regler for de foranstaltninger, der skal træffes, for uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordningerne og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Artikel 4 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — 9695005MSX1OYEMGDF46/338 (sammenholdt med bilaget hertil) af 19. december 2017 annulleres, for så vidt som den fastsætter regler for de foranstaltninger, der skal træffes, for uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordningerne og afviklingsfonde.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til de i sag T-143/18, Société générale mod ECB, fremsatte.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/58 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/58

---

Sag anlagt den 1. marts 2018 — Arkéa Direct Bank m.fl. mod ECB

(Sag T-149/18)

(2018/C 161/68)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Arkéa Direct Bank (Puteaux, Frankrig), Caisse de Bretagne de Crédit Mutuel Agricole (Le Relecq Kerhuon, Frankrig), Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq Kerhuon), Crédit foncier et communal d’Alsace et de Lorraine-banque (Strasbourg, Frankrig), Fédéral Finance (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Home Loans SFH (Brest, Frankrig), Arkéa Banking Services (Paris, Frankrig), Arkéa Public Sector SCF (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Banque Entreprises et Institutionnels (Le Relecq Kerhuon) og Keytrade Bank Luxembourg SA (Luxembourg, Luxembourg) (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og P. Kupka)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank

Sagsøgernes påstande

| — | Artikel 8 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — 9695000CG7B84NLR5984/207 af 19. december 2017 annulleres, for så vidt som den fastsætter regler for de foranstaltninger, der skal træffes, for uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordningerne og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Artikel 8 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — 9695000CG7B84NLR5984/207 af 19. december 2017 annulleres, for så vidt som den fastsætter regler for de foranstaltninger, der skal træffes, for uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordningerne og afviklingsfonde.

| — | Den Europæiske Centralbank tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Den Europæiske Centralbank tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til de i sag T-143/18, Société générale mod ECB, fremsatte.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/59 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/59

---

Sag anlagt den 1. marts 2018 — BNP Paribas mod ECB

(Sag T-150/18)

(2018/C 161/69)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: BNP Paribas (Paris, Frankrig) (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og P. Kupka)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 9 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 af 19. december 2017 annulleres delvist, for så vidt som den fastsætter en fravigelse i de uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er indgået inden for rammerne af Den Fælles Afviklingsfond, de nationale afviklingsfonde og de nationale indskudsgarantiordninger for kernekapital, på individuelt, delkonsolideret og konsolideret grundlag, navnlig artikel 9.1, 9.2 og 9.3. |
| --- | --- |

—

Artikel 9 i ECB’s afgørelse nr. ECB/SSM/2017 — R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 af 19. december 2017 annulleres delvist, for så vidt som den fastsætter en fravigelse i de uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er indgået inden for rammerne af Den Fælles Afviklingsfond, de nationale afviklingsfonde og de nationale indskudsgarantiordninger for kernekapital, på individuelt, delkonsolideret og konsolideret grundlag, navnlig artikel 9.1, 9.2 og 9.3.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.

| 1. | Med det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse savner retligt grundlag, eftersom ECB har anvendt sine beføjelser på tilsynsområdet til at fastsætte en almengyldig foranstaltning, hvilket henhører under lovgivers kompetence, og idet ECB har overskredet grænserne for sine beføjelser i henhold til artikel 4, stk. 1, litra f), og artikel 16 i Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT 2013, L 287, s. 63). |
| --- | --- |

1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse savner retligt grundlag, eftersom ECB har anvendt sine beføjelser på tilsynsområdet til at fastsætte en almengyldig foranstaltning, hvilket henhører under lovgivers kompetence, og idet ECB har overskredet grænserne for sine beføjelser i henhold til artikel 4, stk. 1, litra f), og artikel 16 i Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT 2013, L 287, s. 63).

| 2. | Med det andet anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som ECB har anlagt en fortolkning, som ikke er i overensstemmelse med lovgivers hensigt med de EU-retlige forskrifter, som tillader kreditinstitutterne at gøre brug af uigenkaldelige betalingsforpligtelser med henblik på at opfylde en del af deres forpligtelser over for de nationale afviklingsfonde, Den Fælles Afviklingsfond og i henhold til de nationale indskudsgarantiordninger, hvorved de pågældende bestemmelser mister deres effektive virkning. ECB har desuden baseret sin afgørelse på en fejlagtig fortolkning af de EU-retlige og de nationale gennemførelsesbestemmelser, som finder anvendelse på de uigenkaldelige betalingsforpligtelser. |
| --- | --- |

2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som ECB har anlagt en fortolkning, som ikke er i overensstemmelse med lovgivers hensigt med de EU-retlige forskrifter, som tillader kreditinstitutterne at gøre brug af uigenkaldelige betalingsforpligtelser med henblik på at opfylde en del af deres forpligtelser over for de nationale afviklingsfonde, Den Fælles Afviklingsfond og i henhold til de nationale indskudsgarantiordninger, hvorved de pågældende bestemmelser mister deres effektive virkning. ECB har desuden baseret sin afgørelse på en fejlagtig fortolkning af de EU-retlige og de nationale gennemførelsesbestemmelser, som finder anvendelse på de uigenkaldelige betalingsforpligtelser.

| 3. | Med det tredje anbringende gøres det gældende, at der er sket en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. |
| --- | --- |

3.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at der er sket en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.

| 4. | Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse hviler på et fejlskøn og tilsidesætter princippet om god forvaltning. |
| --- | --- |

4.

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse hviler på et fejlskøn og tilsidesætter princippet om god forvaltning.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/59 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/59

---

Sag anlagt den 26. februar 2018 — Legutko og Poręba mod Parlamentet

(Sag T-156/18)

(2018/C 161/70)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøgere: Ryszard Antoni Legutko (Morawica, Polen), Tomasz Piotr Poręba (Mielec, Polen) (ved advokat M. Mataczyński)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgernes påstande

| — | Det fastslås, at Europa-Parlamentet har tilsidesat artikel 130 i Europa-Parlamentets forretningsorden og bilag II hertil, idet det har undladt at fremsende det skriftlige spørgsmål, som medlemmer af Europa-Parlamentet har stillet i forbindelse med den sag, der er registreret under referencenr. P-003358/17, til Rådet for Den Europæiske Union. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Europa-Parlamentet har tilsidesat artikel 130 i Europa-Parlamentets forretningsorden og bilag II hertil, idet det har undladt at fremsende det skriftlige spørgsmål, som medlemmer af Europa-Parlamentet har stillet i forbindelse med den sag, der er registreret under referencenr. P-003358/17, til Rådet for Den Europæiske Union.

| — | Europa-Parlamentet pålægges at videresende det skriftlige spørgsmål, der er registreret under referencenr. P-003358/17, til det kompetente organ, dvs. til Rådet for Den Europæiske Union. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet pålægges at videresende det skriftlige spørgsmål, der er registreret under referencenr. P-003358/17, til det kompetente organ, dvs. til Rådet for Den Europæiske Union.

| — | Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

| — | Sagsøgerne har anfægtet, at Europa-Parlamentet har undladt at fremsende det skriftlige spørgsmål, som medlemmerne af Europa-Parlamentet, Ryszard Legutko og Tomasz Poręba, har indleveret den 16. maj 2017, til det kompetente organ, som angivet af sagsøgerne. |
| --- | --- |

—

Sagsøgerne har anfægtet, at Europa-Parlamentet har undladt at fremsende det skriftlige spørgsmål, som medlemmerne af Europa-Parlamentet, Ryszard Legutko og Tomasz Poręba, har indleveret den 16. maj 2017, til det kompetente organ, som angivet af sagsøgerne.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/60 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/60

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Amisi Kumba mod Rådet

(Sag T-163/18)

(2018/C 161/71)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Gabriel Amisi Kumba (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 2 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 2 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 2 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 2 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.

| 1. | Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af retten til forsvar, herunder en tilsidesættelse af begrundelsespligten med henblik på at begrunde foranstaltningerne og sikre en effektiv retsbeskyttelse, og tilsidesættelse af retten til at blive hørt. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af retten til forsvar, herunder en tilsidesættelse af begrundelsespligten med henblik på at begrunde foranstaltningerne og sikre en effektiv retsbeskyttelse, og tilsidesættelse af retten til at blive hørt.

| 2. | Andet anbringende vedrørende et åbenbart urigtigt skøn hvad angår sagsøgerens involvering i handlinger, der udgør alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i Den Demokratiske Republik Congo. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende vedrørende et åbenbart urigtigt skøn hvad angår sagsøgerens involvering i handlinger, der udgør alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i Den Demokratiske Republik Congo.

| 3. | Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af retten til privatlivets fred, ejendomsretten og proportionalitetsprincippet. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af retten til privatlivets fred, ejendomsretten og proportionalitetsprincippet.

| 4. | Fjerde anbringende vedrørende ulovligheden af bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i Rådets afgørelse 2010/788/FUSP af 20. december 2010 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo og om ophævelse af fælles holdning 2008/369/FUSP (EUT 2010, L 336, s. 30), som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2016/2231 af 12. december 2016 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo (EUT 2016, L 336I, s. 7), og artikel 2b, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 1183/2005 af 18. juli 2005 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod personer, der bryder våbenembargoen over for Den Demokratiske Republik Congo (EUT 2005, L 193, s. 1). |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende vedrørende ulovligheden af bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i Rådets afgørelse 2010/788/FUSP af 20. december 2010 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo og om ophævelse af fælles holdning 2008/369/FUSP (EUT 2010, L 336, s. 30), som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2016/2231 af 12. december 2016 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo (EUT 2016, L 336I, s. 7), og artikel 2b, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 1183/2005 af 18. juli 2005 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod personer, der bryder våbenembargoen over for Den Demokratiske Republik Congo (EUT 2005, L 193, s. 1).

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/61 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/61

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kampete mod Rådet

(Sag T-164/18)

(2018/C 161/72)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Ilunga Kampete (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 1 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 1 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 1 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 1 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/61 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/61

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kahimbi Kasagwe mod Rådet

(Sag T-165/18)

(2018/C 161/73)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Delphin Kahimbi Kasagwe (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 7 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 7 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 7 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 7 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/62 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/62

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Ilunga Luyoyo mod Rådet

(Sag T-166/18)

(2018/C 161/74)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 3 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 3 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 3 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 3 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/63 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/63

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kanyama mod Rådet

(Sag T-167/18)

(2018/C 161/75)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Célestin Kanyama (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 4 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 4 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 4 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 4 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/63 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/63

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Numbi mod Rådet

(Sag T-168/18)

(2018/C 161/76)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: John Numbi (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 5 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 5 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 5 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 5 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/64 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/64

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kibelisa Ngambasai mod Rådet

(Sag T-169/18)

(2018/C 161/77)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Roger Kibelisa Ngambasai (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 6 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 6 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 6 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 6 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/64 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/64

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kande Mupompa mod Rådet

(Sag T-170/18)

(2018/C 161/78)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Alex Kande Mupompa (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 10 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 10 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 10 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 10 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/65 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/65

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Boshab mod Rådet

(Sag T-171/18)

(2018/C 161/79)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Évariste Boshab (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 8 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 8 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 8 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 8 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/65 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/65

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Akili Mundos mod Rådet

(Sag T-172/18)

(2018/C 161/80)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Muhindo Akili Mundos (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøg: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 13 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 13 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 13 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 13 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/66 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/66

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Ramazani Shadary mod Rådet

(Sag T-173/18)

(2018/C 161/81)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Emmanuel Ramazani Shadary (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 15 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 15 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 15 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 15 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/67 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/67

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Mutondo mod Rådet

(Sag T-174/18)

(2018/C 161/82)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kalev Mutondo (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 16 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 16 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 16 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 16 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/67 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/67

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Ruhorimbere mod Rådet

(Sag T-175/18)

(2018/C 161/83)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Éric Ruhorimbere (Mbujimayi, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 14 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 14 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 14 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 14 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/68 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/68

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Mende Omalanga mod Rådet

(Sag T-176/18)

(2018/C 161/84)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Lambert Mende Omalanga (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 12 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 12 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 12 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 12 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/68 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/68

---

Sag anlagt den 8. marts 2018 — Kazembe Musonda mod Rådet

(Sag T-177/18)

(2018/C 161/85)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Jean-Claude Kazembe Musonda (Lubumbashi, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokaterne T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois og A. Guillerme)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 11 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 11 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2282 af 11. december 2017 om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo annulleres, for så vidt som den fastholder sagsøgeren som nr. 11 i bilag II til afgørelse 2010/788/FUSP og som nr. 11 i bilag Ia til forordning (EF) nr. 1183/2005.

| — | Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i afgørelse 2010/788/FUSP, som ændret ved afgørelse 2016/2231/FUSP, og artikel 2b, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1183/2005, er ulovlige.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-163/18, Amisi Kumba mod Rådet.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/69 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/69

---

Sag anlagt den 12. marts 2018 — VJ mod EEAS

(Sag T-180/18)

(2018/C 161/86)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: VJ (ved advokat N. de Montigny)

Sagsøgt: Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EEAS)

Sagsøgerens påstande

| — | Annullation af den beregning, som blev fremsendt til sagsøgeren ved e-mail af 22. juni 2017 fra EEAS samt, om fornødent, af den lønseddel, hvorved der er sket/vil ske udbetaling af uddannelsestillæg til sagsøgeren børn |
| --- | --- |

—

Annullation af den beregning, som blev fremsendt til sagsøgeren ved e-mail af 22. juni 2017 fra EEAS samt, om fornødent, af den lønseddel, hvorved der er sket/vil ske udbetaling af uddannelsestillæg til sagsøgeren børn

| — | Tjenesten for EU's Optræden Udadtil tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Tjenesten for EU's Optræden Udadtil tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.

| 1. | Første anbringende vedrørende en ulovlighedsindsigelse, for så vidt som den anfægtede afgørelse, skrivelsen af 15. april 2016, hvorpå denne er baseret, og EEAS’s retningslinjer tilsidesætter tjenestemandsvedtægten og bilag X hertil. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende vedrørende en ulovlighedsindsigelse, for så vidt som den anfægtede afgørelse, skrivelsen af 15. april 2016, hvorpå denne er baseret, og EEAS’s retningslinjer tilsidesætter tjenestemandsvedtægten og bilag X hertil.

| 2. | Andet anbringende om, at den anfægtede individuelle afgørelse er ulovlig. Dette anbringende er opdelt i fem led:






  — | Første led om tilsidesættelse af princippet om, at der skal udvises forudseenhed, af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af retssikkerhedsprincippet og tilsidesættelse af princippet om god forvaltning samt af sagsøgeres velerhvervede rettigheder. |
| --- | --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at den anfægtede individuelle afgørelse er ulovlig. Dette anbringende er opdelt i fem led:

—

Første led om tilsidesættelse af princippet om, at der skal udvises forudseenhed, af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af retssikkerhedsprincippet og tilsidesættelse af princippet om god forvaltning samt af sagsøgeres velerhvervede rettigheder.

| — | Andet led om tilsidesættelse af de af EEAS indgåede forpligtelser, dårlig administration samt tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af sagsøgerens berettigede forventning. |
| --- | --- |

—

Andet led om tilsidesættelse af de af EEAS indgåede forpligtelser, dårlig administration samt tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af sagsøgerens berettigede forventning.

| — | Tredje led om tilsidesættelse af familieretten og af retten til uddannelse. |
| --- | --- |

—

Tredje led om tilsidesættelse af familieretten og af retten til uddannelse.

| — | Fjerde led om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af princippet om forbud mod forskelsbehandling. |
| --- | --- |

—

Fjerde led om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af princippet om forbud mod forskelsbehandling.

| — | Femte led om manglende interesseafvejning og manglende overholdelse af princippet om, at den trufne foranstaltning skal være forholdsmæssig. |
| --- | --- |

—

Femte led om manglende interesseafvejning og manglende overholdelse af princippet om, at den trufne foranstaltning skal være forholdsmæssig.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/70 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/70

---

Sag anlagt den 9. marts 2018 — Multifit Tiernahrungs mod EUIPO (TAKE CARE)

(Sag T-181/18)

(2018/C 161/87)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krefeld, Tyskland) (ved advokaterne N. Weber og L. Thiel)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »TAKE CARE« — registreringsansøgning nr. 16 254 898

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 4. januar 2018 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 845/2017-5)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/70 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/70

---

Sag anlagt den 14. marts 2018 — Lucchini mod Kommissionen

(Sag T-185/18)

(2018/C 161/88)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Lucchini SpA (Livorno, Italien) (ved advokat G. Belotti)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Henset til de tilsidesættelser, der blev konstateret i Domstolens domme, og som førte til annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 7492 endelig af 30. september 2009 om en procedure efter artikel 65 KS (sag COMP/37.956 — Rundt armeringsstål, genvedtagelse), annulleres Kommissionens beslutning om afvisning, som er indeholdt i skrivelse af 17. januar 2018, idet Kommissionen samtidig pålægges at tilbagebetale sagsøgeren den bøde, der uretmæssigt er blevet opkrævet og erlagt, plus renter. |
| --- | --- |

—

Henset til de tilsidesættelser, der blev konstateret i Domstolens domme, og som førte til annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 7492 endelig af 30. september 2009 om en procedure efter artikel 65 KS (sag COMP/37.956 — Rundt armeringsstål, genvedtagelse), annulleres Kommissionens beslutning om afvisning, som er indeholdt i skrivelse af 17. januar 2018, idet Kommissionen samtidig pålægges at tilbagebetale sagsøgeren den bøde, der uretmæssigt er blevet opkrævet og erlagt, plus renter.

| — | Kommissionens beslutning om afvisning, der er indeholdt i skrivelse af 9. marts 2018, annulleres, idet Kommissionen pålægges at give sagsøgeren adgang til sag COMP/37.956, som Kommissionen genoptager med henblik på at opfylde dommene. |
| --- | --- |

—

Kommissionens beslutning om afvisning, der er indeholdt i skrivelse af 9. marts 2018, annulleres, idet Kommissionen pålægges at give sagsøgeren adgang til sag COMP/37.956, som Kommissionen genoptager med henblik på at opfylde dommene.

| — | Subsidiært indrømmes sagsøgeren erstatning på mindst 10 mio. EUR eller på et beløb, der fastsættes under sagen, eller som Retten finder rimeligt med henblik på at pålægge en passende sanktion for den konstaterede tilsidesættelse af chartrets artikel 41. |
| --- | --- |

—

Subsidiært indrømmes sagsøgeren erstatning på mindst 10 mio. EUR eller på et beløb, der fastsættes under sagen, eller som Retten finder rimeligt med henblik på at pålægge en passende sanktion for den konstaterede tilsidesættelse af chartrets artikel 41.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har anført, at Domstolen har annulleret Kommissionens beslutning K(2009) 7492 endelig af 30. september 2009 om en procedure efter artikel 65 KS (sag COMP/37.956 — Rundt armeringsstål) (1), og at Kommissionen trods annullationsafgørelsens ordlyd har afvist at tilbagebetale den erlagte bøde og opfordre sagsøgeren til at deltage i den administrative procedure, som i mellemtiden er blevet genoptaget.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.

| 1. | Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 10-14 i Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7. april 2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82 (EØS-relevant tekst) (2), navnlig af sagsøgerens ret til en lovformelig procedure, herunder særligt retten til forsvar.






  — | Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at medlemsstaternes deltagelse i mundtlige høringer ikke blot er en formalitet, eftersom konkurrencemyndighederne udgør en del af det udvalg, som Kommissionen skal høre inden vedtagelsen af enhver beslutning. Konkurrencemyndighederne skal altid tage del i plenarhøringerne, som er et væsentligt led i proceduren, hvor virksomhedernes forsvarsargumenter er rettet mod Kommissionens anklage. |
| --- | --- | --- |

1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 10-14 i Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7. april 2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82 (EØS-relevant tekst) (2), navnlig af sagsøgerens ret til en lovformelig procedure, herunder særligt retten til forsvar.

—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at medlemsstaternes deltagelse i mundtlige høringer ikke blot er en formalitet, eftersom konkurrencemyndighederne udgør en del af det udvalg, som Kommissionen skal høre inden vedtagelsen af enhver beslutning. Konkurrencemyndighederne skal altid tage del i plenarhøringerne, som er et væsentligt led i proceduren, hvor virksomhedernes forsvarsargumenter er rettet mod Kommissionens anklage.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig retten til god forvaltning. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig retten til god forvaltning.

---

(1)  Feralpi mod Kommissionen, C-85/15 P (EU:C:2017:709), forenede sager C-86/15 P, Ferriera Valsabbia mod Kommissionen, C-87/15 P, Alfa Acciai mod Kommissionen (EU:C:2017:717), C-88/15, Ferriere Nord mod Kommissionen (EU:C:2017:716) og C-89/15 P, Riva Fire (EU:C:2017:713)

(2)  EUT 2004 L 123, s. 18.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/71 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/71

---

Sag anlagt den 16. marts 2018 — Rietze mod EUIPO — Volkswagen (Motorkøretøjer)

(Sag T-191/18)

(2018/C 161/89)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Tyskland) (ved advokat M. Krogmann)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Volkswagen AG (Wolfsburg, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede design: Volkswagen AG

Det omtvistede design: EF-design nr. 762851-0001

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 11. januar 2018 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 1203/2016-3)

Påstande

| — | Afgørelsen truffet af Tredje Appelkammer annulleres og EF-design nr. 762851-0001 erklæres ugyldigt. |
| --- | --- |

—

Afgørelsen truffet af Tredje Appelkammer annulleres og EF-design nr. 762851-0001 erklæres ugyldigt.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, sammenholdt med artikel 6, stk. 1, litra b), i forordning nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, sammenholdt med artikel 6, stk. 1, litra b), i forordning nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 6/2002. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 6/2002.

---

| 7.5.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/72 |
| --- | --- | --- | --- |

7.5.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/72

---

Sag anlagt den 16. marts 2018 — Rietze mod EUIPO — Volkswagen (Kraftfahrzeuge)

(Sag T-192/18)

(2018/C 161/90)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Tyskland) (ved advokat M. Krogmann)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Volkswagen AG (Wolfsburg, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede design: Volkswagen AG

Det omtvistede design: International designregistrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, nr. DM/073118-3

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 11. januar 2018 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 1244/2016-3).

Påstande

| — | Afgørelse truffet af Tredje Appelkammer annulleres og virkningen i Den Europæiske Union af International designregistrering nr. DM/073118-3 erklæres ugyldig. |
| --- | --- |

—

Afgørelse truffet af Tredje Appelkammer annulleres og virkningen i Den Europæiske Union af International designregistrering nr. DM/073118-3 erklæres ugyldig.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, sammenholdt med artikel 6, stk. 1, litra b), i forordning nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, sammenholdt med artikel 6, stk. 1, litra b), i forordning nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 6/2002. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 6/2002.

---