# Euroopan unionin C 109/2023

| | ISSN 1977-1053 |
| --- | --- |
| Euroopan unionin
  virallinen lehti | C 109 |
| | |
| Suomenkielinen laitos | Tiedonantoja ja ilmoituksia | 66. vuosikerta24. maaliskuu 2023 |

ISSN 1977-1053

Euroopan unionin

virallinen lehti

C 109

Suomenkielinen laitos

Tiedonantoja ja ilmoituksia

66. vuosikerta24. maaliskuu 2023

---

| Sisältö | Sivu |
| --- | --- |
| | II   Tiedonannot |
| | EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN, ELINTEN, TOIMISTOJEN JA VIRASTOJEN TIEDONANNOT |
| | Euroopan komissio |
| 2023/C 109/01 | Komission tiedonanto – Tulkitseva tiedonanto tietyistä työajan järjestelyä koskevista seikoista annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/88/EY | 1 |

Sisältö

Sivu

II   Tiedonannot

EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN, ELINTEN, TOIMISTOJEN JA VIRASTOJEN TIEDONANNOT

Euroopan komissio

2023/C 109/01

Komission tiedonanto – Tulkitseva tiedonanto tietyistä työajan järjestelyä koskevista seikoista annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/88/EY

1

---

| | IV   Tiedotteet |
| --- | --- |
| | EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN, ELINTEN, TOIMISTOJEN JA VIRASTOJEN TIEDOTTEET |
| | Neuvosto |
| 2023/C 109/02 | Neuvoston päätös, annettu 21 päivänä maaliskuuta 2023, työntekijöiden vapaan liikkuvuuden neuvoa-antavan komitean jäsenen nimittämisestä Viron osalta | 69 |
| 2023/C 109/03 | Neuvoston päätös, annettu 21 päivänä maaliskuuta 2023, työturvallisuuden ja työterveyden neuvoa-antavan komitean varajäsenen nimittämisestä Tanskan osalta | 71 |
| | Euroopan komissio |
| 2023/C 109/04 | Euron kurssi – 23. maaliskuuta 2023 | 72 |

IV   Tiedotteet

EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN, ELINTEN, TOIMISTOJEN JA VIRASTOJEN TIEDOTTEET

Neuvosto

2023/C 109/02

Neuvoston päätös, annettu 21 päivänä maaliskuuta 2023, työntekijöiden vapaan liikkuvuuden neuvoa-antavan komitean jäsenen nimittämisestä Viron osalta

69

2023/C 109/03

Neuvoston päätös, annettu 21 päivänä maaliskuuta 2023, työturvallisuuden ja työterveyden neuvoa-antavan komitean varajäsenen nimittämisestä Tanskan osalta

71

Euroopan komissio

2023/C 109/04

Euron kurssi – 23. maaliskuuta 2023

72

---

| | V   Ilmoitukset |
| --- | --- |
| | MUUT SÄÄDÖKSET |
| | Euroopan komissio |
| 2023/C 109/05 | Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 94 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun yhtenäisen asiakirjan sekä tuote-eritelmän julkaisutietojen julkaiseminen erään viinialan nimityksen osalta | 73 |

V   Ilmoitukset

MUUT SÄÄDÖKSET

Euroopan komissio

2023/C 109/05

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 94 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun yhtenäisen asiakirjan sekä tuote-eritelmän julkaisutietojen julkaiseminen erään viinialan nimityksen osalta

73

---

| | Oikaisuja |
| --- | --- |
| | Oikaisu neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä vahvistamaan kantaan (EU) N:o .../2023 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun asetuksen (EU) 2018/1806 muuttamisesta (Kosovo *) – Hyväksytty neuvostossa 9 päivänä maaliskuuta 2023( EUVL C 105, 21.3.2023 ) | 80 |
| | Oikaisu neuvoston perusteluihin: Neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä vahvistama kanta (EU) N:o .../2023 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun asetuksen (EU) 2018/1806 muuttamisesta (Kosovo *) ( EUVL C 105, 21.3.2023 ) | 81 |
| | Oikaistaan Public holidays 2023 ( EUVL C 39, 1.2.2023 ) | 82 |

Oikaisuja

Oikaisu neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä vahvistamaan kantaan (EU) N:o .../2023 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun asetuksen (EU) 2018/1806 muuttamisesta (Kosovo *) – Hyväksytty neuvostossa 9 päivänä maaliskuuta 2023( EUVL C 105, 21.3.2023 )

*

( EUVL C 105, 21.3.2023 )

80

Oikaisu neuvoston perusteluihin: Neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä vahvistama kanta (EU) N:o .../2023 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun asetuksen (EU) 2018/1806 muuttamisesta (Kosovo *) ( EUVL C 105, 21.3.2023 )

( EUVL C 105, 21.3.2023 )

81

Oikaistaan Public holidays 2023 ( EUVL C 39, 1.2.2023 )

( EUVL C 39, 1.2.2023 )

82

---

| FI | |
| --- | --- |

FI

---

II Tiedonannot

EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN, ELINTEN, TOIMISTOJEN JA VIRASTOJEN TIEDONANNOT

Euroopan komissio

| 24.3.2023 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 109/1 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 109/1

---

KOMISSION TIEDONANTO

Tulkitseva tiedonanto tietyistä työajan järjestelyä koskevista seikoista annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/88/EY

(2023/C 109/01)

SISÄLT

| I. | JOHDANTO | 4 |
| --- | --- | --- |

I.

| A. | Muuttuvan työn organisoinnin asettamiin haasteisiin vastaaminen | 4 |
| --- | --- | --- |

A.

| B. | Uudistettu sitoumus oikeudellisen selkeyden ja varmuuden tueksi | 6 |
| --- | --- | --- |

B.

| C. | Keskeiset säännökset | 7 |
| --- | --- | --- |

C.

| II. | DIREKTIIVIN OIKEUSPERUSTA JA TARKOITUS | 8 |
| --- | --- | --- |

II.

| III. | DIREKTIIVIN SOVELTAMISALA | 9 |
| --- | --- | --- |

III.

| A. | Henkilöllinen soveltamisala | 9 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Direktiivin säännösten soveltaminen ”työntekijöihin” | 9 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Direktiivin soveltaminen samanaikaisten sopimusten tapauksessa | 11 |
| --- | --- | --- |

2.

| B. | Aineellinen soveltamisala – eri toiminta-alat | 11 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Periaate: direktiiviä sovelletaan kaikilla toiminta-aloilla | 11 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Poikkeus: tiettyjen julkisten tehtävien jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle | 13 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Poikkeus: asevoimien jäsenten toiminta | 14 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Merenkulkijat | 15 |
| --- | --- | --- |

4.

| 5. | Muut alat ja työntekijät, joihin sovelletaan yksilöityä lainsäädäntöä | 15 |
| --- | --- | --- |

5.

| C. | Säännösten soveltamisala | 16 |
| --- | --- | --- |

C.

| 1. | Mikä kuuluu soveltamisalaan ja mikä ei? | 16 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Vähimmäisvaatimukset | 17 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Suojan tason säilyttäminen | 17 |
| --- | --- | --- |

3.

| IV. | MÄÄRITELMÄT | 18 |
| --- | --- | --- |

IV.

| A. | ”Työaika” ja ”lepoajat” | 18 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | ”Työajan” ja ”lepoaikojen” määritelmä | 19 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Työajan kirjaaminen | 21 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Direktiivin määritelmien soveltaminen tiettyihin ajanjaksoihin | 21 |
| --- | --- | --- |

3.

| B. | Yöaika ja yötyöntekijä | 25 |
| --- | --- | --- |

B.

| C. | Vuorotyö ja vuorotyöntekijä | 26 |
| --- | --- | --- |

C.

| D. | Liikkuvassa työssä olevat työntekijät | 27 |
| --- | --- | --- |

D.

| E. | Offshore-työ | 28 |
| --- | --- | --- |

E.

| F. | Riittävä lepo | 28 |
| --- | --- | --- |

F.

| V. | VÄHIMMÄISLEPOAJAT | 28 |
| --- | --- | --- |

V.

| A. | Päivittäinen lepoaika | 29 |
| --- | --- | --- |

A.

| B. | Tauot | 29 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Tauon kesto | 30 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Tauon ajoitus | 30 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Taukoa koskevat edellytykset | 30 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Jäsenvaltioiden täytäntöönpanovelvoitteet | 30 |
| --- | --- | --- |

4.

| C. | Viikoittainen lepoaika | 31 |
| --- | --- | --- |

C.

| 1. | Viikoittainen vähintään 35 tunnin keskeytymätön lepoaika | 31 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Lepoaika kutakin seitsemän päivän jaksoa kohti (”viikoittainen lepoaika”) | 31 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Viikoittainen lepoaika 14 päivän vertailujaksolla | 31 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Lyhennetty viikoittainen lepoaika tietyissä tapauksissa | 32 |
| --- | --- | --- |

4.

| VI. | VIIKOITTAINEN ENIMMÄISTYÖAIKA | 32 |
| --- | --- | --- |

VI.

| A. | Viikoittainen enimmäistyöaika | 33 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Mikä aika lasketaan viikoittaiseen enimmäistyöaikaan? | 33 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | 48 tuntiin vahvistettu enimmäisaika | 33 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Ehdoton enimmäisaika | 33 |
| --- | --- | --- |

3.

| B. | Keskimäärin laskettava enimmäisaika | 34 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Miten pitkä vertailujakso on? | 34 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Mitä vertailujaksoon ei sisälly? | 34 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Mitä vertailujaksoon voidaan sisällyttää? | 34 |
| --- | --- | --- |

3.

| C. | Säännös, jolla on välitön oikeusvaikutus | 34 |
| --- | --- | --- |

C.

| VII. | PALKALLINEN VUOSILOMA | 35 |
| --- | --- | --- |

VII.

| A. | Jokaisen työntekijän oikeus palkalliseen vuosilomaan | 35 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Vähintään 4 viikon palkallinen vuosiloma | 36 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Kaikille työntekijöille ilman ehtoja myönnettävä vähimmäisloma | 37 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Palkka vuosiloman aikana | 40 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden välitön oikeusvaikutus | 42 |
| --- | --- | --- |

4.

| B. | Oikeus korvaukseen palkallisen vuosiloman sijaan | 42 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Oikeus lomakorvaukseen | 43 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Korvauksen määrä | 44 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Ylimääräinen lomaoikeus | 44 |
| --- | --- | --- |

3.

| C. | Palkallisen vuosiloman ja muuntyyppisten lomien vuorovaikutus | 44 |
| --- | --- | --- |

C.

| 1. | Äitiysloma | 44 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Vanhempainvapaa ja muut EU:n lainsäädännössä taatut lomat | 45 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Sairausloma | 46 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Muut kansallisella tasolla säädetyt lomatyypit | 47 |
| --- | --- | --- |

4.

| VIII. | YÖTYÖ, VUOROTYÖ JA TYÖAIKAJÄRJESTELYT | 48 |
| --- | --- | --- |

VIII.

| A. | Yötyön kesto | 48 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Yötyötä koskeva keskimääräinen rajoitus | 48 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Erityisiä vaaroja tai fyysistä tai henkistä rasitusta sisältävän yötyön enimmäisraja | 49 |
| --- | --- | --- |

2.

| B. | Yötyöntekijöiden terveystarkastukset ja heidän siirtämisensä päivätyöhön | 49 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Yötyöntekijöiden oikeus terveystarkastukseen | 50 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Yötyöntekijöiden siirtäminen päivätyöhön terveyssyistä | 50 |
| --- | --- | --- |

2.

| C. | Yötyön osalta annettava takeet | 51 |
| --- | --- | --- |

C.

| D. | Ilmoitus yötyön säännöllisestä teettämisestä | 51 |
| --- | --- | --- |

D.

| E. | Turvallisuuden ja terveyden suojeleminen | 52 |
| --- | --- | --- |

E.

| F. | Työaikajärjestelyt | 53 |
| --- | --- | --- |

F.

| IX. | POIKKEUKSET | 53 |
| --- | --- | --- |

IX.

| A. | ”Itsenäisiä työntekijöitä” koskeva poikkeus | 54 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | ”Itsenäisiä työntekijöitä” koskevan poikkeuksen soveltamisala | 54 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | ”Itsenäisiä työntekijöitä” koskevan poikkeuksen vaikutukset | 55 |
| --- | --- | --- |

2.

| B. | Poikkeukset, jotka edellyttävät vastaavaa korvaavaa lepoaikaa tai asianmukaista suojelua | 55 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | ”Tiettyä toimintaa” koskeva poikkeus 17 artiklan 3 kohdan nojalla | 56 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Vuorotyötä ja useisiin työjaksoihin jakautuvaa työtä koskeva poikkeus | 57 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Kaikkia aloja koskeva poikkeus, joka toteutetaan työehtosopimuksella | 58 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Vaatimus vastaavanlaisesta korvaavasta lepoajasta tai poikkeustapauksissa asianmukaisesta suojelusta | 59 |
| --- | --- | --- |

4.

| 5. | Vertailujaksoa koskevat poikkeukset | 61 |
| --- | --- | --- |

5.

| C. | Mahdollisuus olla soveltamatta viikoittaista enimmäistyöaikaa (nk. opt-out-mahdollisuus) | 62 |
| --- | --- | --- |

C.

| 1. | Vaatimus saattaa säännös osaksi kansallista oikeusjärjestystä | 62 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Edellytykset | 63 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Opt-out-mahdollisuuden vaikutukset | 64 |
| --- | --- | --- |

3.

| D. | Liikkuvassa työssä olevia ja offshore-työntekijöitä koskeva erityinen poikkeus | 64 |
| --- | --- | --- |

D.

| 1. | Liikkuvassa työssä olevat työntekijät | 65 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Offshore-työntekijät | 65 |
| --- | --- | --- |

2.

| E. | Merikalastusalusten työntekijöitä koskeva erityinen poikkeus | 66 |
| --- | --- | --- |

E.

| X. | PÄÄTELMÄT | 68 |
| --- | --- | --- |

X.

| Tällä tiedonannolla saatetaan ajan tasalle vuoden 2017 tulkitseva tiedonanto tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/88/EY (1), jotta se olisi niiden yli 30 tuomion ja määräyksen mukainen, jotka Euroopan unionin tuomioistuin, jäljempänä ’tuomioistuin’, on tällä välin antanut.
  Tässä tulkitsevassa tiedonannossa on kootaan yhteen asiakirjaan kaikki asian kannalta merkityksellinen oikeuskäytäntö vuoden 2017 tulkitsevaa tiedonantoa edeltävältä ja sen jälkeiseltä ajalta. Näin pyritään varmistamaan, että tiedonanto on ajantasainen ja käyttäjäystävällinen.
  Tiedonannon tarkoituksena on auttaa kansallisia viranomaisia, kansalaisia ja yrityksiä direktiivin 2003/88/EY soveltamisessa. Lopullinen toimivalta tulkita unionin lainsäädäntöä on ainoastaan unionin tuomioistuimella. |
| --- |

Tällä tiedonannolla saatetaan ajan tasalle vuoden 2017 tulkitseva tiedonanto tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/88/EY (1), jotta se olisi niiden yli 30 tuomion ja määräyksen mukainen, jotka Euroopan unionin tuomioistuin, jäljempänä ’tuomioistuin’, on tällä välin antanut.

Tässä tulkitsevassa tiedonannossa on kootaan yhteen asiakirjaan kaikki asian kannalta merkityksellinen oikeuskäytäntö vuoden 2017 tulkitsevaa tiedonantoa edeltävältä ja sen jälkeiseltä ajalta. Näin pyritään varmistamaan, että tiedonanto on ajantasainen ja käyttäjäystävällinen.

Tiedonannon tarkoituksena on auttaa kansallisia viranomaisia, kansalaisia ja yrityksiä direktiivin 2003/88/EY soveltamisessa. Lopullinen toimivalta tulkita unionin lainsäädäntöä on ainoastaan unionin tuomioistuimella.

I.   JOHDANTO

Työaikadirektiivi 2003/88/EY (2), jäljempänä ’direktiivi’ tai ”työaikadirektiivi”, on keskeinen osa Euroopan unionin, jäljempänä ’EU’, säännöstöä, ja siitä on tullut yksi Euroopan sosiaalisen mallin kulmakivistä. Ensimmäinen työaikaa käsittelevä yleisesti sovellettava direktiivi eli direktiivi 93/104/EY (3), jäljempänä ’vuoden 1993 direktiivi’, hyväksyttiin lähes 30 vuotta sitten.

Direktiivissä vahvistetaan yksilölliset oikeudet kaikille työntekijöille EU:ssa ja annetaan näin konkreettinen muoto Euroopan unionin perusoikeuskirjan, jäljempänä ’perusoikeuskirja’, 31 artiklalle, jolla tunnustetaan osaksi EU:n primäärilainsäädäntöä työntekijöiden oikeus ”terveellisiin, turvallisiin ja ihmisarvoisiin työoloihin ja työehtoihin” ja ”enimmäistyöajan rajoitukseen sekä päivittäisiin ja viikoittaisiin lepojaksoihin ja palkalliseen vuosilomakauteen”.

Työaikadirektiivissä säädetään työajan järjestämistä koskevista turvallisuuteen ja terveyteen liittyvistä vähimmäisvaatimuksista päivittäisten lepoaikojen, taukojen, viikoittaisten lepoaikojen, viikoittaisen enimmäistyöajan ja vuosiloman osalta sekä yötyöhön, vuorotyöhön ja työaikajärjestelyihin liittyvistä näkökohdista.

Enimmäistyöajan rajoitus sekä päivittäiset ja viikoittaiset lepoajat ja palkallinen vuosiloma ovat perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia, ja sen 52 artiklassa määrätään niistä seuraavasti: ”Tässä perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan rajoittaa ainoastaan lailla sekä kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituksia voidaan säätää ainoastaan, jos ne ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.”

A.   
  Muuttuvan työn organisoinnin asettamiin haasteisiin vastaaminen

Vuoden 1993 direktiivi tuli voimaan lähes 30 vuotta sitten yhteiskunnallisessa ympäristössä, jossa työsuhteet olivat yleisesti ottaen yhtenäisempiä ja työn organisointi standardoidumpaa, kun työpäivä oli yleisesti ”yhdeksästä viiteen”. Työajan sääntelyssä on kuitenkin viime vuosikymmeninä jouduttu ottamaan yhä enemmän huomioon uudet työnteon muodot ja työn organisoinnin uudet tavat, kun esimerkiksi etätyö, liikkuva työ, tilaustyö, alustatyö ja monityösuhteisuus ovat lisääntyneet.

Näitä muutoksia on aiheuttanut ja/tai kiihdyttänyt digitalisaation vaikutus EU:n talouksiin ja yhteiskuntiin. Digitaalinen muutos onkin mahdollistanut entistä joustavammat työjärjestelyt. Se vaikuttaa sekä työntekijöiden pyrkimykseen saavuttaa tasapaino työ- ja yksityiselämän välillä ja työhyvinvointiin että yritysten pyrkimyksiin lisätä tuottavuutta ja ketteryyttä globalisoituneessa taloudessa.

Työaikadirektiiviä pannaan näin ollen täytäntöön tilanteessa, jossa on uudenlaisia mahdollisuuksia ja riskejä. Työsuhteiden joustavuus voi lisätä direktiivin poikkeusten käyttöä. Digitalisaatio hämärtää työn ja levon välistä eroa ja mahdollistaa työn pirstaloitumisen sekä paikan että ajan suhteen. Samanaikaisesti teknologia luo uusia mahdollisuuksia työajan seurantaan.

Maailmanlaajuinen koronapandemia vaikutti myös syvästi työelämään. Viranomaisten eri puolilla EU:ta taudin leviämisen rajoittamiseksi toteuttamat toimenpiteet johtivat etätyön huomattavaan ja äkilliseen lisääntymiseen. Terveyssyistä käyttöön otetut rajoitukset pakottivat huomattavan osan työntekijöistä tekemään etätöitä kotona (4). Sen jälkeen kun terveystilanne mahdollisti rajoitusten asteittaisen lieventämisen, pakollinen etätyö on suurelta osin vaihtunut vapaaehtoisen etätyön lisääntymiseen. Niiden työntekijöiden kasvavalle osuudelle, joiden työtehtävät voidaan suorittaa etänä (5), covid-19-pandemia voi merkitä pysyvää suuntausta kohti kotona tehtävän etätyön lisääntymistä yhdistettynä läsnäoloon työnantajan tiloissa osan työajasta: työntekijät tekevät silloin ”hybridityötä”.

Tällä tiedonannolla edellinen, vuonna 2017 julkaistu versio päivitetään vastaamaan tuomioistuimen oikeuskäytännön viimeaikaista kehitystä. Tuomioistuimen hiljattain antamista tuomioista merkittävimpiä ovat

| — | asiassa Matzak vuonna 2018 annettu tuomio (6) ja useat tuoreemmat tuomiot, jotka koskevat varallaoloajan määrittämistä joko ”työajaksi” tai ”lepoajaksi”. Näissä tuomioissa käsitellään varallaoloa työpaikan ulkopuolella eli ajanjaksoa, jolloin työntekijän ei tarvitse jäädä työpaikalle mutta hänen on pysyttävä tavoitettavissa ja oltava valmiina vastaamaan tietyn ajan kuluessa. Tuomioistuin katsoi, että se, lasketaanko varallaoloaika ”lepoajaksi” vai ”työajaksi”, riippuu työntekijään sovellettavien rajoitusten voimakkuudesta, joka vaikuttaa siihen, miten työntekijä voi käyttää varallaoloaikaa. Tuomioistuin näyttää myös myöntäneen, että vaikka varallaoloaika katsottaisiin ”lepoajaksi”, velvollisuus olla tavoitettavissa ja reagoida voi itse asiassa liian usein määrättynä vahingoittaa työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta, koska sen välittömänä seurauksena on, että työntekijä menettää oikeuden olla tavoittamattomissa. |
| --- | --- |

—

asiassa Matzak vuonna 2018 annettu tuomio (6) ja useat tuoreemmat tuomiot, jotka koskevat varallaoloajan määrittämistä joko ”työajaksi” tai ”lepoajaksi”. Näissä tuomioissa käsitellään varallaoloa työpaikan ulkopuolella eli ajanjaksoa, jolloin työntekijän ei tarvitse jäädä työpaikalle mutta hänen on pysyttävä tavoitettavissa ja oltava valmiina vastaamaan tietyn ajan kuluessa. Tuomioistuin katsoi, että se, lasketaanko varallaoloaika ”lepoajaksi” vai ”työajaksi”, riippuu työntekijään sovellettavien rajoitusten voimakkuudesta, joka vaikuttaa siihen, miten työntekijä voi käyttää varallaoloaikaa. Tuomioistuin näyttää myös myöntäneen, että vaikka varallaoloaika katsottaisiin ”lepoajaksi”, velvollisuus olla tavoitettavissa ja reagoida voi itse asiassa liian usein määrättynä vahingoittaa työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta, koska sen välittömänä seurauksena on, että työntekijä menettää oikeuden olla tavoittamattomissa.

| — | Asiassa CCOO vuonna 2019 annettu tuomio (7) työajan kirjaamisesta. Tuomioistuin totesi tuomiossa, että jäsenvaltioiden on velvoitettava työnantajat ottamaan käyttöön järjestelmä, jonka avulla kunkin työntekijän suorittaman päivittäisen työajan pituus voidaan mitata. Tämä herättää esimerkiksi 11 tunnin keskeytymätöntä päivittäistä lepoaikaa koskevia monimutkaisia kysymyksiä erityisesti silloin, kun on kyse etätyötä tekevistä työntekijöistä, joiden työn organisointi ja suorittaminen voi olla jossain määrin joustavaa ja itsenäistä ja joita ei valvota fyysisesti. |
| --- | --- |

—

Asiassa CCOO vuonna 2019 annettu tuomio (7) työajan kirjaamisesta. Tuomioistuin totesi tuomiossa, että jäsenvaltioiden on velvoitettava työnantajat ottamaan käyttöön järjestelmä, jonka avulla kunkin työntekijän suorittaman päivittäisen työajan pituus voidaan mitata. Tämä herättää esimerkiksi 11 tunnin keskeytymätöntä päivittäistä lepoaikaa koskevia monimutkaisia kysymyksiä erityisesti silloin, kun on kyse etätyötä tekevistä työntekijöistä, joiden työn organisointi ja suorittaminen voi olla jossain määrin joustavaa ja itsenäistä ja joita ei valvota fyysisesti.

| — | Asiassa Academia de Studii Economice din Bucureşti vuonna 2021 annettu tuomio (8). Tässä tuomiossa tuomioistuin käsitteli kysymystä siitä, asetetaanko direktiivin säännöksissä absoluuttiset rajat, jos kyseessä ovat peräkkäiset sopimukset yhden tai useamman työnantajan kanssa, vai sovelletaanko niitä kuhunkin työsuhteeseen erikseen, jos työntekijä on tehnyt useita työsopimuksia yhden ja saman työnantajan kanssa. Tuomioistuin katsoi, että päivittäistä vähimmäislepoaikaa on sovellettava näihin sopimuksiin kokonaisuutena eikä kuhunkin sopimukseen erikseen. |
| --- | --- |

—

Asiassa Academia de Studii Economice din Bucureşti vuonna 2021 annettu tuomio (8). Tässä tuomiossa tuomioistuin käsitteli kysymystä siitä, asetetaanko direktiivin säännöksissä absoluuttiset rajat, jos kyseessä ovat peräkkäiset sopimukset yhden tai useamman työnantajan kanssa, vai sovelletaanko niitä kuhunkin työsuhteeseen erikseen, jos työntekijä on tehnyt useita työsopimuksia yhden ja saman työnantajan kanssa. Tuomioistuin katsoi, että päivittäistä vähimmäislepoaikaa on sovellettava näihin sopimuksiin kokonaisuutena eikä kuhunkin sopimukseen erikseen.

| — | Asiassa Ministrstvo za obrambo vuonna 2021 annettu tuomio (9), joka koskee työaikadirektiivin soveltamista sotilaisiin. Tuomioistuin vahvisti, että työaikadirektiiviä sovelletaan periaatteessa tällaiseen henkilöstöön mutta asevoimien henkilöstön jäsenten tietyt toiminnot voidaan jättää direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. |
| --- | --- |

—

Asiassa Ministrstvo za obrambo vuonna 2021 annettu tuomio (9), joka koskee työaikadirektiivin soveltamista sotilaisiin. Tuomioistuin vahvisti, että työaikadirektiiviä sovelletaan periaatteessa tällaiseen henkilöstöön mutta asevoimien henkilöstön jäsenten tietyt toiminnot voidaan jättää direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.

B.   
  Uudistettu sitoumus oikeudellisen selkeyden ja varmuuden tueksi

Vuodesta 1993 lähtien tuomioistuimen tuomioista ja määräyksistä yli 80 on käsitellyt työaikadirektiiviä ja tulkinnut sen säännöksiä, esimerkiksi sen tarjoaman jouston soveltamisalaa ja rajoituksia.

Näin mittavan oikeuskäytännön vuoksi jäsenvaltioiden, työntekijöiden ja työnantajien, muiden sidosryhmien kuten työmarkkinaosapuolten tai työsuojelutarkastajien sekä kansalaisten on vaikea ymmärtää direktiivin säännösten täsmällistä sisältöä ja laajuutta. Tämä oikeuskäytäntö on kuitenkin keskeistä, jotta varmistetaan direktiivin asianmukainen täytäntöönpano, koska oikeuskäytännön viimeisimpään kehitykseen liittyvät väärinymmärrykset tai tietämättömyys siitä voivat puolestaan johtaa noudattamisongelmiin ja kanteluihin tai riita-asioihin, jotka olisivat vältettävissä.

Tällä tiedonannolla pyritään komission uuden ”parempiin tuloksiin soveltamista parantamalla” -lähestymistavan (10) mukaisesti edistämään voimassa olevan EU:n lainsäädännön tehokasta soveltamista, täytäntöönpanoa ja valvontaa ja auttamaan jäsenvaltioita ja kansalaisia varmistamaan, että EU:n lainsäädäntöä sovelletaan tosiasiallisesti.

Sen erityistavoitteina on

| — | parantaa kansallisten viranomaisten kannalta oikeusvarmuutta ja selkeyttä direktiiviin sisältyvistä velvoitteista ja joustomahdollisuuksista rasitteiden ja rikkomisten vähentämiseksi; |
| --- | --- |

—

parantaa kansallisten viranomaisten kannalta oikeusvarmuutta ja selkeyttä direktiiviin sisältyvistä velvoitteista ja joustomahdollisuuksista rasitteiden ja rikkomisten vähentämiseksi;

| — | auttaa soveltamaan paremmin direktiivin säännöksiä uusien ja joustavien työjärjestelyjen yhteydessä; |
| --- | --- |

—

auttaa soveltamaan paremmin direktiivin säännöksiä uusien ja joustavien työjärjestelyjen yhteydessä;

| — | varmistaa direktiiviin sisältyvien, voimassa olevien EU:n vähimmäisvaatimusten tehokas täytäntöönpano ja tukea näin paremmin työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelua liiallisiin tai epäasianmukaisiin työtunteihin sekä riittämättömiin lepoaikoihin liittyvien riskien osalta, mistä on hyötyä kaikille osapuolille; |
| --- | --- |

—

varmistaa direktiiviin sisältyvien, voimassa olevien EU:n vähimmäisvaatimusten tehokas täytäntöönpano ja tukea näin paremmin työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelua liiallisiin tai epäasianmukaisiin työtunteihin sekä riittämättömiin lepoaikoihin liittyvien riskien osalta, mistä on hyötyä kaikille osapuolille;

| — | varmistaa, että vuoden 2017 tulkitsevassa tiedonannossa esitetty kattava yleiskatsaus työaikadirektiiviä koskevasta tuomioistuimen oikeuskäytännöstä on edelleen merkityksellinen, saattamalla se ajan tasalle uusimman oikeuskäytännön mukaisesti. |
| --- | --- |

—

varmistaa, että vuoden 2017 tulkitsevassa tiedonannossa esitetty kattava yleiskatsaus työaikadirektiiviä koskevasta tuomioistuimen oikeuskäytännöstä on edelleen merkityksellinen, saattamalla se ajan tasalle uusimman oikeuskäytännön mukaisesti.

Tiedonannolla pyritään tuomaan oikeudellista selkeyttä ja varmuutta jäsenvaltioille ja muille asiaan liittyville sidosryhmille näiden soveltaessa työaikadirektiiviä ja avustamaan kansallisia viranomaisia, oikeusalan toimijoita ja työmarkkinaosapuolia sen tulkinnassa. Tätä varten siinä esitetään yhdessä asiakirjassa direktiivin säännökset ja niitä tulkitseva tuomioistuimen oikeuskäytäntö. Siinä mainitaan asiaankuuluva direktiivin keskeisiä säännöksiä koskeva oikeuskäytäntö ja selvennetään itse direktiivin tekstistä johtuvia erilaisia soveltamismahdollisuuksia. Muotoilultaan tiedonannossa noudatellaan mahdollisuuksien mukaan direktiivin lukujen ja artiklojen järjestystä. Siinä ei kuitenkaan käsitellä 17 artiklan 5 kohtaa (lääkärien harjoittelu) eikä 24 artiklaa (kertomukset), 25 artiklaa (merikalastusalusten työntekijöitä koskevien säännösten tarkastelu), 26 artiklaa (kaupunkiliikennepalvelujen parissa työskenteleviä henkilöitä koskevien säännösten tarkastelu) eikä 27 artiklaa (kumoaminen). Ensimmäistä ei käsitellä siksi, että poikkeukset ovat umpeutuneet, ja jälkimmäisiä siksi, että ne ovat menettelyyn liittyviä.

Tämän lisäksi tiedonannossa esitetään komission kanta useisiin näkökohtiin. Komissio perustaa kantansa mahdollisimman pitkälle olemassa olevaan oikeuskäytäntöön ja ottaa huomioon EU:n lainsäädännön tulkintaa ohjaavat suuntaviivat: työaikadirektiivin sanamuodon (11), asiayhteyden ja tarkoituksen (12). Tapauksissa, joissa nämä tekijät eivät johda mihinkään tiettyyn tulokseen, komissio käyttää in dubio pro libertate -periaatetta voidakseen antaa osviittaa direktiivissä ja sitä koskevassa oikeuskäytännössä olevista mahdollisista aukoista pitäen mielessä, että direktiivin tarkoituksena on parantaa työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä työssä.

Komissio uskoo, että sen ohjeet voivat olla erityisen merkityksellisiä jäsenvaltioille, koska komissiolla on perussopimusten valvojana valta seurata EU:n lainsäädännön täytäntöönpanoa ja panna vireille tai päättää rikkomusmenettely direktiivin kaikkien säännösten perusteella, myös niiden, joista tuomioistuin ei ole vielä antanut tuomiota. Kun kaikille jäsenvaltioille annetaan avoimesti tietoa komission kannasta tiettyihin direktiivin epäselviin näkökohtiin, ne voivat ottaa tämän huomioon laatiessaan kansallista lainsäädäntöä.

Samalla komissio korostaa, että tiedonanto ei ole sitova eikä sillä ole tarkoitus luoda uusia sääntöjä. Lopullinen toimivalta EU:n lainsäädännön tulkinnassa on tuomioistuimella, joka varmistaa perussopimusten tulkinnan ja soveltamisen mukaisesti, että lainsäädäntöä noudatetaan. Tämän vuoksi täydentävät näkökohdat, joista oikeuskäytäntöä on vain vähän tai sitä ei ole lainkaan ja joista komissio esittää kantansa, on merkitty selvästi sivussa olevilla palkeilla.

Komissio esittää kaksi asiakirjaa: tämän tulkitsevan tiedonannon ja täytäntöönpanokertomuksen (13), josta säädetään direktiivin 24 artiklassa. Viimeksi mainitussa analysoidaan direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskevaa tilannetta. Yhteisenä tavoitteena näillä asiakirjoilla on antaa jäsenvaltioille mahdollisuus parantaa direktiivin täytäntöönpanoa, jotta varmistetaan paremmat tulokset kansalaisten, yritysten ja viranomaisten kannalta.

C.   
  Keskeiset säännökset

Aineelliselta soveltamisalaltaan direktiiviä sovelletaan kaikkiin toiminta-aloihin, myös niihin, joihin liittyy ennakoimattomia tapahtumia, kuten palontorjunta- ja pelastuspalveluihin. Tuomioistuin on katsonut, että direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen rajoittuu tiukasti poikkeuksellisiin tapahtumiin, kuten ”luonnonmullistuksiin tai teknologian aiheuttamiin katastrofeihin, attentaatteihin, suuronnettomuuksiin tai vastaavanlaisiin tapauksiin” (14).

Tuomioistuin on täsmentänyt oikeuskäytännössään työajan määritelmään liittyvää ohjeistusta siltä osin kuin on kyse ajoista, jolloin työntekijöiden on oltava käytettävissä ja työskentelyvalmiudessa, eli esimerkiksi päivystys- ja varallaoloajoista (15). Tuomioistuin katsoi, että päivystysaikaa on pidettävä kokonaisuudessaan direktiivissä tarkoitettuna työaikana, jos työntekijän edellytetään olevan työpaikalla, joka on hänen kodistaan erillinen (16). Koko varallaoloaika eli aika, jolloin työntekijän on oltava tavoitettavissa koko ajan mutta hänen ei tarvitse pysyä työnantajan määrittämässä paikassa, katsotaan työajaksi, jos työnantajan varallaoloaikana asettamat rajoitukset vaikuttavat objektiivisesti ja hyvin merkittävästi työntekijän mahdollisuuksiin järjestää vapaasti ajankäyttönsä silloin, kun hänen palvelujaan ei vaadita, ja näin ollen hänen mahdollisuuksiinsa keskittyä omiin henkilökohtaisiin tai sosiaalisiin intresseihinsä (17). Sitä vastoin silloin, kun näillä rajoituksilla ei ole tällaista vaikutusta työntekijän mahdollisuuksiin keskittyä omiin asioihinsa, ”työaikana” on pidettävä vain aikaa, joka liittyy tosiasiallisesti toteutettuun työsuoritukseen (18).

Direktiivissä asetetaan viikoittaiseksi enimmäistyöajaksi 48 tuntia. Tiedonannossa korostetaan, että tähän on laskettava mukaan kaikki työaika, ja muistutetaan lisäksi, että kyseessä on keskiarvo, joka voidaan laskea enintään 4 kuukauden pituiselta viitekaudelta sellaisissakin tilanteissa, joihin ei voida soveltaa poikkeuksia.

Palkallisen vuosiloman osalta tiedonannossa esitetään unionin tuomioistuimen laajaa oikeuskäytäntöä, joka kattaa useita eri näkökohtia. Oikeuskäytännön mukaan työntekijöille on esimerkiksi annettava oikeus siirtää palkallista vuosilomaa, jos he eivät ole voineet pitää sitä vaikkapa sairausloman vuoksi (19). Lisäksi oikeuskäytännössä on selvennetty, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdassa vahvistetulla palkallisen vuosiloman periaatteella on välittömiä horisontaalisia ja vertikaalisia oikeusvaikutuksia, mikä tarkoittaa, että siihen voidaan vedota suoraan yksityisten välisissä (20) sekä yksityisten ja valtion ilmentymien välisissä (21) oikeusriidoissa. Jos jäsenvaltiot myöntävät palkallista vuosilomaa enemmän kuin direktiivissä vaaditut neljä viikkoa, ylimenevään osuuteen voidaan soveltaa kansallisessa lainsäädännössä asetettuja edellytyksiä (22).

Direktiiviin sisältyy myös merkittävästi poikkeuksia, jotka antavat mahdollisuuden ottaa huomioon tiettyjen toimien tai sektoreiden erityisvaatimukset samalla kun suojataan työntekijöitä kohtuuttoman pitkistä työajoista ja riittämättömästä levosta aiheutuvilta haitallisilta vaikutuksilta. Lukumääränsä ja sovellettavien erilaisten ehtojensa vuoksi ne muodostavat melko monimutkaisen järjestelmän, minkä vuoksi tiedonannossa pyritään selkeyttämään näiden poikkeusten käyttöehtoja ja niitä koskevia säännöksiä sekä sitä, missä määrin poikkeukset sallitaan.

Esimerkiksi itsenäisten työntekijöiden osalta sallittua poikkeusta ei sovelleta automaattisesti eikä rajoiteta asiaankuuluvassa artiklassa lueteltuihin kolmeen työntekijäryhmään (johtavassa asemassa olevat tai muut henkilöt, joilla on itsenäinen päätöksentekovalta, perheessä työskentelevät ja työntekijät, jotka suorittavat uskonnollisia toimituksia kirkoissa ja uskonnollisissa yhteisöissä), mutta se edellyttää, että kyseisten työntekijöiden työajan pituutta ei kokonaisuudessaan mitata ja/tai määritellä ennalta (23) tai että työntekijät voivat määritellä sen itse.

Mitä tulee henkilökohtaiseen mahdollisuuteen poiketa 48 tunnin viikoittaista työaikaa koskevasta rajoituksesta (nk. opt-out-mahdollisuus), tiedonannossa muistutetaan, että suostumuksen on oltava henkilökohtainen eikä sitä voi korvata esimerkiksi työehtosopimuksen yhteydessä ammattiliiton edustajan antamalla suostumuksella (24) ja että työntekijöitä on suojattava kaikilta haitallisilta vaikutuksilta eikä vain irtisanomiselta, jos he eivät suostu tai eivät enää suostu opt-out-mahdollisuuteen.

II.   DIREKTIIVIN OIKEUSPERUSTA JA TARKOITUS

Vuoden 1993 direktiivi perustui Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 118 a artiklaan. Näin oli mahdollista hyväksyä vähimmäisvaatimuksia, jotka pantiin asteittain täytäntöön, jotta voitiin parantaa ”erityisesti työympäristöä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemiseksi”.

Tämän oikeusperustan käyttö kiistettiin, ja tuomioistuin vahvisti vastauksessaan, että sillä tarkoitetaan kaikkia fyysisiä tai muita tekijöitä, jotka vaikuttavat työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen työympäristössä, mukaan luettuna tiettyjä työajan järjestämistä koskevia seikkoja. Näin ollen direktiivi hyväksyttiin asianmukaisesti sen perusteella (25).

Tämän seurauksena Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät nyt voimassa olevan direktiivin, jolla kumottiin ja korvattiin vuoden 1993 direktiivi, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 137 artiklan 2 kohdan (26) perusteella, jolla korvattiin aiempi määräys. Se mahdollistaa vähimmäisvaatimukset vahvistavien direktiivien antamisen, jotta voidaan parantaa erityisesti työympäristöä työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi.

Tällä hetkellä sovellettavan työaikadirektiivin säännökset on laadittu käyttämällä termejä, jotka ovat periaatteessa täysin samat kuin aiemmissa vuoden 1993 direktiivissä ja direktiivissä 2000/34/EY (27), jolla sitä muutettiin, lukuun ottamatta sitä, että direktiivin soveltamisalaa on laajennettu ja on poistettu säännös, jonka mukaan viikoittaiseen lepoaikaan olisi periaatteessa sisällyttävä sunnuntai (28). Tästä syystä tässä tiedonannossa esitetyssä kehityksessä otetaan tapauksen mukaan huomioon tuomioistuimen antamat vastaukset aiempiin direktiiveihin liittyviin kysymyksiin. Tässä tiedonannossa esitetyt säännökset on näin ollen otettu tällä hetkellä sovellettavasta direktiivistä 2003/88/EY, ellei toisin todeta. Tarvittaessa viitataan aiempiin teksteihin (29).

Oikeusperustansa mukaisesti direktiivin tarkoituksena, sellaisena kuin siitä säädetään sen 1 artiklan 1 kohdassa ja useissa johdanto-osan kappaleissa (30), on säätää turvallisuutta ja terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista työajan järjestämistä varten.

Direktiivin oikeusperusta ja tarkoitus ovat johtavina periaatteina sitä koskevissa tuomioistuimen tulkinnoissa, minkä vuoksi ne on otettava huomioon. Lisäksi direktiivin johdanto-osan 4 kappaleessa todetaan, että ”[t]yöntekijöiden turvallisuuden, hygienian ja terveyden parantaminen työssä on tavoite, joka ei saisi olla riippuvainen pelkästään taloudellisista seikoista”, ja tämän mukaisesti tuomioistuin on kieltäytynyt ottamasta huomioon jäsenvaltioiden esiin ottamia taloudellisia ja organisatorisia seurauksia tarkasteltaessa, olisiko päivystysaikaa pidettävä työaikana (31).

III.   DIREKTIIVIN SOVELTAMISALA

A.   
  Henkilöllinen soveltamisala

1.   Direktiivin säännösten soveltaminen ”työntekijöihin”

| Direktiiviin ei sisälly erityistä artiklaa, jossa vahvistettaisiin sen henkilöllinen soveltamisala, mutta sen säännöksissä viitataan ”työntekijään” (usein ”kaikkiin työntekijöihin”). |
| --- |

Direktiiviin ei sisälly erityistä artiklaa, jossa vahvistettaisiin sen henkilöllinen soveltamisala, mutta sen säännöksissä viitataan ”työntekijään” (usein ”kaikkiin työntekijöihin”).

Tätä ”työntekijän” käsitettä ei ole määritetty itse direktiivissä. Vuoden 1993 direktiivin ehdotukseen liitetyssä asiakirjassa (32) esitetään sovellettavaksi direktiiviin 89/391/ETY (33) sisältyvää määritelmää eli kyseessä on ”henkilö, jonka työnantaja on palkannut, mukaan lukien myös harjoittelijat ja oppisopimussuhteiset työntekijät, ei kuitenkaan kotitaloustyöntekijä”. Tuomioistuin on kuitenkin kiistänyt tämän sillä perusteella, että itse työaikadirektiivissä ei viitata lainkaan tähän direktiivin 89/391/ETY säännökseen. Se on hylännyt myös kansallisesta lainsäädännöstä ja/tai käytännöstä johdetun määritelmän soveltamisen (34).

Tuomioistuin katsoi, että käsitettä ei voida tulkita eri tavoin jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti, vaan sillä on unionin oikeudessa itsenäinen merkityksensä. Se katsoi, että työntekijän käsitettä ei voida tulkita suppeasti (35), ja päätteli, että se on ”määriteltävä niiden objektiivisten perusteiden mukaan, jotka kysymyksessä olevien henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet huomioon ottaen ovat luonteenomaisia työsuhteelle. Työsuhteelle ominaista on se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toisen henkilön hyväksi tämän johdon alaisena työsuorituksia vastiketta vastaan.” (36) Näin ollen tuomioistuin liitti ”työntekijän” käsitteen tulkinnan työaikadirektiivin yhteydessä käsitteeseen, joka on vahvistettu perustamissopimuksen 45 artiklassa määrättyyn työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvässä oikeuskäytännössä.

Tuomioistuin katsoo, että ”[k]un kansallinen tuomioistuin arvioi tehtäviinsä kuuluvalla tavalla, onko henkilö katsottava työntekijäksi, sen on nojauduttava objektiivisiin perusteisiin ja arvioitava kokonaisvaltaisesti käsiteltävänään olevan asian kaikkia niitä olosuhteita, jotka liittyvät sekä asianomaisen työn että asianomaisten osapuolten välisen suhteen luonteeseen” (37).

Se on kuitenkin antanut ohjeita näiden perusteiden soveltamisesta ja vahvistanut, että ”työntekijän” käsite EU:n lainsäädännössä ei ole riippuvainen vastaavasta kansallisesta käsitteestä (38). Se on esimerkiksi katsonut, että julkisoikeudelliseen oikeushenkilöön palvelussuhteessa olevia työntekijöitä on pidettävä ”työntekijöinä” näiden virkamiesasemasta huolimatta (39). Sen mukaan myös satunnaisesti ja kausiluonteisesti määräaikaisilla työsopimuksilla työllistetyt henkilöt, joihin ei sovelleta kansallisen työlain tiettyjä säännöksiä, kuuluvat ”työntekijän” käsitteen piiriin (40). Tuomioistuin on myös päättänyt, että ”työntekijän” käsite voi kattaa henkilön, joka on otettu työtoimintakeskukseen, riippumatta siitä, mikä tämän tuottavuustaso on, mistä korvaukseen liittyvät varat ovat peräisin tai miten vähäinen korvaus on (41).

Työaikadirektiivin sovellettavuuden kannalta ratkaisevaa ei ole henkilön asema kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Tuomioistuin katsoi esimerkiksi asiassa Matzak Belgian lainsäädännön mukaan vapaapalokuntalaisen direktiivissä tarkoitetuksi ”työntekijäksi” (42). Sen sijaan direktiivin sovellettavuus riippuu siitä, voidaanko kyseistä henkilöä pitää ”työntekijänä” EU:n oikeuskäytännön mukaisen työntekijän määritelmän mukaisesti. Tämä perustuu henkilön konkreettisia työjärjestelyjä koskeviin näkökohtiin, erityisesti siihen, suorittaako hän todellista ja tosiasiallista työtä toisen henkilön johdolla ja valvonnassa vastiketta vastaan.

Tämä puolestaan tarkoittaa sitä, että tuomioistuin voi pitää tiettyjä kansallisen lainsäädännön mukaisia ”itsenäisiä ammatinharjoittajia” kuitenkin ”työntekijöinä” työaikadirektiiviä sovellettaessa (43). Tuomioistuin on katsonut, ”ettei se, että kansallisen oikeuden mukaan kyseessä on ”itsenäinen palvelujen tarjoaja”, estä sitä, että henkilön on katsottava olevan unionin oikeudessa tarkoitettu ”työntekijä”, jos hänen itsenäisyytensä on vain fiktiivistä ja peittää todellisen työsuhteen” (44). Tuomioistuin on tuonut esiin seuraavat tekijät mahdollisina indikaattoreina ”työntekijän” määritelmälle: henkilö toimii työnantajan valvonnassa, kun on kyseessä muun muassa vapaus valita työaika, työskentelypaikka ja sisältö (45), henkilö ei osallistu tämän työnantajan kaupallisiin riskeihin (46) ja henkilö toimii mainitun työnantajan yrityksessä työsuhteen ajan muodostaen tämän kanssa taloudellisen kokonaisuuden (47). Toisaalta itsenäisen palveluntarjoajan toimintoihin liittyy tyypillisesti enemmän valinnanvaraa tehtävän työn ja suoritettavien tehtävien luonteen, työn tai tehtävien suoritustavan, työajan ja työskentelypaikan suhteen sekä suurempi vapaus omien yhteistyökumppanien valinnan suhteen (48).

Tuomioistuin on katsonut, että sen määrittelemiseksi, onko ”itsenäinen ammatinharjoittaja” luokiteltava ”työntekijäksi”, olisi tutkittava, vaikuttaako henkilön itsenäisyys näennäiseltä ja onko mahdollista vahvistaa kyseisen henkilön ja hänen oletetun työnantajansa välinen alisteisuussuhde (49).

Sama arviointi edellä esitettyjen kriteerien perusteella voi johtaa siihen, että kaikentyyppisissä sopimussuhteissa olevat henkilöt luokitellaan ”työntekijöiksi” ja kuuluvat siten työaikadirektiivin soveltamisalaan.

2.   Direktiivin soveltaminen samanaikaisten sopimusten tapauksessa

Työaikadirektiivissä vahvistetaan ”työntekijöitä” koskevat vähimmäisvaatimukset. Siinä ei kuitenkaan nimenomaisesti todeta, asetetaanko säännöksissä absoluuttisia rajoja, jos kyseessä ovat samanaikaiset sopimukset yhden tai useamman työnantajan kanssa vai sovelletaanko niitä kuhunkin työsuhteeseen erikseen.

Tuomioistuin selvensi, että kun työntekijät ovat tehneet useita työsopimuksia saman työnantajan kanssa, päivittäistä vähimmäislepoaikaa sovelletaan sopimuksiin kokonaisuutena eikä kuhunkin sopimukseen erikseen (50).

Tuomioistuimen ei ole kuitenkaan vielä täytynyt ratkaista sellaisten työntekijöiden tapausta, jotka ovat tehneet useita työsopimuksia eri työnantajien kanssa.

Kuten aiemmissa kertomuksissa (51) todetaan, komissio katsoo, että kun otetaan huomioon direktiivin tavoite parantaa työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta, viikoittaista keskimääräistä työaikaa ja päivittäistä ja viikoittaista lepoaikaa koskevia rajoituksia olisi sovellettava mahdollisuuksien mukaan työntekijäkohtaisesti. Kun otetaan huomioon tarve varmistaa, että terveyttä ja turvallisuutta koskeva työaikadirektiivin tavoite toteutuisi täysimääräisesti, jäsenvaltioiden lainsäädännössä olisi säädettävä asianmukaisesta seuranta- ja valvontamekanismista.

Voidaan myös tuoda esiin, että direktiivin edellä esitetyn soveltamisalan mukaan direktiiviä ei sovelleta suhteisiin, joissa henkilöä ei pidetä ”työntekijänä” EU:n lainsäädännön mukaisesti. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että ”vapaaehtoisten” tai ”itsenäisten ammatinharjoittajien”, joita ei pidetä ”työntekijöinä”, työaika ei kuulu direktiivin piiriin.

B.   
  Aineellinen soveltamisala – eri toiminta-alat

1.   Periaate: direktiiviä sovelletaan kaikilla toiminta-aloilla

| Työaikadirektiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:







  ”[...] 3. | Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkeen direktiivin 89/391/ETY 2 artiklassa tarkoitettuun yksityiseen ja julkiseen toimintaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin 14, 17, 18 ja 19 artiklan soveltamista. [...]” |
| --- | --- |

Työaikadirektiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:

”[...] 3.

Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä annetun direktiivin 89/391/ETY 2 artiklassa, johon kyseisessä kohdassa viitataan, säädetään seuraavaa:

| ”1. | Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin sekä julkisiin että yksityisiin toiminnan aloihin (kuten teollisuuteen, maatalouteen, kauppaan, hallintoon, palveluihin, koulutukseen, kulttuuriin, vapaa-ajan toimintaan). |
| --- | --- |

”1.

| 2. | Tätä direktiiviä ei sovelleta sellaisiin erityisiin julkisiin tehtäviin kuten asevoimiin tai poliisivoimiin tai tiettyihin väestönsuojelun erityistoimiin, joiden ominaispiirteet ovat väistämättä ristiriidassa tämän direktiivin kanssa.
  Näissä tapauksissa työntekijöiden turvallisuus ja terveys on varmistettava mahdollisimman hyvin tämän direktiivin tarkoituksen mukaisesti.” |
| --- | --- |

2.

Näissä tapauksissa työntekijöiden turvallisuus ja terveys on varmistettava mahdollisimman hyvin tämän direktiivin tarkoituksen mukaisesti.”

Tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan, jossa otetaan huomioon direktiivin tavoite – eli työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden parantamisen edistäminen työssä – ja direktiivin 89/391/ETY 2 artiklan 1 kohdan sanamuoto, työaikadirektiivin soveltamisalaa on tulkittava laajasti (52).

52

Tämän seurauksena direktiivin 89/391/ETY 2 artiklan 2 kohdan mukaista soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä on tulkittava suppeasti (53) ja siten, että ”poikkeuksen ulottuvuus rajoitetaan siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä niiden etujen suojaamiseksi, joiden suojeluun se jäsenvaltiot oikeuttaa” (54).

53

poikkeuksen ulottuvuus rajoitetaan siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä niiden etujen suojaamiseksi, joiden suojeluun se jäsenvaltiot oikeuttaa

54

Tuomioistuin on itse asiassa päättänyt, että tätä poissulkemista ei sovelleta kyseessä oleviin toiminta-aloihin kokonaisuudessaan. Sen ainoana tarkoituksena on taata ”turvallisuuden, terveyden ja yleisen järjestyksen ylläpitämisen kannalta välttämättömien palvelujen moitteeton toiminta poikkeuksellisen vakavissa ja laajamittaisissa olosuhteissa – kuten suuronnettomuuksissa –, joille on ominaista se, ettei pelastus- ja ensiapuhenkilöstön ajankäyttöä niiden yhteydessä voida suunnitella” (55).

turvallisuuden, terveyden ja yleisen järjestyksen ylläpitämisen kannalta välttämättömien palvelujen moitteeton toiminta poikkeuksellisen vakavissa ja laajamittaisissa olosuhteissa – kuten suuronnettomuuksissa –, joille on ominaista se, ettei pelastus- ja ensiapuhenkilöstön ajankäyttöä niiden yhteydessä voida suunnitella

55

Tuomioistuin on vahvistanut, että vaikka joissakin palveluissa voidaan joutua vastakkain sellaisten tapahtumien kanssa, jotka luonteensa vuoksi eivät ole ennakoitavissa, toimet, joita hoidetaan normaaliolosuhteissa ja jotka lisäksi vastaavat tehtävää, joka kyseiselle palvelulle on nimenomaisesti uskottu, ovat suunniteltavissa etukäteen, mukaan luettuna henkilöstön työajat ja turvallisuuteen ja/tai terveyteen kohdistuvien riskien ehkäisy (56).

56

Tämän seurauksena soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen ei riipu siitä, kuuluvatko työntekijät jollekin direktiivissä 89/391/ETY tarkoitetulle alalle, vaan pikemminkin työntekijöiden näillä aloilla suorittamien tiettyjen yksittäisten tehtävien luonteesta. Kun otetaan huomioon tarve taata yhteisön tehokas suoja, tällaiset tehtävät ovat peruste poikkeukseen direktiivin säännöistä.

Työaikadirektiiviä sovelletaan näin ollen asevoimien, poliisivoimien tai pelastuspalvelun toimintaan. Sitä sovelletaan myös muihin erityisiin julkisiin tehtäviin, kunhan ne suoritetaan tavanomaisissa olosuhteissa.

Tuomioistuin on päättänyt oikeuskäytännössään, että direktiiviä sovelletaan ensiapuyksikköjen ja ensiapuyksiköissä palveluja tarjoavan lääkintä- ja sairaanhoitohenkilöstön toimintaan (57). Sitä sovelletaan myös muihin hätätilanteissa toimiviin palveluihin, kuten lääkintä- ja sairaanhoitohenkilöstöön ensiapuryhmissä ja muissa yksiköissä, joissa annetaan sairaaloiden ulkopuolista ensiapua (58), ensihoitopalvelun työntekijöihin (59), palokuntien toimintajoukkoihin (60), kunnallisiin poliisivoimiin (61) tai julkishallinnon siviilihenkilöstöön, jos tehtävät suoritetaan tavanomaisissa olosuhteissa (62). Direktiiviä sovelletaan myös asevoimien henkilöstön jäseniin (63).

57

58

59

60

61

62

63

2.   Poikkeus: tiettyjen julkisten tehtävien jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle

Poikkeus: tiettyjen julkisten tehtävien jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle

Direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen on kuitenkin mahdollista, ja tuomioistuin on esittänyt joitakin tähän liittyviä selvennyksiä (64). Tuomioistuimen tulkinta perustuu direktiivin 89/391/ETY 2 artiklan 2 kohtaan: ”Tätä direktiiviä ei sovelleta sellaisiin erityisiin julkisiin tehtäviin kuten asevoimiin tai poliisivoimiin [...], joiden ominaispiirteet ovat väistämättä ristiriidassa tämän direktiivin kanssa.”

64

Tätä direktiiviä ei sovelleta sellaisiin erityisiin julkisiin tehtäviin kuten asevoimiin tai poliisivoimiin [...], joiden ominaispiirteet ovat väistämättä ristiriidassa tämän direktiivin kanssa

Tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ilmaisulla ”julkishallinto” viitataan ”niiden alojen lisäksi, joilla työntekijät ovat elimellisesti sidoksissa valtioon tai muuhun viranomaiseen, aloihin, joilla työntekijät suorittavat työtehtäviään sellaisen yksityisen henkilön lukuun, joka vastaa viranomaisten valvonnassa valtion keskeisiin tehtäviin kuuluvan yleishyödyllisen tehtävän hoitamisesta” (65).

niiden alojen lisäksi, joilla työntekijät ovat elimellisesti sidoksissa valtioon tai muuhun viranomaiseen, aloihin, joilla työntekijät suorittavat työtehtäviään sellaisen yksityisen henkilön lukuun, joka vastaa viranomaisten valvonnassa valtion keskeisiin tehtäviin kuuluvan yleishyödyllisen tehtävän hoitamisesta

65

Tuomioistuin totesi kuitenkin, että direktiivin 89/391/ETY 2 artiklan 2 kohdassa ei sallita kokonaisten toimialojen sulkemista soveltamisalan ulkopuolelle vaan ainoastaan tiettyjen erityistehtävien (66).

66

Tuomioistuin täsmensi, että jotta julkishallinnon erityistoiminnot voidaan jättää direktiivin 89/391/ETY soveltamisalan ulkopuolelle, niiden on oltava ominaispiirteiltään niin erikoislaatuisia, että niiden luonne on väistämättä ristiriidassa työaikadirektiivissä asetettujen vaatimusten kanssa (67). Näin on erityisesti silloin, kun toimintoja voidaan suorittaa vain jatkuvasti, sen voi tehdä vain yksi ja sama työntekijä eikä ole mahdollista ottaa käyttöön vuorottelujärjestelmää (68).

67

68

Tuomioistuin on selventänyt, että direktiivin 89/391/ETY 2 artiklan 2 kohdassa sallitaan ulkopuolelle jättämisen ainoastaan ”poikkeuksellisissa tapauksissa, joiden yhteydessä väestönsuojelun varmistamiseksi tarvittavien toimenpiteiden asianmukainen hoito vakavissa yhteiskuntaa kohtaavissa vaaratilanteissa edellyttää sitä, että henkilöstö, joka hoitaa tällaista tapausta, asettaa ehdottomasti etusijalle näillä toimenpiteillä tavoiteltavan päämäärän, jotta se kyettäisiin saavuttamaan” (69).

poikkeuksellisissa tapauksissa, joiden yhteydessä väestönsuojelun varmistamiseksi tarvittavien toimenpiteiden asianmukainen hoito vakavissa yhteiskuntaa kohtaavissa vaaratilanteissa edellyttää sitä, että henkilöstö, joka hoitaa tällaista tapausta, asettaa ehdottomasti etusijalle näillä toimenpiteillä tavoiteltavan päämäärän, jotta se kyettäisiin saavuttamaan

69

Näin on meneteltävä ”luonnonmullistusten tai teknologian aiheuttamien katastrofien, attentaattien, suuronnettomuuksien tai vastaavanlaisten tapausten yhteydessä, kun niiden vakavuus ja laajuus edellyttävät elämän, terveyden ja yhteiskunnan turvallisuuden suojelemiseksi välttämättömiä toimenpiteitä ja kun niiden asianmukainen toteuttaminen vaarantuisi, jos kaikkia direktiivien 89/391 ja 93/104 säännöksiä pitäisi noudattaa” (70).

luonnonmullistusten tai teknologian aiheuttamien katastrofien, attentaattien, suuronnettomuuksien tai vastaavanlaisten tapausten yhteydessä, kun niiden vakavuus ja laajuus edellyttävät elämän, terveyden ja yhteiskunnan turvallisuuden suojelemiseksi välttämättömiä toimenpiteitä ja kun niiden asianmukainen toteuttaminen vaarantuisi, jos kaikkia direktiivien 89/391 ja 93/104 säännöksiä pitäisi noudattaa

70

Tehtävät, joita harjoitetaan normaaleissa olosuhteissa turvallisuuden ja ensiavun takaavissa yksiköissä, kuuluvat kuitenkin direktiivin 89/391/ETY soveltamisalaan (71). Unionin tuomioistuin totesi, että palokuntien toimintayksiköiden kentällä harjoittama toiminta (72) ja loukkaantuneille tai sairaille annettava ensiapu (73) voidaan järjestää etukäteen, mukaan lukien henkilöstön työtunnit ja turvallisuuteen ja/tai terveyteen kohdistuvien riskien ehkäiseminen. Se jätti kansallisen tuomioistuimen ratkaistavaksi sen, onko Schengenin ulkorajoja valvovien poliisien toimilla tällaisia erikoislaatuisia ominaispiirteitä vai estikö erittäin suuri maahantulijoiden määrä rajoilla näiden rajojen valvonnan tavanomaisissa olosuhteissa (74).

71

72

73

74

Tuomioistuin on tähän asti nimenomaisesti katsonut, että erityisten julkisten tehtävien direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä sovelletaan vain siinä tapauksessa, että on kyse valtion palveluksessa olevista sijaisvanhemmista, jotka huolehtivat vanhemmiltaan huostaan otetun lapsen kasvatuksesta. Tuomioistuin totesi, että sijaisvanhempien keskeytyksettä, myös viikoittaisten lepopäivien, pyhäpäivien tai muiden yleisten vapaapäivien sekä vuosilomien aikana, suorittaman työn ominaispiirteet estävät väistämättä direktiivin soveltamisen heihin (75).

75

Tuomioistuin on joka tapauksessa todennut, että silloinkin, kun direktiiviä ei sovelleta poikkeuksellisissa tilanteissa, siinä edellytetään ”toimivaltaisten viranomaisten varmistavan työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden ’mahdollisimman hyvin” (76).

toimivaltaisten viranomaisten varmistavan työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden ’mahdollisimman hyvin

76

3.   Poikkeus: asevoimien jäsenten toiminta

Poikkeus: asevoimien jäsenten toiminta

Asevoimien jäsenten toiminnan osalta tuomioistuin on todennut asiassa Ministrstvo za obrambo (77), että sotilaan suorittama päivystystoiminta ei kuulu direktiivin soveltamisalaan (78) silloin

Ministrstvo za obrambo

77

78

| — | kun tätä toimintaa suoritetaan sotilaan peruskoulutuksen, operatiivisen harjoituksen, kuten pakollisen asepalveluksen, tai varsinaisen sotilasoperaation yhteydessä, olipa kyse sitten jatkuvista tai tilapäisistä, jäsenvaltion rajojen sisällä tai niiden ulkopuolella toteutettavista operaatioista; |
| --- | --- |

—

kun tätä toimintaa suoritetaan sotilaan peruskoulutuksen, operatiivisen harjoituksen, kuten pakollisen asepalveluksen, tai varsinaisen sotilasoperaation yhteydessä, olipa kyse sitten jatkuvista tai tilapäisistä, jäsenvaltion rajojen sisällä tai niiden ulkopuolella toteutettavista operaatioista;

| — | kun kyseinen toiminta on niin erikoislaatuista, ettei siihen voida soveltaa henkilöstön vuorottelujärjestelmää kyseisen direktiivin vaatimusten noudattamiseksi; |
| --- | --- |

—

kun kyseinen toiminta on niin erikoislaatuista, ettei siihen voida soveltaa henkilöstön vuorottelujärjestelmää kyseisen direktiivin vaatimusten noudattamiseksi;

| — | kun kyseistä direktiiviä, koska siinä velvoitetaan ottamaan käyttöön vuorottelujärjestelmä tai työajan suunnittelujärjestelmä, voitaisiin soveltaa tällaiseen toimintaan vain varsinaisten sotilasoperaatioiden moitteettoman suorittamisen kustannuksella; tai |
| --- | --- |

—

kun kyseistä direktiiviä, koska siinä velvoitetaan ottamaan käyttöön vuorottelujärjestelmä tai työajan suunnittelujärjestelmä, voitaisiin soveltaa tällaiseen toimintaan vain varsinaisten sotilasoperaatioiden moitteettoman suorittamisen kustannuksella; tai

| — | kun kyseistä toimintaa harjoitetaan sellaisten poikkeuksellisten tapahtumien yhteydessä, joiden vakavuus ja laajuus edellyttävät sitä, että toteutetaan väestön elämän ja terveyden ja yhteiskunnan turvallisuuden turvaamisen kannalta välttämättömiä toimenpiteitä, joiden asianmukainen toteuttaminen vaarantuisi, jos kaikkia mainitussa direktiivissä säädettyjä sääntöjä olisi noudatettava. |
| --- | --- |

—

kun kyseistä toimintaa harjoitetaan sellaisten poikkeuksellisten tapahtumien yhteydessä, joiden vakavuus ja laajuus edellyttävät sitä, että toteutetaan väestön elämän ja terveyden ja yhteiskunnan turvallisuuden turvaamisen kannalta välttämättömiä toimenpiteitä, joiden asianmukainen toteuttaminen vaarantuisi, jos kaikkia mainitussa direktiivissä säädettyjä sääntöjä olisi noudatettava.

Tuomioistuin kuitenkin korosti, että tiettyjä toimintoja, joita asevoimien henkilöstön jäsenet voivat suorittaa – kuten muun muassa hallinto-, kunnossapito-, korjaus- ja terveydenhuoltopalveluihin sekä järjestyksen ylläpitämistä tai rikoksista syytteeseen panoa koskeviin palveluihin liittyviä toimintoja – ei voida kokonaisuudessaan jättää direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle (79).

79

Tuomioistuimen tuomio perustui direktiivin 1 artiklan 3 kohtaan luettuna SEU-sopimuksen 4 artiklan 2 kohdan valossa. Viimeksi mainitun määräyksen mukaan unioni ”kunnioittaa keskeisiä valtion tehtäviä, erityisesti niitä, joiden tavoitteena on valtion alueellisen koskemattomuuden turvaaminen, yleisen järjestyksen ylläpitäminen sekä kansallisen turvallisuuden takaaminen”. Kyseisessä määräyksessä todetaan myös, että kansallinen turvallisuus säilyy yksinomaan kunkin jäsenvaltion vastuulla. Tuomioistuin totesi, että jäsenvaltioiden asevoimien päätehtävät, joita ovat alueellisen koskemattomuuden säilyttäminen ja kansallisen turvallisuuden turvaaminen, kuuluvat nimenomaisesti valtion keskeisiin tehtäviin (80). Vaikka sotilaiden työajan järjestäminen ei jää kokonaan EU:n lainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle, SEU-sopimuksen 4 artiklan 2 kohta edellyttää, että työajan järjestämistä koskevien EU:n lainsäädännön säännösten soveltaminen tällaiseen henkilöstöön ei estä näiden keskeisten tehtävien asianmukaista suorittamista. Lisäksi EU:n lainsäädännössä on otettava asianmukaisesti huomioon jäsenvaltion asevoimiensa toiminnalle asettamat erityispiirteet, johtuvatpa ne muun muassa kyseisen jäsenvaltion erityisistä kansainvälisistä velvoitteista, sen kohtaamista selkkauksista tai uhista tai kyseisen valtion geopoliittisesta asemasta (81).

kunnioittaa keskeisiä valtion tehtäviä, erityisesti niitä, joiden tavoitteena on valtion alueellisen koskemattomuuden turvaaminen, yleisen järjestyksen ylläpitäminen sekä kansallisen turvallisuuden takaaminen

80

81

4.   Merenkulkijat

Merenkulkijat

| Direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:

  ”Tätä direktiiviä ei sovelleta direktiivissä 1999/63/EY tarkoitettuihin merenkulkijoihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin 2 artiklan 8 kohdan soveltamista.” |
| --- |

Direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Tätä direktiiviä ei sovelleta direktiivissä 1999/63/EY tarkoitettuihin merenkulkijoihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin 2 artiklan 8 kohdan soveltamista.”

Käänteisesti tämä säännös tarkoittaa sitä, että yleistä työaikadirektiiviä sovelletaan merenkulkijoihin, jotka eivät kuulu direktiivin 1999/63/EY (82), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/13/EY (83), soveltamisalaan.

82

83

Direktiivissä 1999/63/EY vahvistetaan merenkulkijoiden työaikaa koskevat vähimmäisvaatimukset. Direktiivin liitteessä olevan 1 lausekkeen mukaan sitä sovelletaan ”kaikilla sekä julkisessa että yksityisessä omistuksessa olevilla, jonkin jäsenvaltion alueella rekisteröidyillä ja tavallisesti kaupalliseen merenkulkuun käytettävillä merialuksilla työskenteleviin merenkulkijoihin” ja 2 lausekkeessa merenkulkija määritellään henkilöksi, joka ”työsuhteessa tai muutoin toimii tai työskentelee jossakin ominaisuudessa aluksella, johon tätä sopimusta sovelletaan”.

kaikilla sekä julkisessa että yksityisessä omistuksessa olevilla, jonkin jäsenvaltion alueella rekisteröidyillä ja tavallisesti kaupalliseen merenkulkuun käytettävillä merialuksilla työskenteleviin merenkulkijoihin

työsuhteessa tai muutoin toimii tai työskentelee jossakin ominaisuudessa aluksella, johon tätä sopimusta sovelletaan

Tämän seurauksena työntekijät aluksilla, joita ei käytetä ”tavallisesti kaupalliseen merenkulkuun”, eivät kuuluisi direktiivin 1999/63/EY soveltamisalaan. Edellä esitetyn 1 artiklan 3 kohdan sanamuodon perusteella komissio katsoo, että tällaiset työntekijät kuuluvat työaikadirektiivin soveltamisalaan.

5.   Muut alat ja työntekijät, joihin sovelletaan yksilöityä lainsäädäntöä

Muut alat ja työntekijät, joihin sovelletaan yksilöityä lainsäädäntöä

| Direktiivin 14 artiklassa säädetään seuraavaa:

  ”Tämän direktiivin säännöksiä ei sovelleta, jos muissa yhteisön oikeudellisissa instrumenteissa on yksilöidympiä vaatimuksia tiettyjen ammattien tai tietyn ammattitoiminnan työajan järjestämisestä”. |
| --- |

Direktiivin 14 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Tämän direktiivin säännöksiä ei sovelleta, jos muissa yhteisön oikeudellisissa instrumenteissa on yksilöidympiä vaatimuksia tiettyjen ammattien tai tietyn ammattitoiminnan työajan järjestämisestä”.

Tämänhetkisten unionin instrumenttien perusteella työaikadirektiiviä ei sovelleta, jos voimassa on yksilöidympiä vaatimuksia. Tämä koskee seuraavia:

–   Nuoret työntekijät

Nuoret työntekijät

Neuvoston direktiivi 94/33/EY (84), annettu 22 päivänä kesäkuuta 1994, nuorten työntekijöiden suojelusta.

84

–   Siviili-ilmailu

Siviili-ilmailu

Neuvoston direktiivi 2000/79/EY (85), annettu 27 päivänä marraskuuta 2000, Euroopan lentoyhtiöiden liiton (AEA), Euroopan kuljetustyöntekijöiden liiton (ETF), Euroopan ohjaamomiehistöyhdistyksen (ECA), Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden yhdistyksen (ERA) ja Kansainvälisen tilauslentoyhtiöiden järjestön (IACA) tekemän, siviili-ilmailun liikkuvien työntekijöiden työajan järjestämistä koskevan eurooppalaisen sopimuksen täytäntöönpanosta.

85

–   Tieliikenne

Tieliikenne

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/15/EY (86), annettu 11 päivänä maaliskuuta 2002, maantieliikenteen liikkuvissa tehtävissä toimivien henkilöiden työajan järjestämisestä ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 561/2006 (87), annettu 15 päivänä maaliskuuta 2006, tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta.

86

87

–   Rajatylittävä rautatieliikenne

Rajatylittävä rautatieliikenne

Neuvoston direktiivi 2005/47/EY (88), annettu 18 päivänä heinäkuuta 2005, tietyistä yhteentoimivia rajatylittäviä rautatiealan palveluja suorittavien, liikkuvassa työssä olevien työntekijöiden työoloja koskevista seikoista Euroopan rautatieyhteisön (CER) ja Euroopan kuljetustyöntekijöiden liiton (ETF) välillä tehdystä sopimuksesta.

88

–   Sisävesiliikenne

Sisävesiliikenne

Neuvoston direktiivi 2014/112/EU (89), annettu 19 päivänä joulukuuta 2014, tiettyjen työajan järjestämistä koskevien seikkojen sääntelystä sisävesiliikenteessä Euroopan sisävesiliikenneliiton (EBU), Euroopan laivurijärjestön (ESO) ja Euroopan kuljetustyöntekijöiden liiton (ETF) välillä tehdyn eurooppalaisen sopimuksen täytäntöönpanosta.

89

–   Kalastusalan työ

Kalastusalan työ

Neuvoston direktiivi (EU) 2017/159 (90), annettu 19 päivänä joulukuuta 2016, kalastusalan työtä koskevan Kansainvälisen työjärjestön vuoden 2007 yleissopimuksen täytäntöönpanosta 21 päivänä toukokuuta 2012 EU-maiden maatalouden osuustoimintajärjestöjen keskusjärjestön (COGECA), Euroopan kuljetustyöntekijöiden liiton (ETF) ja Euroopan unionin kalastusyritysten kansallisten järjestöjen liiton (Europêche) välillä tehdyn sopimuksen täytäntöönpanosta.

90

On tarpeen tarkastella näiden direktiivien täsmällistä soveltamisalaa – samoin kuin merenkulkijoiden tilanteessa – koska näilläkin aloilla jotkin työntekijät saattavat jäädä soveltamisalan ulkopuolelle ja kuulua näin yleisen työaikadirektiivin säännösten piiriin (91).

91

C.   Säännösten soveltamisala

Säännösten soveltamisala

1.   Mikä kuuluu soveltamisalaan ja mikä ei?

Mikä kuuluu soveltamisalaan ja mikä ei?

| Työaikadirektiivin 1 artiklan 2 kohdan mukaan se koskee






  ”a) | vuorokautisia ja viikoittaisia vähimmäislepoaikoja ja vuosilomaa sekä taukoja ja viikoittaista enimmäistyöaikaa; ja |
| --- | --- |

Työaikadirektiivin 1 artiklan 2 kohdan mukaan se koskee

”a)

vuorokautisia ja viikoittaisia vähimmäislepoaikoja ja vuosilomaa sekä taukoja ja viikoittaista enimmäistyöaikaa; ja

| b) | tiettyjä yötyötä, vuorotyötä ja työaikajärjestelyjä koskevia seikkoja”. |
| --- | --- |

b)

tiettyjä yötyötä, vuorotyötä ja työaikajärjestelyjä koskevia seikkoja”.

Käänteisesti tämä tarkoittaa sitä, että työntekijöiden lakisääteinen työaika eli työviikon lakisääteinen kesto, jonka ylittävältä ajalta työnantajien on usein maksettava ylityökorvauksia, ei kuulu direktiivin soveltamisalaan vaan jäsenvaltiot päättävät siitä noudattaen direktiivin 6 artiklassa vahvistettua keskimääräistä viikoittaista enimmäistyöaikaa (ks. VI luku).

Työaikadirektiivissä ei myöskään käsitellä korvaukseen liittyviä seikkoja, kuten palkkojen tasoa ja korvausmenetelmiä ja erilaisia palkkoja, jotka voidaan vahvistaa kansallisella tasolla (92). Tuomioistuin on todennut, että tämä käy selvästi ilmi direktiivin säännösten tarkoituksesta ja sanamuodosta. Se on myös kiistaton seuraus Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 153 artiklan 5 kohdasta (93). Ainoa tuomioistuimen tunnustama poikkeus tähän periaatteeseen on palkka, joka on taattava työntekijän vuosiloman aikana (ks. VII luku).

92

93

2.   Vähimmäisvaatimukset

Vähimmäisvaatimukset

Oikeusperustansa mukaisesti työaikadirektiivissä vahvistetaan vähimmäisvaatimukset edellä mainituilla aloilla. Sen vähimmäisvaatimuksilla pyritään tarjoamaan ”turvaverkko” asianomaisten työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta varten (94). Vaatimukset sitovat jäsenvaltioita, joilla on velvollisuus varmistaa vähimmäisvaatimusten saattaminen osaksi kansallista oikeusjärjestystään. Koska direktiivin säännökset ovat vain vähimmäisvaatimuksia, tämä tarkoittaa kuitenkin myös sitä, että se ei estä jäsenvaltiota soveltamasta tai ottamasta käyttöön säännöksiä, jotka ovat suotuisampia työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelun kannalta (95).

94

95

| Direktiivin 15 artiklassa tuodaan tämä nimenomaisesti esiin:

  ”Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa tai ottaa käyttöön lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisen kannalta suotuisampia, eikä oikeuteen edistää tai sallia sellaisten työehtosopimusten tai työmarkkinaosapuolten välisten sopimusten soveltamista, jotka ovat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisen kannalta suotuisampia.” |
| --- |

Direktiivin 15 artiklassa tuodaan tämä nimenomaisesti esiin:

”Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa tai ottaa käyttöön lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisen kannalta suotuisampia, eikä oikeuteen edistää tai sallia sellaisten työehtosopimusten tai työmarkkinaosapuolten välisten sopimusten soveltamista, jotka ovat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisen kannalta suotuisampia.”

Tämä puolestaan tarkoittaa sitä, että jos työntekijällä on ylimääräinen suoja kansallisen lainsäädännön nojalla, on jäsenvaltioiden tehtävänä päättää ehdoista, ja että direktiivin säännöksiä koskevia tuomioistuimen tulkintoja ei sovelleta kansallisella tasolla annettuihin suojaavampiin säännöksiin (96).

96

Jos jäsenvaltiot valitsevat tämän vaihtoehdon eli päättävät panna täytäntöön tai soveltaa suojaavampia säännöksiä, direktiivissä annettujen sääntöjen noudattaminen on varmistettava viittaamalla pelkästään siinä vahvistettuihin rajoihin. Jäsenvaltioilla on edelleen ”velvollisuus taata direktiivissä säädettyjen vähimmäisvaatimusten noudattaminen” (97).

velvollisuus taata direktiivissä säädettyjen vähimmäisvaatimusten noudattaminen

97

3.   Suojan tason säilyttäminen

Suojan tason säilyttäminen

Kuten edellä esitetään, direktiivissä vahvistetaan vähimmäisvaatimuksia koskevat säännökset, jotka jäsenvaltioiden on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöään.

| Jäsenvaltioilla on liikkumavaraa sen suhteen, miten ne saattavat säännökset osaksi kansallista lainsäädäntöä ja panevat ne täytäntöön, mutta direktiivin 23 artiklassa säädetään seuraavaa:

  ”Rajoittamatta jäsenvaltioiden oikeutta kehittää tilanteen kehityksen perusteella erilaisia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä työaikaa koskevalla alalla, siltä osin kuin tässä direktiivissä säädettyjä vähimmäisvaatimuksia noudatetaan, tämän direktiivin täytäntöönpano ei ole pätevä peruste alentaa työntekijöiden suojelun yleistä tasoa.” |
| --- |

Jäsenvaltioilla on liikkumavaraa sen suhteen, miten ne saattavat säännökset osaksi kansallista lainsäädäntöä ja panevat ne täytäntöön, mutta direktiivin 23 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Rajoittamatta jäsenvaltioiden oikeutta kehittää tilanteen kehityksen perusteella erilaisia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä työaikaa koskevalla alalla, siltä osin kuin tässä direktiivissä säädettyjä vähimmäisvaatimuksia noudatetaan, tämän direktiivin täytäntöönpano ei ole pätevä peruste alentaa työntekijöiden suojelun yleistä tasoa.”

Tuomioistuimella ei ole ollut tilaisuutta antaa tuomiota tästä säännöksestä työaikadirektiivin osalta, mutta se on antanut tuomion määräaikaista työtä koskevaan direktiiviin (98) sisältyvästä samankaltaisesta säännöksestä eli 8 lausekkeen 3 kohdasta, jossa todetaan seuraavaa: ”Tämän sopimuksen täytäntöönpano ei ole pätevä peruste työntekijöiden suojan yleisen tason heikentämiseksi sopimuksen soveltamisalalla.”

98

Tämän sopimuksen täytäntöönpano ei ole pätevä peruste työntekijöiden suojan yleisen tason heikentämiseksi sopimuksen soveltamisalalla.

Tässä yhteydessä tuomioistuin on päättänyt, että lauseketta ei voida tulkita suppeasti sen vuoksi, että sopimuksen tavoitteena on parantaa asianomaisten työntekijöiden elin- ja työoloja (99).

99

Tuomioistuin yksilöi myös kaksi kriteeriä, joita on tarkasteltava kyseisen lausekkeen osalta (100):

100

| — | onko suojan yleistä tasoa heikennetty ja |
| --- | --- |

—

onko suojan yleistä tasoa heikennetty ja

| — | liittyykö heikentäminen sopimuksen täytäntöönpanoon. |
| --- | --- |

—

liittyykö heikentäminen sopimuksen täytäntöönpanoon.

Tuomioistuin katsoi, että on kansallisten tuomioistuinten tehtävänä päättää, onko työntekijöiden suoja heikentynyt (101), mutta samalla se katsoi, että ensimmäisen kriteerin osalta se tosiseikka, että heikentyminen liittyy suojan yleiseen tasoon, tarkoittaa sitä, että ainoastaan ”sen laajuinen heikennys, joka voi vaikuttaa [...] kansalliseen säännöstöön kokonaisuudessaan, voi kuulua” tämän lausekkeen soveltamisalaan (102).

101

sen laajuinen heikennys, joka voi vaikuttaa

kansalliseen säännöstöön kokonaisuudessaan, voi kuulua

102

Toisesta kriteeristä tuomioistuin katsoi, että yhteys sopimuksen täytäntöönpanoon ei rajoitu alkuperäiseen direktiivin saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä vaan kattaa myös ”kaikki kansalliset toimenpiteet, joilla pyritään takaamaan, että direktiivillä tavoiteltu päämäärä voidaan saavuttaa, mukaan luettuna sellaiset toimenpiteet, joilla direktiivin varsinaisen täytäntöönpanon jälkeen täydennetään tai muutetaan jo annettuja kansallisia säännöksiä” (103). Se kuitenkin jätti ulkopuolelle heikennykset, jotka perustuvat ”muun, [sopimuksen] täytäntöönpanosta erillisen tavoitteen edistämiseen” (104).

kaikki kansalliset toimenpiteet, joilla pyritään takaamaan, että direktiivillä tavoiteltu päämäärä voidaan saavuttaa, mukaan luettuna sellaiset toimenpiteet, joilla direktiivin varsinaisen täytäntöönpanon jälkeen täydennetään tai muutetaan jo annettuja kansallisia säännöksiä

103

muun,

täytäntöönpanosta erillisen tavoitteen edistämiseen

104

Komissio katsoo, että sama koskee työaikadirektiiviä, kun otetaan huomioon sen tavoite suojella työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta ja sen 23 artiklan ja määräaikaista työtä koskevan direktiivin 8 lausekkeen 3 kohdan samanlainen sanamuoto. Tämä tarkoittaa sitä, että 23 artiklaa ei voida soveltaa suppeasti ja että edellä mainittuja kahta kriteeriä sovelletaan määritettäessä, liittyykö suojan yleisen tason heikentyminen direktiivin täytäntöönpanoon, mikä on kiellettyä.

IV.   MÄÄRITELMÄT

MÄÄRITELMÄT

A.   
  ”Työaika” ja ”lepoajat”

”Työaika” ja ”lepoajat”

| Direktiivin 2 artiklassa määritellään ”työaika” ja ”lepoaika” seuraavasti:
  ”Tässä direktiivissä tarkoitetaan






  1. | ”työajalla” ajanjaksoa, jona työntekijä työskentelee, on työnantajan käytettävissä ja suorittaa tämän määräämiä toimia ja tehtäviä kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti. |
| --- | --- |

Direktiivin 2 artiklassa määritellään ”työaika” ja ”lepoaika” seuraavasti:

”Tässä direktiivissä tarkoitetaan

1.

”työajalla” ajanjaksoa, jona työntekijä työskentelee, on työnantajan käytettävissä ja suorittaa tämän määräämiä toimia ja tehtäviä kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti.

| 2. | ”lepoajalla” ajanjaksoa, joka ei ole työaikaa;”. |
| --- | --- |

2.

”lepoajalla” ajanjaksoa, joka ei ole työaikaa;”.

Direktiivin johdanto-osan 5 kappaleen mukaisesti käsite ”lepo” olisi ilmaistava aikayksikköinä, esimerkiksi päivinä, tunteina ja/tai näiden osina.

1.   ”Työajan” ja ”lepoaikojen” määritelmä

”Työajan” ja ”lepoaikojen” määritelmä

Direktiivin sanamuodon perusteella tuomioistuin on katsonut, että direktiivin logiikan mukaisesti työaika on ”ymmärrettävä lepoajan vastakohdaksi, koska nämä kaksi käsitettä ovat toinen toisensa poissulkevia” (105) ja että direktiivissä ”ei säädetä työajan ja lepoajan välimuodosta” (106).

ymmärrettävä lepoajan vastakohdaksi, koska nämä kaksi käsitettä ovat toinen toisensa poissulkevia

105

ei säädetä työajan ja lepoajan välimuodosta

106

Tuomioistuin on katsonut, että ”työajan” ja ”lepoajan” käsitteitä ”ei missään tapauksessa pidä tulkita eri jäsenvaltioiden lainsäädäntöön sisältyvien säännösten mukaisesti, vaan ne ovat yhteisön oikeuden käsitteitä, jotka on määriteltävä objektiivisten ominaispiirteiden avulla kyseisen direktiivin – jolla vahvistetaan vähimmäismääräykset työntekijöiden elin- ja työolojen parantamiseksi – systematiikkaan ja tarkoitukseen tukeutuen. Vain tällaisella itsenäisellä tulkinnalla voidaan varmistaa direktiivin täysi tehokkuus ja kyseisten käsitteiden yhdenmukainen tulkinta kaikissa jäsenvaltioissa” (107).

ei missään tapauksessa pidä tulkita eri jäsenvaltioiden lainsäädäntöön sisältyvien säännösten mukaisesti, vaan ne ovat yhteisön oikeuden käsitteitä, jotka on määriteltävä objektiivisten ominaispiirteiden avulla kyseisen direktiivin – jolla vahvistetaan vähimmäismääräykset työntekijöiden elin- ja työolojen parantamiseksi – systematiikkaan ja tarkoitukseen tukeutuen. Vain tällaisella itsenäisellä tulkinnalla voidaan varmistaa direktiivin täysi tehokkuus ja kyseisten käsitteiden yhdenmukainen tulkinta kaikissa jäsenvaltioissa

107

Tämä tarkoittaa myös sitä, että jäsenvaltiot eivät voi yksipuolisesti määritellä näiden käsitteiden soveltamisalaa (108). Tätä tukee lisäksi se seikka, että direktiivissä ei sallita poikkeamista direktiivin 2 artiklasta (109), jossa vahvistetaan muun muassa ”työajan” ja ”lepoajan” määritelmät.

108

109

Käyttäen viitteinä 2 artiklan 1 kohdan tekstiä, tuomioistuimen oikeuskäytäntöä (110) ja vanhempia asiakirjoja (111) kolmen kumulatiivisen kriteerin perusteella päätetään, pidetäänkö tiettyjä kausia ”työaikana”:

110

111

–   työntekijä työskentelee

työntekijä työskentelee

Ensimmäinen kriteeri on sijaintikriteeri, joka edellyttää, että työntekijä on työssä tai läsnä työpaikallaan. Tämän kriteerin ilmaisussa on pieniä eroavaisuuksia direktiivin eri kieliversioissa: esimerkiksi englanniksi todetaan, että ”the worker is working” ja saksaksi ”ein Arbeitnehmer ... arbeitet”, kun taas ranskaksi todetaan ”le travailleur est au travail” ja espanjaksi ”el trabajador permanezca en el trabajo” eikä ”le travailleur travaille” tai ”el trabajador trabaja”.

the worker is working

ein Arbeitnehmer ... arbeitet

le travailleur est au travail

el trabajador permanezca en el trabajo

Koska eurooppalaista lainsäädäntöä on tulkittava yhdenmukaisesti, direktiivin tekstiä on tulkittava ja sovellettava ottaen huomioon muilla virallisilla kielillä olemassa olevat versiot. Jos ne poikkeavat toisistaan, säännöstä on tulkittava sen lainsäädännön systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös on (112).

112

Työaikadirektiivin tapauksessa tällainen tulkinta on johtanut siihen, että tuomioistuin pitää kriteeriä ”työntekijä työskentelee” sijaintikriteerinä, joka liittyy siihen, että työntekijän on oltava ”työpaikalla” tai ”työnantajan määrittämässä paikassa”. Tätä on tulkinnut selvästi julkisasiamies Bot (113) ja implisiittisesti tuomioistuin (114), joka on toistuvasti tuonut esiin, että ratkaiseva tekijä ”työajan” määrittämisessä on se, vaaditaanko työntekijää olemaan fyysisesti läsnä työnantajan määrittämässä paikassa (115).

työntekijä työskentelee

113

114

115

On syytä huomata, että työnantajan määrittämän paikan ei tarvitse olla työpaikka. Kuten jäljempänä esitetään, tuomioistuin on katsonut myös, että matka-aikaa voidaan joissakin tapauksissa pitää työaikana, koska sellaisten työntekijöiden, joilla ei ole kiinteää työn suorittamispaikkaa (ks. asia Tyco (116)), työaikaa ei voida rajata työnantajan tai asiakkaan toimitiloissa vietettyyn aikaan.

Tyco

116

Tuomioistuin on käsitellyt ”päivystyksen” tai ”varallaolon” määrittelemistä ”työajaksi” tai ”lepoajaksi” ja selventänyt, että kun ”päivystys” tai ”varallaolo” suoritetaan työnantajan määrittämässä paikassa, joka on erillään työntekijän kodista, koko tällaisen päivystys- tai varallaolotehtävän suorittamiseen käytettävä aika katsotaan järjestelmällisesti direktiivin mukaiseksi ”työajaksi” eikä lisäarviointia tarvita (117). Kuitenkin silloin, kun työpaikka on myös työntekijän koti, kyseinen aika määritetään ”työajaksi” tai ”lepoajaksi” sen perusteella, miten voimakkaita velvoitteita työnantaja työntekijälle asettaa (118).

117

118

–   työntekijä on työnantajan käytettävissä

työntekijä on työnantajan käytettävissä

Tältä osin ratkaiseva tekijä on se, että työntekijä on käytettävissä voidakseen välittömästi suorittaa ne työtehtävät, joita kulloinkin tarvitaan (119).

119

Tämä koskee tapauksia, joissa työntekijät ovat laissa velvoitettuja noudattamaan työnantajan ohjeita ja suorittamaan tehtäviään kyseiselle työnantajalle. Jos työntekijöillä sitä vastoin on mahdollisuus järjestää ajankäyttönsä ilman suurempia velvoitteita ja keskittyä omiin asioihinsa, tämä osoittaa, että kyseinen ajanjakso ei ole työaikaa (120).

120

Kun on kyse ”varallaolosta”, jolloin työntekijät voivat vapaasti valita olinpaikkansa, kansallisten tuomioistuinten on kussakin asiassa määritettävä, vaikuttavatko työnantajan työntekijälle asettamat velvoitteet objektiivisesti ja erittäin huomattavasti siihen, voiko työntekijä järjestää ajankäyttönsä vapaasti aikana, jona häneltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista, ja keskittyä omiin intresseihinsä (121). Vain tässä tapauksessa koko ”varallaoloaika” katsotaan ”työajaksi”. Sitä vastoin silloin, kun työnantajan ”varallaoloaikana” työntekijälle asettamat velvoitteet eivät estä työntekijää keskittymästä omiin intresseihinsä, ainoastaan työsuoritukseen liittyvä aika on katsottava ”työajaksi” (122).

121

122

–   työntekijä suorittaa työnantajan määräämiä toimia ja tehtäviä

työntekijä suorittaa työnantajan määräämiä toimia ja tehtäviä

Kolmannen kriteerin osalta on tärkeää huomata, että suoritettujen toimien intensiivisyys tai mahdollinen keskeytyminen on merkityksetöntä.

Työaikadirektiivin tavoitteen eli työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden varmistamista koskevan tavoitteen mukaisesti tuomioistuin on katsonut, että ”vaikka todellisuudessa tehty työ vaihtelee olosuhteiden mukaan, näille [työntekijöille] asetetun velvollisuuden olla paikalla ja käytettävissä työpaikalla harjoittaakseen ammattitoimintaansa on katsottava kuuluvan heidän tehtäviensä harjoittamiseen” (123). Tuomioistuin on korostanut, että työntekijän työnteon intensiivisyys ja/tai tuottavuus eivät ole direktiivissä tarkoitetun ”työajan” määrittäviä ominaispiirteitä (124) ja että kyseistä aikaa voidaan pitää työaikana ”riippumatta siitä, että työntekijä ei tämän päivystyksen aikana suorita jatkuvasti työtehtäviä” (125).

vaikka todellisuudessa tehty työ vaihtelee olosuhteiden mukaan, näille

asetetun velvollisuuden olla paikalla ja käytettävissä työpaikalla harjoittaakseen ammattitoimintaansa on katsottava kuuluvan heidän tehtäviensä harjoittamiseen

123

124

riippumatta siitä, että työntekijä ei tämän päivystyksen aikana suorita jatkuvasti työtehtäviä

125

Jos kansallisia tuomioistuimia pyydetään ratkaisemaan, pidetäänkö jotakin ajanjaksoa työaikana vai lepoaikana, niiden ei pidä rajoittaa analyysiään kansallisen lainsäädännön säännöksiin. Niiden on tarkasteltava ehtoja, joita käytännössä sovelletaan asianomaisen työntekijän työaikaan (126).

126

Direktiivin sanamuodon ja tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ajanjaksoa on pidettävä ”lepoaikana”, jos se ei täytä näitä kriteereitä.

2.   Työajan kirjaaminen

Työajan kirjaaminen

Työaikadirektiivin 3, 5 ja 6 artiklan b alakohdassa säädettyjen oikeuksien tehokkaan vaikutuksen turvaamiseksi jäsenvaltioiden on velvoitettava työnantajat ”ottamaan käyttöön objektiivinen ja luotettava järjestelmä, johon on pääsy ja jonka avulla kunkin työntekijän päivittäin suorittama työaika voidaan mitata” (127) (128).

ottamaan käyttöön objektiivinen ja luotettava järjestelmä, johon on pääsy ja jonka avulla kunkin työntekijän päivittäin suorittama työaika voidaan mitata”

127

128

Jäsenvaltioilla on kuitenkin harkintavalta päättää tällaisen järjestelmän toteuttamisen konkreettisista yksityiskohdista. Niillä on erityisesti oikeus päättää se, missä muodossa se on järjestettävä, ja otettava tilanteen niin vaatiessa huomioon kunkin kyseessä olevan toimialan tai jopa tiettyjen yritysten ominaispiirteet, kuten niiden koko (129).

129

Tästä säännöstä on yksi poikkeus. Jos työajan pituutta ei kyseessä olevan toiminnan erityispiirteiden vuoksi mitata ja/tai määritellä ennalta tai työntekijät voivat itse päättää siitä, jäsenvaltio voi poiketa työaikadirektiivin 3–6 artiklasta eikä sen tarvitse ottaa käyttöön järjestelmää kyseessä olevan toiminnan työajan kirjaamiseksi (130).

130

3.   Direktiivin määritelmien soveltaminen tiettyihin ajanjaksoihin

Direktiivin määritelmien soveltaminen tiettyihin ajanjaksoihin

a)   ”Päivystysaika” ja ”varallaoloaika”

”Päivystysaika” ja ”varallaoloaika”

Tuomioistuin on antanut erityisiä ohjeita päivystys- ja varallaoloajasta erityisesti asioissa Simap, Jaeger ja Dellas, jotka koskivat lääkäreitä ensiapuyksiköissä ja sairaalassa sekä sosiaalityöntekijää vammautuneille nuorille ja aikuisille tarkoitetussa asuntolassa (131).

Simap

Jaeger

Dellas

131

Näissä asioissa tuomioistuin katsoi, että työtekijöiden päivystystyössä käyttämää aikaa on pidettävä kokonaisuudessaan direktiivissä tarkoitettuna työaikana, jos työntekijöiden on oltava läsnä työpaikalla. Tällaisessa tilanteessa asianomaisten työntekijöiden edellytetään olevan käytettävissä tehtäviensä suorittamista varten työnantajan määrittelemässä paikassa koko kyseisen ajanjakson ajan. Työntekijöillä on myös tuntuvasti raskaampia velvoitteita, sillä heidän on oltava poissa sekä perheensä luota että sosiaalisista ympyröistä, ja heillä on ajankäytössään vähemmän liikkumavaraa silloin, kun heiltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista (132).

132

Kantansa tueksi tuomioistuin toi esiin, että työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden varmistamiseksi heille on annettava vähimmäismäärä lepoaikaa sekä riittävät tauot ja että fyysistä läsnäoloa edellyttävän päivystysajan jättäminen työajan ulkopuolelle vaarantaisi vakavasti tämän tavoitteen (133).

133

Jos työntekijän on kuitenkin pysyttävä työpaikallaan ja työntekijän koti on työpaikalla tai ei ole siitä erotettavissa, tämä tosiseikka ei riitä siihen, että kyseinen ajanjakso voitaisiin luokitella direktiivissä tarkoitetuksi ”työajaksi”. Tällaisen ”päivystysajan” määrittäminen ”työajaksi” tai ”lepoajaksi” riippuu pikemminkin työnantajan työntekijälle asettamien velvoitteiden voimakkuudesta. Tässä tapauksessa nimittäin se, että työntekijää on kielletty poistumasta työpaikaltaan, ei välttämättä merkitse, että hänen pitäisi olla poissa sekä perheensä luota että sosiaalisesta ympäristöstään. Siten velvollisuus vastata työnantajan puheluihin on vähemmän omiaan heikentämään kyseisen työtekijän mahdollisuuksia käyttää vapaasti se aika, jolloin häneltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista (134).

134

On syytä huomata, että päivystysaikaa pidetään ”työaikana” siitä riippumatta, työskenteleekö henkilö tosiasiallisesti päivystyksen aikana (135). Tämä tarkoittaa sitä, että jos päivystysaikaan sisältyy passiivisia ajanjaksoja, se on merkityksetöntä ”työajan” kannalta (136). Samoin jos työntekijöillä on käytettävissään lepohuone, jossa he voivat levätä tai nukkua niinä aikoina, joina heidän palvelujaan ei tarvita, tämä ei vaikuta siihen, että päivystysaikaa pidetään työaikana (137).

135

136

137

Vastaavuusjärjestelmistä, joissa määritetään suhdeluku päivystysajan huomioon ottamista varten, tuomioistuin on päättänyt, että jos tällaisilla järjestelmillä ei taata kaikkien turvallisuutta ja terveyttä koskevien vähimmäisvaatimusten noudattamista, ne eivät ole direktiivin mukaisia (138).

138

Sitä vastoin kun on kyse ”varallaoloajasta”, jos työntekijän on oltava tavoitettavissa mutta hän voi vapaasti valita olinpaikkansa tai jos hänen on pysyttävä työpaikalla, joka on myös hänen kotinsa, kansallisten tuomioistuinten on arvioitava tapauskohtaisesti, ovatko työnantajien työntekijälle asettamat rajoitukset sellaisia, että työntekijä ei voi keskittyä omiin intresseihinsä. Jos näin on, ”työaika” kattaa koko ”varallaoloajan” (139).

139

Sen sijaan silloin, kun työntekijälle asetetut rajoitukset mahdollistavat sen, että hän voi järjestää ajankäyttönsä ja keskittyä omiin asioihinsa ilman suurempia velvoitteita, vain tällaisena ajanjaksona tosiasiallisesti tehtyyn työhön liittyvä aika on ”työaikaa” (140).

140

Tuomioistuin täsmensi äskettäisessä oikeuskäytännössään, mitkä seikat on otettava huomioon määritettäessä työntekijälle ”varallaoloaikana” asetettujen rajoitusten voimakkuutta.

Vähintään toinen seuraavista ominaispiirteistä johtaa periaatteessa siihen, että koko ”varallaoloaika” määritellään ”työajaksi”:

| — | hyvin lyhyt aika (muutama minuutti) työhön ryhtymiselle tarvittaessa (141) |
| --- | --- |

—

hyvin lyhyt aika (muutama minuutti) työhön ryhtymiselle tarvittaessa (141)

141

| — | usein toistuvat kutsut töihin ja työntekijän tosiasiallisesti suorittaman toiminnan pitkäkestoisuus, jos toistuvuus on objektiivisesti arvioitavissa (142). |
| --- | --- |

—

usein toistuvat kutsut töihin ja työntekijän tosiasiallisesti suorittaman toiminnan pitkäkestoisuus, jos toistuvuus on objektiivisesti arvioitavissa (142).

142

Jos työntekijä kutsutaan varallaolojaksoinaan työhön keskimäärin vain harvoin, nämä jaksot eivät kuitenkaan ole ”lepoaikoja”, jos se aika, jonka kuluessa työntekijän on palattava suorittamaan työtehtäviään, rajoittaa objektiivisesti ja erittäin huomattavasti hänen mahdollisuuttaan päättää käyttää vapaasti aikaa, jolloin häneltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista (143).

143

Vaikka toinen näistä kahdesta ominaispiirteestä olisi olemassa, voi kuitenkin olla, että ”varallaolon” ei-aktiivista osaa voidaan pitää ”lepoaikana”, jolloin työntekijän järjestelyt ja/tai liikkumavara mahdollistavat ajan käyttämisen omiin asioihin (144).

144

Työntekijälle asetettujen velvoitteiden voimakkuutta arvioitaessa voidaan ottaa huomioon vain työnantajan itse asettamat tai lainsäädännössä tai työehtosopimuksissa asetetut velvoitteet ja järjestelyt (145). Tällaisia velvoitteita voivat olla esimerkiksi velvollisuus käyttää erityisiä varusteita (146) tai reaktioajan ylittämisestä aiheutuvat seuraamukset (147). Järjestelyihin voi kuulua käyttöön annettu virka-ajoneuvo, joka mahdollistaa erityisten liikenneoikeuksien hyödyntämisen (148), kaikkiin hälytyksiin vastaamista koskevan velvollisuuden puuttuminen (149) tai mahdollisuus harjoittaa muuta ammattitoimintaa päivystysjaksojen aikana (150).

145

146

147

148

149

150

Toisaalta rajoitukset, jotka voivat vaikuttaa työntekijöiden lepoajan laatuun ”varallaolojaksolla” mutta joita työnantaja, lainsäädäntö tai työehtosopimukset eivät aseta, eivät ole ”työajaksi” määrittämisen kannalta merkityksellisiä. Niitä voivat olla luonnolliset tekijät (151) tai työntekijöiden oma valinta (152).

151

152

Jos ”varallaolo” tapahtuu työntekijän tauon aikana, vain ne rajoitukset, jotka liittyvät velvollisuuteen olla valmiina lähtemään hälytystehtävään hyvin lyhyessä ajassa, ovat merkityksellisiä arvioitaessa, katsotaanko ”varallaolon” olevan ”työaikaa” vai ”lepoaikaa”. Sillä, että tauon lyhyt kesto johtaa väistämättä myös rajoituksiin, ei ole tämän arvioinnin kannalta merkitystä (153).

153

Myöskään työpaikalla tai työpaikan vieressä sijaitsevan työsuhdeasunnon tarjoamisella ei ole merkitystä (154).

154

Vaikka ”varallaolon” ei-aktiivinen osa voitaisiin määritellä ”lepoajaksi”, se ei tarkoita sitä, että työnantajilla olisi ”varallaolon” keston ja ajoituksen suhteen vapaat kädet. Työnantajien on aina noudatettava direktiivin 89/391/ETY mukaisia velvollisuuksiaan työntekijöiden turvallisuuden suojelemiseksi (155). Tuomioistuin selvensi, että kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan mukaan työnantajilla on velvollisuus selvittää ja ehkäistä kaikki työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen työympäristössä kohdistuvat vaarat. Niihin kuuluvat tietyt psykososiaaliset vaarat, kuten stressi ja työuupumus (156). Näin ollen työntekijöiden on voitava irrottautua kokonaan työympäristöstään riittävän moneksi peräkkäiseksi tunniksi siten, että hän voi neutralisoida työn vaikutuksia turvallisuuteensa ja terveyteensä (157). Näin ollen työnantajat eivät voi ottaa käyttöön päivystysjaksoja, jotka ovat niin pitkiä tai niin usein toistuvia, että ne muodostavat vaaran työntekijöiden terveydelle (158). Tuomioistuin totesi, että jäsenvaltioiden tehtävänä määritellä tämän velvollisuuden soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt (159).

155

156

157

158

159

b)   Tauot

Tauot

Tuomioistuimen asiassa Dopravní podnik hl. m. Prahy antaman tuomion mukaan työntekijälle hänen päivittäisen työaikansa puitteissa myönnettyä taukoa, jonka aikana työntekijän on tarvittaessa voitava tietyn ajan kuluessa lähteä suorittamaan hälytystehtävää, on pidettävä 2 artiklassa tarkoitettuna ”työaikana”, koska ”rajoitteet, jotka kyseiseen työntekijään kohdistuvat kyseisen tauon aikana, ovat luonteeltaan omiaan rajoittamaan objektiivisesti ja erittäin huomattavasti hänen mahdollisuuttaan käyttää vapaasti aikaa, jolloin häneltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista, ja käyttää tämä aika omiin asioihinsa” (160).

Dopravní podnik hl. m. Prahy

rajoitteet, jotka kyseiseen työntekijään kohdistuvat kyseisen tauon aikana, ovat luonteeltaan omiaan rajoittamaan objektiivisesti ja erittäin huomattavasti hänen mahdollisuuttaan käyttää vapaasti aikaa, jolloin häneltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista, ja käyttää tämä aika omiin asioihinsa

160

c)   Ilman kiinteää työn suorittamispaikkaa olevien työntekijöiden ensimmäisen ja viimeisen asiakkaan ja kodin välisiin matkoihin käyttämä aika

Ilman kiinteää työn suorittamispaikkaa olevien työntekijöiden ensimmäisen ja viimeisen asiakkaan ja kodin välisiin matkoihin käyttämä aika

Tuomioistuin on tarkastellut asiassa Tyco, pitäisikö ilman kiinteää työn suorittamispaikkaa olevien työntekijöiden matkaa ensimmäisen asiakkaan luo ja viimeisen asiakkaan luota pitää ”työaikana” (161).

Tyco

161

Asiassa oli kyse teknikoista, joiden työnä oli asentaa ja huoltaa turvallisuuslaitteita eri sijaintipaikoissa heille osoitetulla maantieteellisellä alueella. Heidän oli matkustettava vähintään kerran viikossa logistiikasta vastaavaan kuljetusliikkeeseen noutamaan työssään tarvitsemiaan laitteita. Muina päivinä he ajoivat suoraan kotoaan paikkaan, jossa he suorittivat tehtäviään.

Tuomioistuin katsoi, että ”työaikaa” koskevat kolme kriteeriä täyttyivät. Ensinnäkin se katsoi, että työntekijöiden matkat työnantajan heille osoittamien asiakkaiden luo olivat välttämättömiä, jotta he voivat tarjota teknisiä palveluja näille asiakkaille. Tämän vuoksi tuomioistuin päätteli, että näitä ajanjaksoja on pidettävä ajanjaksoina, joina työntekijät suorittavat toimiaan ja tehtäviään (162). Kun toiseksi otetaan huomioon, että asianomaiset työntekijät saivat matkasuunnitelman eivätkä voineet käyttää aikaansa vapaasti ja keskittyä omiin asioihinsa kyseisenä aikana, tuomioistuin katsoi, että työntekijät olivat myös tuona aikana työnantajan käytettävissä (163). Kolmanneksi tuomioistuin vahvisti, että asiakkaan luo tai luota matkustavien ja näin ollen tehtäviään suorittavien työntekijöiden on katsottava työskentelevän myös kyseisten matkojen aikana. Koska matkustaminen on olennainen osa sellaisen työntekijän työskentelyä, jolla ei ole kiinteää tai tavanomaista työn suorittamispaikkaa, näiden työntekijöiden työpaikkana ei voida pitää ainoastaan työnantajan asiakkaiden toimitiloja (164).

162

163

164

d)   Työnantajan edellyttämä ammatillinen koulutus

Työnantajan edellyttämä ammatillinen koulutus

Tuomioistuin on korostanut, että työpaikalla tarkoitetaan paikkaa, jossa työntekijän on harjoitettava toimintaa työnantajan määräysten mukaisesti, myös paikkaa, jossa suoritetaan yleensä työtehtäviä. Tuomioistuin on näin ollen katsonut, että ajanjakso, jonka ajan työntekijä osallistuu työnantajansa vaatimaan ammatilliseen koulutukseen, joka järjestetään hänen tavanomaisen työpaikkansa ulkopuolella ja suoritetaan kokonaan tai osittain tavanomaisen työajan ulkopuolella, on ”työaikaa” (165).

165

e)   Muut ajanjaksot

Muut ajanjaksot

Koska tuomioistuin on antanut tuomioita vain joistakin ”työaikana” pidettävistä ajanjaksoista, komissio pitää tarpeellisena antaa lisäksi muita ajanjaksoja koskevia ohjeita. Jäljempänä esitetään komission näkökanta ”työajan” käsitteestä muiden ajanjaksojen yhteydessä.

–   Matkat tapaamisesta toiseen työpäivän aikana

Tyco-tuomiossa ei käsitellä työpäivän aikana tapahtuvia matkoja työtehtävien välillä. Tämä johtuu siitä, että kyseisessä tapauksessa työnantaja laski jo nämä ajanjaksot mukaan päivittäisiin työtunteihin (166).

Tyco

166

Ottaen tämän tuomion huomioon ja riippuen sen tapauksen tarkoista tosiseikoista, joista tuomiota pyydetään, komissio kuitenkin katsoo, että matkoja työtehtävien välillä työpäivän aikana olisi myös pidettävä työaikana. Näin tulisi toimia, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:

| — | jos kyseinen matka muodostaa välttämättömän tavan tarjota palveluja asiakkaille, minkä vuoksi niitä on pidettävä ajanjaksoina, joiden aikana työntekijät suorittavat toimiaan ja tehtäviään; |
| --- | --- |

—

jos kyseinen matka muodostaa välttämättömän tavan tarjota palveluja asiakkaille, minkä vuoksi niitä on pidettävä ajanjaksoina, joiden aikana työntekijät suorittavat toimiaan ja tehtäviään;

| — | jos asianomaiset työntekijät ovat työnantajan käytettävissä kyseisenä aikana, mikä tarkoittaa sitä, että he toimivat työnantajan ohjeiden mukaan eivätkä voi käyttää aikaansa vapaasti omiin asioihinsa; |
| --- | --- |

—

jos asianomaiset työntekijät ovat työnantajan käytettävissä kyseisenä aikana, mikä tarkoittaa sitä, että he toimivat työnantajan ohjeiden mukaan eivätkä voi käyttää aikaansa vapaasti omiin asioihinsa;

| — | jos matkaan käytetty aika muodostaa olennaisen osan työntekijän työtä eikä näiden työntekijöiden työpaikkaa näin ollen voida rajoittaa työnantajan asiakkaiden toimitiloihin. |
| --- | --- |

—

jos matkaan käytetty aika muodostaa olennaisen osan työntekijän työtä eikä näiden työntekijöiden työpaikkaa näin ollen voida rajoittaa työnantajan asiakkaiden toimitiloihin.

–   Työntekijöiden epäsäännölliset matkat eri työpaikkoihin

Käyttäen samoja perusteluja, jotka koskevat matkoja asiakkaiden toimipaikkojen välillä työpäivän aikana, voidaan katsoa, että edellä mainitut kriteerit ja työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemista koskeva direktiivin tavoite huomioon ottaen matkoja olisi pidettävä työaikana, kun kyseessä ovat työntekijät, jotka eivät mene pääasialliselle työpaikalleen vaan menevät suoraan asiakkaiden luo tai eri työpaikalle työnantajansa pyynnöstä. Näiden jaksojen aikana työntekijöiden tilannetta voidaan verrata työntekijöiden tilanteeseen asiassa Tyco, koska työnantaja lähettää heidät eri paikkaan kuin siihen, jossa heidän työnsä tavanomaisesti suoritetaan (167).

Tyco

167

–   Matkat työpaikalle ja työpaikalta

Mikään ei viittaa siihen, että päivittäistä matka-aikaa kiinteään työpaikkaan olisi pidettävä direktiivissä tarkoitettuna ”työaikana”.

Työntekijät, joilla on kiinteä työpaikka, kykenevät määrittämään kotinsa ja työpaikkansa välisen etäisyyden ja käyttämään ja järjestämään aikansa vapaasti omiin asioihinsa matkalla työpaikkaan ja työpaikasta. Tilanne eroaa sen vuoksi asiassa Tyco esitetystä tilanteesta, jossa tuomioistuin katsoi, että työntekijät, joilla ei ole kiinteää työpaikkaa, olivat menettäneet tämän mahdollisuuden määrittää vapaasti kotinsa ja työpäivänsä tavanomaisen alku- ja päätöspaikan välisen etäisyyden (168).

Tyco

168

B.   
  Yöaika ja yötyöntekijä

Yöaika ja yötyöntekijä

| Direktiivin 2 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:






  ”3. | ”yöajalla” [tarkoitetaan] mitä tahansa kansallisessa lainsäädännössä määriteltyä vähintään seitsemän tunnin ajanjaksoa, johon on joka tapauksessa sisällyttävä kello 0.00:n ja kello 5.00:n välinen ajanjakso; |
| --- | --- |

Direktiivin 2 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:

”3.

”yöajalla” [tarkoitetaan] mitä tahansa kansallisessa lainsäädännössä määriteltyä vähintään seitsemän tunnin ajanjaksoa, johon on joka tapauksessa sisällyttävä kello 0.00:n ja kello 5.00:n välinen ajanjakso;

| 4. | ”yötyöntekijällä”






  a) | [tarkoitetaan] toisaalta työntekijää, joka työskentelee säännönmukaisesti yöaikaan vähintään kolme tuntia vuorokautisesta työajastaan; ja |
| --- | --- | --- |

4.

”yötyöntekijällä”

a)

[tarkoitetaan] toisaalta työntekijää, joka työskentelee säännönmukaisesti yöaikaan vähintään kolme tuntia vuorokautisesta työajastaan; ja

| b) | toisaalta työntekijää, joka todennäköisesti työskentelee yöaikaan tietyn osan vuotuisesta työajastaan, sellaisena kuin kyseinen jäsenvaltio määrittelee sen valintansa mukaan:






  i) | joko kansallisella lainsäädännöllä sen jälkeen, kun työmarkkinaosapuolia on kuultu; tai |
| --- | --- | --- |

b)

toisaalta työntekijää, joka todennäköisesti työskentelee yöaikaan tietyn osan vuotuisesta työajastaan, sellaisena kuin kyseinen jäsenvaltio määrittelee sen valintansa mukaan:

i)

joko kansallisella lainsäädännöllä sen jälkeen, kun työmarkkinaosapuolia on kuultu; tai

| ii) | työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä kansallisilla tai alueellisilla sopimuksilla”. |
| --- | --- |

ii)

työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä kansallisilla tai alueellisilla sopimuksilla”.

”Yöajan” määritelmän sisältö on samanlainen kuin Kansainvälisen työjärjestön ILO:n yötyötä koskevassa yleissopimuksessa käytetty ”yötyön” määritelmä (169). Lopulta työaikadirektiivissä sovittu määritelmä velvoittaa kunkin jäsenvaltion määrittelemään kansallisessa lainsäädännössään seitsemän tunnin ajanjakson, jota pidetään ”yöaikana”. Tämä tarkoittaa sitä, että kaikkea tänä aikana suoritettua työtä sen kestosta riippumatta pidetään yötyönä.

169

Määritelmää täydennetään ”yötyöntekijän” määritelmällä, jossa asetetaan seuraavat kriteerit: a) jos työntekijät työskentelevät päivittäisestä työajasta vähintään kolme tuntia yöaikaan tai b) jos työntekijät työskentelevät vuotuisesta työajasta todennäköisesti tietyn osan yöaikaan.

Direktiivin englanninkielinen muotoilu vaikuttaa virheelliseltä sikäli, että siinä liitetään kriteerit a ja b toisiinsa ”ja”-sanalla, mikä viittaisi siihen, että kriteerit ovat kumulatiivisia. Samalla kohdat esitetään erottamalla ne ilmaisulla ”toisaalta” ja ”toisaalta”. Joihinkin muihin kieliversioihin tätä ”ja”-sanaa ei sisälly (170), mikä viittaisi siihen, että kriteerit ovat vaihtoehtoisia. Tuomioistuin vaikuttaisi tukevan jälkimmäistä tulkintaa, koska se totesi Simap-tuomiossa, että ”direktiivin 93/104/EY 2 artiklan 4 kohdan a alakohdassa pidetään yötyöntekijänä ”työntekijää, joka työskentelee säännönmukaisesti yöaikaan vähintään kolme tuntia vuorokautisesta työajastaan”. Kyseisen 2 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaan kansallisessa lainsäädännössä tai jäsenvaltion valinnan mukaan valtakunnallisten tai alueellisten työmarkkinaosapuolten sopimuksella yötyöntekijöiksi voidaan katsoa myös sellaiset työntekijät, jotka työskentelevät yöaikaan tietyn osan vuotuisesta työajastaan” (171).

170

Simap

direktiivin 93/104/EY 2 artiklan 4 kohdan a alakohdassa pidetään yötyöntekijänä ”työntekijää, joka työskentelee säännönmukaisesti yöaikaan vähintään kolme tuntia vuorokautisesta työajastaan”. Kyseisen 2 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaan kansallisessa lainsäädännössä tai jäsenvaltion valinnan mukaan valtakunnallisten tai alueellisten työmarkkinaosapuolten sopimuksella yötyöntekijöiksi voidaan katsoa myös sellaiset työntekijät, jotka työskentelevät yöaikaan tietyn osan vuotuisesta työajastaan

171

Sen vuoksi komissio pitää kriteereitä vaihtoehtoisina ja katsoo, että työntekijöitä, jotka täyttävät toisen näistä kriteereistä, olisi pidettävä ”yötyöntekijöinä”.

Alkuperäisessä ehdotuksessa (172) todettiin nimenomaisesti, että yötyöntekijät voivat tehdä vuorotyötä. Tämä vahvistaa tulkintaa, jonka mukaan näitä eri ryhmiä ei ole tarkoitettu toisensa poissulkeviksi ja että työntekijä voi olla samaan aikaan ”vuorotyöntekijä” ja ”yötyöntekijä”. Tuomioistuin vahvisti tämän näkemyksen González Castro -tuomiossa, jossa se katsoi, että työntekijän, joka ”tekee vuorotyötä, jonka puitteissa hän suorittaa ainoastaan osan tehtävistään yöaikaan, on katsottava suorittavan työtehtäviään yöaikaan, ja hänet on siten luokiteltava direktiivissä 2003/88 tarkoitetuksi yötyöntekijäksi” (173).

172

González Castro

tekee vuorotyötä, jonka puitteissa hän suorittaa ainoastaan osan tehtävistään yöaikaan, on katsottava suorittavan työtehtäviään yöaikaan, ja hänet on siten luokiteltava direktiivissä 2003/88 tarkoitetuksi yötyöntekijäksi

173

C.   
  Vuorotyö ja vuorotyöntekijä

Vuorotyö ja vuorotyöntekijä

| Direktiivin 2 artiklan 5 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa:






  ”5. | ”vuorotyöllä” [tarkoitetaan] työn järjestämistä vuoroihin, jolloin työntekijät seuraavat toisiaan samassa työpisteessä tietyn työvuorosuunnitelman mukaisesti, mukaan lukien kiertävä työvuorosuunnitelma; vuorotyö voi olla joko keskeytymätöntä tai keskeytyvää, siten, että työntekijät joutuvat työskentelemään eri aikoina tietyn päivistä tai viikoista muodostuvan jakson aikana; |
| --- | --- |

Direktiivin 2 artiklan 5 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa:

”5.

”vuorotyöllä” [tarkoitetaan] työn järjestämistä vuoroihin, jolloin työntekijät seuraavat toisiaan samassa työpisteessä tietyn työvuorosuunnitelman mukaisesti, mukaan lukien kiertävä työvuorosuunnitelma; vuorotyö voi olla joko keskeytymätöntä tai keskeytyvää, siten, että työntekijät joutuvat työskentelemään eri aikoina tietyn päivistä tai viikoista muodostuvan jakson aikana;

| 6. | ”vuorotyöntekijällä” [tarkoitetaan] työntekijää, joka osallistuu vuorotyöhön;”. |
| --- | --- |

6.

”vuorotyöntekijällä” [tarkoitetaan] työntekijää, joka osallistuu vuorotyöhön;”.

Tuomioistuin on tulkinnut vain hyvin harvoissa tapauksissa ”vuorotyön” ja ”vuorotyöntekijän” määritelmiä. Simap-tuomiossaan tuomioistuin katsoi, että lääkäreiden työaika, joka on järjestetty niin, että työntekijät seuraavat toisiaan samassa työpisteessä kiertävän työvuorosuunnitelman mukaisesti, täyttää vuorotyön määritelmää koskevat vaatimukset (174). Tässä tapauksessa työntekijät, julkisen terveydenhuollon lääkärit, työskentelivät tavanomaisesti klo 8–15. Heillä oli kuitenkin myös päivystysaikoja (klo 15–8) joka 11. päivä. Tuomioistuin katsoi, että ”päivystysaika” terveyskeskuksessa tai ”varallaoloaika”, jolloin työntekijöiden oli oltava saavutettavissa kaikkina aikoina, täytti vuorotyön määritelmän seuraavilla perusteilla:

Simap

174

| — | työntekijät seuraavat toisiaan samassa työpisteessä kiertävän työvuorosuunnitelman mukaisesti; |
| --- | --- |

—

työntekijät seuraavat toisiaan samassa työpisteessä kiertävän työvuorosuunnitelman mukaisesti;

| — | ja vaikka päivystysvuoro suoritetaan säännöllisin väliajoin, asianomaisten lääkäreiden on tehtävä työtään eri kellonaikoihin tietyn päivistä tai viikoista muodostuvan jakson aikana. |
| --- | --- |

—

ja vaikka päivystysvuoro suoritetaan säännöllisin väliajoin, asianomaisten lääkäreiden on tehtävä työtään eri kellonaikoihin tietyn päivistä tai viikoista muodostuvan jakson aikana.

Tässä tapauksessa tuomioistuin ei katsonut, että lääkäreiden tavanomaista työaikaa olisi pidettävä vuorotyönä, mahdollisesti siksi, että työntekijät työskentelevät tuolloin samaan aikaan ja eri työpisteissä (175).

175

Kuten määritelmässä tuodaan esiin, ”vuorotyö” ei rajoitu hyvin tunnettuun ”kiertävään työvuorosuunnitelmaan”, jossa työntekijät työskentelevät yhdessä vuorossa tietyn ajanjakson ajan ja siirtyvät sitten toiseen vuoroon; työ on yleensä järjestetty kolmena kahdeksan tunnin vuorona vuorokaudessa.

Kuten edellä todetaan, ”vuorotyöntekijät” voivat olla myös ”yötyöntekijöitä” (176). Työntekijän, johon sovelletaan useampaa kuin yhtä määritelmää, on saatava etua kuhunkin niistä liittyvistä suojatoimenpiteistä.

176

D.   
  Liikkuvassa työssä olevat työntekijät

Liikkuvassa työssä olevat työntekijät

| Direktiivin 2 artiklan 7 kohdassa todetaan seuraavaa:






  ”7. | ”liikkuvassa työssä olevalla työntekijällä” [tarkoitetaan] työntekijöitä, jotka kuuluvat sellaisen yrityksen liikkuvaan henkilökuntaan, joka harjoittaa henkilö- tai tavaraliikennettä maantie-, lento- tai sisävesiliikenteessä;”. |
| --- | --- |

Direktiivin 2 artiklan 7 kohdassa todetaan seuraavaa:

”7.

”liikkuvassa työssä olevalla työntekijällä” [tarkoitetaan] työntekijöitä, jotka kuuluvat sellaisen yrityksen liikkuvaan henkilökuntaan, joka harjoittaa henkilö- tai tavaraliikennettä maantie-, lento- tai sisävesiliikenteessä;”.

Liikkuvassa työssä olevien ja muiden työntekijöiden välinen ero työaikadirektiivin soveltamista varten oli yksi näkökohdista, joista keskusteltiin valmisteltaessa direktiiviä 2000/34/EY, jolla muutettiin direktiiviä 1993, ja joka sisällytettiin siihen (177).

177

Vuoden 1993 direktiivin nojalla oli epäselvää, koskiko joidenkin alojen jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle kaikkia työntekijöitä näillä aloilla vaiko vain niitä, joita koskevat erityiset liikkuvassa työssä olevien työntekijöiden velvollisuudet (178). Muutosdirektiivillä 2000/34/EY pyrittiin sen vuoksi vahvistamaan tietyt erityissäännökset liikkuvassa työssä olevien työntekijöiden osalta ja takaamaan samalla, että muut työntekijät aloilla, joilla on liikkuvassa työssä olevia työntekijöitä, voisivat hyödyntää yleisten säännösten mukaista työajan järjestämistä.

178

Näin ollen työaikadirektiivin ”liikkuvassa työssä olevien työntekijöiden” määritelmä rajoittuu koskemaan työntekijöitä, jotka samanaikaisesti

| — | ovat matkustavan tai lentävän henkilökunnan jäseniä; |
| --- | --- |

—

ovat matkustavan tai lentävän henkilökunnan jäseniä;

| — | työskentelevät yrityksessä, joka harjoittaa henkilö- tai tavaraliikennettä; |
| --- | --- |

—

työskentelevät yrityksessä, joka harjoittaa henkilö- tai tavaraliikennettä;

| — | työskentelevät maantie-, lento- tai sisävesiliikenteessä. |
| --- | --- |

—

työskentelevät maantie-, lento- tai sisävesiliikenteessä.

Termin ”liikkuvassa työssä oleva työntekijä” merkitys on ominainen työaikadirektiiville ja liittyy tiiviisti matkustamista tai lentämistä koskevaan kriteeriin. Siinä pyritään ottamaan huomioon näiden työntekijöiden erityiset työolot ja toiminnan erityispiirteet (esim. työskentely ja asuminen työpaikalla tietyt ajanjaksot, useimmiten osana valtioiden rajat ylittävää toimintaa). Tämä erottaa liikkuvassa työssä olevat työntekijät lähetetyistä työntekijöistä, siirtotyöntekijöistä tai rajatylittävistä työntekijöistä. Se tarkoittaa myös sitä, että kaikkia ”matkustavia” tai ”lentäviä” työntekijöitä ei pidetä ”liikkuvassa työssä olevina työntekijöinä”.

Tämä työaikadirektiivin määritelmä liittyy direktiivin 20 artiklassa säädettyyn liikkuvia työntekijöitä koskevaan poikkeukseen (ks. jäljempänä IX.D.1 kohta).

Kuten III.B.5 kohdassa tuodaan esiin, kuitenkin vain sellaiset liikkuvassa työssä olevat työntekijät, jotka eivät kuulu liikennettä koskevan lainsäädännön piiriin, kuuluvat direktiivin ja sen poikkeusten soveltamisalaan.

E.   
  Offshore-työ

Offshore-työ

| Direktiivin 2 artiklan 8 kohdassa todetaan seuraavaa:






  ”8. | ”offshore-työllä” [tarkoitetaan] pääosin offshore-laitteistoilla tai niiltä käsin (mukaan lukien porauslautat) tehtävää, mineraalivarojen, mukaan lukien hiilivedyt, etsintään, louhintaan tai hyödyntämiseen välittömästi tai välillisesti liittyvää työtä ja tällaiseen toimintaan liittyvää sukeltamista offshore-laitteistolta tai alukselta;”. |
| --- | --- |

Direktiivin 2 artiklan 8 kohdassa todetaan seuraavaa:

”8.

”offshore-työllä” [tarkoitetaan] pääosin offshore-laitteistoilla tai niiltä käsin (mukaan lukien porauslautat) tehtävää, mineraalivarojen, mukaan lukien hiilivedyt, etsintään, louhintaan tai hyödyntämiseen välittömästi tai välillisesti liittyvää työtä ja tällaiseen toimintaan liittyvää sukeltamista offshore-laitteistolta tai alukselta;”.

Tähän mennessä tästä määritelmästä ei ole tullut esiin erityisiä ongelmia, eikä asiasta ole tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.

F.   
  Riittävä lepo

Riittävä lepo

| Direktiivin 2 artiklan 9 kohdassa todetaan seuraavaa:






  ”9. | ”riittävällä levolla” [tarkoitetaan] sitä, että työntekijöillä on säännölliset ja riittävän pitkät ja yhtäjaksoiset lepotauot, joiden kesto ilmoitetaan aikayksikköinä ja joilla taataan, etteivät he väsymyksen tai työn epäsäännöllisen jaksotuksen vuoksi aiheuta vahinkoa itselleen tai toisille työntekijöille ja että he eivät vahingoita terveyttään lyhyellä tai pitkällä aikavälillä”. |
| --- | --- |

Direktiivin 2 artiklan 9 kohdassa todetaan seuraavaa:

”9.

”riittävällä levolla” [tarkoitetaan] sitä, että työntekijöillä on säännölliset ja riittävän pitkät ja yhtäjaksoiset lepotauot, joiden kesto ilmoitetaan aikayksikköinä ja joilla taataan, etteivät he väsymyksen tai työn epäsäännöllisen jaksotuksen vuoksi aiheuta vahinkoa itselleen tai toisille työntekijöille ja että he eivät vahingoita terveyttään lyhyellä tai pitkällä aikavälillä”.

Riittävän levon käsitteeseen viitataan direktiivin johdanto-osan 5 kappaleessa, jonka mukaan ”[k]aikilla työntekijöillä olisi oltava asianmukaiset lepoajat”, sekä 20 ja 21 artiklassa, jotka koskevat liikkuvassa työssä oleviin työntekijöihin ja offshore-työhön sekä merikalastusalusten työntekijöihin sovellettavia poikkeuksia. Sen vuoksi sitä sovelletaan työntekijöihin, jotka eivät kuulu 3–5 artiklan lepoa koskevien säännösten piiriin. Näiden erityisiä poikkeuksia koskevien säännösten mukaan tällaisilla työntekijöillä on oikeus ”riittävään lepoon” suojan vähimmäistasona (179).

[k]aikilla työntekijöillä olisi oltava asianmukaiset lepoajat

179

Kun otetaan huomioon numeeristen rajojen ja käsitettä koskevan oikeuskäytännön puute, komissio katsoo, että ”riittävän levon” käsitettä on tarkasteltava ottaen huomioon ne erityiset olosuhteet, joissa sitä sovelletaan. Huomioon on otettava erityisesti näiden kolmen työntekijätyypin (liikkuvassa työssä olevat, offshore- ja merikalastusalusten työntekijät) työajan järjestämiseen ja työoloihin liittyvät erityispiirteet.

V.   VÄHIMMÄISLEPOAJAT

VÄHIMMÄISLEPOAJAT

Työntekijöiden oikeus päivittäisiin ja viikoittaisiin vähimmäislepoaikoihin on kirjattu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohtaan.

Työaikadirektiivin johdanto-osan 5 kappaleessa vahvistetaan näiden lepoaikojen tärkeys ja todetaan, että ”[k]aikilla työntekijöillä olisi oltava asianmukaiset lepoajat. ”Käsite ”lepo” olisi ilmaistava aikayksikköinä, esimerkiksi päivinä, tunteina ja/tai näiden osina. Yhteisön työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden varmistamiseksi heille on annettava päivittäin, viikoittain ja vuosittain vähimmäismäärä lepoaikaa sekä riittävät tauot. [...]”

[k]aikilla työntekijöillä olisi oltava asianmukaiset lepoajat

”Käsite ”lepo” olisi ilmaistava aikayksikköinä, esimerkiksi päivinä, tunteina ja/tai näiden osina. Yhteisön työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden varmistamiseksi heille on annettava päivittäin, viikoittain ja vuosittain vähimmäismäärä lepoaikaa sekä riittävät tauot.

Direktiivissä määritellään kolme lepoajan tyyppiä: päivittäinen lepoaika (3 artikla), tauot (4 artikla) ja viikoittainen lepoaika (5 artikla). Direktiivin 7 artiklassa säädetään lisäksi palkallisesta vuosilomasta, josta puhuttiin alunperin ”vuotuisena lepoaikana” (180) ja jota käsitellään tarkemmin VII luvussa.

180

On syytä huomata, että näihin säännöksiin on poikkeuksia ja että niiden käyttöä koskevia ehtoja ja niihin liittyviä suojatoimenpiteitä käsitellään tarkemmin IX luvussa.

A.   
  Päivittäinen lepoaika

Päivittäinen lepoaika

| Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:

  ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään 11 tunnin yhtäjaksoisen lepoajan jokaista 24 tunnin jaksoa kohden”. |
| --- |

Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään 11 tunnin yhtäjaksoisen lepoajan jokaista 24 tunnin jaksoa kohden”.

Vaatimus, jonka mukaan jokaiselle työntekijälle on taattava 11 tunnin yhtäjaksoinen lepoaika, on vähimmäisvaatimus, ja säädöksissä, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, on usein suojaavampia säännöksiä, joissa esimerkiksi myönnetään työntekijöille pidempi päivittäinen lepoaika tai vahvistetaan päivittäinen enimmäistyöaika. Komissio pitää direktiiviä työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden ”turvaverkkona”, jossa otetaan huomioon myös taloudelliset vaatimukset ja vuorotyö (181).

181

Päivittäisen 11 tunnin lepoajan on oltava yhtäjaksoinen. Tämä tarkoittaa sitä, että työntekijöiden ei tarvitse keskeyttää lepoaikaansa, ellei jäsenvaltiossa ole säädetty toisin sallittujen poikkeusten nojalla (ks. IX luku).

Työntekijöiden on saatava yksi päivittäinen lepoaika kutakin 24 tunnin jaksoa kohti. Direktiivissä ei kuitenkaan määritellä, että tämän jakson olisi oltava kalenterivuorokausi. Tällainen lähestymistapa itse asiassa tarkoittaisi sitä, että määrättäisiin työskentelyaikataulu, joka ei sovi tavanomaisiin työskentelyjaksoihin (182).

182

Vahvistamalla 24 tunnin kausiin perustuvat puitteet direktiivissä asetetaan kuitenkin tietty säännöllisyys päivittäisiin lepoaikoihin. Tältä osin tuomioistuin on todennut, että ”työntekijän turvallisuuden ja terveyden tehokkaan suojelun takaamiseksi on siis pääsääntöisesti säädettävä työskentelyjakson ja lepoajan säännönmukaisesta vuorottelusta” (183). Päivittäisen lepoajan tarkoituksena on antaa työntekijöille mahdollisuus poistua työympäristöstä tiettyjen tuntien ajaksi. Näiden tuntien on oltava peräkkäisiä ja ”seurattava välittömästi työskentelyjaksoa, jotta asianomainen voi rentoutua ja toipua työtehtävien aiheuttamasta rasituksesta” (184).

työntekijän turvallisuuden ja terveyden tehokkaan suojelun takaamiseksi on siis pääsääntöisesti säädettävä työskentelyjakson ja lepoajan säännönmukaisesta vuorottelusta

183

seurattava välittömästi työskentelyjaksoa, jotta asianomainen voi rentoutua ja toipua työtehtävien aiheuttamasta rasituksesta

184

Tämä tarkoittaa sitä, että jos ei ole poikkeuksia, yhtäjaksoinen työaika on rajattu 13 tuntiin (josta jäljempänä esitettävä tauko on vähennettävä) ja sitä on seurattava vähintään 11 yhtäjaksoista tuntia lepoa. Direktiivin ”normaalien” säännösten mukaan työntekijät eivät voi työskennellä enemmän kuin 13 tuntia peräkkäin, koska tämä olisi vastoin säännöksen tarkoitusta. Tällaiset järjestelyt sallitaan sen vuoksi vain IX luvussa säädetyin edellytyksin.

B.   
  Tauot

Tauot

| Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:

  ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä, jonka työpäivä on pidempi kuin kuusi tuntia, saa pitää tauon, jota koskevat yksityiskohdat, erityisesti tauon kesto ja sen saamisen ehdot, vahvistetaan työehtosopimuksissa tai työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa taikka, jos sopimusta ei ole, kansallisessa lainsäädännössä”. |
| --- |

Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä, jonka työpäivä on pidempi kuin kuusi tuntia, saa pitää tauon, jota koskevat yksityiskohdat, erityisesti tauon kesto ja sen saamisen ehdot, vahvistetaan työehtosopimuksissa tai työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa taikka, jos sopimusta ei ole, kansallisessa lainsäädännössä”.

Direktiivin 4 artiklan mukaan työntekijöillä on oikeus lepotaukoon, jos heidän työpäivänsä on pidempi kuin 6 tuntia. Siinä jätetään kuitenkin tauon keston ja ehtojen määrittely työehtosopimuksiin tai kansalliseen lainsäädäntöön.

1.   Tauon kesto

Tauon kesto

Direktiivin johdanto-osan 5 kappaleen mukaan lepoajat, joihin tauot kuuluvat, on ilmoitettava aikayksikköinä, esimerkiksi päivinä, tunteina ja/tai näiden osina, ja työntekijöille on annettava ”riittävät tauot” (185).

riittävät tauot

185

Näin ollen komissio katsoo, että lepotauot, joihin työntekijöillä on oikeus, on määriteltävä selvästi aikayksikköinä, ja että vaikka tauon kesto on määriteltävä työehtosopimuksissa tai kansallisessa lainsäädännössä, liian lyhyet tauot ovat vastoin direktiivin säännöksiä.

2.   Tauon ajoitus

Tauon ajoitus

Tauon saamisen edellytykset määritellään direktiivin mukaan työehtosopimuksissa tai kansallisessa lainsäädännössä, mutta jos työpäivä kestää yli kuusi tuntia, työntekijän olisi voitava levätä sen aikana. Tauko olisi näin ollen ajoitettava työntekijän aikataulun mukaan siten, että se pidetään viimeistään kuuden tunnin jälkeen.

3.   Taukoa koskevat edellytykset

Taukoa koskevat edellytykset

”Tauon”, johon työntekijöillä on oikeus direktiivin 4 artiklan nojalla, olisi oltava ”lepoaikaa”. Tämä käy selvästi ilmi sen sisällyttämisestä johdanto-osan 5 kappaleeseen ja lukuun ”Vähimmäislepoajat”.

Vähimmäislepoajat

”Työajan” ja ”lepoajan” määritelmät huomioon ottaen tämä tarkoittaa sitä, että työntekijöitä ei pitäisi velvoittaa pysymään työpisteessään tai työnantajan käytettävissä taikka suorittamaan toimintaansa tai tehtäviään. Tauot, joiden aikana työntekijöillä on mahdollisuus järjestää ajankäyttönsä ilman suurempia velvoitteita ja keskittyä omiin asioihinsa, eivät ole työaikaa (186). Sen vuoksi taukoja ei tarvitse laskea ”työajaksi”, koska ne ovat ”lepoaikoja”. Kansallisessa lainsäädännössä voi kuitenkin olla eroavaisuuksia, kuten edellä esitetään, koska jäsenvaltioilla on mahdollisuus soveltaa säännöksiä, jotka ovat suotuisampia työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelun kannalta, esimerkiksi laskemalla työpäivän aikana pidetyt tauot ”työajaksi”.

186

Sitä vastoin jaksoa, jonka aikana työnantaja pyytää työntekijää pysymään työpisteessään ja olemaan käytettävissä tarjoamaan tarvittaessa palveluja, vaikka toimintaa ei olisikaan, on pidettävä ”työaikana” eikä se näin ollen täytä työntekijöiden oikeutta taukoon työpäivän aikana.

Tuomioistuimen mukaan ajanjakso, jonka aikana työntekijän on tarvittaessa voitava kahdessa minuutissa lähteä suorittamaan hälytystehtävää, on ”työaikaa”, jos ilmenee, että työntekijään kohdistuvat rajoitteet rajoittavat erittäin huomattavasti hänen mahdollisuuttaan käyttää vapaasti aikaansa (187).

187

4.   Jäsenvaltioiden täytäntöönpanovelvoitteet

Jäsenvaltioiden täytäntöönpanovelvoitteet

Direktiivissä sallitaan, että taukojen kesto ja ehdot vahvistetaan työehtosopimuksissa. On kuitenkin jäsenvaltioiden tehtävänä saattaa direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä (188). Sen vuoksi on niiden vastuulla taata, että kaikilla työntekijöillä, myös niillä, jotka eivät ehkä kuulu työehtosopimusten piiriin, on oikeus taukoon.

188

Direktiivin sanamuodosta käy ilmi, että lepotauon kesto ja ehdot määritellään työehtosopimuksissa tai kansallisessa lainsäädännössä. Tämä puolestaan tarkoittaa sitä, että kansallisissa täytäntöönpanoteksteissä ei voida jättää lepotauon kestoa ja ehtoa määriteltäväksi yksittäisissä työntekijän ja työnantajan välisissä sopimuksissa.

C.   Viikoittainen lepoaika

Viikoittainen lepoaika

| Direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:

  ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa jokaista seitsemän päivän jaksoa kohden vähintään 24 tunnin viikoittaisen keskeytymättömän lepoajan, johon lisätään 3 artiklassa tarkoitettu 11 tunnin päivittäinen lepoaika.
  Vähimmäislepoaika voidaan vahvistaa 24 tunniksi, jos työn objektiiviset, tekniset ja sen organisaatioon liittyvät olosuhteet tätä edellyttävät”.

  Lisäksi sen 16 artiklassa säädetään seuraavaa:
  ”Jäsenvaltiot voivat määrätä:






  a) | edellä 5 artiklan (viikoittainen lepoaika) soveltamiseksi vertailujakson, joka on enintään 14 päivää; [...]” |
| --- | --- |

Direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa jokaista seitsemän päivän jaksoa kohden vähintään 24 tunnin viikoittaisen keskeytymättömän lepoajan, johon lisätään 3 artiklassa tarkoitettu 11 tunnin päivittäinen lepoaika.

Vähimmäislepoaika voidaan vahvistaa 24 tunniksi, jos työn objektiiviset, tekniset ja sen organisaatioon liittyvät olosuhteet tätä edellyttävät”.

Lisäksi sen 16 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Jäsenvaltiot voivat määrätä:

a)

edellä 5 artiklan (viikoittainen lepoaika) soveltamiseksi vertailujakson, joka on enintään 14 päivää; [...]”

Vuoden 1993 direktiiviin sisältyi hieman eri tavalla muotoiltu 5 artikla, jossa oli seuraava virke: ”Ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun vähimmäislepoaikaan sisältyy periaatteessa sunnuntai.” Tuomioistuin kuitenkin kumosi tämän säännöksen, koska se katsoi, että velvollisuus vahvistaa sunnuntai jonkin muun viikonpäivän sijaan lepopäiväksi ei ollut perusteltua, kun otetaan huomioon direktiivin oikeusperusta, joka liittyy työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojeluun (189). Virke poistettiin, kun direktiiviä muutettiin direktiivillä 2000/34/EY.

Ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun vähimmäislepoaikaan sisältyy periaatteessa sunnuntai.

189

Vaikka viikoittaisesta lepoajasta on tähän mennessä annettu vain vähän oikeuskäytäntöä, komissio kuitenkin ottaa esiin seuraavat näkökohdat direktiivin sanamuodon ja tavoitteen perusteella.

1.   Viikoittainen vähintään 35 tunnin keskeytymätön lepoaika

Viikoittainen vähintään 35 tunnin keskeytymätön lepoaika

Kuten edellä todetaan, työaikadirektiivin 5 artiklan mukaan työntekijöillä on kunkin seitsemän päivän jakson aikana oikeus 24 tunnin lepoaikaan ja 11 tunnin päivittäiseen lepoaikaan, mikä tarkoittaa sitä, että tätä 11 tunnin päivittäistä lepoaikaa ei voida vähentää viikoittaisesta lepoajasta.

Näin yhtäjaksoiseksi lepoajaksi tulee 35 tuntia.

Kuten edellä todetaan, kyseessä on vähimmäisvaatimus. Jäsenvaltiot voivat vapaasti vahvistaa täydentäviä tai pidempiä lepojaksoja, kunhan vähimmäisvaatimusta noudatetaan.

2.   Lepoaika kutakin seitsemän päivän jaksoa kohti (”viikoittainen lepoaika”)

Lepoaika kutakin seitsemän päivän jaksoa kohti (”viikoittainen lepoaika”)

Direktiivin 5 artiklan mukaan työntekijöillä on oltava viikoittainen lepoaika kutakin seitsemän päivän jaksoa kohti. Kun otetaan huomioon työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemista koskeva tavoite, direktiivissä edellytetään tiettyä säännöllisyyttä viikoittaiselta lepoajalta, johon työntekijä on oikeutettu.

Tuomioistuin on katsonut, että 5 artiklassa ei täsmennetä, mille ajankohdalle viikoittaisen vähimmäislepoajan on sijoituttava, ja että siinä annetaan jäsenvaltioille tietty vapaus valita mainittu ajankohta. Lepoaika voidaan antaa milloin tahansa jokaisen seitsemän päivän jakson aikana (190). Direktiivissä ei vaadita viikoittaisen lepoajan myöntämistä samana viikonpäivänä kunakin seitsemän päivän jaksona.

190

3.   Viikoittainen lepoaika 14 päivän vertailujaksolla

Viikoittainen lepoaika 14 päivän vertailujaksolla

Sen lisäksi, että työaikadirektiivin 16 artiklalla mahdollistetaan edellä kuvattu jousto viikoittaisen lepoajan vahvistamisessa kullakin 7 päivän jaksolla, siinä mahdollistetaan myös 14 päivän vertailujakson asettaminen viikoittaiselle lepoajalle. Tältä osin komission ehdotuksessa (191) tuotiin esiin, että ehdotetut lepoajat muodostavat kohtuullisen vähimmäistason, jossa otetaan huomioon taloudelliset vaatimukset ja vuorotyö, koska viikoittainen lepoaika voidaan laskea keskimäärin kahden viikon ajalta. Tässä otetaan huomioon tarvittava jousto, josta on esimerkkinä työmarkkinaosapuolten keskenään sopimien tuottavuussopimusten moninkertaistuminen129.

191

129

Tämä tarkoittaa sitä, että kansallisessa lainsäädännössä voidaan sallia lepoaikojen keskiarvon laskeminen kahdelta viikolta. Näin työntekijöille voidaan myöntää viikoittaiseksi lepoajaksi joko kaksi 35 tunnin jaksoa tai yksi kaksinkertainen jakso.

Direktiivin 5 ja 16 artiklalla asetetaan vaatimus tietystä säännöllisyydestä takaamalla, että työntekijällä on oikeus kiinteään lepomäärään jokaista 14 päivän jaksoa kohti. Näissä artikloissa ei kuitenkaan aseteta mitään velvoitetta, jonka mukaan levon olisi osuttava samoiksi viikonpäiviksi kullakin 14 päivän jaksolla.

Tämä tarkoittaa sitä, että kansallisissa täytäntöönpanosäädöksissä olisi varmistettava, että kullakin 14 päivän kaudella myönnetään kaksi 35 tunnin viikoittaista lepoaikaa tai yksi kaksinkertainen viikoittainen lepoaika.

4.   Lyhennetty viikoittainen lepoaika tietyissä tapauksissa

Lyhennetty viikoittainen lepoaika tietyissä tapauksissa

Direktiivin 5 artiklan viimeisen virkkeen mukaan viikoittaista lepoaikaa on mahdollista lyhentää 24 tuntiin, jos työn objektiiviset, tekniset ja sen organisaatioon liittyvät olosuhteet niin edellyttävät.

Tätä säännöstä ei ole tähän mennessä tulkittu tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Siksi sen täsmällistä soveltamisalaa on vaikea määrittää. Kaksi näkökohtaa voi kuitenkin selkeyttää säännöstä.

Ensinnäkin säännös sisällytettiin yhteiseen kantaan siinä tarkoituksessa, että se kattaisi mahdolliset ongelmat, joita syntyy vuorotyössä, jos työntekijä työskentelee lauantain myöhäisen vuoron ja maanantain varhaisen vuoron, jolloin yhtäjaksoista lepoa tulee vain 24 tuntia (192). Toiseksi tuomioistuin on toistuvasti katsonut, että kun otetaan huomioon direktiivin tavoite, soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä ja sen säännöksistä poikkeamista on tulkittava suppeasti (193).

192

193

Vaikka nämä näkökohdat eivät olekaan ratkaisevia, ja poikkeusta voidaan soveltaa myös muissa kuin vuorotyöntekijöiden tapauksissa, sen käyttöä on harkittava huolella tapauskohtaisesti.

VI.   VIIKOITTAINEN ENIMMÄISTYÖAIKA

VIIKOITTAINEN ENIMMÄISTYÖAIKA

Työntekijöiden oikeus enimmäistyöajan rajoitukseen on kirjattu Euroopan unionin perusoikeuskirjaan.

| Voidaan katsoa, että työaikadirektiivissä ilmaistaan tämä oikeus konkreettisesti sikäli, että sen 6 artiklassa vahvistetaan keskimääräinen viikoittainen enimmäistyöaika:
  ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemiseksi:






  a) | rajoitetaan viikoittainen työaika laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tai työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla; |
| --- | --- |

Voidaan katsoa, että työaikadirektiivissä ilmaistaan tämä oikeus konkreettisesti sikäli, että sen 6 artiklassa vahvistetaan keskimääräinen viikoittainen enimmäistyöaika:

”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemiseksi:

a)

rajoitetaan viikoittainen työaika laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tai työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla;

| b) | keskimääräinen työaika jokaisena seitsemän päivän jaksona, ylityö mukaan lukien, on enintään neljäkymmentäkahdeksan tuntia.” |
| --- | --- |

b)

keskimääräinen työaika jokaisena seitsemän päivän jaksona, ylityö mukaan lukien, on enintään neljäkymmentäkahdeksan tuntia.”

Tälle oikeudelle asettaa puitteet 16 artiklassa vahvistettu vertailujakso:

”Jäsenvaltiot voivat määrätä:

| [...] b) | edellä 6 artiklan (viikoittainen enimmäistyöaika) soveltamiseksi vertailujakson, joka on enintään neljä kuukautta. |
| --- | --- |

[...] b)

edellä 6 artiklan (viikoittainen enimmäistyöaika) soveltamiseksi vertailujakson, joka on enintään neljä kuukautta.

Edellä olevan 7 artiklan mukaisesti myönnetyt palkallisen vuosiloman jaksot ja sairaslomajaksot eivät sisälly tähän tai ne eivät saa vaikuttaa keskiarvoa laskettaessa; [...]”.

Viikoittaisen työajan rajoitukseen voi kohdistua poikkeuksia vain, kun kyseessä ovat itsenäiset työntekijät ja työntekijät, jotka ovat sopineet opt-out-mahdollisuudesta, mutta 16 artiklassa sallitut poikkeukset vertailujaksoon ovat mahdollisia muissakin jäljempänä kuvatuissa tapauksissa, joskin niitä rajoitetaan 19 artiklalla (ks. IX luku).

Viikoittaisen työajan rajoittamisen erityisasemaa on vielä korostanut tuomioistuin, joka on toistuvasti katsonut, että ”direktiivin [...] säännöksiä enimmäistyöajan ja vähimmäislepoajan osalta on sen tarkoitus ja sen yleinen rakenne huomioon ottaen pidettävä yhteisön sosiaalioikeuden sääntöinä, jotka ovat erityisen tärkeitä ja joita on sovellettava jokaiseen työntekijään hänen turvallisuutensa ja terveytensä suojelua koskevana vähimmäisvaatimuksena” (194).

direktiivin [...] säännöksiä enimmäistyöajan ja vähimmäislepoajan osalta on sen tarkoitus ja sen yleinen rakenne huomioon ottaen pidettävä yhteisön sosiaalioikeuden sääntöinä, jotka ovat erityisen tärkeitä ja joita on sovellettava jokaiseen työntekijään hänen turvallisuutensa ja terveytensä suojelua koskevana vähimmäisvaatimuksena”

194

A.   
  Viikoittainen enimmäistyöaika

Viikoittainen enimmäistyöaika

1.   Mikä aika lasketaan viikoittaiseen enimmäistyöaikaan?

Mikä aika lasketaan viikoittaiseen enimmäistyöaikaan?

Viikoittaista enimmäisrajaa sovelletaan edellä esitettyyn ja tuomioistuimen käyttämään työajan käsitteeseen (195).

195

Lisäksi direktiivissä nimenomaisesti säädetään, että ylityö on otettava huomioon laskettaessa keskimääräistä viikoittaista enimmäistyöaikaa. Tämä on yhdenmukaista edellä esitetyn työajan määritelmän kanssa, jossa ei eroteta toisistaan lakisääteistä työaikaa ja ajanjaksoja, jotka voidaan määritellä esimerkiksi ylityöksi tai päivystysajaksi kansallisessa lainsäädännössä ja joita voidaan käsitellä eri tavalla etenkin korvauksen maksamista varten.

2.   48 tuntiin vahvistettu enimmäisaika

48 tuntiin vahvistettu enimmäisaika

Viikoittainen enimmäistyöaika on vahvistettu 48 tuntiin kutakin seitsemän päivän jaksoa kohti. Tällä säännöksellä vahvistetaan vähimmäisvaatimus, ja jäsenvaltiot voivat säätää lisäsuojasta, kuten edellä esitetään.

3.   Ehdoton enimmäisaika

Ehdoton enimmäisaika

Tuomioistuin on korostanut kaikessa oikeuskäytännössään, että jäsenvaltiot eivät voi yksipuolisesti määrittää työaikadirektiivin säännösten soveltamisalaa, joten ne eivät voi asettaa ehtoja tai rajoituksia direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa säädetylle työntekijän oikeudelle, jonka mukaan hänen ei tarvitse työskennellä yli 48:aa tuntia viikossa (196).

196

Tuomioistuin on katsonut, että jäsenvaltioiden on varmistettava säännöksen toimivuus. Se päätteli esimerkiksi, että soveltamalla toimenpidettä, jonka nojalla työntekijä siirretään ilman suostumusta eri tehtäviin sen vuoksi, että hän on pyytänyt viikoittaisen enimmäistyöajan noudattamista, poistetaan säännöksen tehokas vaikutus, koska ”työntekijät, jotka katsovat työnantajansa toteuttaman toimenpiteen loukkaavan oikeuksiaan, saattaisivat tällaisten vastatoimien, joita vastaan ei ole mitään oikeussuojakeinoa, pelossa jättää esittämättä vaatimuksensa tuomioistuimessa, mikä vaarantaisi vakavalla tavalla direktiivissä tavoitellun päämäärän toteutumisen” (197).

työntekijät, jotka katsovat työnantajansa toteuttaman toimenpiteen loukkaavan oikeuksiaan, saattaisivat tällaisten vastatoimien, joita vastaan ei ole mitään oikeussuojakeinoa, pelossa jättää esittämättä vaatimuksensa tuomioistuimessa, mikä vaarantaisi vakavalla tavalla direktiivissä tavoitellun päämäärän toteutumisen

197

Lisäksi tuomioistuin on katsonut, että enimmäistyöajan ylittämisellä rikotaan jo sinänsä tätä säännöstä, eikä erityisen haitan olemassaoloa ole tämän lisäksi tarpeen osoittaa (198).

198

B.   
  Keskimäärin laskettava enimmäisaika

Keskimäärin laskettava enimmäisaika

1.   Miten pitkä vertailujakso on?

Miten pitkä vertailujakso on?

Kuten 6 artiklasta käy ilmi, viikoittainen työaika, jota käytetään sen tarkistamiseen, noudatetaanko enimmäisrajaa, voi olla keskimääräinen työaika. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa keskimääräisen viikoittaisen työajan laskemiseen käytettävän vertailujakson kaikilla aloilla ja kaikessa toiminnassa enintään 4 kuukauden pituiseksi jaksoksi.

Vertailujaksoa voidaan poikkeuksellisesti pidentää tietyissä tapauksissa 19 artiklan mukaisesti. Lisätietoja poikkeusten edellytyksistä ja laajuudesta esitetään IX luvussa. Vertailujaksoon sovellettavia poikkeuksia koskeviin rajoituksiin liittyen tuomioistuin on joka tapauksessa todennut, että ”vertailujakso ei saa missään tapauksessa ylittää 12:ta kuukautta” ja että ”näin ollen on mahdollista määrittää suojelun vähimmäistaso, joka on joka tapauksessa pantava täytäntöön” työntekijöiden osalta (199).

199

2.   Mitä vertailujaksoon ei sisälly?

Mitä vertailujaksoon ei sisälly?

Direktiivin 16 artiklassa säädetään keskimääräisen viikoittaisen työajan laskemiseen käytettävästä vertailujaksosta seuraavaa: ”Edellä olevan 7 artiklan mukaisesti myönnetyt palkallisen vuosiloman jaksot ja sairaslomajaksot eivät sisälly tähän tai ne eivät saa vaikuttaa keskiarvoa laskettaessa”.

Edellä olevan 7 artiklan mukaisesti myönnetyt palkallisen vuosiloman jaksot ja sairaslomajaksot eivät sisälly tähän tai ne eivät saa vaikuttaa keskiarvoa laskettaessa

Tämä tarkoittaa sitä, että jos näinä kausina ei ole työskennelty, niitä ei saa käyttää kompensoimaan muita kausia, joiden aikana viikoittainen työaika ylittää enimmäismäärän.

Palkallisella vuosilomalla tarkoitetaan direktiivin nojalla myönnettyä neljää viikkoa. Mitä tulee sairauslomaoikeuteen, sitä ja sen ”käyttötapoja ei kuitenkaan yhteisön oikeuden nykytilassa säännellä tässä oikeudessa” (200). Sen vuoksi on tarpeen viitata sairausloman kansallisiin määritelmiin, jotta tiedetään, mitä kausia ei oteta huomioon keskimääräisen viikoittaisen työajan laskemisessa tai mitkä eivät vaikuta siihen.

käyttötapoja ei kuitenkaan yhteisön oikeuden nykytilassa säännellä tässä oikeudessa

200

3.   Mitä vertailujaksoon voidaan sisällyttää?

Mitä vertailujaksoon voidaan sisällyttää?

Ottaen huomioon 16 artiklan b alakohdan – ja vaikka asiasta ei olekaan tuomioistuimen oikeuskäytäntöä – komissio katsoo, että jos kansallisessa lainsäädännössä annetaan työntekijöille oikeus palkalliseen vuosilomaan, joka ylittää 4 viikon vähimmäisjakson, kyseinen jäsenvaltio voi vapaasti päättää, otetaanko nämä palkallisen vuosiloman lisäjaksot huomioon vai jätetäänkö ne huomiotta laskettaessa keskimääräistä viikoittaista työaikaa.

C.   
  Säännös, jolla on välitön oikeusvaikutus

Säännös, jolla on välitön oikeusvaikutus

Tuomioistuin on katsonut, että 6 artiklan 2 kohta yhdessä vertailujaksoa koskevien säännösten kanssa täyttää kaikki edellytykset, jotta sillä voidaan katsoa olevan välitön oikeusvaikutus (201).

201

Siitä huolimatta, että viikoittaiseen enimmäistyöaikaan sovellettavaa vertailujaksoa voidaan mukauttaa, tuomioistuin totesi, että tällainen ”harkintavalta ei estä vähimmäisoikeuksien määrittämistä” ja että säännökset ovat täsmällisiä ja ehdottomia (202). Tämän seurauksena tuomioistuin katsoi, että direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa annetaan ”yksityisille oikeus siihen, että viikoittaisen enimmäistyöajan täytäntöönpanoa koskeva vertailujakso ei ylitä 12:ta kuukautta” (203).

harkintavalta ei estä vähimmäisoikeuksien määrittämistä

202

yksityisille oikeus siihen, että viikoittaisen enimmäistyöajan täytäntöönpanoa koskeva vertailujakso ei ylitä 12:ta kuukautta

203

Direktiivillä ei sellaisenaan voida luoda velvoitteita yksityiselle oikeussubjektille, eikä sitä näin ollen voida soveltaa yksityisten oikeussubjektien välisessä oikeudenkäynnissä (”välitön horisontaalinen oikeusvaikutus”) (204).

204

On joka tapauksessa kansallisten tuomioistuinten tehtävänä varmistaa oikeusturva, joka oikeussubjekteille yhteisön oikeuden säännöksillä myönnetään, ja näin ollen tulkita kansallista lainsäädäntöä mahdollisimman pitkälle kyseessä olevan direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti direktiivillä tavoitellun tuloksen saavuttamiseksi (205).

205

Lisäksi säännöksen välitön oikeusvaikutus antaa kansalaisille mahdollisuuden vedota siihen valtiota tai sellaisia julkisia elimiä vastaan, jotka ovat ”valtion ilmentymiä”, kuten alueviranomaiset, kaupungit tai kunnat (206), myös niiden toimiessa työnantajana, jos ne eivät ole panneet täytäntöön säännöstä tai ovat panneet sen täytäntöön virheellisesti (207) (”välitön vertikaalinen oikeusvaikutus”). Tämä puolestaan saattaa johtaa sen periaatteen soveltamiseen, jonka mukaan jäsenvaltio on vastuussa yksityisille oikeussubjekteille vahingoista, jonka se on aiheuttanut unionin oikeutta rikkomalla. Jäsenvaltiota voidaan pitää vastuullisena ja sen on myönnettävä vahinkoa kärsineille yksityisille oikeussubjekteille oikeus korvaukseen tietyin edellytyksin, joita kansallisten tuomioistuinten on tarkasteltava (208).

206

207

208

On syytä tuoda esiin, että poikkeus sallittaisiin edelleen, jos asianomainen jäsenvaltio on käyttänyt asiaankuuluvaa poikkeusta, kuten itsenäisiä työntekijöitä koskevaa poikkeusta tai yksilöllistä opt-out-mahdollisuutta. Tämä kuitenkin edellyttää, että kaikki kyseisiä poikkeuksia koskevat edellytykset täyttyvät direktiivin mukaisesti (209).

209

VII.   PALKALLINEN VUOSILOMA

PALKALLINEN VUOSILOMA

Tuomioistuin on tarkastellut huolellisesti oikeutta palkalliseen vuosilomaan ja on katsonut, että se on yhteisön ja Euroopan unionin sosiaalilainsäädännön erityisen tärkeä periaate (210).

210

Tämä oikeus esitetään nimenomaisesti myös Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, jolla on sama oikeudellinen arvo kuin perussopimuksilla. Perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan mukaan ”jokaisella työntekijällä on oikeus enimmäistyöajan rajoitukseen sekä päivittäisiin ja viikoittaisiin lepoaikoihin ja palkalliseen vuosilomaan”.

jokaisella työntekijällä on oikeus enimmäistyöajan rajoitukseen sekä päivittäisiin ja viikoittaisiin lepoaikoihin ja palkalliseen vuosilomaan

A.   
  Jokaisen työntekijän oikeus palkalliseen vuosilomaan

Jokaisen työntekijän oikeus palkalliseen vuosilomaan

| Direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa todetaan seuraavaa:


  ”1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman tällaisen loman saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä vahvistettujen edellytysten mukaisesti”. |
| --- |

Direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa todetaan seuraavaa:

”1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman tällaisen loman saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä vahvistettujen edellytysten mukaisesti”.

Direktiivissä ei sallita poikkeamista 7 artiklan 1 kohdasta (211). Tuomioistuin on päätellyt, että lomalla on kaksi tarkoitusta: se antaa työntekijälle mahdollisuuden levätä ja antaa aikaa rentoutumiseen ja vapaa-aikaa (212).

211

212

Tuomioistuin on katsonut, että oikeutta vuosilomaan ei voida tulkita suppeasti (213) ja että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat panna sen täytäntöön ainoastaan direktiivissä nimenomaisesti säädetyissä rajoissa (214),

213

214

1.   Vähintään 4 viikon palkallinen vuosiloma

Vähintään 4 viikon palkallinen vuosiloma

Neljän viikon palkallinen vuosiloma vuotta kohti on vähimmäisvaatimus. Tämän aikana ”työntekijän on turvallisuutensa ja terveytensä tehokkaaksi suojelemiseksi saatava tavallisesti tehokas lepoaika” (215).

työntekijän on turvallisuutensa ja terveytensä tehokkaaksi suojelemiseksi saatava tavallisesti tehokas lepoaika

215

Vuosilomaoikeus on neljä viikkoa, mikä tarkoittaa sitä, että työntekijä on vapautettava työvelvollisuuksista neljän kalenteriviikon ajaksi, riippumatta siitä työskenteleekö hän täysiaikaisesti vai osa-aikaisesti.

Muunnettaessa neljää palkallista vuosilomaviikkoa työpäiviksi, joiden aikana työntekijä on vapautettu työvelvoitteistaan, ”palkallista vähimmäisvuosilomaa koskevat oikeudet on laskettava direktiivissä 2003/88 tarkoitetulla tavalla suhteessa tehtyihin ja työsopimuksessa määrättyihin työpäiviin, työtunteihin ja/tai näiden osiin” (216).

palkallista vähimmäisvuosilomaa koskevat oikeudet on laskettava direktiivissä 2003/88 tarkoitetulla tavalla suhteessa tehtyihin ja työsopimuksessa määrättyihin työpäiviin, työtunteihin ja/tai näiden osiin

216

Tuomioistuin on päättänyt, että ”palkallista vuosilomaa koskevien oikeuksien syntymisen osalta on erotettava toisistaan ajanjaksot, joiden aikana työntekijä on työskennellyt eri työrytmien mukaan, ja tehtyä työtä ilmaisevien yksikköjen määrään nähden syntyneiden vuosittaista lepoa ilmaisevien yksikköjen määrä on laskettava kunkin ajanjakson osalta erikseen” (217).

palkallista vuosilomaa koskevien oikeuksien syntymisen osalta on erotettava toisistaan ajanjaksot, joiden aikana työntekijä on työskennellyt eri työrytmien mukaan, ja tehtyä työtä ilmaisevien yksikköjen määrään nähden syntyneiden vuosittaista lepoa ilmaisevien yksikköjen määrä on laskettava kunkin ajanjakson osalta erikseen

217

Tapauksissa, joissa työntekijä on ollut osa-aikaisesti lomautettu ja hänen työsuhteensa on jatkunut mutta hän ei tosiasiallisesti ole tehnyt työtä työnantajalleen, työntekijä voi saada oikeuden palkalliseen vuosilomaan vain siltä ajalta, jonka hän on tosiasiallisesti tehnyt työtä (pro rata temporis -periaate). Lomaoikeutta ei saa niiltä ajanjaksoilta, joina työtä ei ole tehty (218). Vastaavasti työntekijät eivät saa oikeuksia palkalliseen vuosilomaan vanhempainvapaan ajalta (219).

218

219

Jos työntekijä siirtyy kokoaikaisesta osa-aikaiseen työhön, tuomioistuin on katsonut, että on vastoin direktiiviä soveltaa pro rata temporis -periaatetta taannehtivasti vuosilomaoikeuteen, joka on kertynyt kokoaikaisen työn aikana, koska tämä johtaisi joidenkin kertyneiden oikeuksien menettämiseen (220). Työtuntien vähentäminen ei näin ollen voi vähentää vuosilomaoikeutta, joka työntekijälle on jo kertynyt (221). Päinvastaisessa tilanteessa, jossa työntekijä siirtyy osa-aikaisesta työstä kokoaikaiseen, uusi oikeus on joka tapauksessa laskettava työtuntien lisääntymisen jälkeiseltä kaudelta pro rata temporis -periaatteen mukaisesti (222).

220

221

222

Direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa säännöksiä, jotka ovat suotuisampia työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun kannalta (223), mukaan luettuna yli neljän viikon palkallisen loman myöntäminen työntekijöille vuodessa. Tällöin jäsenvaltiot voivat vahvistaa erilaisia edellytyksiä, jotka koskevat oikeutta ylimääräiseen lomaan ja sen myöntämistä (224), eikä niiden ole tältä osin noudatettava unionin tuomioistuimen mainitun vähimmäisajan osalta vahvistamia suojasääntöjä (225). Tuomioistuin on esimerkiksi katsonut, että päättäessään myöntää työntekijöille oikeudet tätä neljän viikon vähimmäisaikaa pidempään palkalliseen vuosilomaan jäsenvaltiot eivät ole velvollisia myöntämään lomakorvausta (ks. jäljempänä VII. B kohta) työsuhteen päättyessä käyttämättä jääneistä lomaoikeuksista, jotka ylittävät neljä viikkoa (226). Tuomioistuin on myös katsonut, että jäsenvaltiot voivat vapaasti myöntää palkallisia vuosilomapäiviä, jotka ylittävät neljän viikon vähimmäisajan, mutta kieltää kuitenkin kyseisten vuosilomapäivien siirtämisen sairauden johdosta (227). Osa-aikaisen lomautuksen järjestelyissä, joissa lomaoikeuden kertymiseen sovelletaan pro rata temporis -periaatetta, tuomioistuin on myös katsonut, että jäsenvaltiot voivat myöntää työntekijöille oikeuden palkalliseen vuosilomaan, joka ylittää mainitussa direktiivissä taatun keston, riippumatta siitä, että näiden työntekijöiden työaikaa on lyhennetty osa-aikaisen lomautuksen vuoksi (228).

223

224

225

226

227

228

Vaikka tällaiset tilanteet eivät kuulu direktiivin 7 artiklan ja perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan (229), työntekijöille edullisemmilla kansallisilla säännöksillä ei voida hyvittää EU:n lainsäädännössä taatun vähimmäissuojan mahdollista loukkaamista (230).

229

230

2.   Kaikille työntekijöille ilman ehtoja myönnettävä vähimmäisloma

Kaikille työntekijöille ilman ehtoja myönnettävä vähimmäisloma

Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan mukaan kaikilla työntekijöillä on oikeus palkalliseen vuosilomaan. Tuomioistuin on todennut, että ”kaikkiin työntekijöihin” sisältyvät työntekijät, jotka ovat poissa työstä joko lyhyen tai pitkän sairausloman takia, riippumatta siitä, ovatko he työskennelleet lomavuoden aikana (231).

231

Tuomioistuin on antanut tuomion asiassa, joka koskee nimenomaan työntekijöitä, jotka on irtisanottu lainvastaisesti ja otettu takaisin työhönsä kansallisen lainsäädännön mukaisesti sen jälkeen, kun irtisanominen on kumottu tuomioistuimen päätöksellä. Se katsoi, että kyseisillä työntekijöillä on oikeus palkalliseen vuosilomaan irtisanomispäivän ja työhönsä palaamisen välisenä aikana, vaikka he eivät kyseisenä aikana tosiasiallisesti työskennelleet työnantajan palveluksessa (232). Tuomioistuin totesi, että se, että työntekijältä on evätty mahdollisuus työskennellä myöhemmin lainvastaiseksi todetun irtisanomisen vuoksi, on lähtökohtaisesti ennalta-arvaamatonta ja kyseisen työntekijän tahdosta riippumatonta. Tämä tilanne on seurausta työnantajan toimista, ja työnantajan, joka ei anna työntekijälle mahdollisuutta käyttää oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan, on vastattava seurauksista. Näin ollen lainvastaisen irtisanomisen ja sen kumoamisen johdosta takaisin työhön ottamisen välistä aikaa on käsiteltävä tosiasiallisena työskentelykautena palkallista vuosilomaa koskevia oikeuksia määritettäessä. Jos työntekijä on kuitenkin tänä aikana työskennellyt muussa työpaikassa, hän voi vaatia oikeutta palkalliseen vuosilomaan ajalta, jonka hän on työskennellyt uuden työnantajan palveluksessa, vain tältä uudelta työnantajalta.

232

Direktiivin mukaan palkallinen vuosiloma myönnetään ”sen saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä asetettujen edellytysten mukaisesti”. Näin ollen jäsenvaltioiden tehtävänä on kansallisessa lainsäädännössään määrittää palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden käyttämiseen ja toteuttamiseen liittyvät edellytykset täsmentämällä ne konkreettiset olosuhteet, joissa työntekijät voivat käyttää mainittua oikeutta (233). Tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että direktiivin mukaan jäsenvaltiot eivät voi yksipuolisesti rajoittaa kaikille työntekijöille kuuluvaa oikeutta palkalliseen vuosilomaan soveltamalla ehtoja, jotka käytännössä estäisivät tiettyjä työntekijöitä hyödyntämästä tätä oikeutta (234). Tuomioistuin on esimerkiksi katsonut, että jäsenvaltiot eivät voi määrätä 13 viikon yhtäjaksoisesta vähimmäistyöskentelyjaksosta saman työnantajan palveluksessa ennen kuin lomaoikeus kertyy (235). Jäsenvaltiot eivät myöskään voi asettaa ehtoja, joiden vuoksi tietyt työntekijät eivät pystyisi käyttämään oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan (236).

sen saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä asetettujen edellytysten mukaisesti

233

234

235

236

Ottaen huomioon, että direktiivin 7 artiklassa vahvistettu oikeus palkalliseen vuosilomaan on myös perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdassa vahvistettu perusoikeus, tuomioistuin on nimenomaisesti todennut, että tätä oikeutta koskevissa rajoituksissa on noudatettava perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa määrättyjä tiukkoja edellytyksiä ja kunnioitettava erityisesti mainitun oikeuden keskeistä sisältöä (237).

237

Jäsenvaltioilla on kuitenkin hieman liikkumavaraa säännellä tapaa, jolla oikeutta palkalliseen vuosilomaan voidaan harjoittaa. Tämä voi sisältää toimenpiteitä, jotka koskevat esimerkiksi ”lomakausien suunnittelua, työntekijän mahdollista velvollisuutta ilmoittaa työnantajalle etukäteen loma-ajankohtansa, velvollisuutta työskennellä tietty vähimmäisaika ennen kuin lomaoikeutta voidaan käyttää ja perusteita, joilla lasketaan ansaitun loman osuus vuosiloman pituudesta silloin, kun työsuhteen kesto on vuotta lyhyempi” (238).

lomakausien suunnittelua, työntekijän mahdollista velvollisuutta ilmoittaa työnantajalle etukäteen loma-ajankohtansa, velvollisuutta työskennellä tietty vähimmäisaika ennen kuin lomaoikeutta voidaan käyttää ja perusteita, joilla lasketaan ansaitun loman osuus vuosiloman pituudesta silloin, kun työsuhteen kesto on vuotta lyhyempi

238

–   Oikeus lomaan ja loman myöntäminen työsuhteen alkuvaiheessa

Oikeus lomaan ja loman myöntäminen työsuhteen alkuvaiheessa

Vaikka jäsenvaltiot voivat organisoida ”sitä, miten työntekijät voivat käyttää sitä lomaa, johon heillä on oikeus työsuhteensa ensimmäisten viikkojen kuluessa” (239), ne eivät voi määrätä työskentelyn yhtäjaksoisesta vähimmäisjaksosta saman työnantajan palveluksessa ennen kuin työntekijä saa oikeuden palkalliseen vuosilomaan (240).

sitä, miten työntekijät voivat käyttää sitä lomaa, johon heillä on oikeus työsuhteensa ensimmäisten viikkojen kuluessa

239

240

–   Lomien ajoittaminen

Lomien ajoittaminen

Direktiivissä ei säännellä palkallisen vuosiloman ajoittamisesta, vaan siitä huolehditaan kansallisessa lainsäädännössä, työehtosopimuksissa tai käytännöissä. Direktiivissä kuitenkin säädetään, kuten jäljempänä selitetään, että työntekijällä, joka ei voi pitää suunniteltua lomaa muun lomajakson vuoksi (sairausloma, äitiysloma tai muu loma, jonka tarkoitus on eri kuin vuosiloman), on oikeus pitää kyseinen vuosiloma muuna aikana, tarvittaessa kyseisen lomakauden ulkopuolella (241); pitkäaikaisen sairausloman osalta sovelletaan tiettyjä rajoituksia loman siirtämiselle varattuun ajanjaksoon (242).

241

242

–   Loman pitämistä koskevat työnantajan velvollisuudet

Loman pitämistä koskevat työnantajan velvollisuudet

Tuomioistuin on katsonut, että työnantajat eivät saa rajoittaa työntekijöiden oikeutta palkalliseen vuosilomaan. Työnantajan menettely tai laiminlyönti, joka voi estää työntekijää pitämästä vuosilomaa, ja yllykkeet tai kannustimet luopua loman pitämisestä ovat ristiriidassa palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden kanssa (243). Palkallisen vuosiloman pyytämättä jättäminen viiteajanjakson aikana ei voi johtaa siihen, että palkallinen vuosiloma menetetään automaattisesti viiteajanjakson lopussa ilman, että ensin tarkistettaisiin, onko työnantaja antanut työntekijälle tosiasiallisesti mahdollisuuden käyttää oikeuttaan lomaan (244).

243

244

Tuomioistuin katsoi, että työnantajan on ilmoitettava työntekijälle täsmällisesti ja hyvissä ajoin hänen lomaoikeuksistaan (245). Työnantajan on myös ilmoitettava työntekijälle, että jos hän ei ota lomaa, hän menettää sen lomavuoden tai loman siirtämiselle varatun ajanjakson päättyessä tai työsuhteen päättyessä (246). Tuomioistuimen toteaa, että vaikka työnantajan on tarjottava työntekijälle mahdollisuus pitää lomansa kannustamalla häntä – tarvittaessa virallisesti – tekemään niin, työnantajan ei tarvitse pakottaa työntekijöitään käyttämään oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan (247).

245

246

247

Todistustaakka tältä kuuluu osin työnantajalle. Jos työnantaja ei voi näyttää toteen, että se on noudattanut kaikkea vaadittua huolellisuutta, jotta työntekijällä on tosiasiallisesti mahdollisuus pitää palkallinen vuosiloma, johon hänellä on oikeus, työsuhteen päättyessä pitämättä jääneestä vuosilomasta maksettavaa korvausta ei menetetä (248). Sillä, että työnantaja on katsonut virheellisesti, ettei työntekijällä ole oikeutta palkalliseen vuosilomaan, ei ole merkitystä, koska työnantajan tehtävänä on pyrkiä saamaan kaikki tiedot asiaa koskevista velvoitteistaan (249).

248

249

Työaikadirektiivi ei kuitenkaan ole esteenä palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden menettämiselle, jos työnantaja voi täyttää näyttövelvollisuuden, jonka vuoksi näyttää siltä, että työntekijä on harkitusti ja täysin tietoisena niitä seurauksista, jotka tästä aiheutuvat, jättänyt pitämättä palkallisen vuosilomansa sen jälkeen, kun hänelle on annettu mahdollisuus käyttää oikeuttaan (250).

250

Tuomioistuin on katsonut, että toisin kuin tilanteessa, jossa työntekijälle kertyy kumulatiivisesti oikeuksia palkalliseen vuosilomaan hänen ollessaan sairauden vuoksi estynyt pitämästä tällaista lomaa, työnantajan, joka ei anna työntekijälle mahdollisuutta käyttää oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan, on vastattava seurauksista (251). Jos loman siirtämiselle varattua ajanjaksoa ei ole rajoitettu kansallisessa laissa tai sopimuksessa unionin oikeuden vaatimuksia noudattaen, oikeus palkalliseen vuosilomaan ei voi lakata lomavuoden päättyessä (252). Tuomioistuin onkin katsonut, että jos tällaisessa tilanteessa hyväksyttäisiin työntekijälle kertyneiden palkallista vuosilomaa koskevien oikeuksien lakkaaminen, se merkitsisi ”sellaisen menettelyn vahvistamista päteväksi, joka johtaa työnantajan oikeudettomaan hyötymiseen [...] työntekijän terveyden [kustannuksella]” (253).

251

252

sellaisen menettelyn vahvistamista päteväksi, joka johtaa työnantajan oikeudettomaan hyötymiseen [...] työntekijän terveyden [kustannuksella]

253

Jos työnantaja ei ole antanut työntekijälle mahdollisuutta käyttää oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan, oikeus ei saa lakata sallitun loman siirtämiselle varatun ajanjakson päättyessä tai edes myöhemmässä vaiheessa, jos työntekijä jää lomavuoden aikana sairauden vuoksi työkyvyttömäksi (254). Vastaavasti oikeus ei saa vanhentua sellaisen kolmen vuoden määräajan päätyttyä, joka alkaa kulua sen vuoden päättymisestä, jona kyseinen oikeus syntyi (255).

254

255

–   Loman siirtäminen ja mahdollinen menettäminen

Loman siirtäminen ja mahdollinen menettäminen

Kansallisessa lainsäädännössä voidaan myös asettaa edellytyksiä palkallisen vuosilomaoikeuden harjoittamiselle, mukaan luettuna edellytykset oikeuden siirtämiselle lomavuoden lopussa.

Loman siirtämisestä tuomioistuin on katsonut, että ”vaikka palkallisen vuosiloman myönteinen vaikutus työntekijän turvallisuuteen ja terveyteen ilmenee täysimääräisesti, jos se pidetään tätä varten tarkoitettuna vuonna eli kulumassa olevana vuonna, tämä lepoaika ei tältä osin kuitenkaan menetä merkitystään, jos se pidetään myöhempänä ajanjaksona” (256).

vaikka palkallisen vuosiloman myönteinen vaikutus työntekijän turvallisuuteen ja terveyteen ilmenee täysimääräisesti, jos se pidetään tätä varten tarkoitettuna vuonna eli kulumassa olevana vuonna, tämä lepoaika ei tältä osin kuitenkaan menetä merkitystään, jos se pidetään myöhempänä ajanjaksona

256

Tuomioistuin on selittänyt tarkemmin tarvetta säätää loman siirtämisestä, jos työntekijällä, joka on menettänyt oikeutensa vuosilomaan, ei ole ollut mahdollisuutta harjoittaa kyseistä oikeutta (257). Tuomioistuin katsoi, että loman siirtäminen on välttämätöntä, jos EU:n lainsäädännössä taatut lomakaudet (258) ovat päällekkäisiä ja jos kyseessä on sairausloma (259). Tuomioistuin on myös katsonut, että jos työnantaja kieltäytyy maksamasta työntekijän loman ajalta palkkaa, johon hänellä on oikeus, työntekijällä säilyy oikeus siirtää lomaa työsuhteensa päättymiseen asti (260).

257

258

259

260

Lomaoikeuden menetys rajoittuu näin ollen tapauksiin, joissa työntekijällä on tosiasiallisesti ollut mahdollisuus harjoittaa oikeutta (261). Oikeus ei esimerkiksi voi lakata kansallisessa lainsäädännössä vahvistetun lomakauden päättyessä, jos työntekijä on ollut sairauslomalla koko lomavuoden tai osan siitä eikä hänellä ole ollut mahdollisuutta pitää vuosilomaa (262), lukuun ottamatta tuomioistuimen sallimaa poikkeusta, joka mahdollistaa loman siirtämiselle varatun ajanjakson rajoittamisen pitkäaikaisen sairausloman tapauksessa (ks. C osa). Se ei myöskään voi lakata automaattisesti ilman, että ensin tarkistettaisiin, onko työnantaja antanut työntekijälle tosiasiallisesti mahdollisuuden käyttää oikeuttaan lomaan ennen työsuhteen päättymistä muun muassa tiedottamalla hänelle asiasta riittävästi (263).

261

262

263

3.   
  Palkka vuosiloman aikana

Palkka vuosiloman aikana

Tuomioistuin on korostanut, että ”direktiivissä säädetään oikeudesta vuosilomaan ja oikeudesta saada vuosilomapalkkaa; nämä muodostavat saman oikeuden kaksi eri puolta”, koska vuosiloman aikana maksettavan palkan tarkoituksena on ”mahdollistaa, että työntekijä voi todella pitää loman, johon hänellä on oikeus” (264). Näin ollen tuomioistuin katsoo, että ”[v]uosilomapalkan maksamista koskevan velvoitteen tavoitteena on asettaa työntekijä loman aikana palkan osalta työskentelykausia vastaavaan tilanteeseen” (265).

direktiivissä säädetään oikeudesta vuosilomaan ja oikeudesta saada vuosilomapalkkaa; nämä muodostavat saman oikeuden kaksi eri puolta

mahdollistaa, että työntekijä voi todella pitää loman, johon hänellä on oikeus

264

[v]uosilomapalkan maksamista koskevan velvoitteen tavoitteena on asettaa työntekijä loman aikana palkan osalta työskentelykausia vastaavaan tilanteeseen

265

Työntekijälle ”on maksettava normaalia palkkaa tämän lepojakson ajalta” (266) ja ”työntekijän palkan aleneminen hänen palkallisen vuosilomansa nojalla, mikä voi saada hänet luopumaan käyttämästä tosiasiallisesti oikeuttaan tällaiseen lomaan, on direktiivin 7 artiklan tavoitteen vastainen” (267); sillä ei ole merkitystä, koska aleneminen tapahtuu (268).

on maksettava normaalia palkkaa tämän lepojakson ajalta

266

työntekijän palkan aleneminen hänen palkallisen vuosilomansa nojalla, mikä voi saada hänet luopumaan käyttämästä tosiasiallisesti oikeuttaan tällaiseen lomaan, on direktiivin 7 artiklan tavoitteen vastainen

267

268

Tuomioistuin on katsonut, että vuosilomapalkan suorittaminen erissä työvuoden aikana on vastoin direktiiviä. Se on korostanut, että maksut olisi suoritettava sen kauden aikana, jona työntekijä tosiasiallisesti pitää lomansa (269): vuosilomapalkan maksamishetken on oltava sellainen, että se asettaa työntekijän loman aikana palkan osalta työskentelykausia vastaavaan tilanteeseen (270).

269

270

Jos palkka koostuu useista osista, tuomioistuin on katsonut, että ”tavanomaisen palkan, johon työntekijällä on oikeus vuosilomansa aikana, määrittäminen edellyttää erityistä analyysiä” (271). Tuomioistuimen mukaan tavanomainen korvaus ei saisi olla työntekijöiden tosiasiallisilta työskentelyjaksoilta saaman tavanomaisen palkan keskiarvoa alhaisempi (272). Osa-aikaisen lomautuksen järjestelyjen tapauksessa tavanomaisen palkan keskiarvoa määritettäessä ei pitäisi ottaa huomioon jaksoja, joina työntekijät vapautetaan työntekovelvollisuudesta (273).

tavanomaisen palkan, johon työntekijällä on oikeus vuosilomansa aikana, määrittäminen edellyttää erityistä analyysiä

271

272

273

Siitä, mikä on tavanomainen palkka, tuomioistuin on katsonut, että työntekijän ammatilliseen ja henkilökohtaiseen asemaan liittyvät kokonaispalkan osat on maksettava palkallisen vuosiloman aikana. Se antoi esimerkiksi esimiesasemaan, palvelusajan pituuteen ja ammatilliseen pätevyyteen liittyvät lisät (274).

274

Jos lisät liittyvät olennaisesti työntekijän työsopimuksessa edellytettyjen tehtävien suorittamiseen ja ne lasketaan osaksi työntekijän kokonaispalkkaa, ne on otettava huomioon palkassa, johon työntekijällä on oikeus vuosiloman aikana (275). Samoin työsopimuksessa edellytettyjen tehtävien hoitamisesta saadut provisiot, kuten myyntiprovisiot, on otettava huomioon palkkaa laskettaessa (276). On kansallisten tuomioistuinten tehtävänä arvioida vertailujakso, jota pidetään edustavana vuosiloman aikana maksettavan keskimääräisen palkan osan laskemista varten (277).

275

276

277

Palkan osia, joiden tarkoituksena on kattaa yksinomaan ”satunnaiset kustannukset tai lisäkustannukset, jotka syntyvät työntekijän suorittaessa hänelle työsopimuksen mukaan kuuluvia tehtäviä” (278), tai ”tavanomaisen palkan keskiarvoon [lisättäviä sopimusperusteisia lomarahoja]” (279) ei kuitenkaan tarvitse ottaa huomioon.

satunnaiset kustannukset tai lisäkustannukset, jotka syntyvät työntekijän suorittaessa hänelle työsopimuksen mukaan kuuluvia tehtäviä

278

tavanomaisen palkan keskiarvoon [lisättäviä sopimusperusteisia lomarahoja]

279

Koska ylityötunneilta saatu palkka on luonteeltaan ylimääräistä ja ennakoimatonta, se ei lähtökohtaisesti ole osa tavanomaista palkkaa (280). Jos työsopimuksesta johtuvat velvollisuudet kuitenkin edellyttävät työntekijän tekevän laajalti ennakoitavissa olevia ja tavanomaisia ylityötunteja, joista saatava palkka muodostaa merkittävän osan siitä kokonaispalkasta, jonka työntekijä saa tekemästään työstä, näistä ylityötunneista saatu palkka olisi sisällytettävä tavanomaiseen palkkaan (281).

280

281

Määritettäessä sitä, täyttyykö ylityökorvaukseen oikeuttavien työtuntien raja-arvo, tehtyinä työtunteina on otettava huomioon tunnit, jotka vastaavat työntekijän palkallista vuosilomaa (282).

282

Tuomioistuin on myös johdonmukaisesti katsonut, että palkallista vuosilomaa koskevien oikeuksien osalta viitekauden aikana sairauslomalla olevia työntekijöitä on kohdeltava samalla tavalla kuin niitä, jotka ovat tosiasiallisesti työskennelleet kyseisen kauden aikana. Näin ollen tuomioistuin on todennut, että jos työntekijä on sairauden vuoksi osittain työkyvytön ja haluaa pitää palkallista vuosilomaa, vuosiloman palkkatason on perustuttava tavanomaiseen palkkaan, ei osaisen työkyvyttömyyden vuoksi väliaikaisesti alentuneeseen palkkaan (283).

283

4.   
  Palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden välitön oikeusvaikutus

Palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden välitön oikeusvaikutus

Jos kansallinen säännös on ristiriidassa direktiivin 7 artiklan kanssa, tuomioistuin on katsonut, että kansallisten tuomioistuinten on ”on tulkittava sitä mahdollisimman pitkälle kyseisen direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti, jotta sillä tarkoitettu tulos saavutettaisiin” (284). Tuomioistuimen mukaan tämä edellyttää, että kansalliset tuomioistuimet tekevät ”toimivaltansa rajoissa kaiken mahdollisen ottamalla huomioon kansallisen oikeuden kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja taatakseen kyseessä olevan direktiivin täyden tehokkuuden ja päätyäkseen ratkaisuun, joka on direktiivillä tavoitellun päämäärän mukainen” (285). Se asettaa myös ”kansallisille tuomioistuimille velvollisuuden muuttaa tarvittaessa vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jos se perustuu sellaiseen kansallisen oikeuden tulkintaan, joka ei sovi yhteen direktiivin tavoitteiden kanssa” (286).

on tulkittava sitä mahdollisimman pitkälle kyseisen direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti, jotta sillä tarkoitettu tulos saavutettaisiin

284

toimivaltansa rajoissa kaiken mahdollisen ottamalla huomioon kansallisen oikeuden kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja taatakseen kyseessä olevan direktiivin täyden tehokkuuden ja päätyäkseen ratkaisuun, joka on direktiivillä tavoitellun päämäärän mukainen

285

kansallisille tuomioistuimille velvollisuuden muuttaa tarvittaessa vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jos se perustuu sellaiseen kansallisen oikeuden tulkintaan, joka ei sovi yhteen direktiivin tavoitteiden kanssa

286

Lisäksi tuomioistuin on katsonut, että direktiivin 7 artiklan 1 ja 2 kohdat täyttävät välittömän oikeusvaikutuksen kriteerit eli ne ovat ehdottomia, yksiselitteisiä ja täsmällisiä (287). Tämä tarkoittaa sitä, että jos jäsenvaltio ei ole saattanut tätä säännöstä osaksi kansallista oikeusjärjestystä määräajassa tai on saattanut sen osaksi kansallista oikeusjärjestystä virheellisesti, yksityinen oikeussubjekti voi – saadakseen oikeuden vähintään neljän viikon palkalliseen vuosilomaan – vedota kansallisiin tuomioistuimiin valtiota vastaan, riippumatta siitä, toimiiko valtio työnantajana vai viranomaisena (288). Kansallisten tuomioistuinten on tältä osin jätettävä ristiriitainen kansallinen lainsäädäntö soveltamatta (289).

287

288

289

Vaikka direktiivin välittömään oikeusvaikutukseen ei yleensä voida vedota yksityisten välisessä oikeudenkäynnissä (290), tuomioistuin vahvisti perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan välittömän horisontaalisen oikeusvaikutuksen sen perusteella, että oikeus palkalliseen vuosilomaan on määritelty Euroopan unionin sosiaalioikeuden keskeiseksi periaatteeksi (291). Tämä asettaisi yksityisten välisessä oikeudenkäynnissä kansallisille tuomioistuimille velvoitteen varmistaa vuosilomaa koskevan oikeuden täysimääräinen noudattaminen, myös niin, etteivät ne tarvittaessa sovella periaatteen vastaista kansallisen lainsäädännön säännöstä (292). Direktiivin 31 artiklan 2 kohdan välitöntä horisontaalista vaikutusta sovelletaan vain palkallisen vuosiloman neljän viikon vähimmäisaikaan, ei oikeuksiin, jotka ylittävät tämän vähimmäismäärän, eikä ylimääräisten oikeuksien siirtämisen edellytyksiin (293).

290

291

292

293

B.   
  Oikeus korvaukseen palkallisen vuosiloman sijaan

Oikeus korvaukseen palkallisen vuosiloman sijaan

| Direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:






  ”2. | Palkallista vähimmäisvuosilomaa ei voida korvata sen sijasta annettavalla rahamäärällä, paitsi työsuhteen päättyessä”. |
| --- | --- |

Direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”2.

Palkallista vähimmäisvuosilomaa ei voida korvata sen sijasta annettavalla rahamäärällä, paitsi työsuhteen päättyessä”.

1.   Oikeus lomakorvaukseen

Oikeus lomakorvaukseen

Direktiivissä sallitaan rahallisen korvauksen maksaminen sellaisen palkallisen vuosiloman sijaan, johon työntekijä on oikeutettu työsuhteen päättyessä ja jota ei ole pidetty (294).

294

Pitämättömän vuosiloman sijaan maksettavan korvauksen tarkoituksena on välttää se, että työsuhteen päättyminen – jolloin palkallista vuosilomaa ei enää voi pitää – johtaisi siihen, että ”työntekijä ei voisi edes rahallisessa muodossa käyttää tätä oikeutta kyseisen mahdottomuuden vuoksi” (295).

työntekijä ei voisi edes rahallisessa muodossa käyttää tätä oikeutta kyseisen mahdottomuuden vuoksi

295

Lomakorvaukseen liittyy kaksi edellytystä: ”yhtäältä se, että työsuhde on päättynyt, ja toisaalta se, ettei työntekijä ole pitänyt kaikkea vuosilomaansa, johon hänellä oli oikeus työsuhteen päättyessä” (296). Direktiivissä ei aseteta muita edellytyksiä. Tuomioistuin on erityisesti katsonut, että ennalta esitettävää vaatimusta ei pidä edellyttää (297).

yhtäältä se, että työsuhde on päättynyt, ja toisaalta se, ettei työntekijä ole pitänyt kaikkea vuosilomaansa, johon hänellä oli oikeus työsuhteen päättyessä

296

297

Kuten tuomioistuin on painottanut, 7 artiklan 2 kohdan mukaan palkallisen vuosiloman sijaan maksettava korvaus sallitaan vain, kun työsuhde on päättynyt: työntekijän on turvallisuutensa ja terveytensä tehokkaaksi suojelemiseksi saatava tavallisesti tehokas lepoaika (298). Sitä vastoin ”mahdollisuus rahalliseen korvaukseen siirretystä vähimmäisvuosilomasta luo joka tapauksessa direktiivin tavoitteiden kanssa ristiriidassa olevan yllykkeen luopua lepolomasta tai toimia siten, että työntekijät luopuvat siitä” (299).

298

mahdollisuus rahalliseen korvaukseen siirretystä vähimmäisvuosilomasta luo joka tapauksessa direktiivin tavoitteiden kanssa ristiriidassa olevan yllykkeen luopua lepolomasta tai toimia siten, että työntekijät luopuvat siitä

299

Jos työntekijä ei pyytänyt ennen työsuhteen päättymisajankohtaa saada käyttää oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan, työntekijä ei voi menettää oikeuttaan palkanmaksuun automaattisesti ja ilman, että ensin tarkistettaisiin, onko työnantaja antanut työntekijälle tosiasiallisesti mahdollisuuden käyttää oikeuttaan lomaan ennen työsuhteen päättymistä muun muassa tiedottamalla hänelle asiasta riittävästi (300). Todistustaakka kuuluu työnantajalle (301).

300

301

Jos työsopimus ei ole päättynyt, ei loman sijaan voida maksaa lomakorvausta. Tältä osin ei ole merkityksellistä, olivatko työntekijän vuosiloman pitämisen esteenä yrityksen tuotantoon tai organisaatioon liittyvät syyt (302).

302

Jos työsopimus on päättynyt, sen päättymissyy ei ole merkityksellinen (303). Direktiivin tämän säännöksen vaikuttavuuden varmistamiseksi palkallisen vuosiloman sijaan maksettava korvaus on maksettava myös siinä tapauksessa, että työntekijä on pyytänyt työsuhteen (304) päättämistä, jää eläkkeelle (305) tai kuolee (306). Oikeus korvaukseen ei lakkaa työntekijän kuoltua, vaan se on osa perillisille siirtyvää omaisuutta (307).

303

304

305

306

307

Tilanteessa, jossa työsuhde päättyy sen jälkeen, kun kyseinen työntekijä on lainvastaisesti irtisanottu ja hänet on sittemmin otettu takaisin työhönsä kansallisen oikeuden mukaisesti sen jälkeen, kun hänen irtisanomisensa on kumottu tuomioistuimen päätöksellä, tällä työntekijällä ei ole oikeutta rahakorvaukseen pitämättä jääneistä palkallisista vuosilomista lainvastaisen irtisanomisen ja hänen takaisin työhön ottamisensa väliseltä ajanjaksolta (308). Jos työntekijä kuitenkin on kyseisellä ajanjaksolla työskennellyt muussa työpaikassa, hän ei voi vaatia ensimmäiseltä työnantajaltaan korvausta ajalta, jonka hän on työskennellyt toisessa työpaikassa.

308

2.   Korvauksen määrä

Korvauksen määrä

Direktiivissä ei määritetä, miten palkallisen vähimmäisvuosiloman sijaan maksettava korvaus olisi laskettava.

Tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisessa lainsäädännössä säädetyissä edellytyksissä otetaan huomioon direktiivistä johtuvat rajoitukset. Niiden on edellytettävä, että lomakorvaus ”on laskettava siten, että kyseinen työntekijä asetetaan sitä asemaa vastaavaan asemaan, jossa hän olisi ollut, jos hän olisi käyttänyt kyseistä oikeutta työsuhteensa kestäessä” (309). Tämä tarkoittaa sitä, että työntekijän tavanomainen palkka, jonka on jatkuttava vuosiloman aikana, on ratkaiseva tekijä (310) laskettaessa pitämättömän vuosiloman sijaan maksettavaa korvausta työsuhteen päättyessä (311).

on laskettava siten, että kyseinen työntekijä asetetaan sitä asemaa vastaavaan asemaan, jossa hän olisi ollut, jos hän olisi käyttänyt kyseistä oikeutta työsuhteensa kestäessä

309

310

311

3.   Ylimääräinen lomaoikeus

Ylimääräinen lomaoikeus

Jos jäsenvaltiot myöntävät ylimääräisen vuosiloman direktiivissä vaadittujen neljän viikon lisäksi, ne voivat päättää, myönnetäänkö työntekijöille, jotka eivät ole pystyneet pitämään kyseistä lomaa työsuhteensa aikana, lomakorvaus, ja ne voivat säätää tätä ylimääräistä oikeutta koskevista edellytyksistä (312).

312

C.   
  Palkallisen vuosiloman ja muuntyyppisten lomien vuorovaikutus

Palkallisen vuosiloman ja muuntyyppisten lomien vuorovaikutus

Tuomioistuin on katsonut, että ”yhteisön oikeudessa taattu loma ei voi vaikuttaa oikeuteen pitää jokin muu tässä oikeudessa taattu loma” (313), mukaan luettuna vuosiloman tai sen osan väistämätön siirtäminen seuraavalle vuodelle, jos pidettäväksi on kertynyt useita lomakausia (314).

yhteisön oikeudessa taattu loma ei voi vaikuttaa oikeuteen pitää jokin muu tässä oikeudessa taattu loma

313

314

Jos kyseessä on kansallisen lainsäädännön mukainen lomaoikeus, tuomioistuin on katsonut, että on arvioitava loman tarkoitus, jotta voidaan tehdä päätelmiä sen mahdollisesta päällekkäisyydestä palkallisen vuosiloman kanssa.

1.   Äitiysloma

Äitiysloma

Tuomioistuin on katsonut, että äitiyslomalla ja palkallisella vuosilomalla on eri tarkoitus: ensin mainitun tavoitteena on naisen raskaudenaikaisen ja -jälkeisen biologisen tilan ja naisen ja lapsen välillä synnytyksen jälkeen vallitsevan erityisen suhteen suojeleminen (315). Tämä tulkinta katsottiin välttämättömäksi, jotta voitiin ”varmistaa erään työntekijän työsopimukseen liittyvien oikeuksien kunnioittaminen äitiyslomatapauksessa” (316).

315

varmistaa erään työntekijän työsopimukseen liittyvien oikeuksien kunnioittaminen äitiyslomatapauksessa

316

Työntekijöille, jotka ovat äitiyslomalla eivätkä sen vuoksi kykene työskentelemään, on taattava oikeus palkalliseen vuosilomaan, eikä sille voi asettaa edellytystä, jonka mukaan heidän olisi ollut tosiasiallisesti työskenneltävä. Palkallisen vuosiloman viitejakson aikana äitiysloman vuoksi poissa työstä oleva työntekijä on rinnastettava niihin, jotka ovat tosiasiallisesti työskennelleet (317).

317

Sen vuoksi ”työntekijän on voitava pitää vuosilomansa eri aikaan kuin äitiyslomansa myös siinä tapauksessa, että äitiysloma osuu päällekkäin työehtosopimuksissa koko henkilökunnalle vahvistetun yleisen vuosiloma-ajan kanssa” (318). Tämän muotoilun perusteella vaikuttaa siltä, että kyseessä on absoluuttinen periaate ja että toisin kuin sairausloman tapauksessa (ks. jäljempänä), palkallisen vuosiloman siirtämistä ei voi rajoittaa. Tuomioistuin onkin todennut, että ”yhteisön oikeudessa taattu loma ei voi vaikuttaa oikeuteen pitää jokin muu tässä oikeudessa taattu loma” (319).

työntekijän on voitava pitää vuosilomansa eri aikaan kuin äitiyslomansa myös siinä tapauksessa, että äitiysloma osuu päällekkäin työehtosopimuksissa koko henkilökunnalle vahvistetun yleisen vuosiloma-ajan kanssa

318

yhteisön oikeudessa taattu loma ei voi vaikuttaa oikeuteen pitää jokin muu tässä oikeudessa taattu loma

319

Ottaen huomioon raskaana olevia, hiljattain synnyttäneitä tai imettäviä työntekijöitä suojaavan direktiivin (320) tuomioistuin lisäsi, että tätä sovelletaan neljän viikon palkallisen vähimmäisvuosiloman lisäksi myös mahdollisiin täydentäviin lomiin, joista säädetään kansallisessa lainsäädännössä (321).

320

321

2.   Vanhempainvapaa ja muut EU:n lainsäädännössä taatut lomat

Vanhempainvapaa ja muut EU:n lainsäädännössä taatut lomat

Tuomioistuin on antanut vanhempainvapaata koskevan ratkaisun vanhempainvapaata koskevan puitesopimuksen (322) yhteydessä. Puitesopimus on sittemmin kumottu direktiivillä (EU) 2019/1158 (323).

322

323

Vanhempien ja omaistaan hoitavien työ- ja yksityiselämän tasapainottamisesta annetun direktiivin (EU) 2019/1158 10 artiklan 1 kohdassa säädetään, että oikeudet, jotka työntekijälle ovat kertyneet tai ovat kertymässä sinä päivänä, jona muun muassa vanhempainvapaa alkaa (324), on säilytettävä sellaisenaan vanhempainvapaan loppuun asti ja niitä sovelletaan sen jälkeen.

324

Kyseisen säännöksen tarkoituksena on estää työsuhteeseen perustuvien kertyneiden tai kertymässä olevien etujen menettäminen tai heikentyminen, joihin työntekijällä on oikeus vanhempainvapaan alkaessa, ja taata se, että hän on mainitun loman päättyessä näiden oikeuksien osalta samassa tilanteessa, jossa hän oli ennen lomaa. Tuomioistuin on todennut, että oikeus palkalliseen vuosilomaan kuuluu epäilyksettä sellaisiin työsuhteeseen välittömästi perustuviin oikeuksiin, joita jokaisella työntekijällä on. Näin ollen vanhempainvapaan alkamista edeltävältä ajalta kertynyt oikeus vuosilomaan ei voi raueta vanhempainvapaalla oltaessa (325).

325

Vaikka vanhempainvapaalla oleva työntekijä on tämän vapaan keston ajan edelleen unionin oikeudessa tarkoitetulla tavalla työntekijä, työsuhde voidaan keskeyttää kansallisen lainsäädännön nojalla ja siten keskeyttää osapuolten vastavuoroiset velvoitteet (326). Tässä tapauksessa ”tvanhempainvapaajaksoa, jonka asianomainen työntekijä on saanut viitekautena, ei voida rinnastaa tosiasialliseen työskentelykauteen määritettäessä hänen oikeuksiaan palkalliseen vuosilomaan direktiivin 2003/88 7 artiklan nojalla” (327).

326

tvanhempainvapaajaksoa, jonka asianomainen työntekijä on saanut viitekautena, ei voida rinnastaa tosiasialliseen työskentelykauteen määritettäessä hänen oikeuksiaan palkalliseen vuosilomaan direktiivin 2003/88 7 artiklan nojalla

327

Jos EU:n lainsäädännössä otetaan käyttöön muita lomamuotoja, komissio katsoo, että tällöin sovelletaan tuomioistuimen vahvistamaa periaatetta, jonka mukaan ”yhteisön oikeudessa taattu loma ei voi vaikuttaa oikeuteen pitää jokin muu tässä oikeudessa taattu loma” (328). Jos EU:n lainsäädännössä suojattujen erityyppisten lomien kausia osuu päällekkäin, tämä saattaa johtaa siihen, että vuosiloma tai osa siitä siirretään seuraavalle vuodelle.

yhteisön oikeudessa taattu loma ei voi vaikuttaa oikeuteen pitää jokin muu tässä oikeudessa taattu loma

328

3.   Sairausloma

Sairausloma

Toisin kuin äitiysloma- ja vanhempainvapaaoikeuksia, oikeutta sairauslomaan tai kyseisen oikeuden käyttöedellytyksiä ei säännellä EU:n lainsäädännössä. Tuomioistuin on kuitenkin vahvistanut kansallista lainsäädäntöä koskevia rajoituksia sellaisia tapauksia varten, joissa palkallinen vuosiloma ja sairausloma osuvat päällekkäin.

Tämä perustuu näiden kahden loman eri tarkoituksiin. Palkallisen vuosiloman tarkoituksena on antaa työntekijälle mahdollisuus levätä, rentoutua ja viettää vapaa-aikaa. Sairausloman tarkoituksena on antaa työntekijälle mahdollisuus toipua sairaudesta, jonka vuoksi hän ei ole kyennyt työskentelemään (329).

329

a)   Vuosilomaoikeus sairausloman tapauksessa

Vuosilomaoikeus sairausloman tapauksessa

Kuten edellä todetaan, sairauslomalla olevilla työntekijöillä on edelleen oikeus kerryttää palkallista vuosilomaa, koska palkallisen vuosiloman ehtona ei ole, että työntekijän on täytynyt työskennellä vertailujaksolla (330).

330

b)   Oikeuden harjoittaminen sairausloman tapauksessa

Oikeuden harjoittaminen sairausloman tapauksessa

Tuomioistuin on todennut selvästi, että jäsenvaltiot voivat vapaasti sallia tai kieltää vuosiloman pitämisen sairausloman aikana (331).

331

Jos työntekijä ei kuitenkaan halua pitää vuosilomaa tänä aikana, hänelle on myönnettävä vuosilomaa muuna aikana (332). Tämä tarkoittaa erityisesti sitä, että työntekijällä, joka on sairauslomalla suunnitellun vuosiloman aikana, on oikeus pitää kyseinen vuosiloma pyynnöstään eri aikaan (333), siitä riippumatta, alkaako sairausloma ennen suunniteltua palkallista vuosilomaa vai sen aikana (334).

332

333

334

Vaikka työnantajan etu voidaan ottaa huomioon ajoitettaessa työntekijän lomaa, oikeutta vuosilomaan myöhemmässä vaiheessa ei voida kyseenalaistaa (335). Työnantajan on myönnettävä työntekijälle muu vuosilomajakso, joka on yhteensoveltuva näiden etujen kanssa, sulkematta välittömästi pois mahdollisuutta siitä, että mainittu jakso ajoittuu kyseessä olevaa vuosilomaa koskevan lomakauden ulkopuolelle (336).

335

336

c)   Loman siirtäminen sairausloman tapauksessa

Loman siirtäminen sairausloman tapauksessa

Jos työntekijä on ollut sairaana koko lomavuoden tai osan siitä, hän ei ehkä ole voinut pitää palkallista vuosilomaa, vaikka hänellä on edelleen siihen oikeus.

Kuten edellä on esitetty, tuomioistuin on katsonut, että ”palkallisen vuosiloman myönteinen vaikutus työntekijän turvallisuuteen ja terveyteen ilmenee täysimääräisesti, jos se pidetään tätä varten tarkoitettuna vuonna eli kulumassa olevana vuonna”, mutta se on myös katsonut, että ”tämä lepoaika ei tältä osin kuitenkaan menetä merkitystään, jos se pidetään myöhempänä ajanjaksona” (337). Sen vuoksi tuomioistuin on katsonut, että jos työntekijällä, joka on ollut sairauslomalla koko lomavuoden tai osan siitä, ei ole ollut mahdollisuutta pitää palkallista vuosilomaa, oikeus palkalliseen vuosilomaan ei voi lakata lomakauden päättyessä (338) vaan työntekijällä pitäisi olla mahdollisuus siirtää loma pitämällä se tarvittaessa vuosilomaa koskevan lomakauden ulkopuolella (339).

palkallisen vuosiloman myönteinen vaikutus työntekijän turvallisuuteen ja terveyteen ilmenee täysimääräisesti, jos se pidetään tätä varten tarkoitettuna vuonna eli kulumassa olevana vuonna

tämä lepoaika ei tältä osin kuitenkaan menetä merkitystään, jos se pidetään myöhempänä ajanjaksona

337

338

339

Jäsenvaltiot voivat rajoittaa kautta, jonka aikana palkallinen vuosiloma voidaan siirtää (340). Tuomioistuin on todennut, että oikeus kerryttää työkyvyttömyyden aikana saavutettuja oikeuksia palkalliseen vuosilomaan ei ole rajaton (341).

340

341

Tuomioistuin on kuitenkin katsonut myös, että ”kunkin siirtämiselle varatun ajanjakson on selvästi ylitettävä sen lomavuoden kesto, jolle se on myönnetty” (342). Sen vuoksi se on katsonut, että siirtämiselle varattu yhdeksän kuukauden jakso – joka siis on lyhempi kuin lomavuosi, johon se liittyy – ei takaa palkallisen vuosiloman myönteistä vaikutusta lepoaikana, minkä vuoksi sitä ei voida käyttää määrittämään palkallisen vuosilomaoikeuden päättymistä (343). Sitä vastoin se hyväksyi siirtämiselle 15 kuukauden jakson (344).

kunkin siirtämiselle varatun ajanjakson on selvästi ylitettävä sen lomavuoden kesto, jolle se on myönnetty

342

343

344

Tuomioistuin on selventänyt, että kun jäsenvaltiot päättävät myöntää ylimääräistä palkallista vuosilomaa direktiivissä säädettyjen neljän viikon lisäksi, niiden ei tarvitse säätää tällaisen lisäloman siirtämisestä, koska kyseinen lisäloma (siltä osin kuin se ylittää direktiivissä säädetyt neljä viikkoa) ei kuulu direktiivin soveltamisalaan (345).

345

d)   Lomakorvaus tapauksissa, joissa sairausloma kestää työsuhteen päättymiseen asti

Lomakorvaus tapauksissa, joissa sairausloma kestää työsuhteen päättymiseen asti

Tapauksissa, joissa työntekijä on sairauslomalla koko lomavuoden tai osan siitä ja/tai koko lomansiirtokauden tai osan siitä työsuhteen päättymiseen asti, tuomioistuin on katsonut, että on vastoin 7 artiklan 2 kohtaa, jos työntekijälle ei makseta lomakorvausta pitämättä jääneestä palkallisesta vuosilomasta (346).

346

4.   Muut kansallisella tasolla säädetyt lomatyypit

Muut kansallisella tasolla säädetyt lomatyypit

Jos työntekijöillä on kansallisen lainsäädännön nojalla oikeus muunlaiseen lomaan, loman tarkoitus on ratkaiseva tekijä arvioitaessa, miten käsitellään mahdollista päällekkäisyyttä palkallisen vuosiloman kanssa (347).

347

”Kuntoutusloman” tapauksessa tuomioistuin katsoi, että siihen pätivät sairauslomaa koskevat näkökohdat, ja vahvisti sen periaatteen, että jos kansallisella tasolla myönnetyn loman ja palkallisen vuosiloman tarkoitukset eroavat toisistaan, työntekijälle on myönnettävä muu vuosilomajakso (348).

348

Tuomioistuin katsoi kuitenkin, että jos kyseessä on kansallisen lainsäädännön nojalla myönnettävä erityinen loma, on kansallisten tuomioistuinten tehtävänä määrittää, eroaako sen oikeuden tarkoitus palkallisen vuosilomaoikeuden tarkoituksesta, sellaisena kuin tuomioistuin sen on tulkinnut ja ottaen huomioon sen antamat suuntaviivat sekä kyseisen loman myöntämistä kansallisella tasolla koskevat tekijät (349).

349

Jäsenvaltiot voivat myöntää työntekijöille palkallista erityisvapaata, jonka aikana he voivat huolehtia tietyistä tarpeista tai velvoitteista, jotka edellyttävät heidän henkilökohtaista läsnäoloaan, kuten avioituminen, lapsen syntymä, sairaalahoito, lähiomaisen kuolema tai ammattiyhdistyksen luottamustehtävän hoitaminen. Tuomioistuin katsoi, että tällainen erityisvapaa ei kuulu työaikadirektiivin soveltamisalaan vaan jäsenvaltion oman toimivallan piiriin (350).

350

VIII.   YÖTYÖ, VUOROTYÖ JA TYÖAIKAJÄRJESTELYT

YÖTYÖ, VUOROTYÖ JA TYÖAIKAJÄRJESTELYT

Työaikadirektiivissä tunnustetaan yötyön ja tiettyjen rasittavien työjärjestelyjen erityinen luonne (351). Lepoaikoja ja viikoittaista enimmäistyöaikaa koskevien yleisten säännösten lisäksi direktiiviin sisältyy tämän vuoksi erityisiä säännöksiä yötyöstä, vuorotyöstä ja muista työaikajärjestelyistä, joita selitetään jäljempänä tarkemmin.

351

A.   
  Yötyön kesto

Yötyön kesto

| Direktiivin 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
  ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että:






  a) | yötyöntekijöiden säännöllinen työaika on enintään keskimäärin kahdeksan tuntia kahdenkymmenenneljän tunnin jakson aikana; |
| --- | --- |

Direktiivin 8 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että:

a)

yötyöntekijöiden säännöllinen työaika on enintään keskimäärin kahdeksan tuntia kahdenkymmenenneljän tunnin jakson aikana;

| b) | yötyöntekijät, joiden työhön liittyy erityisiä vaaroja tai huomattavaa fyysistä tai psyykkistä rasitusta, työskentelevät enintään kahdeksan tuntia sellaisen 24 tunnin jakson aikana, jonka aikana he tekevät yötyötä. |
| --- | --- |

b)

yötyöntekijät, joiden työhön liittyy erityisiä vaaroja tai huomattavaa fyysistä tai psyykkistä rasitusta, työskentelevät enintään kahdeksan tuntia sellaisen 24 tunnin jakson aikana, jonka aikana he tekevät yötyötä.

Ensimmäisen kohdan b alakohdan soveltamiseksi on määriteltävä kansallisessa lainsäädännössä ja/tai kansallisen käytännön mukaan tai työehtosopimuksissa taikka muissa työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa ne työt, joihin liittyy erityisiä vaaroja tai fyysistä tai henkistä rasitusta, ottaen huomioon yötyön erityiset vaikutukset ja vaarat”.

Artiklassa vahvistetaan yötyöntekijöihin sovellettavat kaksi eri rajoitusta: yhtä sovelletaan kaikkiin yötyöntekijöihin ja toista sellaisiin yötyöntekijöihin, joiden työhön liittyy erityisiä vaaroja tai fyysistä tai henkistä rasitusta. ”Yötyön” käsitteen osalta viitataan IV.B luvussa esitettyyn määritelmään.

1.   Yötyötä koskeva keskimääräinen rajoitus

Yötyötä koskeva keskimääräinen rajoitus

Direktiivissä rajoitetaan kaikkien yötyöntekijöiden keskimääräinen työaika 8 tuntiin 24 tunnin jaksolla.

a)   Työaikaa koskeva rajoitus

Työaikaa koskeva rajoitus

Tätä rajoitusta sovelletaan ”yötyöntekijöiden” työtunteihin. Sen vuoksi siinä viitataan koko työaikaan eikä pelkästään yöaikaan (ks. IV luku).

Lisäksi vaikka 8 artiklassa viitataan ”säännölliseen työaikaan”, ”työajan” ja ”lepoajan” määritelmät IV luvussa ja direktiivin johdanto-osan 8 kappaleessa viittaavat siihen, että kaikki ”työaika”, mukaan luettuna ylityöt, olisi otettava huomioon tässä yötyön kestoa koskevassa rajoituksessa.

Koska tämä raja on keskiarvo, jäsenvaltiot voivat päättää vertailujaksosta. Direktiivin 16 artiklan c alakohdan mukaan vertailujakso on määriteltävä sen jälkeen, kun työmarkkinaosapuolia on kuultu, tai suoraan työehtosopimuksissa taikka työmarkkinaosapuolten välisissä kansallisissa tai alueellisissa sopimuksissa.

b)   Vertailujaksolta laskettava keskiarvo

Vertailujaksolta laskettava keskiarvo

Alkuperäisessä ehdotuksessa esitetty enintään 14 päivän vertailujakson vahvistaminen (352) ei sisälly hyväksyttyyn direktiiviin. Jäsenvaltiot ja/tai työmarkkinaosapuolet määrittävät vertailujakson ilman nimenomaista rajaa.

352

Kun kuitenkin otetaan huomioon direktiivin tavoite turvallisuutta ja terveyttä koskevien vähimmäisvaatimusten asettamisesta ja tarve pitää voimassa yötyötä koskevan säännöksen tehokas vaikutus, yötyöhön sovellettavan vertailujakson olisi oltava merkittävästi lyhyempi kuin viikoittaisen enimmäistyöajan laskemiseen käytetyn vertailujakson. Saman vertailujakson käyttäminen molempiin tekisi itse asiassa yötyötä koskevasta säännöksestä turhan, koska keskimäärin 48 tunnin työviikon ja viikoittaisen lepoajan noudattaminen varmistaisi automaattisesti keskimäärin 8 tunnin päivittäisen työajan.

Jos viikoittainen vähimmäislepoaika sattuu yötyön laskemiseen tarkoitettuun vertailujaksoon, sitä ei direktiivin 16 artiklan c alakohdan nojalla oteta huomioon keskiarvoa laskettaessa. Direktiivin johdanto-osan 5 ja 7 kappaleessa todetaan, että ”kaikilla työntekijöillä olisi oltava asianmukaiset lepoajat” ja että ”pitkät yötyöjaksot voivat olla työntekijöiden terveydelle haitallisia”. Keskiarvon laskemisessa otetaan sitä vastoin huomioon päivittäinen lepoaika, joka luonnollisesti rajoittaa asianomaisten työntekijöiden työaikaa ja varmistaa, että heillä on säännöllisiä lepojaksoja.

kaikilla työntekijöillä olisi oltava asianmukaiset lepoajat

pitkät yötyöjaksot voivat olla työntekijöiden terveydelle haitallisia

2.   Erityisiä vaaroja tai fyysistä tai henkistä rasitusta sisältävän yötyön enimmäisraja

Erityisiä vaaroja tai fyysistä tai henkistä rasitusta sisältävän yötyön enimmäisraja

a)   Absoluuttinen raja

Absoluuttinen raja

Tätä absoluuttista 8 tunnin rajaa sovelletaan ”yötyöntekijöiden” työtunteihin. Sen vuoksi se sisältää koko työajan (esim. ylityön) eikä vain ”yöaikaa”.

Toisin kuin keskimääräistä rajaa, tätä 8 artiklan b alakohdan mukaista erityistä yötyötä koskevaa enimmäisrajaa sovelletaan mihin tahansa 24 tunnin jaksoon. Sitä ei voida laskea keskiarvona. Tämä tarkoittaa sitä, että vaikka asianomaiset työntekijät voivat tehdä vähemmän työtä tiettyinä 24 tunnin jaksoina, he eivät voi koskaan ylittää 8 tunnin enimmäismäärää muina aikoina, jolloin he tekevät yötyötä.

Toisin kuin keskimääräistä rajaa, jota sovelletaan kaikkiin yötyöntekijöiden työtunteihin, tätä absoluuttista rajaa sovelletaan kuitenkin vain aikaan, jona asianomaiset työntekijät tosiasiallisesti tekevät yötyötä. Tämä tarkoittaa sitä, että jos yötyöntekijä, jonka työhön liittyy erityisiä vaaroja tai fyysistä tai henkistä rasitusta, ei tee yötyötä tiettynä 24 tunnin jaksona, tähän jaksoon ei sovelleta absoluuttista 8 tunnin rajaa vaan keskimääräistä rajaa. Työntekijä voi siis työskennellä pidempään kuin 8 tuntia, jos hän ei tee yötyötä kyseisen jakson aikana.

b)   Työ, johon liittyy erityisiä vaaroja

Työ, johon liittyy erityisiä vaaroja

Direktiivissä ei määritellä ”erityisten vaarojen tai fyysisen tai henkisen rasituksen” käsitteitä. Siinä säädetään, että ne on määriteltävä kansallisessa lainsäädännössä ja/tai kansallisen käytännön mukaan tai työehtosopimuksissa taikka muissa työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa.

Direktiivissä säädetään, että riippumatta siitä, miten erityisiä vaaroja tai fyysistä tai henkistä rasitusta sisältävä työ määritellään, siinä on otettava huomioon yötyön erityiset vaikutukset ja vaarat. Ohjenuorana voidaan viitata direktiivin johdanto-osan 7 kappaleeseen, jossa tuodaan esiin ympäristöstä johtuvat häiriöt ja tietyt rasittavat työjärjestelyt, jotka voivat olla työntekijöiden terveydelle haitallisia. Komission alkuperäisessä ehdotuksessa viitattiin urakkatyöhön, liukuhihnatyöhön ja tietyllä tahdilla tapahtuvaan työhön esimerkkeinä tästä (353).

353

B.   Yötyöntekijöiden terveystarkastukset ja heidän siirtämisensä päivätyöhön

Yötyöntekijöiden terveystarkastukset ja heidän siirtämisensä päivätyöhön

| Direktiivin 9 artiklalla asetetaan jäsenvaltioille seuraavat velvollisuudet:






  ”1. | Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että:






  a) | yötyöntekijät saavat maksuttoman terveystarkastuksen ennen työhön ryhtymistä ja sen jälkeen säännöllisin väliajoin; |
| --- | --- | --- |

Direktiivin 9 artiklalla asetetaan jäsenvaltioille seuraavat velvollisuudet:

”1.

Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että:

a)

yötyöntekijät saavat maksuttoman terveystarkastuksen ennen työhön ryhtymistä ja sen jälkeen säännöllisin väliajoin;

| b) | yötyöntekijät, joilla on todettu terveyshaittoja, jotka liittyvät siihen, että he tekevät yötyötä, siirretään mahdollisuuksien mukaan heille soveltuvaan päivätyöhön. |
| --- | --- |

b)

yötyöntekijät, joilla on todettu terveyshaittoja, jotka liittyvät siihen, että he tekevät yötyötä, siirretään mahdollisuuksien mukaan heille soveltuvaan päivätyöhön.

| 2. | Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu maksuton terveystarkastus on toteutettava terveystietojen salassapitovelvollisuutta noudattaen. |
| --- | --- |

2.

Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu maksuton terveystarkastus on toteutettava terveystietojen salassapitovelvollisuutta noudattaen.

| 3. | Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu maksuton terveystarkastus voi olla osa kansallista terveydenhoitojärjestelmää”. |
| --- | --- |

3.

Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu maksuton terveystarkastus voi olla osa kansallista terveydenhoitojärjestelmää”.

1.   Yötyöntekijöiden oikeus terveystarkastukseen

Yötyöntekijöiden oikeus terveystarkastukseen

a)   Terveystarkastus ennen työhön ryhtymistä

Terveystarkastus ennen työhön ryhtymistä

Direktiivin 9 artiklassa annetaan kaikille yötyöntekijöille oikeus 2 artiklan 4 kohdan nojalla (ks. IV luku) terveystarkastukseen ennen työhön ryhtymistä.

Säännös vastaa ILOn yleissopimuksen nro 171 4 artiklaa, jonka mukaan työntekijöillä on ”oltava oikeus saada halutessaan ilmainen terveystarkastus sekä opastusta työhönsä liittyvien terveysongelmien vähentämisessä ja välttämisessä a) ennen yötyötä sisältävän työsopimuksen tekemistä [...]”.

oltava oikeus saada halutessaan ilmainen terveystarkastus sekä opastusta työhönsä liittyvien terveysongelmien vähentämisessä ja välttämisessä a) ennen yötyötä sisältävän työsopimuksen tekemistä [...]

Terveystarkastus on suoritettava ennen kuin työntekijä ryhtyy tekemään yötyötä.

Direktiivissä ei viitata työntekijän toiveeseen, toisin kuin ILOn yleissopimuksessa, vaan annetaan kaikille yötyöntekijöille oikeus terveystarkastukseen ennen työhön ryhtymistä.

b)   Terveystarkastus säännöllisin väliajoin

Terveystarkastus säännöllisin väliajoin

”Yötyöntekijöillä” on oikeus terveystarkastuksiin ”säännöllisin väliajoin”. Näitä väliaikoja ei ole määritelty, minkä vuoksi on jäsenvaltioiden tehtävänä määrittää ne.

Vuoden 1993 direktiivin hyväksymisprosessissa Euroopan parlamentti (354) ehdotti yhtä tarkastusta vuodessa 40-vuotiaaksi asti ja kahta vuodessa tämän iän jälkeen. Komissio otti ehdotuksen huomioon (355), mutta sitä ei hyväksytty lopulliseen tekstiin (356).

354

355

356

c)   Maksuton terveystarkastus

Maksuton terveystarkastus

Direktiivissä säädetään, että terveystarkastuksen on oltava maksuton työntekijälle, mutta siinä ei vahvisteta, vastaako kustannuksista työnantaja vai kolmas osapuoli, kuten työterveyspalvelu, minkä vuoksi jäsenvaltiot voivat päättää asiasta.

d)   Lääketieteellisten tietojen luottamuksellisuus

Lääketieteellisten tietojen luottamuksellisuus

Työaikadirektiivissä edellytetään, että maksuton terveystarkastus, johon työntekijällä on oikeus ennen työhön ryhtymistä ja sen jälkeen säännöllisin väliajoin, on toteutettava terveystietojen salassapitovelvollisuutta noudattaen.

Direktiivissä ei tehdä nimenomaista poikkeusta tilanteissa, joissa ”tarkastuksen tuloksena todetaan, että työntekijä on yötyöhön soveltumaton”, toisin kuin ILOn yleissopimuksessa (357).

tarkastuksen tuloksena todetaan, että työntekijä on yötyöhön soveltumaton

357

e)   Mahdollisuus tehdä terveystarkastus osana kansallista terveydenhoitojärjestelmää

Mahdollisuus tehdä terveystarkastus osana kansallista terveydenhoitojärjestelmää

Direktiivissä todetaan, että terveystarkastukset voidaan tehdä osana kansallista terveydenhoitojärjestelmää, muttei vaadita tätä.

2.   Yötyöntekijöiden siirtäminen päivätyöhön terveyssyistä

Yötyöntekijöiden siirtäminen päivätyöhön terveyssyistä

Tämä säännös vastaa ILOn yleissopimuksen (358) nro 171 6 artiklaa, ja siinä edellytetään, että jos yötyöntekijöillä on yötyön tekemiseen liittyviä terveyshaittoja, heidät siirretään mahdollisuuksien mukaan heille soveltuvaan päivätyöhön.

358

Direktiivissä ei esitetä tarkemmin menettelyä tai sitä, miten terveysongelmat ja niiden yhteys yötyöhön on osoitettava. Näistä voidaan näin ollen päättää kansallisella tasolla.

Työstä, johon työntekijät olisi siirrettävä, direktiivissä edellytetään vain, että kyseessä on työ, johon he soveltuvat ja joka on ”päivätyö”. Siirron olisi tapahduttava ”mahdollisuuksien mukaan”.

Direktiivissä – toisin kuin ILOn yleissopimuksessa242 – ei esitetä tarkemmin tilanteita, joissa siirtäminen ei ole mahdollista eikä säädetä täsmällisemmin sellaisten työntekijöiden etujen turvaamisesta tai irtisanomissuojasta, joiden siirto ei ole mahdollista yötyöhön liittyvistä terveysongelmista huolimatta.

242

C.   Yötyön osalta annettava takeet

Yötyön osalta annettava takeet

| Direktiivin 10 artiklassa säädetään seuraavaa:

  ”Jäsenvaltiot voivat antaa kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen käytännön mukaisesti määrätyin ehdoin tiettyjä takeita tietyille yötyöntekijäryhmille, jotka yötyössä altistuvat terveyttään ja turvallisuuttaan uhkaaville työstä johtuville vaaroille”. |
| --- |

Direktiivin 10 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Jäsenvaltiot voivat antaa kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen käytännön mukaisesti määrätyin ehdoin tiettyjä takeita tietyille yötyöntekijäryhmille, jotka yötyössä altistuvat terveyttään ja turvallisuuttaan uhkaaville työstä johtuville vaaroille”.

Tämän säännöksen nojalla jäsenvaltiot voivat tehostaa tiettyihin yötyöntekijäryhmiin sovellettavia suojatoimenpiteitä. Siinä ei sallita poikkeuksia vaan säädetään varsin yksiselitteisesti, että ylimääräisiä suojatoimenpiteitä voidaan ottaa käyttöön.

Direktiivin hyväksymiseen liittyvistä asiakirjoista käy ilmi, että Euroopan parlamentti pyrki tällä säännöksellä tarjoamaan suojaa raskaana oleville naisille ja äideille kuusi kuukautta lapsen synnyttämisen tai adoptoinnin jälkeen (359). Direktiivin 10 artiklan muotoilu on kuitenkin avoin, ja jäsenvaltiot voivat vapaasti päättää ryhmistä, joihin tällaisia takeita sovelletaan, ja takeiden luonteesta.

359

D.   Ilmoitus yötyön säännöllisestä teettämisestä

Ilmoitus yötyön säännöllisestä teettämisestä

| Direktiivin 11 artiklassa säädetään seuraavaa:

  ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työnantaja, joka teettää yötyötä säännöllisesti, ilmoittaa tästä toimivaltaisille viranomaisille pyydettäessä”. |
| --- |

Direktiivin 11 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työnantaja, joka teettää yötyötä säännöllisesti, ilmoittaa tästä toimivaltaisille viranomaisille pyydettäessä”.

Alkuperäisessä ehdotuksessa (360) edellytettiin, että työnantajat ilmoittavat järjestelmällisesti työterveydestä ja -turvallisuudesta vastaaville viranomaisille yötyön säännöllisestä teettämisestä, kun otetaan huomioon yötyön haitalliset vaikutukset terveyteen (361).

360

361

Lopullisessa tekstissä rajoitetaan vaatimus toimivaltaisille viranomaisille ilmoittamisesta tapauksiin, joissa viranomaiset sitä pyytävät. Tämä tarkoittaa sitä, että vaikka jäsenvaltiot voivat edelleen vaatia työnantajia ilmoittamaan viranomaisille säännöllisestä yötyön teettämisestä osana järjestelmällisiä ilmoituksia, direktiivissä tähän ei velvoiteta. Siinä vaaditaan vain, että toimivaltaiset viranomaiset päättävät tilanteista, joissa viranomaisille on ilmoitettava asiasta.

Velvollisuus ilmoittaa viranomaisille koskee työnantajia, jotka teettävät yötyötä ”säännöllisesti”. Termin ”säännöllisesti” soveltamisalaa ei ole määritelty direktiivissä eikä sitä ole käsitelty tuomioistuimessa.

Komission kantana on, että kansallisen lain säännökset, joissa määrätään työnantajien yleisestä velvoitteesta ilmoittaa tietoja työntekijöistään, työajasta ja työn järjestämisestä, voisivat vastata tätä vaatimusta.

E.   Turvallisuuden ja terveyden suojeleminen

Turvallisuuden ja terveyden suojeleminen

| Direktiivin 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
  ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että:






  a) | yötyötä ja vuorotyötä tekevien turvallisuutta ja terveyttä suojellaan heidän työnsä luonteen edellyttämällä tavalla; |
| --- | --- |

Direktiivin 12 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että:

a)

yötyötä ja vuorotyötä tekevien turvallisuutta ja terveyttä suojellaan heidän työnsä luonteen edellyttämällä tavalla;

| b) | yötyötä ja vuorotyötä tekevien turvallisuuden ja terveyden suojeluun ja ennalta ehkäisyyn liittyvät palvelut tai keinot ovat vastaavat kuin muille työntekijöille tarkoitetut ja ne ovat aina saatavilla”. |
| --- | --- |

b)

yötyötä ja vuorotyötä tekevien turvallisuuden ja terveyden suojeluun ja ennalta ehkäisyyn liittyvät palvelut tai keinot ovat vastaavat kuin muille työntekijöille tarkoitetut ja ne ovat aina saatavilla”.

Tämä säännös koskee sekä yötyöntekijöitä että vuorotyöntekijöitä, ja siinä edellytetään, että jäsenvaltiot varmistavat heidän terveytensä ja turvallisuutensa asianmukaisen suojelun ja muihin työntekijöihin sovellettavia suojelu- ja ehkäisypalveluja tai -keinoja vastaavien palvelujen ja keinojen jatkuvan saatavuuden.

Ensimmäisessä luetelmakohdassa edellytetään, että yö- ja vuorotyötä tekeviin kohdistetaan asianmukaisia toimenpiteitä, jotka on räätälöity heidän työnsä luonteen mukaisesti. Johdanto-osan 7 kappaleessa tuodaan esiin, että ”ihmiskeho on yöllä erityisen altis ympäristöstä johtuville häiriöille ja myös tietyille rasittaville työjärjestelyille”. Komission ehdotuksessa todettiin myös, että tarkoituksena on ottaa huomioon näiden työmuotojen vaativampi luonne ja ongelmat, joita yleensä esiintyy työvuoron vaihtuessa (362). Tältä kannalta 12 artikla tarkoittaa sitä, että työntekijöiden suojelussa olisi otettava huomioon sekä yö- tai vuorotyön tekeminen että työskentelyolosuhteet. Mahdollisesti toteutettavista toimenpiteistä komission perusteluissa annettiin esimerkiksi lepoaikojen ja taukojen suunnittelu246, mutta direktiivissä ei täsmennetä tätä.

ihmiskeho on yöllä erityisen altis ympäristöstä johtuville häiriöille ja myös tietyille rasittaville työjärjestelyille

362

246

Tuomioistuin on tulkinnut 12 artiklan 1 kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa viittaamalla johdanto-osan 6 kappaleeseen (363). Työajan ja erityisesti yötyön järjestämisessä olisi otettava huomioon Kansainvälisen työjärjestön periaatteet, joiden mukaan yötyön luonne tulee ottaa huomioon yötyöntekijöille työajan, palkan tai muiden vastaavien etujen muodossa myönnettävässä korvauksessa (364). Tuomioistuin on katsonut, että 12 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan yötyöntekijöihin on sovellettava työajan, palkan, korvausten tai muiden vastaavien etujen muodossa muita suojelutoimenpiteitä, joilla voidaan kompensoida heidän suorittamansa yötyön aiheuttama erityinen rasitus (365). Työehtosopimuksen määräyksellä, jossa määrätään epäsäännöllisestä yötyöstä maksettavasta palkanlisästä, joka on suurempi kuin säännöllisestä yötyöstä maksettava palkanlisä, ei kuitenkaan sovelleta direktiiviä (366).

363

364

365

366

Toinen luetelmakohta voidaan liittää johdanto-osan 10 kappaleeseen, jossa todetaan, että ”suojeluun sekä ennalta ehkäisyyn liittyvät palvelut ja keinot järjestetään ja toteutetaan tehokkaasti”. Menetelmät, joilla jäsenvaltiot pyrkivät täyttämään velvoitteensa, voivat liittyä ILOn yleissopimuksen nro 171 5 artiklassa esitettyihin velvoitteisiin: ”Yötyötä tekevien työntekijöiden käyttöön tulee antaa sopivat ensiaputarvikkeet, mukaan lukien järjestelyt tällaisten työntekijöiden siirtämiseksi tarvittaessa nopeasti paikkaan, jossa heille voidaan antaa riittävää hoitoa”. Direktiivi on kuitenkin laaja-alaisempi, koska siinä katetaan suojelu ja viitataan lisäksi myös ehkäisypalveluihin ja -keinoihin. Vaatimusten tarkka laajuus riippuu siitä, minkälaiset suojelu- ja ehkäisykeinot jäsenvaltioissa ja muissa työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä koskevissa EU:n direktiiveissä on vahvistettu päivätyötä varten (367).

suojeluun sekä ennalta ehkäisyyn liittyvät palvelut ja keinot järjestetään ja toteutetaan tehokkaasti

Yötyötä tekevien työntekijöiden käyttöön tulee antaa sopivat ensiaputarvikkeet, mukaan lukien järjestelyt tällaisten työntekijöiden siirtämiseksi tarvittaessa nopeasti paikkaan, jossa heille voidaan antaa riittävää hoitoa

367

F.   Työaikajärjestelyt

Työaikajärjestelyt

| Direktiivin 13 artiklassa todetaan seuraavaa:

  ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työnantaja, joka aikoo järjestää työn tiettyihin jaksoihin, ottaa huomioon yleisen periaatteen työajan sovittamisesta työntekijän mukaan, jotta erityisesti työn yksitoikkoisuutta ja pakkotahtisuutta vähennetään toiminnan luonteen sekä turvallisuus- ja terveysvaatimusten mukaan, erityisesti työaikana järjestettävien taukojen osalta”. |
| --- |

Direktiivin 13 artiklassa todetaan seuraavaa:

”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työnantaja, joka aikoo järjestää työn tiettyihin jaksoihin, ottaa huomioon yleisen periaatteen työajan sovittamisesta työntekijän mukaan, jotta erityisesti työn yksitoikkoisuutta ja pakkotahtisuutta vähennetään toiminnan luonteen sekä turvallisuus- ja terveysvaatimusten mukaan, erityisesti työaikana järjestettävien taukojen osalta”.

Säännös on erityisen merkityksellinen vuorotyön osalta, mutta sitä ei ole nimenomaisesti rajattu siihen. Siinä edellytetään jäsenvaltioiden varmistavan, että työnantajat ottavat huomioon yleisen periaatteen työn sovittamisesta työntekijän mukaan ottaessaan käyttöön uuden työjärjestelyn tai muuttaessaan käytössä olevaa järjestelyä. Direktiivissä korostetaan taukojen merkitystä muttei rajoiteta toteutettavien suojatoimenpiteiden soveltamisalaa.

IX.   POIKKEUKSET

POIKKEUKSET

Työaikadirektiivi on monimutkainen, koska siinä pyritään tarjoamaan tiettyä joustavuutta, joka soveltuu eri toimintoihin, ja varmistamaan samalla suojelun vankka vähimmäistaso. Joustavuus on kirjattu direktiivin poikkeuksiin, joita on lukuisia ja monenlaisia niin työntekijöiden ja alojen suhteen kuin niiden säännöstenkin suhteen, joiden osalta poikkeuksia myönnetään.

Koska useimmat direktiivissä vahvistetut oikeudet on suojattu myös Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan nojalla, on syytä korostaa, että tässä yhteydessä sovelletaan 52 artiklaa, jossa säädetään seuraavasti: ”Tässä perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan rajoittaa ainoastaan lailla sekä kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen”. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituksia voidaan säätää ainoastaan, jos ne ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.”

Tässä perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan rajoittaa ainoastaan lailla sekä kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen

Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituksia voidaan säätää ainoastaan, jos ne ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.

Työaikadirektiiviä koskevilla poikkeuksilla on myös seuraavat yhteiset ominaisuudet:

Ne on saatettava asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä, jotta niitä voidaan hyödyntää. Tuomioistuin on katsonut, että ”koska kyseisissä poikkeussäännöksissä säädetyt poikkeukset ovat valinnanvaraisia, unionin oikeudessa ei aseteta jäsenvaltioille velvollisuutta saattaa niitä voimaan kansallisessa oikeudessa” (368). Se on katsonut, että voidakseen käyttää mahdollisuutta poiketa tietyistä säännöksistä ”jäsenvaltioiden on päätettävä vedota siihen”248.

koska kyseisissä poikkeussäännöksissä säädetyt poikkeukset ovat valinnanvaraisia, unionin oikeudessa ei aseteta jäsenvaltioille velvollisuutta saattaa niitä voimaan kansallisessa oikeudessa

368

jäsenvaltioiden on päätettävä vedota siihen

248

Tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että ”koska nimenomaisten [työaikadirektiivin] täytäntöönpanotoimien puuttumisesta huolimatta tiettyyn toimintaan sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä noudatetaan kyseisen direktiivin 17 artiklassa mainittuja edellytyksiä, tämä lainsäädäntö on direktiivin mukainen, eikä mikään estä kansallisia tuomioistuimia soveltamasta sitä” (369). Tämä tarkoittaa sitä, että jos kansallinen lainsäädäntö täyttää poikkeuksen ehdot, sitä voidaan soveltaa, vaikka siinä ei nimenomaisesti tuotaisikaan esiin, että sillä pannaan täytäntöön direktiivissä säädetyt poikkeukset. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin varmistettava, että EU:n lainsäädännön yleisiä periaatteita noudatetaan, mukaan luettuna oikeusvarmuuden periaate, ja että kyseisen periaatteen vaatimusten täyttämiseksi säännökset, joilla sallitaan mahdollisuus poikkeuksiin, toteutetaan vaadittavan täsmällisesti ja selvästi (370).

koska nimenomaisten [työaikadirektiivin] täytäntöönpanotoimien puuttumisesta huolimatta tiettyyn toimintaan sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä noudatetaan kyseisen direktiivin 17 artiklassa mainittuja edellytyksiä, tämä lainsäädäntö on direktiivin mukainen, eikä mikään estä kansallisia tuomioistuimia soveltamasta sitä

369

370

Kyseisiä poikkeuksia on lisäksi tulkittava poikkeuksina direktiivillä 2003/88 käyttöön otetusta työajan järjestämistä koskevasta unionin järjestelmästä siten, että niiden soveltamisala ulottuu ainoastaan siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä näillä poikkeuksilla suojattavien intressien turvaamiseksi (371). Tämä tarkoittaa sitä, että poikkeukset rajoittuvat tapauksiin, joita varten ne direktiivissä nimenomaisesti myönnetään, mutta myös sitä, että kunkin poikkeuksen soveltamisala ulottuu ainoastaan säännöksiin, jotka on lueteltu siinä tyhjentävästi (372).

371

372

Poikkeusten täytäntöönpanossa on myös täytettävä tiukat edellytykset, joiden tarkoituksena on varmistaa työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden tehokas suojelu (373).

373

Vaikka itse direktiivissäkin esitetään kutakin poikkeussäännöstä koskevia edellytyksiä, komissio katsoo, että jos direktiivissä säädetyn suojan useita osia muutetaan poikkeusten kumulatiivisella käytöllä, saattaa olla tarpeen toteuttaa suojaavia lisätoimenpiteitä, jotta täytetään työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskeva direktiivin tavoite.

A.   
  ”Itsenäisiä työntekijöitä” koskeva poikkeus

”Itsenäisiä työntekijöitä” koskeva poikkeus

| Direktiivin 17 artiklan 1 kohtaan sisältyy seuraava poikkeus:


  ”1.   Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisessa noudatettavat yleiset periaatteet huomioon ottaen jäsenvaltiot voivat poiketa 3–6, 8 ja 16 artiklan säännöksistä, kun kyseessä olevan toiminnan erityispiirteiden vuoksi työajan pituutta ei mitata ja/tai määritellä ennalta tai työntekijät voivat itse päättää siitä ja erityisesti kun on kyse:






  a) | johtavassa asemassa olevista tai muista henkilöistä, joilla on itsenäinen päätöksentekovalta; |
| --- | --- |

Direktiivin 17 artiklan 1 kohtaan sisältyy seuraava poikkeus:

”1.   Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisessa noudatettavat yleiset periaatteet huomioon ottaen jäsenvaltiot voivat poiketa 3–6, 8 ja 16 artiklan säännöksistä, kun kyseessä olevan toiminnan erityispiirteiden vuoksi työajan pituutta ei mitata ja/tai määritellä ennalta tai työntekijät voivat itse päättää siitä ja erityisesti kun on kyse:

a)

johtavassa asemassa olevista tai muista henkilöistä, joilla on itsenäinen päätöksentekovalta;

| b) | työskentelystä perheessä; tai |
| --- | --- |

b)

työskentelystä perheessä; tai

| c) | työntekijöistä, jotka suorittavat uskonnollisia toimituksia kirkoissa ja uskonnollisissa yhteisöissä”. |
| --- | --- |

c)

työntekijöistä, jotka suorittavat uskonnollisia toimituksia kirkoissa ja uskonnollisissa yhteisöissä”.

1.   ”Itsenäisiä työntekijöitä” koskevan poikkeuksen soveltamisala

”Itsenäisiä työntekijöitä” koskevan poikkeuksen soveltamisala

Direktiivin 17 artiklan 1 kohdassa sallitaan poikkeukset, kun ”kun kyseessä olevan toiminnan erityispiirteiden vuoksi työajan pituutta ei mitata ja/tai määritellä ennalta tai työntekijät voivat itse päättää siitä”.

kun kyseessä olevan toiminnan erityispiirteiden vuoksi työajan pituutta ei mitata ja/tai määritellä ennalta tai työntekijät voivat itse päättää siitä

Kuten edellä on esitetty, 17 artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että sen soveltamisala rajoitetaan siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä kyseisillä poikkeuksilla suojattavien etujen turvaamiseksi (374).

374

Tämä poikkeus kattaa kaksi pääasiallista tilannetyyppiä ja molemmat on arvioitava kyseessä olevan toiminnan erityispiirteiden mukaisesti. Näin ollen komission mielestä poikkeusta ei voida soveltaa laajasti työntekijöiden koko ryhmään.

Poikkeuksen ensimmäisen kriteerin mukaan työajan pituutta ei mitata ja/tai määritellä ennalta. Toisessa edellytetään, että työntekijä voi itse päättää työajan pituuden.

Tuomioistuin on katsonut molempien kriteerien osalta, että poikkeuksen sanamuodosta käy selvästi ilmi, että ”sitä sovelletaan vain niihin työntekijöihin, joiden työajan pituutta kokonaisuudessaan ei mitata tai määritellä ennalta tai jotka voivat itse päättää siitä harjoitetun toiminnan luonteen vuoksi” (375) (alleviivaus komission lisäämä). Tämä tarkoittaa sitä, että poikkeusta ei sovelleta työntekijöihin, joiden työajan pituutta ei mitata tai määritellä ennalta vain osaksi tai josta he voivat päättää itse vain osaksi.

sitä sovelletaan vain niihin työntekijöihin, joiden työajan pituutta kokonaisuudessaan ei mitata tai määritellä ennalta tai jotka voivat itse päättää siitä harjoitetun toiminnan luonteen vuoksi

375

Asiassa Isère tuomioistuin pohti, sovelletaanko poikkeusta nuorisotyöpalvelusta koskevan sopimuksen tehneisiin, loma- ja vapaa-ajankeskuksissa työskenteleviin henkilöihin. Se perusti arvionsa siihen, että näiden työntekijöiden työn ja tällaisten keskusten toiminnan kuvaus viittaa siihen, että näillä työntekijöillä ei ollut mahdollisuutta päättää tekemiensä työtuntien määrästä. Tuomioistuin totesi myös, että tiedossa ei ollut sellaisia seikkoja, jotka osoittaisivat, ”ettei kyseisillä työntekijöillä ole velvollisuutta olla läsnä työpaikalla kiinteinä työaikoina”, ja päätteli siksi, että he eivät kuuluneet poikkeuksen soveltamisalaan (376). Tuomioistuin vahvisti asiassa Hälvä, että lapsikylävanhempien sijaiset eivät kuulu 17 artiklan 1 kohdan itsenäisiä työntekijöitä koskevan poikkeuksen soveltamisalaan (377). Tähän ei vaikuta se, että sijaiset voivat osin itsenäisesti päättää ajankäytöstään ja erityisesti siitä, miten he järjestävät päivittäisen työnsä, liikkumisensa ja passiiviset jaksot (378). Se, onko työntekijöillä mahdollisuus päättää työtuntiensa määrästä ja ajoituksesta, on näin ollen olennainen seikka määritettäessä, voidaanko 17 artiklan 1 kohdan mukaista poikkeusta soveltaa itsenäisiin työntekijöihin.

Isère

ettei kyseisillä työntekijöillä ole velvollisuutta olla läsnä työpaikalla kiinteinä työaikoina

376

Hälvä

377

378

Nämä seikat huomioon ottaen komissio katsoo, että poikkeuksen piiriin voisivat kuulua tietyt ylemmät johtajat, joiden työaikaa kokonaisuudessaan ei mitata tai määritetä ennalta, koska heillä ei ole velvollisuutta olla läsnä työpaikalla kiinteinä aikoina vaan he voivat päättää työaikataulustaan itsenäisesti. Samoin sitä voitaisiin soveltaa esimerkiksi tiettyihin asiantuntijoihin, työsuhteessa oleviin juristeihin tai tutkijoihin, jotka voivat varsin itsenäisesti päättää työajastaan.

Direktiivin 17 artiklan 1 kohdassa luetellaan kolme työntekijäryhmää, joiden työaikaa ei mitata ja/tai määritellä ennalta ja jotka voivat päättää sen itse: nämä ovat ”johtavassa asemassa olevat tai muut henkilöt, joilla on itsenäinen päätöksentekovalta”, ”perheessä työskentelevät” ja ”työntekijät, jotka suorittavat uskonnollisia toimituksia kirkoissa ja uskonnollisissa yhteisöissä”.

Ottaen huomioon direktiivin sanamuodon – näiden kolmen ryhmän esittelyä edeltää virke ”erityisesti kun on kyse” – komissio katsoo, että luettelo ei ole tyhjentävä.

erityisesti kun on kyse

Direktiivissä esitetään nämä työntekijät esimerkkeinä, koska heillä on yleensä paljon itsenäistä valtaa työaikansa järjestämisessä ja heitä voidaan pitää itsenäisinä työntekijöinä. Kaikkiin työntekijöihin, jotka kuuluvat lueteltuihin ryhmiin, esimerkiksi kaikkiin johtavassa asemassa oleviin, ei kuitenkaan voida soveltaa 17 artiklan 1 kohdan mukaista nk. ”itsenäisiä työntekijöitä” koskevaa poikkeusta.

Soveltamisalaan voivat kuulua myös näiden ryhmien ulkopuoliset työntekijät, jos kyseessä olevan toiminnan erityispiirteiden vuoksi heidän työaikaansa ei mitata eikä/tai määritellä ennalta tai he voivat päättää siitä itse.

2.   ”Itsenäisiä työntekijöitä” koskevan poikkeuksen vaikutukset

”Itsenäisiä työntekijöitä” koskevan poikkeuksen vaikutukset

Niin kutsutut ”itsenäiset työntekijät” kuuluvat direktiivin soveltamisalaan (soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen sallitaan vain hyvin poikkeuksellisissa tapauksissa, ks. III luvun B.2 kohta). Kuten edellä on todettu, poikkeuksen soveltamisalaa koskevat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemiseen liittyvät yleiset periaatteet ja se on rajattu 17 artiklan 1 kohdassa lueteltuihin säännöksiin:

| — | päivittäinen lepoaika (3 artikla); |
| --- | --- |

—

päivittäinen lepoaika (3 artikla);

| — | tauot (4 artikla); |
| --- | --- |

—

tauot (4 artikla);

| — | viikoittainen lepoaika (5 artikla); |
| --- | --- |

—

viikoittainen lepoaika (5 artikla);

| — | viikoittainen enimmäistyöaika (6 artikla); |
| --- | --- |

—

viikoittainen enimmäistyöaika (6 artikla);

| — | yötyön kesto (8 artikla); |
| --- | --- |

—

yötyön kesto (8 artikla);

| — | vertailujaksot viikoittaisen lepoajan, viikoittaisen enimmäistyöajan ja yötyön keston soveltamiseksi (16 artikla). |
| --- | --- |

—

vertailujaksot viikoittaisen lepoajan, viikoittaisen enimmäistyöajan ja yötyön keston soveltamiseksi (16 artikla).

Direktiivin 17 artiklan 1 kohdassa ei täsmennetä edellytyksiä näitä säännöksiä koskevia poikkeuksia varten. Vaikuttaa siten siltä, että itsenäiset työntekijät jäävät täysin niiden ulkopuolelle, eikä heillä ole oikeutta korvaaviin lepoaikoihin, toisin kuin jäljempänä esitettyjen poikkeusten piiriin kuuluvilla työntekijöillä.

Näihin työntekijöihin sovelletaan kuitenkin kaikkia muita direktiivin säännöksiä.

B.   Poikkeukset, jotka edellyttävät vastaavaa korvaavaa lepoaikaa tai asianmukaista suojelua

Poikkeukset, jotka edellyttävät vastaavaa korvaavaa lepoaikaa tai asianmukaista suojelua

Direktiivin 17 artiklan 3 kohdassa säädetään poikkeuksista 3 artiklaan (päivittäinen lepoaika), 4 artiklaan (tauot), 5 artiklaan (viikoittainen lepoaika), 8 artiklaan (yötyön kesto) ja 16 artiklaan (vertailujaksot) tietyn toiminnan osalta. Samoin 17 artiklan 4 kohdassa säädetään poikkeuksista 3 ja 5 artiklaan. Direktiivin 18 artiklassa säädetään 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklaa koskevista poikkeuksista, jotka toteutetaan työehtosopimuksin. Direktiivin kaikkia muita säännöksiä sovelletaan edelleen.

Kaikkiin näihin poikkeuksiin sovelletaan kuitenkin 17 artiklan 2 kohdassa (ja 18 artiklassa) säädettyä edellytystä, jonka mukaan ”kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai että poikkeustapauksissa, joissa ei objektiivisista syistä ole mahdollista myöntää tällaisia vastaavanlaisia korvaavia lepoaikoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun” (379).

kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai että poikkeustapauksissa, joissa ei objektiivisista syistä ole mahdollista myöntää tällaisia vastaavanlaisia korvaavia lepoaikoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun

379

1.   ”Tiettyä toimintaa” koskeva poikkeus 17 artiklan 3 kohdan nojalla

”Tiettyä toimintaa” koskeva poikkeus 17 artiklan 3 kohdan nojalla

| Direktiivin 17 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:


  ”3.   Tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklasta voidaan poiketa:






  a) | kun on kyse toiminnasta, jossa työntekijän työpaikka ja asuinpaikka ovat kaukana toisistaan, kuten offshore-työssä, taikka kun työntekijän eri työpaikat ovat kaukana toisistaan; |
| --- | --- |

Direktiivin 17 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:

”3.   Tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklasta voidaan poiketa:

a)

kun on kyse toiminnasta, jossa työntekijän työpaikka ja asuinpaikka ovat kaukana toisistaan, kuten offshore-työssä, taikka kun työntekijän eri työpaikat ovat kaukana toisistaan;

| b) | kun on kyse turvallisuus- ja valvontatoiminnasta, joka edellyttää jatkuvaa läsnäoloa omaisuuden tai henkilöiden suojelemiseksi, erityisesti kun on kyse vartijoiden ja talonmiesten tai vartiointiliikkeiden työstä; |
| --- | --- |

b)

kun on kyse turvallisuus- ja valvontatoiminnasta, joka edellyttää jatkuvaa läsnäoloa omaisuuden tai henkilöiden suojelemiseksi, erityisesti kun on kyse vartijoiden ja talonmiesten tai vartiointiliikkeiden työstä;

| c) | kun on kyse toiminnasta, jossa tarvitaan jatkuvaa palvelua tai tuotantoa, erityisesti:






  i) | palvelut, jotka liittyvät sairaaloiden tai vastaavien laitosten, asuntoloiden ja vankiloiden järjestämään vastaanottoon, hoitoon ja/tai huolenpitoon, mukaan lukien lääkärien harjoittelu; |
| --- | --- | --- |

c)

kun on kyse toiminnasta, jossa tarvitaan jatkuvaa palvelua tai tuotantoa, erityisesti:

i)

palvelut, jotka liittyvät sairaaloiden tai vastaavien laitosten, asuntoloiden ja vankiloiden järjestämään vastaanottoon, hoitoon ja/tai huolenpitoon, mukaan lukien lääkärien harjoittelu;

| ii) | satama- tai lentoasematyöntekijät; |
| --- | --- |

ii)

satama- tai lentoasematyöntekijät;

| iii) | lehdistö-, radio-, televisio-, elokuvatuotanto-, posti- ja telepalvelut sekä sairaankuljetus-, palosuojelu- ja väestönsuojelupalvelut; |
| --- | --- |

iii)

lehdistö-, radio-, televisio-, elokuvatuotanto-, posti- ja telepalvelut sekä sairaankuljetus-, palosuojelu- ja väestönsuojelupalvelut;

| iv) | kaasun, veden tai sähkön tuotanto-, siirto- ja jakelupalvelut sekä kotitalouksien jätteiden keruu- ja polttopalvelut; |
| --- | --- |

iv)

kaasun, veden tai sähkön tuotanto-, siirto- ja jakelupalvelut sekä kotitalouksien jätteiden keruu- ja polttopalvelut;

| v) | teollisuuden alat, joissa työtä ei voi keskeyttää teknisistä syistä; |
| --- | --- |

v)

teollisuuden alat, joissa työtä ei voi keskeyttää teknisistä syistä;

| vi) | tutkimus- ja kehittämistoiminta; |
| --- | --- |

vi)

tutkimus- ja kehittämistoiminta;

| vii) | maatalous; |
| --- | --- |

vii)

maatalous;

| viii) | työntekijät, jotka työskentelevät säännöllisten kaupunkiliikennepalvelujen parissa; |
| --- | --- |

viii)

työntekijät, jotka työskentelevät säännöllisten kaupunkiliikennepalvelujen parissa;

| d) | silloin, kun ennakoitavissa on työruuhka, erityisesti






  i) | maataloudessa; |
| --- | --- | --- |

d)

silloin, kun ennakoitavissa on työruuhka, erityisesti

i)

maataloudessa;

| ii) | matkailussa; |
| --- | --- |

ii)

matkailussa;

| iii) | postipalveluissa; |
| --- | --- |

iii)

postipalveluissa;

| e) | kun on kyse henkilöistä, jotka työskentelevät rautatiekuljetuksissa, ja






  i) | joiden toiminta on keskeytyksetöntä; |
| --- | --- | --- |

e)

kun on kyse henkilöistä, jotka työskentelevät rautatiekuljetuksissa, ja

i)

joiden toiminta on keskeytyksetöntä;

| ii) | jotka viettävät työaikansa junissa; tai |
| --- | --- |

ii)

jotka viettävät työaikansa junissa; tai

| iii) | joiden toiminta on sidoksissa kuljetusaikatauluihin ja liikenteen jatkuvuuden ja säännöllisyyden turvaamiseen; |
| --- | --- |

iii)

joiden toiminta on sidoksissa kuljetusaikatauluihin ja liikenteen jatkuvuuden ja säännöllisyyden turvaamiseen;

| f) | direktiivin 89/391/ETY 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa; |
| --- | --- |

f)

direktiivin 89/391/ETY 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa;

| g) | kun on kyse tapaturmasta tai tapaturman vaarasta”. |
| --- | --- |

g)

kun on kyse tapaturmasta tai tapaturman vaarasta”.

a)   Soveltamisalaan kuuluvat alat ja toiminta

Soveltamisalaan kuuluvat alat ja toiminta

Useimmat 17 artiklan 3 kohtaan sisältyvät tekijät liittyvät tiettyihin aloihin tai toimiin. Voidaan kuitenkin huomauttaa, että poikkeusta voidaan käyttää myös, kun on kyse tapaturmasta tai tapaturman vaarasta (g alakohta) tai tapauksissa, ”joissa tapahtumat johtuvat epätavallisista ja ennalta arvaamattomista olosuhteista, joihin työnantaja ei voi vaikuttaa, tai poikkeuksellisista tapahtumista, joiden seurauksia ei olisi voitu välttää huolimatta kaikista aiheellisista varotoimenpiteistä” (380) (f alakohta).

joissa tapahtumat johtuvat epätavallisista ja ennalta arvaamattomista olosuhteista, joihin työnantaja ei voi vaikuttaa, tai poikkeuksellisista tapahtumista, joiden seurauksia ei olisi voitu välttää huolimatta kaikista aiheellisista varotoimenpiteistä

380

Tuomioistuin on katsonut, että 17 artiklan 3 kohdassa esitetty luettelo aloista ja toiminnasta ei ole tyhjentävä (381).

381

Se on katsonut erityisesti, että 17 artiklan 3 kohdassa säädettyjä poikkeuksia voidaan soveltaa seuraavaan toimintaan: lääkintä- ja sairaanhoitohenkilöstön toiminta ensiapuyksiköissä (382), ambulanssipalvelut (383), toiminta loma- ja vapaa-ajankeskuksissa, joissa edellytetään jatkuvaa palvelua (384), palontorjuntapalvelut (385) ja direktiivin soveltamisalaan kuuluvien sotilaiden toiminta (386).

382

383

384

385

386

Tämä tarkoittaa sitä, että poikkeuksia voidaan soveltaa toimintaan, jota ei ole nimenomaisesti mainittu 17 artiklan 3 kohdassa, kunhan se liittyy johonkin siinä lueteltuun kohtaan.

b)   Säännökset, joista poikkeaminen sallitaan

Säännökset, joista poikkeaminen sallitaan

Poikkeukset liittyvät seuraaviin säännöksiin:

| — | päivittäinen lepoaika (3 artikla); |
| --- | --- |

—

päivittäinen lepoaika (3 artikla);

| — | tauot (4 artikla); |
| --- | --- |

—

tauot (4 artikla);

| — | viikoittainen lepoaika (5 artikla); |
| --- | --- |

—

viikoittainen lepoaika (5 artikla);

| — | yötyön kesto (8 artikla); |
| --- | --- |

—

yötyön kesto (8 artikla);

| — | vertailujaksot viikoittaisen lepoajan, viikoittaisen enimmäistyöajan ja yötyön keston soveltamiseksi (16 artikla). |
| --- | --- |

—

vertailujaksot viikoittaisen lepoajan, viikoittaisen enimmäistyöajan ja yötyön keston soveltamiseksi (16 artikla).

Direktiivin muita säännöksiä sovelletaan edelleen, ja tuomioistuin on korostanut, että tässä poikkeuksessa ei anneta mahdollisuutta ”poiketa tämän direktiivin 2 artiklassa olevien työajan ja lepoajan käsitteiden määritelmistä” (387).

poiketa tämän direktiivin 2 artiklassa olevien työajan ja lepoajan käsitteiden määritelmistä

387

2.   Vuorotyötä ja useisiin työjaksoihin jakautuvaa työtä koskeva poikkeus

Vuorotyötä ja useisiin työjaksoihin jakautuvaa työtä koskeva poikkeus

| Direktiivin 17 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:


  ”4.   Tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti 3 ja 5 artiklasta voidaan poiketa:






  a) | kun on kyse vuorotyöstä, aina kun työntekijä vaihtaa vuoroa eikä voi pitää päivittäisiä ja/tai viikoittaisia lepoaikoja vuoron päättymisen ja toisen alkamisen välillä; |
| --- | --- |

Direktiivin 17 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:

”4.   Tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti 3 ja 5 artiklasta voidaan poiketa:

a)

kun on kyse vuorotyöstä, aina kun työntekijä vaihtaa vuoroa eikä voi pitää päivittäisiä ja/tai viikoittaisia lepoaikoja vuoron päättymisen ja toisen alkamisen välillä;

| b) | kun on kyse toiminnasta, jossa päivän aikana tehdään useita työjaksoja, kuten erityisesti siivoushenkilöstön työssä”. |
| --- | --- |

b)

kun on kyse toiminnasta, jossa päivän aikana tehdään useita työjaksoja, kuten erityisesti siivoushenkilöstön työssä”.

Tästä poikkeuksesta ei ole annettu tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.

Tämä rajoittuu poikkeuksiin säännöksistä, jotka koskevat päivittäistä ja viikoittaista lepoaikaa. Näin ollen kaikkia muita direktiivin säännöksiä sovelletaan edelleen, ja mitä tulee tässä osassa oleviin kaikkiin poikkeuksiin, niiden käyttö edellyttää sitä, että työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai poikkeustapauksissa, joissa tämä ei ole mahdollista objektiivisista syistä, asianmukainen suojelu.

3.   Kaikkia aloja koskeva poikkeus, joka toteutetaan työehtosopimuksella

Kaikkia aloja koskeva poikkeus, joka toteutetaan työehtosopimuksella

| Direktiivin 18 artiklassa todetaan seuraavaa:
  ”Edellä olevasta 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklasta voidaan poiketa työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä kansallisilla tai alueellisilla sopimuksilla tai alemmantasoisilla työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla näiden osapuolten asettamien sääntöjen mukaisesti.
  Jäsenvaltiot, joissa ei ole lakisääteistä järjestelmää sen varmistamiseksi, että tähän direktiiviin sisältyviä asioita koskevia työehtosopimuksia tai työmarkkinaosapuolten välisiä kansallisia taikka alueellisia sopimuksia voidaan tehdä, tai ne jäsenvaltiot, joilla on tätä tarkoitusta varten tietyt lainsäädännölliset puitteet, näiden puitteiden rajoissa toimien, voivat kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön nojalla sallia poikkeuksia 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklan noudattamisesta työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä tarkoituksenmukaisella neuvottelutasolla tehdyillä sopimuksilla.
  Ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa säädetyt poikkeukset ovat sallittuja edellyttäen, että kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai, poikkeustapauksissa, jolloin ei ole objektiivisista syistä mahdollista antaa tällaisia jaksoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun.
  Jäsenvaltiot voivat antaa sääntöjä:






  a) | siitä, miten työmarkkinaosapuolet soveltavat tätä artiklaa; ja |
| --- | --- |

Direktiivin 18 artiklassa todetaan seuraavaa:

”Edellä olevasta 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklasta voidaan poiketa työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä kansallisilla tai alueellisilla sopimuksilla tai alemmantasoisilla työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla näiden osapuolten asettamien sääntöjen mukaisesti.

Jäsenvaltiot, joissa ei ole lakisääteistä järjestelmää sen varmistamiseksi, että tähän direktiiviin sisältyviä asioita koskevia työehtosopimuksia tai työmarkkinaosapuolten välisiä kansallisia taikka alueellisia sopimuksia voidaan tehdä, tai ne jäsenvaltiot, joilla on tätä tarkoitusta varten tietyt lainsäädännölliset puitteet, näiden puitteiden rajoissa toimien, voivat kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön nojalla sallia poikkeuksia 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklan noudattamisesta työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä tarkoituksenmukaisella neuvottelutasolla tehdyillä sopimuksilla.

Ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa säädetyt poikkeukset ovat sallittuja edellyttäen, että kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai, poikkeustapauksissa, jolloin ei ole objektiivisista syistä mahdollista antaa tällaisia jaksoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun.

Jäsenvaltiot voivat antaa sääntöjä:

a)

siitä, miten työmarkkinaosapuolet soveltavat tätä artiklaa; ja

| b) | työehtosopimusten tai tämän artiklan mukaisten sopimusten säännösten ulottamisesta koskemaan muita työntekijöitä kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti”. |
| --- | --- |

b)

työehtosopimusten tai tämän artiklan mukaisten sopimusten säännösten ulottamisesta koskemaan muita työntekijöitä kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti”.

Vuoden 1993 direktiiviä koskevassa ehdotuksessa (388) komissio toi esiin, että kun otetaan huomioon kansallisista käytännöistä johtuvat erot, työoloja koskevista seikoista vastaavat yleisesti työmarkkinaosapuolet, jotka toimivat viranomaisten puolesta ja/tai täydentävät näiden toimia. Ehdotuksessa kuitenkin korostettiin, että vaikka työehtosopimuksilla voidaan osallistua direktiivien täytäntöönpanoon, ne eivät vapauta jäsenvaltioita vastuusta saavuttaa ne tavoitteet, joihin direktiiveillä pyritään.

388

a)   Koska poikkeuksia voi käyttää?

Koska poikkeuksia voi käyttää?

Tuomioistuin on katsonut, että 18 artikla on soveltamisalaltaan riippumaton 17 artiklan 3 kohdasta, jossa rajataan poikkeukset tietyille aloille tai tiettyihin toimiin (ks. 1 jakso) (389).

389

Tämä tarkoittaa sitä, että 18 artiklassa sallitaan poikkeukset kaikilla aloilla, jos ne vahvistetaan ”työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä kansallisilla tai alueellisilla sopimuksilla tai alemmantasoisilla työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla näiden osapuolten asettamien sääntöjen mukaisesti”.

työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä kansallisilla tai alueellisilla sopimuksilla tai alemmantasoisilla työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla näiden osapuolten asettamien sääntöjen mukaisesti

”Työehtosopimuksen” käsitettä ei määritellä direktiivissä eikä ilmeisesti muussakaan EU:n lainsäädännössä; myöskään tuomioistuin ei ole määritellyt sitä.

Direktiivissä jätetään samoin täsmentämättä käsite ”työmarkkinaosapuolten väliset kansalliset tai alueelliset sopimukset tai alemmantasoiset työehtosopimukset taikka työmarkkinaosapuolten väliset sopimukset näiden osapuolten asettamien sääntöjen mukaisesti”.

työmarkkinaosapuolten väliset kansalliset tai alueelliset sopimukset tai alemmantasoiset työehtosopimukset taikka työmarkkinaosapuolten väliset sopimukset näiden osapuolten asettamien sääntöjen mukaisesti

Sen vuoksi komissio katsoo, että nämä käsitteet on määriteltävä kansallisessa lainsäädännössä ja käytännössä. Jäsenvaltioiden on tässä kuitenkin otettava huomioon olemassa olevat työehtosopimusneuvotteluja ja työehtosopimuksia koskevat kansainväliset standardit (390), koska ei riitä, että asiakirjaa vain nimitetään ”työehtosopimukseksi”, kuten tuomioistuin on todennut muistakin EU:n lainsäädännössä ja työaikadirektiivissä käytetyistä käsitteistä (391).

390

391

b)   Mitä poikkeuksella sallitaan?

Mitä poikkeuksella sallitaan?

Säännökset, joista työehtosopimuksilla voidaan poiketa, luetellaan 18 artiklassa, ja ne koskevat seuraavia:

| — | päivittäinen lepoaika (3 artikla); |
| --- | --- |

—

päivittäinen lepoaika (3 artikla);

| — | tauot (4 artikla); |
| --- | --- |

—

tauot (4 artikla);

| — | viikoittainen lepoaika (5 artikla); |
| --- | --- |

—

viikoittainen lepoaika (5 artikla);

| — | yötyön kesto (8 artikla); |
| --- | --- |

—

yötyön kesto (8 artikla);

| — | vertailujaksot viikoittaisen lepoajan, viikoittaisen enimmäistyöajan ja yötyön keston soveltamiseksi (16 artikla). |
| --- | --- |

—

vertailujaksot viikoittaisen lepoajan, viikoittaisen enimmäistyöajan ja yötyön keston soveltamiseksi (16 artikla).

Direktiivin muita säännöksiä sovelletaan edelleen.

4.   Vaatimus vastaavanlaisesta korvaavasta lepoajasta tai poikkeustapauksissa asianmukaisesta suojelusta

Vaatimus vastaavanlaisesta korvaavasta lepoajasta tai poikkeustapauksissa asianmukaisesta suojelusta

| Direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa todetaan seuraavaa:


  ”2.   Jäljempänä 3, 4 ja 5 kohdassa säädetyt poikkeukset voidaan määritellä laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tai työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla edellyttäen, että kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai että poikkeustapauksissa, joissa ei objektiivisista syistä ole mahdollista myöntää tällaisia vastaavanlaisia korvaavia lepoaikoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun”.


  Lisäksi sen 18 artiklassa säädetään seuraavaa:

  ”Ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa säädetyt poikkeukset ovat sallittuja edellyttäen, että kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai, poikkeustapauksissa, jolloin ei ole objektiivisista syistä mahdollista antaa tällaisia jaksoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun”. |
| --- |

Direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa todetaan seuraavaa:

”2.   Jäljempänä 3, 4 ja 5 kohdassa säädetyt poikkeukset voidaan määritellä laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tai työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla edellyttäen, että kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai että poikkeustapauksissa, joissa ei objektiivisista syistä ole mahdollista myöntää tällaisia vastaavanlaisia korvaavia lepoaikoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun”.

Lisäksi sen 18 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa säädetyt poikkeukset ovat sallittuja edellyttäen, että kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai, poikkeustapauksissa, jolloin ei ole objektiivisista syistä mahdollista antaa tällaisia jaksoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun”.

Huolimatta siitä, että joissakin kieliversioissa tämä on muotoiltu hieman eri tavalla, nämä kaksi säännöstä edellyttävät samojen ehtojen soveltamista 17 artiklan 3 ja 4 kohdan ja 18 artiklan nojalla täytäntöön pantuihin poikkeuksiin (392).

392

Ehtoja on kahden tasoisia: useimmissa tapauksissa kyseisille työntekijöille on annettava ”vastaavanlaiset korvaavat lepoajat”; ”poikkeustapauksissa”, joissa näitä ei voida antaa objektiivisista syistä, kyseisten työntekijöiden on kuitenkin saatava ”asianmukainen suojelu”.

a)   Vaatimus vastaavanlaisen korvaavan lepoajan tarjoamisesta

Vaatimus vastaavanlaisen korvaavan lepoajan tarjoamisesta

Kaikki poikkeukset on korvattava vastaavalla lepoajalla. Jos poiketaan päivittäistä tai viikoittaista lepoaikaa tai taukoja koskevista säännöksistä, työntekijän, joka ei ole voinut käyttää koko lepoaikaansa tai osaa siitä, on saatava puuttuva aika korvauksena.

Komissio on sitä mieltä, että yötyön keskimääräistä kestoa ja vertailujaksoja koskevien poikkeusten osalta korvaava lepo myönnetään automaattisesti. Keskiarvoa sovelletaan edelleen, mutta se lasketaan eri ajanjaksolta, ja näin varmistetaan korvaus kyseiseltä jaksolta. Muunlainen lähestymistapa estäisi mahdollisuuden poiketa näistä säännöksistä.

Tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti vastaavanlaiselle korvaavalle lepoajalle on ominaista, että ”työntekijällä ei saa näiden jaksojen aikana olla työnantajaan nähden mitään velvoitteita, jotka estäisivät häntä vapaasti ja keskeytyksettä keskittymästä omiin intresseihinsä, jotta työn vaikutukset henkilön turvallisuuteen ja terveyteen voidaan neutralisoida” (alleviivaus komission lisäämä) (393). Tuomioistuin onkin tuonut esiin, että ”työntekijällä täytyy olla mahdollisuus olla poissa työympäristöstään” ja että hänen on voitava ”rentoutua ja toipua työtehtävien aiheuttamasta rasituksesta” (394).

työntekijällä ei saa näiden jaksojen aikana olla työnantajaan nähden mitään velvoitteita, jotka estäisivät häntä vapaasti ja keskeytyksettä keskittymästä omiin intresseihinsä, jotta työn vaikutukset henkilön turvallisuuteen ja terveyteen voidaan neutralisoida

393

työntekijällä täytyy olla mahdollisuus olla poissa työympäristöstään

rentoutua ja toipua työtehtävien aiheuttamasta rasituksesta

394

Komissio katsoo, että velvoitteiden puuttuminen työnantajaan nähden tarkoittaa myös sitä, että työntekijä ei voi olla ”varalla” tänä aikana, siitä huolimatta että varallaoloaikaa pidetään työaikana tai lepoaikana (ks. IV luku). Korvaavan lepoajan aikana työntekijä voi keskeytyksettä keskittyä omiin intresseihinsä.

Mitä tulee aikaan, jolta on saatava vastaavanlainen korvaava lepoaika, tuomioistuin on selventänyt tätä velvoitetta päivittäisten lepoaikojen osalta toteamalla, että niiden on seurattava välittömästi työaikaa, jota niillä on tarkoitus tasata (395), koska lepoaikojen ”on oltava paitsi peräkkäisiä myös seurattava välittömästi työskentelyjaksoa” (396). ”Työntekijän turvallisuuden ja terveyden tehokkaan suojelun takaamiseksi on siis pääsääntöisesti säädettävä työskentelyjakson ja lepoajan säännönmukaisesta vuorottelusta” (397). ”Sitä vastoin useiden työskentelyjaksojen suorittaminen ilman, että niiden välissä olisi tarvittavaa lepoaikaa, voi aiheuttaa työntekijälle vahinkoa tai saattaa ainakin ylittää työntekijän fyysisen kapasiteetin ja vaarantaa siten hänen terveytensä ja turvallisuutensa, minkä vuoksi näiden jaksojen jälkeen myönnettävällä lepoajalla ei voida asianmukaisesti turvata kyseisten intressien suojelua” (398).

395

on oltava paitsi peräkkäisiä myös seurattava välittömästi työskentelyjaksoa

396

Työntekijän turvallisuuden ja terveyden tehokkaan suojelun takaamiseksi on siis pääsääntöisesti säädettävä työskentelyjakson ja lepoajan säännönmukaisesta vuorottelusta

397

Sitä vastoin useiden työskentelyjaksojen suorittaminen ilman, että niiden välissä olisi tarvittavaa lepoaikaa, voi aiheuttaa työntekijälle vahinkoa tai saattaa ainakin ylittää työntekijän fyysisen kapasiteetin ja vaarantaa siten hänen terveytensä ja turvallisuutensa, minkä vuoksi näiden jaksojen jälkeen myönnettävällä lepoajalla ei voida asianmukaisesti turvata kyseisten intressien suojelua

398

Tästä seuraa, että jäsenvaltio voi tietyissä olosuhteissa säätää mahdollisuudesta lykätä, joskin vain tilapäisesti, kaikkia päivittäisiä vähimmäislepoaikoja tai osaa niistä, mutta vain sillä edellytyksellä, että työntekijä saa kaikki lepotunnit, joihin hänellä on oikeus, seuraavalla työskentelyjaksolla.

Tuomioistuin ei ole nimenomaisesti antanut tuomiota vastaavanlaisten korvaavien lepoaikojen ajoittamisesta siltä osin kuin on kyse poikkeamisesta viikoittaisista lepoajoista, tauoista, keskimääräisestä ja absoluuttisesta yötyön rajasta tai vertailujaksoista.

Taukojen osalta komissio katsoo, että samoin kuin päivittäisen lepoajan tapauksessa, korvaus olisi annettava mahdollisimman pian ja viimeistään ennen seuraavaa työskentelyjaksoa.

Viikoittaisesta lepoajasta komissio katsoo, että tilanne eroaa jossakin määrin päivittäisestä lepoajasta, kun otetaan huomioon sekä asianomaisten työntekijöiden fysiologiset tarpeet että viikoittaiseen lepoaikaan sovellettava kahden viikon vertailujakso. Sen vuoksi se katsoo, että korvausta menetetystä viikoittaisesta lepoajasta ei tarvitse myöntää välittömästi vaan sellaisessa ajassa, jolla taataan, että työntekijä saa säännöllistä lepoa turvallisuutensa ja terveytensä suojelemiseksi, myös siksi, että työ- ja lepojaksojen säännöllinen vuorottelu varmistetaan jo päivittäisillä tai korvaavilla lepoajoilla.

b)   ”Asianmukaista suojelua” koskeva poikkeus

”Asianmukaista suojelua” koskeva poikkeus

Sallitun poikkeuksen toinen taso on asianmukaisen suojelun takaaminen, jos vastaavanlaisia korvaavia lepoaikoja ei voida järjestää.

Kuten tuomioistuin on todennut, ”työntekijälle voidaan 17 artiklan mukaan myöntää muu asianmukainen suojelu ainoastaan aivan poikkeustapauksissa, milloin vastaavanlaisten korvaavien lepoaikojen myöntäminen ei ole objektiivisista syistä mahdollista” (399).

työntekijälle voidaan 17 artiklan mukaan myöntää muu asianmukainen suojelu ainoastaan aivan poikkeustapauksissa, milloin vastaavanlaisten korvaavien lepoaikojen myöntäminen ei ole objektiivisista syistä mahdollista

399

Myöhemmässä Isère-tuomiossaan tuomioistuin viittasi direktiivin johdanto-osan 15 kappaleeseen, jossa todetaan seuraavaa: ”Siltä varalta, että työaikajärjestelyt herättävät kysymyksiä yrityksessä, on suotavaa sallia tietty joustavuus tämän direktiivin eräiden säännösten soveltamisessa varmistaen kuitenkin, että noudatetaan työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemista koskevia periaatteita”.

Isère

Siltä varalta, että työaikajärjestelyt herättävät kysymyksiä yrityksessä, on suotavaa sallia tietty joustavuus tämän direktiivin eräiden säännösten soveltamisessa varmistaen kuitenkin, että noudatetaan työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemista koskevia periaatteita

Kyseisessä tuomiossa tuomioistuin katsoi, että asianosaisiin eli niihin henkilöstön jäseniin, jotka harjoittavat satunnaista ja kausiluonteista toimintaa, jonka tarkoituksena on kasvattaa ja ohjata lapsia loma- ja vapaa-ajankeskuksissa, ja varmistavat lasten jatkuvan valvonnan, voidaan soveltaa 17 artiklan 2 kohdassa vahvistettua poikkeuksen toista tasoa (400).

400

Näin ollen vaikuttaa siltä, että tuomioistuin pitäisi työn erityistä luonnetta tai työn tekemisen erityisiä olosuhteita sellaisina, että ne voisivat poikkeuksellisesti oikeuttaa poikkeuksiin sekä päivittäisestä lepoajasta että velvollisuudesta varmistaa säännöllinen vuorottelu työskentely- ja lepojaksojen välillä (401).

401

Tällaisissakin tilanteissa tuomioistuin katsoo, että vaikka 17 artiklan 2 kohdalla annetaan ”jäsenvaltioille ja tarvittaessa työmarkkinaosapuolille tietty harkinnanvara niiden säätäessä poikkeustapauksia varten kyseisten työntekijöiden asianmukaisesta suojelusta, on kuitenkin niin, että tällaisella työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen kohdistuvalla suojelulla pyritään kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetyn vuorokautisen vähimmäislepoajan tai sen 17 artiklan 2 kohdassa säädetyn vastaavanlaisen korvaavan lepoajan tavoin silläkin mahdollistamaan se, että työntekijät voivat rentoutua ja toipua työtehtävien aiheuttamasta rasituksesta” (402).

jäsenvaltioille ja tarvittaessa työmarkkinaosapuolille tietty harkinnanvara niiden säätäessä poikkeustapauksia varten kyseisten työntekijöiden asianmukaisesta suojelusta, on kuitenkin niin, että tällaisella työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen kohdistuvalla suojelulla pyritään kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetyn vuorokautisen vähimmäislepoajan tai sen 17 artiklan 2 kohdassa säädetyn vastaavanlaisen korvaavan lepoajan tavoin silläkin mahdollistamaan se, että työntekijät voivat rentoutua ja toipua työtehtävien aiheuttamasta rasituksesta

402

Tuomioistuin katsoi, että pelkkää työpäiville asetettavaa vuosittaista enimmäismäärää ei voida missään olosuhteissa pitää 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna ”asianmukaisena suojeluna” (403).

403

Komissio on sitä mieltä, että – direktiivin työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelua koskevan tavoitteen mukaisesti – tällaisissa erityistapauksissakin ”asianmukaisen suojelun”, joka työntekijän on saatava, on oltava riittävä varmistamaan lepo koko asianomaisella jaksolla – sen jälkeen myönnettävän täydentävän korvaavan lepojakson lisäksi.

5.   Vertailujaksoa koskevat poikkeukset

Vertailujaksoa koskevat poikkeukset

| Direktiivin 19 artiklassa rajoitetaan mahdollisuus poiketa viikoittaista enimmäistyöaikaa koskevasta vertailujaksosta seuraavasti:

  ”Edellä 17 artiklan 3 kohdassa ja 18 artiklassa säädetty mahdollisuus poiketa 16 artiklan b alakohdasta ei saa johtaa yli kuuden kuukauden vertailujakson syntymiseen.
  Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevia yleisiä periaatteita noudattaen jäsenvaltioilla on kuitenkin mahdollisuus sallia objektiivisista tai teknisistä syistä tai työn järjestämistä koskevista syistä työehtosopimukset taikka työmarkkinaosapuolten välillä tehdyt sopimukset, joissa asetetaan pidempiä vertailujaksoja, jotka eivät kuitenkaan missään tapauksessa saa olla yli 12 kuukautta.
  Neuvosto tarkastelee ennen 23 päivää marraskuuta 2003 komission ehdotuksen perusteella, johon sisältyy arviointikertomus, uudelleen tämän artiklan säännöksiä ja päättää tarvittavista toimenpiteistä”. |
| --- |

Direktiivin 19 artiklassa rajoitetaan mahdollisuus poiketa viikoittaista enimmäistyöaikaa koskevasta vertailujaksosta seuraavasti:

”Edellä 17 artiklan 3 kohdassa ja 18 artiklassa säädetty mahdollisuus poiketa 16 artiklan b alakohdasta ei saa johtaa yli kuuden kuukauden vertailujakson syntymiseen.

Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevia yleisiä periaatteita noudattaen jäsenvaltioilla on kuitenkin mahdollisuus sallia objektiivisista tai teknisistä syistä tai työn järjestämistä koskevista syistä työehtosopimukset taikka työmarkkinaosapuolten välillä tehdyt sopimukset, joissa asetetaan pidempiä vertailujaksoja, jotka eivät kuitenkaan missään tapauksessa saa olla yli 12 kuukautta.

Neuvosto tarkastelee ennen 23 päivää marraskuuta 2003 komission ehdotuksen perusteella, johon sisältyy arviointikertomus, uudelleen tämän artiklan säännöksiä ja päättää tarvittavista toimenpiteistä”.

Kuten VI luvussa esitettiin, viikoittainen työaika voidaan esittää keskiarvona, ja 16 artiklan b alakohdan mukaan vertailujakso keskiarvon laskemista varten on enintään 4 kuukautta kaikilla aloilla ja kaikessa toiminnassa.

Direktiivin 17 artiklan 3 kohdassa ja 18 artiklassa säädetään kuitenkin poikkeuksista vertailujaksoa koskevaan säännökseen tietyissä tapauksissa. Sallitut poikkeukset koskevat sen vuoksi vertailujaksoja viikoittaisten lepoaikojen myöntämiseksi sekä yötyön keston ja keskimääräisen viikoittaisen enimmäistyöajan laskemiseksi. Direktiivin 19 artiklassa säännellään jälkimmäistä mahdollisuutta poiketa viikoittaista työaikaa koskevasta vertailujaksosta ja rajoitetaan se

| — | 6 kuukauteen laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tietyillä aloilla tai tietyssä toiminnassa direktiivin 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti; |
| --- | --- |

—

6 kuukauteen laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tietyillä aloilla tai tietyssä toiminnassa direktiivin 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti;

| — | 12 kuukauteen työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla objektiivisista tai teknisistä tai työn järjestelyyn liittyvistä syistä ja jos työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevien yleisten periaatteiden noudattamisesta ei muuta johdu. Tämä voidaan tehdä tietyillä aloilla tai tietyssä toiminnassa direktiivin 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti, kaikilla aloilla direktiivin 18 artiklan mukaisesti sekä liikkuvassa työssä olevien ja offshore-työntekijöiden osalta direktiivin 20 artiklan mukaisesti. |
| --- | --- |

—

12 kuukauteen työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla objektiivisista tai teknisistä tai työn järjestelyyn liittyvistä syistä ja jos työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevien yleisten periaatteiden noudattamisesta ei muuta johdu. Tämä voidaan tehdä tietyillä aloilla tai tietyssä toiminnassa direktiivin 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti, kaikilla aloilla direktiivin 18 artiklan mukaisesti sekä liikkuvassa työssä olevien ja offshore-työntekijöiden osalta direktiivin 20 artiklan mukaisesti.

Tuomioistuimella on ollut tilaisuus antaa tuomio kiinteistä ja liukuvista vertailujaksoista. Kiinteät vertailujaksot alkavat ja päättyvät määrättyinä kalenteripäivinä, kun taas liukuvat vertailujaksot ovat jaksoja, joiden alku ja loppu liukuvat jatkuvasti ajan kuluessa. Tapauksessa, jossa jäsenvaltio on määrittänyt keskimääräiseksi viikoittaiseksi enimmäistyöajaksi 48 tuntia ja pidentänyt tämän enimmäistyöajan laskemisessa käytettävän vertailujakson kuuteen kuukauteen, tuomioistuin katsoi, että kansallisessa lainsäädännössä voidaan säätää vertailujaksoista, jotka alkavat ja päättyvät määrättyinä kalenteripäivinä. Tämä edellyttää sitä, että kyseisessä lainsäädännössä on mekanismeja, joiden avulla voidaan varmistaa, että 48 tunnin keskimääräistä viikoittaista enimmäistyöaikaa noudatetaan kaikilla sellaisilla kuuden kuukauden ajanjaksoilla, jotka ajoittuvat kahdelle perättäiselle kiinteälle vertailujaksolle (404).

404

C.   Mahdollisuus olla soveltamatta viikoittaista enimmäistyöaikaa (nk. opt-out-mahdollisuus)

Mahdollisuus olla soveltamatta viikoittaista enimmäistyöaikaa (nk. opt-out-mahdollisuus)

| Direktiivin 22 artiklan 1 kohtaan sisältyy nk. opt-out-mahdollisuus, joka on muotoiltu seuraavasti:


  ”1.   Jäsenvaltiolla on mahdollisuus olla soveltamatta 6 artiklaa ottaen kuitenkin huomioon työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevat yleiset periaatteet ja edellyttäen, että se toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan, että:






  a) | työnantaja ei vaadi työntekijää työskentelemään yli 48 tuntia seitsemän päivän aikana, laskettuna 16 artiklan b kohdassa tarkoitetun vertailujakson keskiarvona, ellei hän ole ensin saanut työntekijän suostumusta tällaiseen työskentelyyn; |
| --- | --- |

Direktiivin 22 artiklan 1 kohtaan sisältyy nk. opt-out-mahdollisuus, joka on muotoiltu seuraavasti:

”1.   Jäsenvaltiolla on mahdollisuus olla soveltamatta 6 artiklaa ottaen kuitenkin huomioon työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevat yleiset periaatteet ja edellyttäen, että se toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan, että:

a)

työnantaja ei vaadi työntekijää työskentelemään yli 48 tuntia seitsemän päivän aikana, laskettuna 16 artiklan b kohdassa tarkoitetun vertailujakson keskiarvona, ellei hän ole ensin saanut työntekijän suostumusta tällaiseen työskentelyyn;

| b) | työntekijälle ei aiheudu työnantajan taholta mitään haittaa sen vuoksi, että hän ei ole halukas suostumaan tällaiseen työskentelyyn; |
| --- | --- |

b)

työntekijälle ei aiheudu työnantajan taholta mitään haittaa sen vuoksi, että hän ei ole halukas suostumaan tällaiseen työskentelyyn;

| c) | työantaja pitää ajan tasalla olevia tiedostoja kaikista tällaista työtä tekevistä työntekijöistä; |
| --- | --- |

c)

työantaja pitää ajan tasalla olevia tiedostoja kaikista tällaista työtä tekevistä työntekijöistä;

| d) | nämä tiedostot ovat toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä ja ne voivat työntekijöiden turvallisuuteen ja/tai terveyteen liittyvistä syistä kieltää tai rajoittaa mahdollisuuden ylittää viikoittainen enimmäistyöaika; |
| --- | --- |

d)

nämä tiedostot ovat toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä ja ne voivat työntekijöiden turvallisuuteen ja/tai terveyteen liittyvistä syistä kieltää tai rajoittaa mahdollisuuden ylittää viikoittainen enimmäistyöaika;

| e) | työnantaja antaa toimivaltaisille viranomaisille näiden pyynnöstä tiedot tapauksista, joissa työntekijät ovat suostuneet työskentelemään yli 48 tuntia seitsemän päivän jakson aikana laskettuna 16 artiklan b kohdassa tarkoitetun vertailujakson keskiarvona. |
| --- | --- |

e)

työnantaja antaa toimivaltaisille viranomaisille näiden pyynnöstä tiedot tapauksista, joissa työntekijät ovat suostuneet työskentelemään yli 48 tuntia seitsemän päivän jakson aikana laskettuna 16 artiklan b kohdassa tarkoitetun vertailujakson keskiarvona.

Neuvosto tarkastelee ennen 23 päivää marraskuuta 2003 komission ehdotuksen perusteella, johon sisältyy arviointikertomus, uudelleen tämän kohdan säännöksiä ja päättää tarvittavista toimenpiteistä”.

1.   Vaatimus saattaa säännös osaksi kansallista oikeusjärjestystä

Vaatimus saattaa säännös osaksi kansallista oikeusjärjestystä

Muiden edellä esitettyjen poikkeusten tavoin tämä säännös on saatettava osaksi kansallista oikeusjärjestystä, jotta sitä voidaan soveltaa. Tuomioistuin on katsonut, että ellei poikkeusta ole pantu täytäntöön kansallisella lailla, sitä ei sovelleta, minkä vuoksi se ei ollut merkityksellinen tietyn asian ratkaisemisen kannalta (405). Näin ollen keskimääräistä 48 tunnin enimmäistyöaikaa kutakin seitsemän päivän jaksoa kohti, ylityö mukaan luettuna, sovellettiin edelleen asianomaisiin työntekijöihin.

405

2.   Edellytykset

Edellytykset

Artiklassa esitetään useita erityisiä edellytyksiä, joita on sovellettava kumulatiivisesti (406).

406

a)   Työntekijän suostumus

Työntekijän suostumus

Tuomioistuin on todennut useaan otteeseen, että säännös edellyttää yksittäisen työntekijän suostumusta (407).

407

Tuomioistuin on erityisesti katsonut, että ”ammattiyhdistyksen työehtosopimuksessa ilmaisema suostumus ei vastaa työntekijän itsensä antamaa suostumusta” (408). Tätä tukee se, että 6 artikla puuttuu niiden artiklojen luettelosta, joista poikkeaminen sallitaan työehtosopimuksilla 18 artiklan nojalla (409).

ammattiyhdistyksen työehtosopimuksessa ilmaisema suostumus ei vastaa työntekijän itsensä antamaa suostumusta

408

409

Tuomioistuin on myös todennut, että ”mikäli kyseessä oleva työntekijä luopuu direktiivillä hänelle välittömästi myönnetystä sosiaalisesta oikeudesta, hän tekee tämän vapaasta tahdostaan ja asiasta täysin tietoisena” (410) ja että tämä suostumus on annettava nimenomaisesti (411).

mikäli kyseessä oleva työntekijä luopuu direktiivillä hänelle välittömästi myönnetystä sosiaalisesta oikeudesta, hän tekee tämän vapaasta tahdostaan ja asiasta täysin tietoisena

410

411

Lisäksi tuomioistuin on katsonut, että ”nämä edellytykset eivät täyty, jos kyseisen työntekijän työsopimuksessa ainoastaan viitataan työehtosopimukseen, jossa hyväksytään viikoittaisen enimmäistyöajan ylittäminen. Ei nimittäin ole mitenkään varmaa, että kyseinen työntekijä oli tietoinen direktiivillä 93/104 hänelle myönnettyihin oikeuksiin tehtävästä rajoituksesta” (412).

nämä edellytykset eivät täyty, jos kyseisen työntekijän työsopimuksessa ainoastaan viitataan työehtosopimukseen, jossa hyväksytään viikoittaisen enimmäistyöajan ylittäminen. Ei nimittäin ole mitenkään varmaa, että kyseinen työntekijä oli tietoinen direktiivillä 93/104 hänelle myönnettyihin oikeuksiin tehtävästä rajoituksesta

412

Vaikka direktiivissä ei nimenomaisesti edellytetä, että työntekijän suostumus on annettava kirjallisesti, oikeuskäytännön perusteella sopimuksen täsmällisen kattavuuden osoittavan kirjallisen lomakkeen käyttö voi auttaa todistamaan työntekijän nimenomaisen ja yksilöllisen suostumuksen.

Tuomioistuin on todennut, että ”nämä vaatimukset ovat sitäkin tärkeämpiä, koska työntekijän on katsottava olevan työsopimuksen heikompi osapuoli ja näin on tarpeen estää se, että työnantajalla on mahdollisuus yrittää ohjailla toisen sopimuspuolen tahtoa tai rajoittaa tämän oikeuksia ilman, että tämä toinen osapuoli on nimenomaisesti ilmaissut suostumuksensa tältä osin” (413).

nämä vaatimukset ovat sitäkin tärkeämpiä, koska työntekijän on katsottava olevan työsopimuksen heikompi osapuoli ja näin on tarpeen estää se, että työnantajalla on mahdollisuus yrittää ohjailla toisen sopimuspuolen tahtoa tai rajoittaa tämän oikeuksia ilman, että tämä toinen osapuoli on nimenomaisesti ilmaissut suostumuksensa tältä osin

413

Tämä huomioon ottaen komissio katsoo, että työntekijän suostumuksen vapaan luonteen säilyttämiseksi se on voitava peruuttaa. Vaikka peruutusoikeudelle voidaan asettaa joitakin vaatimuksia, esimerkiksi edellyttämällä ennakkoilmoituskautta, joka on oikeassa suhteessa työnantajan tarpeeseen löytää vaihtoehtoisia ratkaisuja, vaikuttaisi direktiivin ja tämän säännöksen tavoitteiden vastaiselta tehdä opt-out-mahdollisuudesta rajoittamaton ja peruuttamaton.

b)   Haitattomuus

Haitattomuus

Toinen edellytys on, että työntekijälle ei saa aiheutua työnantajan taholta mitään haittaa sen vuoksi, että hän ei ole halukas antamaan suostumustaan työskentelyyn, joka ylittää keskimääräisen viikoittaisen enimmäismäärän.

Komissio katsoo, että haitan käsite ei suojaa asianomaista työntekijää pelkästään irtisanomiselta, vaan siihen sisältyvät muutkin haitan muodot, esimerkiksi pakollinen siirtäminen toiseen yksikköön tai asemaan (414). Komissio katsoo, että tämä velvollisuus suojella työntekijää haitoilta pätee myös siihen, että työntekijä peruuttaa suostumuksensa.

414

Voidakseen noudattaa ehtoa tehokkaasti jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on muutoksenhakukeinoja.

c)   Tiedostojen pitäminen

Tiedostojen pitäminen

Jos käytetään opt-out-mahdollisuutta, kansallisessa lainsäädännössä on edellytettävä, että työnantajat pitävät ajan tasalla olevia tiedostoja kaikista tällaista työtä tekevistä työntekijöistä.

d)   Tiedostojen asettaminen viranomaisten saataville

Tiedostojen asettaminen viranomaisten saataville

Kaikkien opt-out-mahdollisuutta käyttävien työntekijöiden tiedostot on asetettava toimivaltaisten viranomaisten käyttöön, ja näillä on oltava valtuudet kieltää opt-out-mahdollisuuden käyttö tai rajoittaa sitä terveyteen ja turvallisuuteen liittyvistä syistä.

e)   Opt-out-mahdollisuutta käyttäviä työntekijöitä koskevien tietojen asettaminen saataville

Opt-out-mahdollisuutta käyttäviä työntekijöitä koskevien tietojen asettaminen saataville

Työnantajan on annettava toimivaltaisille viranomaisille tiedot tapauksista, joissa työntekijät ovat sopineet käyttävänsä opt-out-mahdollisuutta.

3.   Opt-out-mahdollisuuden vaikutukset

Opt-out-mahdollisuuden vaikutukset

Jos opt-out-mahdollisuutta koskeva säännös on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, se antaa yksittäisille työntekijöille mahdollisuuden työskennellä yli 48 tuntia seitsemän päivän kaudella, laskettuna keskiarvona enintään 4 kuukauden vertailujaksolta.

Kun otetaan huomioon säännöksen muotoilu ja jäsenvaltioiden mahdollisuus soveltaa säännöksiä, jotka ovat suotuisampia työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden kannalta, tämä tarkoittaa komission mielestä sitä, että opt-out-mahdollisuutta voidaan käyttää eri tavoin:

| — | täysimääräinen poikkeaminen 6 artiklasta ja 16 artiklan b alakohdasta: työntekijä voi työskennellä keskimäärin yli 48 tuntia määriteltävän vertailujakson aikana, joka myös voi ylittää 12 kuukautta; |
| --- | --- |

—

täysimääräinen poikkeaminen 6 artiklasta ja 16 artiklan b alakohdasta: työntekijä voi työskennellä keskimäärin yli 48 tuntia määriteltävän vertailujakson aikana, joka myös voi ylittää 12 kuukautta;

| — | rajoitettu poikkeaminen vaihtoehtoisesti tai samanaikaisesti 6 artiklasta tai 16 artiklan b alakohdasta. Mahdollisia esimerkkejä:






  — | annetaan työntekijöiden työskennellä keskimäärin yli 48 tuntia viikossa samalla vertailujaksolla, jota sovelletaan muihin työntekijöihin, asettamalla korkeampi enimmäisraja työntekijän viikoittaiselle työajalle ottaen huomioon lepoaikoja koskevat säännökset; |
| --- | --- | --- |

—

rajoitettu poikkeaminen vaihtoehtoisesti tai samanaikaisesti 6 artiklasta tai 16 artiklan b alakohdasta. Mahdollisia esimerkkejä:

—

annetaan työntekijöiden työskennellä keskimäärin yli 48 tuntia viikossa samalla vertailujaksolla, jota sovelletaan muihin työntekijöihin, asettamalla korkeampi enimmäisraja työntekijän viikoittaiselle työajalle ottaen huomioon lepoaikoja koskevat säännökset;

| — | annetaan työntekijöiden ylittää keskimäärin 48 tunnin enimmäismäärä 4 kuukauden aikana, mutta määrätään, että rajaa on noudatettava pidemmällä vertailujaksolla; tämä tarkoittaa poikkeamista vertailujaksosta, jonka perusteella lasketaan viikoittainen enimmäistyöaika. |
| --- | --- |

—

annetaan työntekijöiden ylittää keskimäärin 48 tunnin enimmäismäärä 4 kuukauden aikana, mutta määrätään, että rajaa on noudatettava pidemmällä vertailujaksolla; tämä tarkoittaa poikkeamista vertailujaksosta, jonka perusteella lasketaan viikoittainen enimmäistyöaika.

On joka tapauksessa korostettava, että opt-out ei anna mahdollisuutta poikkeamiseen muista kuin 6 artiklasta, mukaan luettuna vähimmäislepoaikaa koskevat säännökset. Sen perusteella ei voida poiketa esimerkiksi vähimmäislepoajoista tai yötyötä koskevista rajoituksista, minkä vuoksi sen käytölle on luonnollinen raja.

Kuten edellä todetaan, 22 artiklan mukaan opt-out-mahdollisuuden käyttö edellyttää työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevien yleisten periaatteiden noudattamista, ja siinä todetaan nimenomaisesti, että myös opt-out-mahdollisuuden valinneita työntekijöitä voidaan estää tai rajoittaa ylittämästä keskimäärin 48 tunnin viikkoa toimivaltaisen viranomaisen toimilla syistä, jotka liittyvät työntekijöiden turvallisuuteen ja/tai terveyteen. Terveyteen ja turvallisuuteen liittyvistä syistä vaaditut tarkat rajat saattavat riippua toiminnan tarkoista tosiseikoista ja luonteesta, mutta ne voivat olla hyvinkin alle teoreettisen 78 tunnin enimmäismäärän (415).

415

D.   Liikkuvassa työssä olevia ja offshore-työntekijöitä koskeva erityinen poikkeus

Liikkuvassa työssä olevia ja offshore-työntekijöitä koskeva erityinen poikkeus

| Direktiivin 20 artiklassa säädetään seuraavaa:






  ”1. | Mitä 3, 4, 5 ja 8 artiklassa säädetään, ei sovelleta liikkuvassa työssä oleviin työntekijöihin.
  Jäsenvaltiot toteuttavat kuitenkin tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että tällaisilla liikkuvassa työssä olevilla työntekijöillä on oikeus riittävään lepoon, lukuun ottamatta 17 artiklan 3 kohdan f ja g alakohdassa säädettyjä olosuhteita. |
| --- | --- |

Direktiivin 20 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1.

Mitä 3, 4, 5 ja 8 artiklassa säädetään, ei sovelleta liikkuvassa työssä oleviin työntekijöihin.

Jäsenvaltiot toteuttavat kuitenkin tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että tällaisilla liikkuvassa työssä olevilla työntekijöillä on oikeus riittävään lepoon, lukuun ottamatta 17 artiklan 3 kohdan f ja g alakohdassa säädettyjä olosuhteita.

| 2. | Jos työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevien yleisten periaatteiden noudattamisesta ei muuta johdu, ja edellyttäen, että asianomaisia työmarkkinaosapuolia kuullaan ja että kaikkia työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun asianmukaisia muotoja pyritään kannustamaan, neuvottelu mukaan lukien, jos osapuolet näin haluavat, jäsenvaltiot voivat objektiivisista tai teknisistä tai työn järjestelyyn liittyvistä syistä pidentää 16 artiklan b kohdassa tarkoitettua vertailujaksoa 12 kuukauteen pääasiassa offshore-työtä tekevien työntekijöiden osalta. |
| --- | --- |

2.

Jos työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevien yleisten periaatteiden noudattamisesta ei muuta johdu, ja edellyttäen, että asianomaisia työmarkkinaosapuolia kuullaan ja että kaikkia työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun asianmukaisia muotoja pyritään kannustamaan, neuvottelu mukaan lukien, jos osapuolet näin haluavat, jäsenvaltiot voivat objektiivisista tai teknisistä tai työn järjestelyyn liittyvistä syistä pidentää 16 artiklan b kohdassa tarkoitettua vertailujaksoa 12 kuukauteen pääasiassa offshore-työtä tekevien työntekijöiden osalta.

| 3. | Komissio tarkistaa viimeistään 1 päivänä elokuuta 2005 yhdessä jäsenvaltioita ja eurooppalaisia työnantajia ja työntekijöitä kuultuaan offshore-työntekijöitä koskevien määräysten toimivuuden terveyden ja turvallisuuden näkökulmasta ja esittää tarvittaessa aiheellisia muutoksia”. |
| --- | --- |

3.

Komissio tarkistaa viimeistään 1 päivänä elokuuta 2005 yhdessä jäsenvaltioita ja eurooppalaisia työnantajia ja työntekijöitä kuultuaan offshore-työntekijöitä koskevien määräysten toimivuuden terveyden ja turvallisuuden näkökulmasta ja esittää tarvittaessa aiheellisia muutoksia”.

Tämä säännös – ja merikalastusalusten työntekijöitä koskeva sitä seuraava säännös – lisättiin, kun vuoden 1993 direktiiviä muutettiin direktiivillä 2000/34/EY. Muutosdirektiivin tarkoituksena oli soveltaa direktiivin kaikkia säännöksiä mahdollisimman moniin työntekijöihin, mukaan luettuna muussa kuin liikkuvassa työssä olevat, kaikki liikkuvassa ja muussa kuin liikkuvassa työssä olevat rautatietyöntekijät sekä offshore-työntekijät, ulottaa koskemaan tiettyjä liikkuvassa työssä olevia työntekijöitä direktiivin säännökset, jotka koskevat neljän viikon palkallista vuosilomaa, sekä tietyt säännökset, jotka koskevat yötyötä ja vuorotyötä (mukaan luettuna terveystarkastukset), ja tarjota näille työntekijöille takeet riittävästä levosta ja raja vuosittain työskenneltävien tuntien määrälle. Viimeksi mainittua säännöstä sovelletaan myös offshore-työntekijöihin (416). Tuloksena olevalla tekstillä sisällytetään näin ollen liikkuvassa työssä olevat ja offshore-työntekijät työaikadirektiivin soveltamisalaan, mutta siinä säädetään erityisistä poikkeuksista.

soveltaa direktiivin kaikkia säännöksiä mahdollisimman moniin työntekijöihin, mukaan luettuna muussa kuin liikkuvassa työssä olevat, kaikki liikkuvassa ja muussa kuin liikkuvassa työssä olevat rautatietyöntekijät sekä offshore-työntekijät, ulottaa koskemaan tiettyjä liikkuvassa työssä olevia työntekijöitä direktiivin säännökset, jotka koskevat neljän viikon palkallista vuosilomaa, sekä tietyt säännökset, jotka koskevat yötyötä ja vuorotyötä (mukaan luettuna terveystarkastukset), ja tarjota näille työntekijöille takeet riittävästä levosta ja raja vuosittain työskenneltävien tuntien määrälle. Viimeksi mainittua säännöstä sovelletaan myös offshore-työntekijöihin

416

1.   Liikkuvassa työssä olevat työntekijät

Liikkuvassa työssä olevat työntekijät

Jos liikkuvassa työssä olevat työntekijät eivät kuulu jonkin alakohtaisen direktiivin soveltamisalaan, direktiivissä sallitaan 17 artiklan 3 kohdassa ja 18 artiklassa säädettyjen poikkeusten (ks. B osa) vaihtoehtona näiden työntekijöiden jättäminen päivittäistä lepoaikaa, taukoja, viikoittaista lepoaikaa ja yötyön kestoa koskevien sääntöjen ulkopuolelle edellyttämättä vastaavaa korvaavaa lepoaikaa tai asianmukaista suojelua.

Direktiivissä edellytetään kuitenkin työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevien yleisten periaatteiden noudattamista ja sen lisäksi sitä, että työntekijöillä on oikeus riittävään lepoon (ks. IV luku) lukuun ottamatta tilanteita, joissa on kyse tapaturmasta tai välittömästä tapaturman vaarasta. Komission alkuperäisestä ehdotuksesta (417) huolimatta hyväksytyssä tekstissä ei sallita lisäpoikkeuksia vertailujaksosta, jonka perusteella lasketaan liikkuvassa työssä olevien työntekijöiden viikoittainen enimmäistyöaika.

417

2.   Offshore-työntekijät

Offshore-työntekijät

Offshore-työntekijöiden osalta jäsenvaltiot voivat käyttää 17 artiklan 3 kohdassa säädettyjä poikkeuksia, koska kyse on ”toiminnasta, jossa työntekijän työpaikka ja asuinpaikka ovat kaukana toisistaan, kuten offshore-työssä”. Tällöin työntekijöillä on edelleen oikeus vastaavanlaiseen korvaavaan lepoaikaan tai asianmukaiseen suojeluun (ks. B osa).

toiminnasta, jossa työntekijän työpaikka ja asuinpaikka ovat kaukana toisistaan, kuten offshore-työssä

Näiden poikkeusten lisäksi ja viikoittaisen enimmäistyöajan laskemiseen tarkoitetusta vertailujaksosta poikkeamista koskevasta 19 artiklasta poiketen 20 artiklalla mahdollistetaan myös 12 kuukauden vertailujakso työntekijöille, jotka tekevät pääasiassa offshore-työtä. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa tämän pidennetyn vertailujakson objektiivisista tai teknisistä tai työn järjestelyyn liittyvistä syistä sillä edellytyksellä, että työnantajien ja työntekijöiden edustajia on kuultu ja että työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevia yleisiä periaatteita noudatetaan.

Tämän offshore-työntekijöiden lepoaikoihin sovellettavan joustavan lähestymistavan tarkoituksena on mahdollistaa vuorojärjestelmä, joka perustuu kahteen vuoroon (12 h x 14 päivää), jotta voidaan edelleen ottaa asianmukaisesti huomioon alan kansainväliset ja kausiluonteiset työjärjestelyt sallimalla työtuntien laskeminen vuosiperusteisesti (418). Näitä erityisiä säännöksiä arvioitiin vuonna 2006, jolloin pääteltiin, että ne olivat asianmukaiset tällä alalla (419).

418

419

E.   Merikalastusalusten työntekijöitä koskeva erityinen poikkeus

Merikalastusalusten työntekijöitä koskeva erityinen poikkeus

| Direktiivin 21 artiklassa säädetään seuraavaa:







  ”1. | Mitä 3–6 ja 8 artiklassa säädetään, ei sovelleta jäsenvaltion lipun alla purjehtivien merikalastusalusten työntekijöihin.
  Jäsenvaltioiden on kuitenkin toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kaikilla jäsenvaltion lipun alla purjehtivien merikalastusalusten työntekijöillä on oikeus riittävään lepoon, ja työajan rajoittamiseksi keskimäärin 48 tunnin viikoittaiseen työaikaan enintään 12 kuukauden viitejakson aikana. |
| --- | --- |

Direktiivin 21 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1.

Jäsenvaltioiden on kuitenkin toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kaikilla jäsenvaltion lipun alla purjehtivien merikalastusalusten työntekijöillä on oikeus riittävään lepoon, ja työajan rajoittamiseksi keskimäärin 48 tunnin viikoittaiseen työaikaan enintään 12 kuukauden viitejakson aikana.

| 2. | Jäsenvaltioiden on 1 kohdan toisessa alakohdassa sekä 3 ja 4 kohdassa esitetyissä rajoissa toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen näiden työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisen huomioon ottaen, että






  a) | työtunnit pysyvät enimmäistyöajan rajoissa, jota ei voida ylittää tietyn ajanjakson aikana; tai |
| --- | --- | --- |

2.

a)

työtunnit pysyvät enimmäistyöajan rajoissa, jota ei voida ylittää tietyn ajanjakson aikana; tai

| b) | huolehditaan vähimmäislepoajasta tietyn ajanjakson aikana.
  Enimmäistyöajasta tai vähimmäislepoajasta säädetään laeilla, asetuksilla tai määrätään hallinnollisissa määräyksissä tai työehtosopimuksissa taikka työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa. |
| --- | --- |

b)

huolehditaan vähimmäislepoajasta tietyn ajanjakson aikana.

Enimmäistyöajasta tai vähimmäislepoajasta säädetään laeilla, asetuksilla tai määrätään hallinnollisissa määräyksissä tai työehtosopimuksissa taikka työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa.

| 3. | Työ- tai lepoaika rajataan joko seuraavasti:






  a) | enimmäistyöaika, joka saa olla enintään






  i) | 14 tuntia 24 tunnin aikana; ja |
| --- | --- | --- | --- |

3.

a)

enimmäistyöaika, joka saa olla enintään

i)

14 tuntia 24 tunnin aikana; ja

| ii) | 72 tuntia seitsemän päivän aikana;
  tai |
| --- | --- |

ii)

72 tuntia seitsemän päivän aikana;

tai

| b) | vähimmäislepoaika, jonka on oltava vähintään:






  i) | 10 tuntia 24 tunnin aikana; ja |
| --- | --- | --- |

b)

vähimmäislepoaika, jonka on oltava vähintään:

i)

10 tuntia 24 tunnin aikana; ja

| ii) | 77 tuntia seitsemän päivän aikana. |
| --- | --- |

ii)

77 tuntia seitsemän päivän aikana.

| 4. | Lepoaika voidaan jakaa enintään kahdeksi jaksoksi, joista toisen on oltava vähintään kuusi tuntia, ja peräkkäisten lepoaikojen välillä saa kulua enintään 14 tuntia. |
| --- | --- |

4.

| 5. | Ottaen asianmukaisesti huomioon työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelua koskevat yleiset periaatteet jäsenvaltiot voivat objektiivisista tai teknisistä tai työn järjestelyyn liittyvistä syistä sallia 1 kohdan toisen alakohdan sekä 3 ja 4 kohdan rajoituksiin poikkeuksia, mukaan lukien viitejaksojen vahvistaminen. Tällaisissa poikkeuksissa on mahdollisuuksien mukaan noudatettava asetettuja normeja, mutta niissä voidaan ottaa huomioon tiheämmin toistuvat tai pidemmät vapaat jaksot tai korvaavan vapaan myöntäminen työntekijöille. Poikkeuksista voidaan






  a) | säätää laeilla tai asetuksilla tai määrätä hallinnollisissa määräyksissä edellyttäen, että asianomaisten työnantajien ja työntekijöiden edustajia kuullaan mahdollisuuksien mukaan ja että kaikkia työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun aiheellisia muotoja pyritään kannustamaan; tai |
| --- | --- | --- |

5.

a)

säätää laeilla tai asetuksilla tai määrätä hallinnollisissa määräyksissä edellyttäen, että asianomaisten työnantajien ja työntekijöiden edustajia kuullaan mahdollisuuksien mukaan ja että kaikkia työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun aiheellisia muotoja pyritään kannustamaan; tai

| b) | määrätä työehtosopimuksissa tai työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa. |
| --- | --- |

b)

määrätä työehtosopimuksissa tai työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa.

| 6. | Merikalastusaluksen päälliköllä on oikeus pyytää miehistöä tekemään tarpeelliset työtunnit aluksen, siinä olevien henkilöiden ja rahdin välittömän turvallisuuden takaamiseksi tai merihädässä olevien muiden alusten tai henkilöiden auttamiseksi. |
| --- | --- |

6.

| 7. | Jäsenvaltiot voivat säätää, että sellaisten merikalastusalusten työntekijät, joiden alukset eivät saa kansallisen lainsäädännön tai käytännön vuoksi toimia määrättynä, yli kuukauden mittaisena ajanjaksona kalenterivuoden aikana, pitävät 7 artiklan mukaisesti vuosilomansa kyseisenä aikana.” |
| --- | --- |

7.

Jos merikalastusalusten työntekijät – samoin kuin liikkuvassa työssä olevat työntekijät ja offshore-työntekijät – eivät kuulu erityisten säännösten piiriin (420), heihin sovelletaan yleistä työaikadirektiiviä, joka sisältää myös jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivien merikalastusalusten työntekijöitä koskevia erityisiä säännöksiä.

420

Direktiivin 21 artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus poiketa päivittäistä lepoaikaa, taukoja, viikoittaista lepoaikaa, viikoittaista enimmäistyöaikaa ja yötyön kestoa koskevista säännöksistä tällaisten työntekijöiden osalta.

Jäsenvaltioiden on kuitenkin toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että asianomaisilla työntekijöillä on oikeus riittävään lepoon (ks. IV luku) ja että viikoittainen enimmäistyöaika rajoitetaan keskimäärin 48 tuntiin enintään 12 kuukauden vertailujaksolla.

Lisäksi asianomaisiin työntekijöihin on sovellettava joko työtuntien enimmäismäärää tai lepotuntien vähimmäismäärää, joiden vertailujaksojen rajat asetetaan 21 artiklan 3 kohdassa. Direktiivissä vahvistetaan myös, että lepoaikaa ei saa jakaa useampaan kuin kahteen jaksoon, että toisen niistä on oltava vähintään kuuden tunnin pituinen ja että peräkkäisten lepoaikojen välinen aika ei saa olla yli 14 tuntia. Nämä säännökset vastaavat direktiivin (EU) 2017/159 (421) säännöksiä.

421

Näistä säännöksistä voidaan edelleen poiketa laeilla, asetuksilla tai työehtosopimuksilla kahdella edellytyksellä: i) poikkeusten on oltava työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelua koskevien yleisten periaatteiden mukaisia; ja ii) ne voidaan myöntää vain objektiivisista tai teknisistä tai työn järjestelyyn liittyvistä syistä. Tällöin poikkeuksissa on mahdollisuuksien mukaan noudatettava asetettuja normeja, mutta niissä voidaan ottaa huomioon tiheämmin toistuvat tai pidemmät vapaat jaksot tai korvaavan vapaan myöntäminen.

Lisäksi merikalastusaluksen päälliköllä on oltava oikeus poiketa työaikaa ja vähimmäislepoaikoja koskevista säännöistä aluksen, siinä olevien henkilöiden ja rahdin välittömän turvallisuuden takaamiseksi tai merihädässä olevien muiden alusten tai henkilöiden auttamiseksi.

Direktiivin 21 artiklan 7 kohdalla annetaan jäsenvaltioille oikeus säätää, että työntekijöiden on pidettävä vuosilomansa tiettynä kuukauden mittaisena ajanjaksona kalenterivuoden aikana, jolloin alukset eivät saa toimia.

X.   PÄÄTELMÄT

PÄÄTELMÄT

Työaikadirektiivi on monimutkainen säädös. Sen tavoitteena on suojella työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta vahvistamalla terveyttä ja turvallisuutta koskevat vähimmäisvaatimukset työajan järjestämiselle, eikä sen pitäisi olla alisteinen pelkästään taloudellisille näkökohdille.

Direktiivi on edelleen joustava väline, koska – kuten tässä asiakirjassa on tullut esiin – se tarjoaa mahdollisuuksia keskeisten vaatimusten joustavaan soveltamiseen samoin kuin lukuisia poikkeuksia, joiden kautta on mahdollista ottaa huomioon tietyn alan tai tiettyjen työntekijäryhmien erityispiirteet niin, että samalla suojellaan työntekijöitä ylipitkän työajan tai riittämättömän levon aiheuttamilta haitoilta.

On tärkeää muistaa, että työaikadirektiivi – kuten kaikki EU:n direktiivit – sitoo jäsenvaltioita, mutta sen säännökset on saatettava osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Sen vuoksi on ennen kaikkea EU:n jäsenvaltioiden vastuulla kehittää oikeudellisia puitteitaan, jotta voidaan soveltaa direktiivin suojaavia sääntöjä, ja ottaa käyttöön tarpeen mukaan sen tarjoamia joustotekijöitä tai säännöksiä, jotka ovat suotuisampia työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun kannalta.

Direktiivin monimutkaisen rakenteen vuoksi tämän tiedonannon tarkoituksena on antaa mahdollisimman paljon ohjeita direktiivin tulkinnasta ensisijaisesti siihen liittyvän oikeuskäytännön pohjalta. Sillä ei ole tarkoitus luoda uusia sääntöjä, ja siinä esitetyt seikat riippuvat näin ollen tulevasta kehityksestä ja tuomioistuimen esittämistä täydennyksistä.

---

(1)  EUVL C 165, 24.5.2017, s. 1.

1

(2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/88/EY, annettu 4 päivänä marraskuuta 2003, tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista (EUVL L 299, 18.11.2003, s. 9).

2

(3)  Neuvoston direktiivi 1993/104/EY, annettu 23 päivänä marraskuuta 1993, tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista (EYVL L 307, 13.12.1993, s. 18).

3

(4)  Eurofoundin mukaan (Eurofound, Telework during the pandemic: Prevalence, working conditions and regulations, marraskuu 2022) vuonna 2019 EU:n 27 jäsenvaltion työntekijöistä 11 prosenttia ilmoitti työskentelevänsä kotona osittain (eli alle puolet päivistä mutta vähintään tunnin neljän viikon viitejakson aikana) tai yleensä (eli vähintään puolet päivistä), mutta vuonna 2020 tämä osuus kasvoi äkillisesti 19 prosenttiin ja nousi edelleen 22 prosenttiin vuonna 2021. Heinäkuussa 2020 tehdyssä Eurofoundin ”Living, Working and COVID-19” -verkkokyselyssä peräti 34 prosenttia vastaajista ilmoitti työskentelevänsä yksinomaan kotoa käsin.

4

(5)  On arvioitu (Sostero ym. (2020)), että 37 prosenttia EU:ssa tehdystä palkkatyöstä voitaisiin tehdä etätyönä (Eurofound, Telework during the pandemic: Prevalence, working conditions and regulations, marraskuu 2022).

5

(6)  Tuomio 21.2.2018, Ville de Nivelles v. Rudy Matzak, C-518/15, ECLI:EU:C:2018:82.

6

Ville de Nivelles v. Rudy Matzak

(7)  Tuomio 14.5.2019, Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO) v. Deutsche Bank SAE, C-55/18, ECLI:EU:C:2019:402.

7

Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO) v. Deutsche Bank SAE

(8)  Tuomio 17.3.2021, Academia de Studii Economice din Bucureşti v. Organismul Intermediar pentru Programul Operaţional Capital Uman - Ministerul Educaţiei Naţionale, C-585/19, ECLI:EU:C:2021:210.

8

Academia de Studii Economice din Bucureşti v. Organismul Intermediar pentru Programul Operaţional Capital Uman - Ministerul Educaţiei Naţionale

(9)  Tuomio 15.7.2021, B. K. v. Republika Slovenija (Ministrstvo za obrambo), C-742/19, ECLI: EU:C:2021:597.

9

B. K. v. Republika Slovenija (Ministrstvo za obrambo)

(10)  Komission tiedonanto – EU:n lainsäädäntö: parempiin tuloksiin soveltamista parantamalla (C(2016) 8600).

10

EU:n lainsäädäntö: parempiin tuloksiin soveltamista parantamalla

(11)  Direktiivin sanamuodosta voidaan todeta heti aluksi, että ”työaikadirektiivin eri säännösten sanamuodossa on huomattavaa epäyhtenäisyyttä sekä eri kielitoisintojen välillä että yksittäisten kielitoisintojen sisällä”, kuten julkisasiamies Juliane Kokott totesi huomautuksissaan asiassa C-484/04. Tämä tarkoittaa sitä, että kaikessa direktiivin säännösten analysoinnissa on otettava huomioon yksittäisen kielen sanamuodon lisäksi myös useita muita versioita, jotta voidaan yksilöidä tarkastellun säännöksen haluttu tarkoitus. Ks. julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus 9.3.2006, Euroopan yhteisöjen komissio v. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, C-484/04, ECLI:EU:C:2006:166, 62–64 kohta.

11

työaikadirektiivin eri säännösten sanamuodossa on huomattavaa epäyhtenäisyyttä sekä eri kielitoisintojen välillä että yksittäisten kielitoisintojen sisällä

Euroopan yhteisöjen komissio v. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

(12)  Ks. julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus 9.3.2006, Euroopan yhteisöjen komissio v. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, C-484/04, ECLI:EU:C:2006:166, 22 kohta.

12

Euroopan yhteisöjen komissio

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

(13)  Komission kertomus direktiivin 2003/88/EY (työaikadirektiivi) täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa (COM(2023) 72 final) ja siihen liittyvä komission yksiköiden valmisteluasiakirja (SWD(2023) 40 final).

13

(14)  Määräys 14.7.2005, Personalrat der Feuerwehr Hamburg v. Leiter der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, ECLI:EU:C:2005:467, 54 kohta; tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 59 kohta.

14

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

Leiter der Feuerwehr Hamburg

Ministrstvo za obrambo

(15)  Tuomio 3.10.2000, Sindicato de Médicos de Asistencia Pública (Simap) v. Conselleria de Sanidad y Consumo de la Generalidad Valenciana, C-303/98, ECLI:EU:C:2000:528, 46–52 kohta; tuomio 9.9.2003, Landeshauptstadt Kiel v. Norbert Jaeger, C-151/02, ECLI:EU:C:2003:437, 44–71 kohta; määräys 4.3.2011, Grigore, C-258/10, ECLI:EU:C:2011:122, 42–58 kohta; tuomio 21.2.2018, Matzak, C-518/15, ECLI:EU:C:2018:82, 53–66 kohta; tuomio 9.3.2021, D.J. v. Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, ECLI:EU:C:2021:182, 32–56 kohta; tuomio 9.3.2021, RJ v. Stadt Offenbach am Main, C-580/19, ECLI:EU:C:2021:183, 33–55 kohta; tuomio 11.11.2021, MG v. Dublin City Council, C-214/20, ECLI:EU:C:2021:909, 38–47 kohta; tuomio 9.9.2021, XR v. Dopravní podnik hl. m. Prahy, a.s., C-107/19, ECLI:EU:C:2021:722, 30–43 kohta, erityisesti työntekijälle taukojen ajaksi määrätyn varallaolovelvollisuuden yhteydessä.

15

Sindicato de Médicos de Asistencia Pública (Simap)

Conselleria de Sanidad y Consumo de la Generalidad Valenciana

Landeshauptstadt Kiel

Norbert Jaeger

Grigore

Matzak,

D.J. v. Radiotelevizija Slovenija

RJ v. Stadt Offenbach am Main

MG v. Dublin City Council

XR v. Dopravní podnik hl. m. Prahy, a.s.

(16)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 48 kohta; tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 63 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 48 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 33 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 34 kohta; tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 31 kohta.

16

Simap

Jaeger

Dellas ym.

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main,

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

(17)  Tuomio asiassa C-518/15, Matzak, 63–66 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 36–37 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 37–38 kohta; tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 33–34 kohta; tuomio asiassa C-214/20, Dublin City Council, 38 kohta.

17

Matzak

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main,

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

Dublin City Council

(18)  Tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 39 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.

18

Stadt Offenbach am Main

Radiotelevizija Slovenija

(19)  Tuomio 10.9.2009, Francisco Vicente Pereda v. Madrid Movilidad SA, C-277/08, ECLI:EU:C:2009:542, 19 kohta.

19

Francisco Vicente Pereda

Madrid Movilidad SA

(20)  Tuomio 6.11.2018, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V. v. Tetsuji Shimizu, C-684/16, ECLI:EU:C:2018:874, 73–76 kohta.

20

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V. v. Tetsuji Shimizu

(21)  Tuomio 6.11.2018, Stadt Wuppertal v. Maria Elisabeth Bauer ja Volker Willmeroth v. Martina Broßonn, yhdistetyt asiat C-569/16 ja C-570/16, ECLI:EU:C:2018:871; 80, 85 ja 92 kohta.

21

Stadt Wuppertal v. Maria Elisabeth Bauer ja Volker Willmeroth v. Martina Broßonn

(22)  Tuomio 24.1.2012, Maribel Dominguez v. Centre informatique du Centre Ouest Atlantique ja Préfet de la région Centre, C-282/10, ECLI:EU:C:2012:33,47–49 kohta; tuomio 3.5.2012, Georg Neidel v. Stadt Frankfurt am Main, C-337/10, ECLI:EU:C:2012:263, 34–37 kohta; tuomio 19.11.2019, Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö TSN ry v. Hyvinvointialan liitto ry ja Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry v. Satamaoperaattorit ry, yhdistetyt asiat C-609/17 ja C-610/17, ECLI: EU:C:2019:981, 54 kohta.

22

Maribel Dominguez

Centre informatique du Centre Ouest Atlantique ja Préfet de la région Centre

Georg Neidel

Stadt Frankfurt am Main

Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö TSN ry v. Hyvinvointialan liitto ry ja Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry v. Satamaoperaattorit ry

(23)  Tuomio 7.9.2006, Euroopan yhteisöjen komissio v. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, C-484/04, ECLI:EU:C:2006:526, 20 kohta; tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère v. Premier ministre ym., C-428/09, ECLI:EU:C:2010:612, 41 kohta.

23

Euroopan yhteisöjen komissio

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

Union syndicale Solidaires Isère

Premier ministre ym.

(24)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 74 kohta; tuomio 5.10.2004, Bernhard Pfeiffer, Wilhelm Roith, Albert Süß, Michael Winter, Klaus Nestvogel, Roswitha Zeller ja Matthias Döbele v. Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV, C-397/01–C-403/01, ECLI:EU:C:2004:584, 80 kohta.

24

Simap

Bernhard Pfeiffer, Wilhelm Roith, Albert Süß, Michael Winter, Klaus Nestvogel, Roswitha Zeller ja Matthias Döbele

Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV

(25)  Tuomio 12.11.1996, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta v. Euroopan unionin neuvosto, C-84/94, ECLI:EU:C:1996:431, 15–49 kohta; tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 93 kohta.

25

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

Euroopan unionin neuvosto

Jaeger

(26)  Nykyään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 153 artiklan 2 kohta.

26

(27)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/34/EY, annettu 22 päivänä kesäkuuta 2000, tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin 93/104/EY muuttamisesta koskemaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolisia toimialoja ja toimintoja (EYVL L 195, 1.8.2000, s. 41).

27

(28)  Tuomio 10.9.2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.) v. Tyco Integrated Security SL ja Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA, C-266/14, ECLI:EU:C:2015:578, 22 kohta; tuomio 25.11.2010, Günter Fuß v. Stadt Halle, C-429/09, ECLI:EU:C:2010:717; 32 kohta; määräys 4.3.2011, Nicuşor Grigore v. Regia Naţională a Pădurilor Romsilva — Direcţia Silvică Bucureşti, C-258/10, ECLI:EU:C:2011:122, 39 kohta.

28

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)

Tyco Integrated Security SL ja Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA

Günter Fuß

Stadt Halle

Nicuşor Grigore

Regia Naţională a Pădurilor Romsilva — Direcţia Silvică Bucureşti

(29)  Tämän tulkitsevan tiedonannon tarkoituksena kuitenkin on esittää sovellettavan tekstin tilanne, eikä muutettuja säännöksiä sen vuoksi tutkita, ellei se ole merkityksellistä kehityksen kannalta. Tämä koskee erityisesti säännöstä, jonka mukaan viikoittaisen lepoajan olisi yleensä osuttava sunnuntaiksi, ja kuljetusalan jättämistä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, mikä ei enää ole voimassa sellaisenaan.

29

(30)  Ks. erityisesti johdanto-osan 2 ja 4 kappale.

30

(31)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 66 ja 67 kohta.

31

Jaeger

(32)  Explanatory memorandum concerning the proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time, 20.9.1990, COM(90) 317 final — SYN 295, s. 3.

32

(33)  Neuvoston direktiivi 89/391/ETY, annettu 12 päivänä kesäkuuta 1989, toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä (EYVL L 183, 29.6.1989, s. 1).

33

(34)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 27 kohta.

34

Union syndicale Solidaires Isère

(35)  Määräys 7.4.2011, Dieter May v. AOK Rheinland/Hamburg – Die Gesundheitskasse, C-519/09, ECLI:EU:C:2011:221, 21 kohta.

35

Dieter May

AOK Rheinland/Hamburg – Die Gesundheitskasse

(36)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 28 kohta; tuomio 20.11.2018, Sindicatul Familia Constanţa ym. v. Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa, C-147/17, ECLI:EU:C:2018:926, 41 kohta; tuomio 16.7. 2020, UX v. Governo della Repubblica italiana, C-658/18, ECLI:EU:C:2020:572, 90 ja 94 kohta; tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 49 kohta.

36

Union syndicale Solidaires Isère

Sindicatul Familia Constanţa ym. v. Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa

UX v. Governo della Repubblica italiana

Ministrstvo za obrambo

(37)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 29 kohta; tuomio asiassa C-658/18, Governo della Repubblica italiana, 91 kohta.

37

Union syndicale Solidaires Isère

Governo della Repubblica italiana

(38)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 30 kohta.

38

Union syndicale Solidaires Isère

(39)  Määräys asiassa C-519/09, May, 25–26 kohta.

39

May

(40)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 30–32 kohta.

40

Union syndicale Solidaires Isère

(41)  Tuomio 26.3.2015, Gérard Fenoll v. Centre d’aide par le travail ”La Jouvene” ja Association de parents et d’amis de personnes handicapées mentales (APEI) d’Avignon, C-316/13, ECLI:EU:C:2015:200, 29–41 kohta.

41

Gérard Fenoll

Centre d’aide par le travail ”La Jouvene” ja Association de parents et d’amis de personnes handicapées mentales (APEI) d’Avignon

(42)  Tuomio asiassa C-518/15, Matzak, 45 kohta.

42

Matzak,

(43)  Ks. tuomio 4.12.2014, FNV Kunsten Informatie en Media v. Staat der Nederlanden, C-413/13, ECLI:EU:C:2014:2411, 35–37 kohta.

43

FNV Kunsten Informatie en Media

Staat der Nederlanden

(44)  Tuomio asiassa C-413/13, FNV Kunsten Informatie en Media, 35 kohta.

44

FNV Kunsten Informatie en Media

(45)  T Tuomio 13.1.2004, Debra Allonby v. Accrington & Rossendale College, Education Lecturing Services, trading as Protocol Professional and Secretary of State for Education and Employment, C-256/01, ECLI:EU:C:2004:18, 72 kohta.

45

Debra Allonby

Accrington & Rossendale College, Education Lecturing Services, trading as Protocol Professional and Secretary of State for Education and Employment

(46)  Tuomio 14.12.1989, The Queen v. Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte Agegate Ltd, C-3/87, ECLI:EU:C:1989:650, 36 kohta.

46

The Queen

Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte Agegate Ltd

(47)  Tuomio 16.9.1999, Rikosoikeudenkäynti vastaan Jean Claude Becu, Annie Verweire, Smeg NV ja Adia Interim NV, C-22/98, ECLI:EU:C:1999:419, 26 kohta.

47

Rikosoikeudenkäynti vastaan Jean Claude Becu, Annie Verweire, Smeg NV ja Adia Interim NV

(48)  Määräys 22.4.2020, B v. Yodel Delivery Network Ltd, C-692/19, ECLI:EU:C:2020:288, 32 kohta.

48

B v. Yodel Delivery Network Ltd

(49)  Määräys asiassa C-692/19, Yodel, 45 kohta;

49

Yodel

(50)  Tuomio asiassa C-585/19, Academia de Studii Economice din Bucureşti.

50

Academia de Studii Economice din Bucureşti

(51)  Komission kertomus – Tietyistä työajan järjestelyä koskevista seikoista 23. marraskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/104/EY täytäntöönpanon tilanne (KOM(2000) 787 lopull.); komission kertomus direktiivin 2003/88/EY (työaikadirektiivi) täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa (COM(2010) 802 final) ja sen liitteenä oleva asiakirja (SEC(2010) 1611 final); komission kertomus direktiivin 2003/38/EY (työaikadirektiivi) täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa (COM(2017) 254 final) ja sen liitteenä oleva asiakirja (SWD(2017) 204 final).

51

(52)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 34 kohta; Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 22 kohta.

52

Simap

Union syndicale Solidaires Isère

(53)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 35 kohta; määräys 3.7.2001, Confederación Intersindical Galega (CIG) v. Servicio Galego de Saude (SERGAS), C-241/99, ECLI:EU:C:2001:371, 29 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 52 kohta; määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 42 kohta; tuomio 12.1.2006, Euroopan yhteisöjen komissio v. Espanjan kuningaskunta, C-132/04, ECLI:EU:C:2006:18, 22 kohta; tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 24 kohta. tuomio 30.4.2020, UO v. Készenléti Rendőrség, C-211/19, ECLI:EU:C:2020:344, 32 kohta; tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 55–65 kohta.

53

Simap

Confederación Intersindical Galega (CIG)

Servicio Galego de Saude (SERGAS)

Pfeiffer ym.

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

Euroopan yhteisöjen komissio

Espanjan kuningaskunta

Union syndicale Solidaires Isère

UO v. Készenléti Rendőrség

Ministrstvo za obrambo

(54)  Määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 44 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 54 kohta; tuomio asiassa C-132/04, komissio v. Espanja, 23 kohta; tuomio asiassa C-211/19, Készenléti Rendőrség, 32 kohta; tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 55 kohta.

54

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

Pfeiffer ym.

komissio v. Espanja

Készenléti Rendőrség

Ministrstvo za obrambo

(55)  Määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 45 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 55 kohta.

55

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

Pfeiffer ym.

(56)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 57 kohta; määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 46 kohta.

56

Pfeiffer ym.

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

(57)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 41 kohta.

57

Simap

(58)  Tuomio asiassa C-241/99, Yodel, 30 kohta.

58

Yodel

(59)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 63 kohta.

59

Pfeiffer ym.

(60)  Määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 52 kohta; tuomio asiassa C-429/09, Fuß, 57 kohta.

60

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

Fuß

(61)  Tuomio 21.10.2010, Antonino Accardo ym. v. Comune di Torino, C-227/09, ECLI:EU:C:2010:624, 39 kohta.

61

Antonino Accardo ym.

Comune di Torino

(62)  Tuomio asiassa C-132/04, komissio v. Espanja, 25–38 kohta.

62

komissio v. Espanja

(63)  Tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 63–64 ja 68 kohta.

63

Ministrstvo za obrambo

(64)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym.; määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg; tuomio asiassa C-132/04, komissio v. Espanja; tuomio asiassa C-147/17, Sindicatul Familia Constanţa ym.; tuomio asiassa C-211/19, Készenléti Rendőrség.

64

Pfeiffer ym.

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

komissio v. Espanja

Sindicatul Familia Constanţa ym.

Készenléti Rendőrség

(65)  Tuomio asiassa C-147/17, Sindicatul Familia Constanţa ym., 56 kohta.

65

Sindicatul Familia Constanţa ym.

(66)  Tuomio asiassa C-147/17, Sindicatul Familia Constanţa ym., 55 kohta; tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 56 kohta.

66

Sindicatul Familia Constanţa ym.

Ministrstvo za obrambo

(67)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 55 kohta; tuomio asiassa C-147/17, Sindicatul Familia Constanţa ym., 68 kohta; tuomio asiassa C-211/19, Készenléti Rendőrség, 43 kohta; tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 60 kohta.

67

Pfeiffer ym.

Sindicatul Familia Constanţa ym.

Készenléti Rendőrség

Ministrstvo za obrambo

(68)  Tuomio asiassa C-147/17, Sindicatul Familia Constanţa ym., 70–74 kohta; tuomio asiassa C-211/19, Készenléti Rendőrség, 44 kohta; tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 61 kohta.

68

Sindicatul Familia Constanţa ym.

Készenléti Rendőrség

Ministrstvo za obrambo

(69)  Määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 53 kohta; tuomio asiassa C-132/04, komissio v. Espanja, 26 kohta.

69

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

komissio v. Espanja

(70)  Määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 54 kohta; tuomio asiassa C-132/04, komissio v. Espanja, 27 kohta.

70

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

komissio v. Espanja

(71)  Määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 51 kohta.

71

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

(72)  Määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 52 kohta.

72

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

(73)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym.; 56–57 kohta.

73

Pfeiffer ym.

(74)  Tuomio asiassa C-211/19, Készenléti Rendőrség, 44 ja 47 kohta.

74

Készenléti Rendőrség

(75)  Tuomio asiassa C-147/17, Sindicatul Familia Constanţa ym., 76 kohta.

75

Sindicatul Familia Constanţa ym.

(76)  Määräys asiassa C-52/04, Personalrat der Feuerwehr Hamburg, 56 kohta; tuomio asiassa C-132/04, komissio v. Espanja, 28 kohta; tuomio asiassa C-147/17, Sindicatul Familia Constanţa ym., 78 kohta; tuomio asiassa C-211/19, Készenléti Rendőrség, 51 kohta.

76

Personalrat der Feuerwehr Hamburg

komissio v. Espanja

Sindicatul Familia Constanţa ym.

Készenléti Rendőrség

(77)  Tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo.

77

Ministrstvo za obrambo

(78)  Tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 88 kohta.

78

Ministrstvo za obrambo

(79)  Tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 69 kohta.

79

Ministrstvo za obrambo

(80)  Tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 37 kohta.

80

Ministrstvo za obrambo

(81)  Tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 43 ja 44 kohta.

81

Ministrstvo za obrambo

(82)  Neuvoston direktiivi 1999/63/EY, annettu 21 päivänä kesäkuuta 1999, Euroopan yhteisön kansallisten varustamoyhdistysten keskusjärjestön (ECSA) ja Euroopan unionin kuljetusalojen ammattiliiton (FST) tekemästä, merenkulkijoiden työajan järjestämistä koskevasta sopimuksesta (EYVL L 167, 2.7.1999, s. 33).

82

(83)  Neuvoston direktiivi 2009/13/EY, annettu 16 päivänä helmikuuta 2009, Euroopan yhteisön kansallisten varustamoyhdistysten keskusjärjestön (ECSA) ja Euroopan kuljetustyöntekijöiden liiton (ETF) merityötä koskevasta yleissopimuksesta, 2006, tekemän sopimuksen täytäntöönpanosta ja direktiivin 1999/63/EY muuttamisesta (EUVL L 124, 20.5.2009, s. 30).

83

(84)  EYVL L 216, 20.8.1994, s. 12.

84

(85)  EYVL L 302, 1.12.2000, s. 57.

85

(86)  EYVL L 80, 23.3.2002, s. 35.

86

(87)  EUVL L 102, 11.4.2006, s. 1.

87

(88)  EUVL L 195, 27.7.2005, s. 15.

88

(89)  EUVL L 367, 23.12.2014, s. 86.

89

(90)  EUVL L 25, 31.1.2017, s. 12.

90

(91)  Tällaisia ovat esimerkiksi rautatietyöntekijät, jotka eivät suorita yhteentoimivia rajatylittäviä rautatiealan palveluja eivätkä kuulu neuvoston direktiivin 2005/47/EY soveltamisalaan. Vastaava tilanne olisi myös tieliikenteen liikkuvilla työntekijöillä, jotka kuljettavat ajoneuvoilla enintään 50 kilometrin pituisen säännöllisen liikenteen matkustajia eivätkä kuulu direktiivin 2002/15/EY soveltamisalaan.

91

(92)  Määräys 11.1.2007, Jan Vorel v. Nemocnice Český Krumlov, C-437/05, ECLI:EU:C:2007:23, 32–35 kohta; tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 48 ja 49 kohta; määräys asiassa C-258/10, Grigore, 81 kohta; tuomio 26.7.2017, Hannele Hälvä ym. v. SOS-Lapsikylä ry, C-175/16, ECLI:EU:2017:617, 25 kohta; tuomio asiassa C-518/15, Matzak, 24 kohta; tuomio asiassa C-147/17, Sindicatul Familia Constanţa ym., 35 kohta; tuomio asiassa C-211/19, Készenléti Rendőrség, 23 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 57 ja 58 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 56 ja 57 kohta.

92

Jan Vorel

Nemocnice Český Krumlov

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

Grigore

Hannele Hälvä ym. v. SOS-Lapsikylä ry

Matzak,

Sindicatul Familia Constanţa ym.

Készenléti Rendőrség

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main

(93)  Tuomio 1.12.2005, Abdelkader Dellas ym. v. Premier ministre ja Ministre des Affaires sociales, du Travail et de la Solidarité, C-14/04, ECLI:EU:C:2005:728, 38 ja 39 kohta; tuomio 7.7.2022, Coca-Cola European Partners Deutschland GmbH v. L.B. ja R.G., yhdistetyt asiat C-257/21 ja C-258/21, ECLI:EU:C:2022:529, 47 kohta.

93

Abdelkader Dellas ym.

Premier ministre ja Ministre des Affaires sociales, du Travail et de la Solidarité

Coca-Cola European Partners Deutschland GmbH v. L.B. ja R.G.

(94)  Proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90) 317 final, 20.9.1990 – SYN 295, s. 3).

94

(95)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-609/17 ja C-610/17, TSN, 48 kohta.

95

TSN

(96)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-609/17 ja C-610/17, TSN, 36 kohta.

96

TSN

(97)  Tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 53 kohta.

97

Dellas ym.

(98)  Neuvoston direktiivi 1999/70/EY, annettu 28 päivänä kesäkuuta 1999, Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta (EYVL L 175, 10.7.1999, s. 43).

98

(99)  Tuomio 23.4.2009, Kiriaki Angelidaki ja ym. v. Organismos Nomarchiakis Autodioikisis Rethymnis, Charikleia Giannoudi v. Dimos Geropotamou ja Georgios Karabousanos ja Sofoklis Michopoulos v. Dimos Geropotamou, yhdistetyt asiat C-378/07–C-380/07, ECLI:EU:C:2009:250, 112 ja 113 kohta.

99

Kiriaki Angelidaki ja ym.

Organismos Nomarchiakis Autodioikisis Rethymnis, Charikleia Giannoudi

Dimos Geropotamou

Georgios Karabousanos ja Sofoklis Michopoulos

Dimos Geropotamou

(100)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-378/07–C-380/07, Angelidaki ym., 126 kohta.

100

Angelidaki ym.

(101)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-378/07–C-380/07, Angelidaki ym., 129 kohta.

101

Angelidaki ym.

(102)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-378/07–C-380/07, Angelidaki ym., 140 kohta.

102

Angelidaki ym.

(103)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-378/07–C-380/07, Angelidaki ym., 131 kohta.

103

Angelidaki ym.

(104)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-378/07–C-380/07, Angelidaki ym., 133 kohta.

104

Angelidaki ym.

(105)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 47 kohta; tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 48 kohta; määräys asiassa C-437/05, Vorel, 24 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 42 kohta; tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 25 kohta; tuomio asiassa C-518/15, Matzak, 55 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 29 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 30 kohta; tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 28 kohta.

105

Simap

Jaeger

Vorel

Dellas ym.

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

Matzak,

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main,

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

(106)  Määräys asiassa C-437/05, Vorel, 25 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 43 kohta; määräys asiassa C-258/10, Grigore, 43 kohta; tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 26 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 29 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 30 kohta; tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 28 kohta; tuomio 8.10.2021, BX v. Unitatea Administrativ Teritorială D., C-909/19, ECLI:EU:C:2021:893, 38 kohta.

106

Vorel

Dellas ym.

Grigore

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main,

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

BX v. Unitatea Administrativ Teritorială D.

(107)  Tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 44 kohta; tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 58 kohta; määräys asiassa C-437/05, Vorel, 26 kohta; tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 27 kohta; määräys asiassa C-258/10, Grigore, 44 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 30 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 31 kohta; tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 29 kohta.

107

Dellas ym.

Jaeger

Vorel

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

Grigore

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

(108)  Tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 45 kohta;

108

Dellas ym.

(109)  määräys asiassa C-258/10, Grigore, 45 kohta; tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 28 kohta; tuomio asiassa C-518/15, Matzak, 34–38 kohta.

109

Grigore

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

Matzak

(110)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 30, 35 ja 43 kohta.

110

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

(111)  Explanatory Memorandum of the Communication from the Commission on the organisation of working time in the sectors and activities excluded from Directive 93/104/EC of 23 November 1993 (COM(1998) 662 final, 18.11.1998), 6 kappale.

111

(112)  Ks. tuomio 19.4.2007, UAB Profisa v. Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos, C-63/06, ECLI:EU:C:2007:233, 13–15 kohta.

112

UAB Profisa

Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

(113)  Julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus 11.6.2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.) v. Delail Integrated Security SL ja Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA, C-266/14, ECLI:EU:C:2015:391, 31 ja 48 kohta.

113

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)

Delail Integrated Security SL ja Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA

(114)  Ks. erityisesti tuomio asiassa C-303/98, Simap, 48 kohta, jossa tuomioistuin katsoo, että työajan kaksi ensimmäistä kriteeriä (”työskentelee” ja ”on työnantajan käytettävissä”) täyttyvät, kun kyseessä on päivystysaika terveydenhoitolaitoksessa; ks. myös tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 43 kohta, jossa tuomioistuin toteaa kriteerin ”työskentelee” soveltamisesta työntekijöihin, jotka matkustavat asiakkaan luo/luota, että ”tällaisten työntekijöiden työpaikkaa ei voida rajata näiden työntekijöiden konkreettisten toimenpiteiden suorituspaikkaan heidän työnantajansa asiakkaiden luona”.

114

Simap

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

tällaisten työntekijöiden työpaikkaa ei voida rajata näiden työntekijöiden konkreettisten toimenpiteiden suorituspaikkaan heidän työnantajansa asiakkaiden luona

(115)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 35 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 48 kohta; määräys asiassa C-437/05, Vorel, 28 kohta; määräys asiassa C-258/10, Grigore, 63 kohta; tuomio asiassa C-909/19, Unitatea Administrativ Teritorială D., 40 kohta.

115

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

Dellas ym.

Vorel

Grigore

Unitatea Administrativ Teritorială D.

(116)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 43–46 kohta.

116

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

(117)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 48 kohta; tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 63 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 48 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 33 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 34 kohta; tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 31 kohta.

117

Simap

Jaeger

Dellas ym.

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main,

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

(118)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 43 kohta.

118

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main,

(119)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 35 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 48 kohta; määräys asiassa C-437/05, Vorel, 28 kohta; määräys asiassa C-258/10, Grigore, 63 kohta.

119

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

Dellas ym.

Vorel

Grigore

(120)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 36 ja 37 kohta; tuomio asiassa C-303/98, Simap, 50 kohta.

120

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

Simap

(121)  Tuomio asiassa C-518/15, Matzak, 63–66 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 36 ja 37 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 37 ja 38 kohta; tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 33 ja 34 kohta; tuomio asiassa C-214/20, Dublin City Council, 38 kohta.

121

Matzak

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main,

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

Dublin City Council

(122)  Tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 39 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.

122

Stadt Offenbach am Main

Radiotelevizija Slovenija

(123)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 48 kohta.

123

Simap

(124)  Määräys asiassa C-437/05, Vorel, 25 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 43 kohta.

124

Vorel

Dellas ym.

(125)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 93 kohta.

125

Pfeiffer ym.

(126)  Määräys asiassa C-258/10, Grigore, 50 kohta.

126

Grigore

(127)  Tuomio asiassa C-55/18, CCOO, 60 kohta.

127

CCOO

(128)  Tuomioistuin on todennut, että EU:n henkilötietojen suojaa koskevien sääntöjen mukaan työaikarekisterit ovat henkilötietoja; tuomio 30.5.2013, Worten – Equipamentos para o Lar SA v. Autoridade para as Condições de Trabalho (ACT), C-342/12, ECLI:EU:C:2013:355.

128

Worten – Equipamentos para o Lar SA v. Autoridade para as Condições de Trabalho (ACT)

(129)  Tuomio asiassa C-55/18, CCOO, 63 kohta.

129

CCOO

(130)  Tuomio asiassa C-55/18, CCOO, 63 kohta.

130

CCOO

(131)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap; tuomio asiassa C-151/02, Jaeger. tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym.

131

Simap

Jaeger

Dellas ym

(132)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 65 kohta.

132

Jaeger

(133)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 49 kohta.

133

Simap

(134)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 43 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 44 kohta.

134

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main,

(135)  Määräys asiassa C-437/05, Vorel, 27 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 46 kohta.

135

Vorel

Dellas ym.

(136)  Määräys asiassa C-437/05, Vorel, 28 kohta.

136

Vorel

(137)  Tuomio, Jaeger, C-151/02, ECLI:EU:C:2003:437, 60 ja 64 kohta.

137

Jaeger

(138)  Tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 63 kohta.

138

Dellas ym.

(139)  Tuomio asiassa C-518/15, Matzak, 63–66 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 36 ja 37 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 37 ja 38 kohta; tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 33 ja 34 kohta; tuomio asiassa C-214/20, Dublin City Council, 38 kohta.

139

Matzak

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main,

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

Dublin City Council

(140)  Tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 39 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.

140

Stadt Offenbach am Main

Radiotelevizija Slovenija

(141)  Tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 47 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 48 kohta.

141

Stadt Offenbach am Main

Radiotelevizija Slovenija

(142)  Tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 50–53 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 51–53 kohta.

142

Stadt Offenbach am Main,

Radiotelevizija Slovenija

(143)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 54 kohta.

143

Radiotelevizija Slovenija

(144)  Tuomio asiassa C-214/20, Dublin City Council, 41 ja 42 kohta.

144

Dublin City Council

(145)  Tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 40 kohta; tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 39 kohta.

145

Stadt Offenbach am Main

Radiotelevizija Slovenija

(146)  Tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 49 kohta.

146

Stadt Offenbach am Main,

(147)  Julkisasiamies Pitruzzellan ratkaisuehdotus 6.10.2020, Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, ECLI:EU:C:2020:796, 120 kohta, ja julkisasiamies Pitruzzellan ratkaisuehdotus 6.10.2020, Offenbach am Main, C-580/19, ECLI:EU:C:2020:797, 111 kohta.

147

Radiotelevizija Slovenija,

Offenbach am Main

(148)  Tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 49 kohta.

148

Stadt Offenbach am Main,

(149)  Tuomio asiassa C-214/20, Dublin City Council, 44 kohta.

149

Dublin City Council,

(150)  Tuomio asiassa C-214/20, Dublin City Council, 43 ja 44 kohta.

150

Dublin City Council

(151)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 50 kohta (työpaikka sijaitsee syrjäisessä paikassa, jossa on vähän mahdollisuuksia vapaa-ajantoimintaan).

151

Radiotelevizija Slovenija

(152)  Tuomio asiassa C-214/20, Dublin City Council, 45 kohta (työntekijän valitsema toisen ammattitoiminnan harjoittaminen varallaoloajalla).

152

Dublin City Council

(153)  Tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 39 kohta.

153

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

(154)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 50 kohta.

154

Radiotelevizija Slovenija

(155)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 61 kohta; tuomio asiassa C-580/19, Stadt Offenbach am Main, 60 kohta.

155

Radiotelevizija Slovenija

Stadt Offenbach am Main

(156)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 62 kohta.

156

Radiotelevizija Slovenija

(157)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 64 kohta.

157

Radiotelevizija Slovenija

(158)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 65 kohta.

158

Radiotelevizija Slovenija

(159)  Tuomio asiassa C-344/19, Radiotelevizija Slovenija, 65 kohta.

159

Radiotelevizija Slovenija

(160)  Tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 43 kohta.

160

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

(161)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras.

161

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

(162)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 30–34 kohta.

162

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

(163)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 35–39 kohta.

163

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

(164)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 43–46 kohta.

164

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

(165)  Tuomio asiassa C-909/19, Unitatea Administrativ Teritorială D.

165

Unitatea Administrativ Teritorială D

(166)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 16 kohta.

166

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

(167)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras.

167

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

(168)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 44 kohta.

168

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

(169)  Kansainvälinen työjärjestö, yötyötä koskeva yleissopimus nro 171, 26.6.1990.

169

(170)  Ks. työaikadirektiivin ranskan- ja saksankieliset versiot.

170

(171)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 55 kohta.

171

Simap

(172)  Explanatory memorandum concerning the proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90) 317 final, 20.9.1990 – SYN 295).

172

(173)  Tuomio 19.9.2018, Isabel González Castro v. Mutua Umivale ym., C-41/17, ECLI:EU:C:2018:736, 46 kohta.

173

Isabel González Castro v. Mutua Umivale ym.,

(174)  Tuomio asiassa C-303/98, Jaeger, 59–64 kohta.

174

Jaeger

(175)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 61 kohta.

175

Simap

(176)  Tuomio asiassa C-41/17, González Castro, 44–46 kohta.

176

González Castro

(177)  Explanatory Memorandum of the Communication from the Commission on the organisation of working time in the sectors and activities excluded from Directive 93/104/EC of 23 November 1993 (COM(1998) 662 final, 18.11.1998), 27 kappale.

177

(178)  On kuitenkin syytä huomata, että tuomioistuin selkeytti myöhemmin tätä näkökohtaa 4.10.2001 antamassaan tuomiossa (J.R. Bowden, J.L. Chapman ja J.J. Doyle v. Tuffnells Parcels Express Ltd, C-133/00 ECLI:EU:C:2001:514), jossa se katsoi, että direktiivin 93/104/EY 1 artiklan 3 kohtaan sisältyvä tiettyjen kuljetusalojen jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle tarkoitti sitä, että liikkuvassa työssä olevien työntekijöiden lisäksi muutkin näiden alojen työntekijät jäivät direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle eikä heihin sovelleta direktiivin säännöksiä.

178

J.R. Bowden, J.L. Chapman ja J.J. Doyle

Tuffnells Parcels Express Ltd

(179)  Direktiivin 20 artiklan mukaan liikkuvassa työssä olevat työntekijät ja 21 artiklan mukaan merikalastusalusten työntekijät eivät kuulu 3, 4 ja 5 artiklan soveltamisalaan, mutta jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että näillä työntekijöillä on silti oikeus ”riittävään lepoon”.

179

riittävään lepoon

(180)  Explanatory memorandum concerning the proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90)317 final, 20.9.1990 – SYN 295).

180

(181)  Explanatory memorandum concerning the proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90)317 final, 20.9.1990 – SYN 295).

181

(182)  Tämä pakottaisi työntekijät työskentelemään klo 00.00–13.00 ja pitämään lepoajan klo 13.00–24.00 tai päin vastoin lepäämään klo 00.00–11.00 ja työskentelemään klo 11.00–24.00.

182

(183)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 95 kohta.

183

Jaeger

(184)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 95 kohta.

184

Jaeger

(185)  Tuomioistuin on viitannut ”riittävien taukojen” käsitteeseen myös esimerkiksi 14.10.2010 annetussa tuomiossa, Günter Fuß v. Stadt Halle, C-243/09, ECLI:EU:C:2010:609, 32 kohta.

185

riittävien taukojen

Günter Fuß

Stadt Halle

(186)  Tuomio asiassa C-266/14, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, 36 ja 37 kohta; tuomio asiassa C-303/98, Simap, 50 kohta.

186

Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras

Simap

(187)  Tuomio asiassa C-107/19, Dopravní podnik hl. m. Prahy, 43 kohta.

187

Dopravní podnik hl. m. Prahy,

(188)  Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 288 artiklassa todetaan seuraavaa: ”Direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu, mutta jättää kansallisten viranomaisten valittavaksi muodon ja keinot.”

188

Direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu, mutta jättää kansallisten viranomaisten valittavaksi muodon ja keinot.

(189)  Tuomio asiassa C-84/94, Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto.

189

Yhdistynyt kuningaskunta

neuvosto

(190)  Tuomio 9.11.2017, António Fernando Maio da Rosa v. Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação SA, C-306/16, ECLI:EU:C:2017:844, 39 ja 44 kohta.

190

António Fernando Maio da Rosa v. Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação SA,

(191)  Explanatory memorandum concerning the proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90)317 final, 20.9.1990 – SYN 295).

191

(192)  Re-examined proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(93)578 final, 16.11.1993 – SYN 295, s. 3), perustelut, tarkistus 5.

192

(193)  Ks. soveltamisalan ulkopuolelle jättämisen osalta seuraavat: tuomio asiassa C-303/98, Simap, 35 kohta; tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 24 kohta; tuomio asiassa C-211/19, Készenléti Rendőrség, 32 kohta; tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 55 ja 65 kohta. Ks. poikkeusten osalta seuraavat: tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 89 kohta; tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 40 kohta; tuomio asiassa C-518/15, Matzak, 38 kohta; tuomio asiassa C-585/19, Academia de Studii Economice din Bucureşti 61 kohta.

193

Simap

Union syndicale Solidaires Isère

Készenléti Rendőrség

Ministrstvo za obrambo

Jaeger

Union syndicale Solidaires Isère

Matzak,

Academia de Studii Economice din Bucureşti

(194)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 100 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 49 kohta; määräys asiassa C-437/05, Vorel, 23 kohta; tuomio 11.4.2019, Syndicat des cadres de la sécurité intérieure v. Premier ministre ym., C-254/18, ECLI:EU:C:2019:318, 32 kohta; tuomio asiassa C-909/19, Unitatea Administrativ Teritorială D., 36 kohta; tuomio asiassa C-214/20, Dublin City Council, 37 kohta.

194

Pfeiffer ym.

Dellas ym.

Vorel

Syndicat des cadres de la sécurité intérieure v. Premier ministre ym.

Unitatea Administrativ Teritorială D.

Dublin City Council

(195)  Ks. erityisesti: tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 93–95 kohta; tuomio asiassa C-14/04, Dellas ym., 50 kohta.

195

Pfeiffer ym.

Dellas ym.

(196)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 99 kohta; tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 52 kohta; tuomio asiassa C-429/09, Fuß, 34 kohta.

196

Pfeiffer ym.

Fuß

Fuß

(197)  Tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 65 ja 66 kohta.

197

Fuß

(198)  Tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 53 kohta.

198

Fuß

(199)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 69 kohta.

199

Simap

(200)  Tuomio 20.1.2009, Gerhard Schultz-Hoff v. Deutsche Rentenversicherung Bund ja Stringer ym. v. Her Majesty’s Revenue and Customs, yhdistetyt asiat C-350/06 ja C-520/06, ECLI:EU:C:2009:18, 27 kohta.

200

Gerhard Schultz-Hoff

Deutsche Rentenversicherung Bund ja Stringer ym.

Her Majesty’s Revenue and Customs

(201)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 104–106 kohta; tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 59 kohta; tuomio asiassa C-429/09, Fuß, 35 kohta.

201

Pfeiffer ym.

Fuß

Fuß

(202)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 68 kohta.

202

Simap

(203)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 70 kohta.

203

Simap

(204)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 108 ja 109 kohta.

204

Pfeiffer ym.

(205)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 110–113 kohta.

205

Pfeiffer ym.

(206)  Tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 61 kohta; tuomio asiassa C-429/09, Fuß, 38 kohta.

206

Fuß

Fuß

(207)  Tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 56 kohta; tuomio asiassa C-429/09, Fuß, 38 ja 39 kohta.

207

Fuß

Fuß

(208)  Tuomio asiassa C-429/09, Fuß, 45–48 kohta.

208

Fuß

(209)  Ks. erityisesti tuomio asiassa C-243/09, Fuß, opt-out-mahdollisuutta koskevat 58 ja 59 kohta.

209

Fuß

(210)  Tuomio 26.6.2001, The Queen v. Secretary of State for Trade and Industry, ex parte Broadcasting, Entertainment, Cinematographic and Theatre Union (BECTU), C-173/99, ECLI:EU:C:2001:356, 43 kohta; tuomio asiassa C-342/01, Merino Gómez, 29 kohta; tuomio 16.3.2006, C. D. Robinson-Steele v. R. D. Retail Services Ltd ja Michael Jason Clarke v. Frank Staddon Ltd ja J. C. Caulfield ym. v. Hanson Clay Products Ltd, yhdistetyt asiat C-131/04 ja C-257/04, ECLI:EU:C:2006:177, 48 kohta; tuomio 6.4.2006, Federatie Nederlandse Vakbeweging v. Staat der Nederlanden, C-124/05, ECLI:EU:C:2006:244, 28 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 22 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 18 kohta; tuomio 22.4.2010, Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols v. Land Tirol, C-486/08, ECLI:EU:C:2010:215, 28 kohta; tuomio 15.9.2011, Williams ym. v. British Airways plc, C-155/10, ECLI:EU:C:2011:588, 17 kohta; tuomio 22.11.2011, KHS AG v. Winfried Schulte, C-214/10, ECLI:EU:C:2011:761, 23 kohta; tuomio asiassa C-282/10, Jaeger, 16 kohta; tuomio asiassa C-337/10, Neidel, 28 kohta; tuomio 21.6.2012, Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Federación de Asociaciones Sindicales (FASGA) ym., C-78/11, ECLI:EU:C:2012:372, 16 kohta; tuomio 8.11.2012, Alexander Heimann ja Konstantin Toltschin v. Kaiser GmbH, yhdistetyt asiat C-229/11 ja C-230/11, ECLI:EU:C:2012:693, 22 kohta; määräys 21.2.2013, Concepción Maestre García v. Centros Comerciales Carrefour SA, C-194/12, ECLI:EU:C:2013:102, 16 kohta; määräys 13.6.2013, Bianca Brandes v. Land Niedersachsen, C-415/12, ECLI:EU:C:2013:398, 27 kohta; tuomio 22.5.2014, Z.J.R. Lock v. British Gas Trading Limited, C-539/12, ECLI:EU:C:2014:351, 14 kohta; tuomio 12.6.2014, Gülay Bollacke v. K + K Klaas & Kock BV & Co. KG, C-118/13, ECLI:EU:C:2014:1755, 15 kohta; tuomio 11.11.2015, Kathleen Greenfield v. The Care Bureau Ltd, C-219/14, ECLI:EU:C:2015:745, 26 kohta; tuomio 30.6.2016, Alicja Sobczyszyn v. Szkoła Podstawowa w Rzeplinie, C-178/15, ECLI:EU:C:2016:502, 19 kohta; tuomio 20.7.2016, Hans Maschek v. Magistratsdirektion der Stadt Wien - Personalstelle Wiener Stadtwerke, C-341/15, ECLI:EU:C:2016:576, 25 kohta; tuomio 29.11.2017, Conley King v. The Sash Window Workshop Ltd ja Richard Dollar, C-214/16, ECLI:EU:C:2017:914, 32 kohta; tuomio 4.10.2018, Ministerul Justiţiei ja Tribunalul Botoşani v. Maria Dicu, C-12/17, ECLI:EU:C:2018:799, 24 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 38 kohta; tuomio 6.11.2018, Sebastian W. Kreuziger v. Land Berlin, C-619/16, ECLI:EU:C:2018:872, 28 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 19 kohta; tuomio 13.12.2018, Torsten Hein v. Albert Holzkamm GmbH & Co., C-385/17, ECLI:EU:C:2018:1018, 22 kohta; tuomio 25.6.2020, QH v. Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria ja CV v. Iccrea Banca SpA yhdistetyt asiat C-762/18 ja C-37/19, ECLI: EU:C:2020:504, 53 ja 54 kohta; tuomio 25.11.2021, WD v. job-medium GmbH, C-233/20, ECLI:EU:C:2021:960, 24 kohta; tuomio 9.12.2021, XXXX v. Staatssecretaris van Financiën, C-217/20, ECLI:EU:C:2021:987, 19 kohta; tuomio 13.1.2022, DS v. Koch Personaldienstleistungen GmbH, C-514/20, ECLI:EU:C:2022:19, 23 ja 24 kohta.

210

The Queen

Secretary of State for Trade and Industry, ex parte Broadcasting, Entertainment, Cinematographic and Theatre Union (BECTU)

Merino Gómez

C. D. Robinson-Steele

R. D. Retail Services Ltd ja Michael Jason Clarke

Frank Staddon Ltd ja J. C. Caulfield ym.

Hanson Clay Products Ltd

Federatie Nederlandse Vakbeweging

Staat der Nederlanden

Schultz-Hoff ym.

Vicente Pereda

Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols

Land Tirol

Williams ym.

British Airways plc

KHS AG

Winfried Schulte

Jaeger

Neidel

Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

Federación de Asociaciones Sindicales (FASGA) ym.

Alexander Heimann ja Konstantin Toltschin

Kaiser GmbH

Concepción Maestre García

Centros Comerciales Carrefour SA

Bianca Brandes

Land Niedersachsen

Z.J.R. Lock

British Gas Trading Limited

Gülay Bollacke

K + K Klaas & Kock BV & Co. KG

Kathleen Greenfield

The Care Bureau Ltd

Alicja Sobczyszyn

Szkoła Podstawowa w Rzeplinie

Hans Maschek

Magistratsdirektion der Stadt Wien - Personalstelle Wiener Stadtwerke

Conley King

The Sash Window Workshop Ltd ja Richard Dollar

Ministerul Justiţiei ja Tribunalul Botoşani

Maria Dicu

Bauer ja Willmeroth

Sebastian W. Kreuziger v. Land Berlin

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

Torsten Hein v. Albert Holzkamm GmbH & Co.

QH

Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria ja CV v. Iccrea Banca SpA

WD v. job-medium GmbH

XXXX v. Staatssecretaris van Financiën

DS v. Koch Personaldienstleistungen GmbH

(211)  Tuomio asiassa C-173/99, BECTU, 41–43 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 24 kohta; tuomio asiassa C-78/11, ANGED, 16 kohta. Ks. myös tuomio asiassa C-124/05, Federatie Nederlandse Vakbeweging, 34 kohta; tuomio asiassa C-233/20, job-medium, 24 kohta. Tuomioistuin lisäsi yhdistetyissä asioissa C-131/04 ja C-257/04, Robinson-Steele ym., 52 kohta) antamassaan tuomiossa, että tästä oikeudesta ei voida poiketa sopimusjärjestelyin.

211

BECTU

Schultz-Hoff ym.

ANGED

Federatie Nederlandse Vakbeweging

job-medium

Robinson-Steele ym.

(212)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 25 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 21 kohta; tuomio asiassa C-486/08, Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, 30 kohta; tuomio asiassa C-214/10, KHS, 31 kohta; tuomio asiassa C-78/11, ANGED, 19 kohta; tuomio asiassa C-194/12, Maestre García, 18 kohta; tuomio asiassa C-178/15, Sobczyszy, 23 kohta; tuomio asiassa C-341/15, Matzak, 34 kohta; tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 27 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 41 kohta; tuomio asiassa C-214/16, King, 37 kohta; tuomio asiassa C-514/20, Koch Personaldienstleistungen, 30 kohta.

212

Schultz-Hoff ym.

Vicente Pereda

Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols

KHS

ANGED

Maestre García

Sobczyszy

Matzak

Dicu

Bauer ja Willmeroth

King

Koch Personaldienstleistungen

(213)  Tuomio asiassa C-486/08, Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, 29 kohta; tuomio asiassa C-78/11, ANGED, 18 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-229/11 ja C-230/11, Heimann ja Toltschin, 22 ja 23 kohta; tuomio asiassa C-194/12, Maestre García, 16 kohta; tuomio asiassa C-415/12, Brandes, 29 kohta; tuomio asiassa C-219/14, Greenfield, 28 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 31 kohta; tuomio asiassa C-233/20, job-medium, 26 kohta.

213

Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols

ANGED

Heimann ja Toltschin

Maestre García

Brandes

Greenfield

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

job-medium

(214)  Tuomio asiassa C-173/99, BECTU, 43 kohta; tuomio asiassa C-342/01, Merino Gómez, 29 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-131/04–C-257/04, Robinson-Steele ym., 48 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 18 kohta; tuomio asiassa C-155/10, Williams ym., 17 kohta; tuomio asiassa C-341/15, Maschek, 19 kohta.

214

BECTU

Merino Gómez

Robinson-Steele ym.

Vicente Pereda

Williams ym.

Maschek

(215)  Tuomio asiassa C-173/99, BECTU, 44 kohta; tuomio asiassa C342/01, Merino Gómez, 30 kohta; tuomio asiassa C-124/05, Federatie Nederlandse Vakbeweging, 29 kohta; tuomio asiassa C-514/20, Koch Personaldienstleistungen, 31 kohta; tuomio asiassa C-233/20, job-medium, 24 kohta.

215

BECTU

Merino Gómez

Federatie Nederlandse Vakbeweging

Koch Personaldienstleistungen

job-medium

(216)  Tuomio asiassa C-219/14, Greenfield, 32 kohta.

216

Greenfield

(217)  Viitattu myös tuomiossa asiassa C-219/14, Greenfield, 35 kohta.

217

Greenfield

(218)  Tuomio asiassa C-385/17, Hein, 28 ja 29 kohta.

218

Hein

(219)  Tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 36–38 kohta.

219

Dicu

(220)  Tuomio asiassa C-486/08, Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, 32–34 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-229/11 ja C-230/11, Heimann ja Toltschin, 35 kohta; tuomio asiassa C-219/14, Greenfield, 37 kohta.

220

Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols

Heimann ja Toltschin

Greenfield

(221)  Tuomio asiassa C-486/08, Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, 32 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-229/11 ja C-230/11, Heimann ja Toltschin, 35 kohta; tuomio asiassa C-415/12, Brandes, 30 kohta; tuomio asiassa C-219/14, Greenfield, 34 kohta.

221

Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols

Heimann ja Toltschin

Brandes,

Greenfield

(222)  Tuomio asiassa C-219/14, Greenfield, 38 ja 44 kohta.

222

Greenfield,

(223)  Tuomio asiassa C-342/01, Merino Gómez, 43 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-609/17 ja C-610/17, TSN, 33 kohta.

223

Merino Gómez

TSN

(224)  Tuomio asiassa C-282/10, Dominguez, 47 ja 48 kohta; tuomio asiassa C-337/10, Neidel, 34–37 kohta.

224

Dominguez

Neidel,

(225)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-609/17 ja C-610/17, TSN, 36 kohta.

225

TSN

(226)  Tuomio asiassa C-337/10, Neidel, 36 kohta; tuomio asiassa C-341/15, Maschek, 39 kohta.

226

Neidel

Maschek

(227)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-609/17 ja C-610/17, TSN, 40 kohta.

227

TSN

(228)  Tuomio asiassa C-385/17, Hein, 31 kohta.

228

Hein

(229)  Perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa olevan perusoikeuskirjan soveltamisalan määritelmän mukaan perusoikeuskirjan määräykset koskevat jäsenvaltioita ainoastaan silloin, kun ne soveltavat unionin oikeutta. Kun jäsenvaltiot vahvistavat kansallisen lainsäädännön puitteissa säännöksiä, jotka ovat työntekijöille suotuisampia kuin työaikadirektiivi, ne eivät kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan. Näin ollen perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta palkalliseen vuosilomaan, joka ylittää neljän viikon vähimmäisajan. Tuomio yhdistetyissä asioissa C-609/17 ja C-610/17, TSN, 42 ja 55 kohta.

229

TSN

(230)  Tuomio asiassa C-385/17, Hein, 43 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-609/17 ja C-610/17, TSN, 35 kohta.

230

Hein

TSN

(231)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 40 kohta.

231

Schultz-Hoff ym.

(232)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-762/18 ja C-37/19, Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria. Tuomioistuimen toista päätöstä tästä kysymyksestä voidaan odottaa asiassa C-57/22.

232

Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria

(233)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 41 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 34 kohta.

233

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(234)  Tuomio asiassa C-173/99, BECTU, 48–53 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 28 kohta. tuomio asiassa C-214/16, King, 34 kohta; tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 26 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-762/18 ja C-37/19, Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria, 56 kohta. tuomio asiassa C-514/20, Koch Personaldienstleistungen, 22 kohta.

234

BECTU

Schultz-Hoff ym.

King

Dicu

Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria

Koch Personaldienstleistungen

(235)  Tuomio asiassa C-173/99, BECTU, 64 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 28 kohta;

235

BECTU

Schultz-Hoff ym.

(236)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06–C-520/06, Schultz-Hoff ym., 48 kohta; tuomio asiassa C-155/10, Williams ym., 26 kohta; tuomio asiassa C-539/12, Lock, 17 kohta; tuomio asiassa C-118/13, Bollacke, 16 kohta; tuomio asiassa C-214/16, King, 34 kohta.

236

Schultz-Hoff ym.

Williams ym.

Lock

Bollacke

King

(237)  Tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 54 kohta.

237

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(238)  Komission kannanotto asiassa C-173/99, johon viitataan julkisasiamies Tizzanon ratkaisuehdotuksessa 8.2.2001, The Queen v. Secretary of State for Trade and Industry, ex parte: Broadcasting, Entertainment, Cinematographic and Theatre Union (BECTU), C-173/99, ECLI:EU:C:2001:81, 34 kohta, ja julkisasiamies Trstenjakin ratkaisuehdotuksessa 16.6.2011, Williams ym. v. British Airways plc, C-155/10, ECLI:EU:C:2011:403, 37 kohta.

238

The Queen

Secretary of State for Trade and Industry, ex parte: Broadcasting, Entertainment, Cinematographic and Theatre Union (BECTU)

Williams ym.

British Airways plc

(239)  Tuomio asiassa C-173/99, BECTU, 61 kohta.

239

T

BECTU

(240)  Tuomio asiassa C-173/99, BECTU, 64 kohta.

240

BECTU

(241)  Tuomio asiassa C-194/12, Maestre García.

241

Maestre García

(242)  Tuomio asiassa C-214/10, KHS.

242

KHS

(243)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 49 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 42 kohta; tuomio asiassa C-214/16, King, 39 kohta; tuomio asiassa C-514/20, Koch Personaldienstleistungen, 32 ja 41 kohta.

243

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

King

Koch Personaldienstleistungen

(244)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 56 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 40 ja 61 kohta.

244

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(245)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 52 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 45 kohta.

245

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(246)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 52 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 45 kohta.

246

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(247)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 51 ja 52 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 44 kohta.

247

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(248)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 53 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 46 kohta.

248

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(249)  Tuomio asiassa C-214/16, Yodel, 61 kohta.

249

Yodel

(250)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 54 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 47 ja 56 kohta.

250

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(251)  Tuomio asiassa C-214/16, King, 63 kohta.

251

King

(252)  Tuomio asiassa C-214/16, King, 64 kohta.

252

King

(253)  Tuomio asiassa C-214/16, King, 64 kohta.

253

King

(254)  Tuomio 22.9.2022, XP v. Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide ja AR v. St. Vincenz-Krankenhaus GmbH, yhdistetyt asiat C-518/20 ja C-727/20, ECLI:EU:C:2022:707.

254

XP v. Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide ja AR v. St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

(255)  Tuomio 22.9.2022, LB v. TO, C-120/21, ECLI:EU:C:2022:718.

255

LB v. TO

(256)  Tuomio asiassa C-178/15, Sobczyszyn, 33 kohta; ks. myös tuomio asiassa C-124/05, Federatie Nederlandse Vakbeweging, 30 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 30 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 24 kohta.

256

Sobczyszyn

Federatie Nederlandse Vakbeweging

Schultz-Hoff ym.

Vicente Pereda

(257)  Tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 19 kohta; tuomio asiassa C-178/15, Sobczyszyn, 22 kohta; tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 42 ja 45 kohta.

257

Vicente Pereda

Sobczyszyn

Kreuziger

(258)  Tuomio asiassa C-124/05, Federatie Nederlandse Vakbeweging, 24 kohta.

258

Federatie Nederlandse Vakbeweging

(259)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym.

259

Schultz-Hoff ym.

(260)  Tuomio asiassa C-214/16, King, 65 kohta.

260

King

(261)  Tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 35 kohta.

261

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(262)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06–C-520/06, Pfeiffer ym.; 43 ja 55 kohta. tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 19 kohta.

262

Vicente Pereda

(263)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 56 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 40 ja 61 kohta.

263

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(264)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-131/04 ja C-257/04, Robinson-Steele ym., 58 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 60 kohta; tuomio asiassa C-539/12, Lock, 17 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 40 kohta.

264

Robinson-Steele ym.

Schultz-Hoff ym.

Lock

Bauer ja Willmeroth

(265)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-131/04 ja C-257/04, Robinson-Steele ym., 58 ja 59 kohta; tuomio asiassa C-385/17, Hein, 33 kohta.

265

Robinson-Steele ym.

Hein

(266)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-131/04 ja C-257/04, Robinson-Steele ym., 50 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 58 kohta; tuomio asiassa C-539/12, Lock, 16 kohta.

266

Robinson-Steele ym.

Schultz-Hoff ym.

Lock

(267)  Tuomio asiassa C-155/10, Williams ym., 21 kohta; tuomio asiassa C-539/12, Lock, 23 kohta; tuomio asiassa C-385/17, Hein, 44 kohta; tuomio asiassa C-514/20, Koch Personaldienstleistungen, 33 kohta.

267

Williams ym.

Lock

Hein

Koch Personaldienstleistungen

(268)  Tuomio asiassa C-539/12, Lock, 23 kohta.

268

Lock

(269)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-131/04 ja C-257/04, Robinson-Steele ym., 63 kohta.

269

Robinson-Steele ym.

(270)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-131/04 ja C-257/04, Robinson-Steele ym., 59–63 kohta.

270

Robinson-Steele ym.

(271)  Tuomio asiassa C-155/10, Williams ym., 22 kohta; Tuomio asiassa C-539/12, Lock, 27 kohta.

271

Williams ym.

Lock

(272)  Tuomio asiassa C-385/17, Hein, 52 kohta.

272

Hein

(273)  Tuomio asiassa C-385/17, Hein, 44 kohta.

273

Hein

(274)  Tuomio asiassa C-155/10, Williams ym., 27 kohta; Tuomio asiassa C-539/12, Lock, 30 kohta.

274

Williams ym.

Lock

(275)  Tuomio asiassa C-155/10, Williams ym., 24 kohta; tuomio asiassa C-539/12, Lock, 29 kohta; tuomio asiassa C-233/20, job-medium, 31 kohta.

275

Williams ym.

Lock

job-medium

(276)  Tuomio asiassa C-539/12, Lock, 32 ja 33 kohta.

276

Lock

(277)  Tuomio asiassa C-155/10, Williams ym., 26 kohta; tuomio asiassa C-539/12, Lock, 34 kohta.

277

Williams ym.

Lock

(278)  Tuomio asiassa C-155/10, Williams ym., 25 kohta; tuomio asiassa C-539/12, Lock, 31 kohta.

278

Williams ym.

Lock

(279)  Tuomio asiassa C-385/17, Hein, 52 kohta.

279

Hein

(280)  Tuomio asiassa C-385/17, Hein, 46 kohta.

280

Hein

(281)  Tuomio asiassa C-385/17, Hein, 47 kohta.

281

Hein

(282)  Tuomio asiassa C-514/20, Koch Personaldienstleistungen, 43–46 kohta.

282

Koch Personaldienstleistungen

(283)  Tuomio asiassa C-217/20, Staatssecretaris van Financiën, 41 kohta.

283

Staatssecretaris van Financiën

(284)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 66 ja 69 kohta.

284

Bauer ja Willmeroth

(285)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 67 kohta.

285

Bauer ja Willmeroth

(286)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 68 kohta. Kansallisten tuomioistuinten velvollisuutta tukeutua EU:n oikeuteen, kun se tulkitsee ja soveltaa asiaan liittyviä kansallisen oikeuden säännöksiä, rajoittavat yleiset oikeusperiaatteet, eikä se voi olla perustana kansallisen oikeuden contra legem -tulkinnalle. Tuomio asiassa C-385/17, Hein, 51 kohta.

286

Bauer ja Willmeroth

Hein

(287)  Tuomio asiassa C-282/10, Dominguez, 33–35 kohta; tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 22 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 72 ja 73 kohta.

287

Dominguez

Kreuziger

Bauer ja Willmeroth

(288)  Tuomio asiassa C-282/10, Dominguez, 34–39 kohta.

288

Dominguez

(289)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 75 kohta.

289

Bauer ja Willmeroth

(290)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 77 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 66 ja 67 kohta.

290

Bauer ja Willmeroth

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(291)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 80 ja 85 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 72 ja 74 kohta.

291

Bauer ja Willmeroth

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(292)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 86 ja 91 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 75 ja 80 kohta.

292

Bauer ja Willmeroth

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(293)  Oikeudet, jotka ylittävät palkallisen vuosiloman neljän viikon vähimmäisajan, eivät kuulu perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan. Tuomio yhdistetyissä asioissa C-609/17 ja C-610/17, TSN, 54 kohta.

293

TSN

(294)  Tuomio asiassa C-118/13, Bollacke, 23 kohta; tuomio asiassa C-341/15, Maschek, 27 kohta.

294

Bollacke

Maschek

(295)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 56 kohta; tuomio asiassa C-337/10, Neidel, 29 kohta; tuomio asiassa C-118/13, Bollacke, 17 kohta; tuomio asiassa C-341/15, Maschek, 26 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 43 kohta.

295

Schultz-Hoff ym.

Neidel

Bollacke

Maschek

Bauer ja Willmeroth

(296)  Tuomio asiassa C-118/13, Bollacke, 23 kohta; tuomio asiassa C-341/15, Maschek, 27 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 44 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 23 kohta.

296

Bollacke

Bauer ja Willmeroth

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(297)  Tuomio asiassa C-118/13,Bollacke, 27 ja 28 kohta.

297

Bollacke

(298)  Tuomio asiassa C-173/99, BECTU, 44 kohta; tuomio asiassa C-342/01, Merino Gómez, 29 ja 30 kohta; tuomio asiassa C-124/05, Federatie Nederlandse Vakbeweging, 29 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 23 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 20 kohta; tuomio asiassa C-486/08, Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, 31 kohta.

298

BECTU

Merino Gómez

Federatie Nederlandse Vakbeweging

Schultz-Hoff ym.

Vicente Pereda

Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols

(299)  Tuomio asiassa C-124/05, Federatie Nederlandse Vakbeweging, 32 kohta.

299

Federatie Nederlandse Vakbeweging

(300)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 56 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 61 kohta.

300

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(301)  Tuomio asiassa C-619/16, Kreuziger, 53 kohta; tuomio asiassa C-684/16, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, 46 kohta.

301

Kreuziger

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften

(302)  Tuomio asiassa C-194/12, Maestre García, 28 ja 29 kohta.

302

Maestre García

(303)  Tuomio asiassa C-341/15, Maschek, 28 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 45 kohta; tuomio asiassa C-233/20, job-medium, 32 kohta.

303

Bauer ja Willmeroth

job-medium

(304)  Tuomio asiassa C-341/15, Maschek, 29 kohta.

304

(305)  Tuomio asiassa C-337/10, Neidel, 31 kohta.

305

Neidel

(306)  Tuomio asiassa C-118/13, Bollacke, 24 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 50 kohta.

306

Bollacke

Bauer ja Willmeroth

(307)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-569/16 ja C-570/16, Bauer ja Willmeroth, 48 kohta.

307

Bauer ja Willmeroth

(308)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-762/18 ja C-37/19, Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria.

308

Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria

(309)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 57–60 kohta;

309

Schultz-Hoff ym.

(310)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-229/11 ja C-230/11, Heimann ja Toltschin, 25 kohta.

310

Heimann ja Toltschin

(311)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 61 kohta.

311

Schultz-Hoff ym.

(312)  Tuomio asiassa C-337/10, Neidel, 36 ja 37 kohta; tuomio asiassa C-341/15, Maschek, 39 kohta.

312

Neidel

Maschek

(313)  Tuomio 14.4.2005, Euroopan yhteisöjen komissio v. Luxemburgin suurherttuakunta, C-519/03, ECLI:EU:C:2005:234, 33 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 26 kohta.

313

Euroopan yhteisöjen komissio

Luxemburgin suurherttuakunta

Schultz-Hoff ym.

(314)  Tuomio asiassa C-519/03, komissio v. Luxemburg, 33 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 26 kohta.

314

komissio v. Luxemburg

Schultz-Hoff ym.

(315)  Tuomio asiassa C-342/01, Merino Gómez, 32 kohta; tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 34 kohta.

315

Merino Gómez

Dicu

(316)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 27 kohta.

316

Schultz-Hoff ym.

(317)  Tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 30 kohta.

317

Dicu

(318)  Tuomio asiassa C-342/01, Merino Gómez, 41 kohta.

318

Merino Gómez

(319)  Tuomio asiassa C-342/01, Merino Gómez, 32 ja 33 kohta; tuomio asiassa C-519/03, komissio v. Luxemburg, 33 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 26 kohta; tuomio asiassa C-124/05, Federatie Nederlandse Vakbeweging, 24 kohta; tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 37 kohta.

319

Merino Gómez

komissio v. Luxemburg

Schultz-Hoff ym.

Federatie Nederlandse Vakbeweging

Dicu

(320)  Neuvoston direktiivi 92/85/ETY, annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä (EYVL L 348, 28.11.1992, s. 1).

320

(321)  Tuomio asiassa C-342/01, Merino Gómez, 45 kohta.

321

Merino Gómez

(322)  Vanhempainvapaata koskeva puitesopimus, tehty 14 päivänä joulukuuta 1995, joka on UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n tekemästä vanhempainvapaata koskevasta puitesopimuksesta 3 päivänä kesäkuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/34/EY (EYVL L 145, 19.6.1996, s. 4), sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston direktiivillä 97/75/EY, annettu 15 päivänä joulukuuta 1997 (EYVL L 10, 16.1.1998, s. 24), liitteenä; tarkistettu vanhempainvapaata koskeva puitesopimus, tehty 18 päivänä kesäkuuta 2009, joka on BUSINESSEUROPEn, UEAPME:n, CEEP:n ja EAY:n tekemän vanhempainvapaata koskevan tarkistetun puitesopimuksen täytäntöönpanosta ja direktiivin 96/34/EY kumoamisesta 8 päivänä maaliskuuta 2010 annetun neuvoston direktiiviin 2010/18/EU (EUVL L 68, 18.3.2010, s. 13) liitteenä.

322

(323)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2019/1158, annettu 20 päivänä kesäkuuta 2019, vanhempien ja omaistaan hoitavien työ- ja yksityiselämän tasapainottamisesta ja neuvoston direktiivin 2010/18/EU kumoamisesta, EUVL L 188, 12.7.2019, s. 79.

323

(324)  Direktiivin (EU) 2019/1158 10 artiklan 1 kohdassa säännellään isyysvapaasta, vanhempainvapaasta, omaishoitovapaasta ja työstä poissaolosta pakottavien syiden vuoksi.

324

(325)  Tuomio asiassa C-486/08, Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, 48–56 kohta.

325

Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols

(326)  Tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 35 kohta.

326

Dicu

(327)  Tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 36 kohta.

327

Dicu

(328)  Tuomio asiassa C-519/03, komissio v. Luxemburg, 33 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 26 kohta; tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 37 kohta.

328

komissio v. Luxemburg

Schultz-Hoff ym.

Dicu

(329)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 25 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 21 kohta; tuomio asiassa C-78/11, ANGED, 19 kohta; tuomio asiassa C-194/12, Maestre García, 19 kohta; tuomio asiassa C-178/15, Sobczyszyn, 25 kohta; tuomio 4.6.2020, Federación de Trabajadores Independientes de Comercio (Fetico) ym. v. Grupo de Empresas DIA S.A. ja Twins Alimentación S.A., C-588/18, ECLI:EU:C:2020:420, 33 kohta; tuomio asiassa C-217/20, Staatssecretaris van Financiën, 25 kohta.

329

Schultz-Hoff ym.

Vicente Pereda

ANGED

Maestre García

Sobczyszyn

Federación de Trabajadores Independientes de Comercio (Fetico) ym. v. Grupo de Empresas DIA S.A. ja Twins Alimentación S.A.

Staatssecretaris van Financiën

(330)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 41 kohta; tuomio asiassa C-282/10, Dominguez, 20 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-229/11 ja C-230/11, Heimann ja Toltschin, 24 kohta; tuomio asiassa C-12/17, Dicu, 29 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-762/18 ja C-37/19, Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria, 59 kohta; tuomio asiassa C-217/20, Staatssecretaris van Financiën, 29 kohta.

330

Schultz-Hoff ym.

Dominguez

Heimann ja Toltschin

Dicu

Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria

Staatssecretaris van Financiën

(331)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 28–31 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 25 kohta.

331

Schultz-Hoff ym.

Vicente Pereda

(332)  Tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 25 kohta.

332

Vicente Pereda

(333)  Tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 22 kohta; tuomio asiassa C-78/11, ANGED, 20 kohta; tuomio asiassa C-194/12, Maestre García, 19 kohta; tuomio asiassa C-178/15, Sobczyszyn, 26 kohta.

333

Vicente Pereda

ANGED

Maestre García

Sobczyszyn

(334)  Tuomio asiassa C-78/11, ANGED, 21 kohta.

334

ANGED

(335)  Tuomio asiassa C-194/12, Maestre García, 24 kohta.

335

Maestre García

(336)  Tuomio asiassa C-78/11, ANGED, 23 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 23 kohta; tuomio asiassa C-194/12, Maestre García, 23 kohta.

336

ANGED

Vicente Pereda

Maestre García

(337)  Tuomio asiassa C-124/05, Federatie Nederlandse Vakbeweging, 30 kohta.

337

Federatie Nederlandse Vakbeweging

(338)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 38–49 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 19 kohta.

338

Schultz-Hoff ym.

Vicente Pereda

(339)  Tuomio asiassa C-78/11, ANGED, 23 kohta; tuomio asiassa C-277/08, Vicente Pereda, 23 kohta.

339

ANGED

Vicente Pereda

(340)  Tuomio asiassa C-214/10, KHS, 28–35 kohta.

340

KHS

(341)  Tuomio asiassa C-214/10, KHS, 28–35 kohta.

341

KHS

(342)  Tuomio asiassa C-214/10, KHS, 38–40 kohta.

342

KHS

(343)  Tuomio asiassa C-337/10, Neidel, 41–43 kohta; tuomio asiassa C-214/10, KHS, 38 kohta.

343

Neidel,

KHS

(344)  Tuomio asiassa C-214/10, KHS, 44 kohta; tuomio asiassa C-214/16, King, 55 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-762/18 ja C-37/19, Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria, 71 kohta.

344

KHS

King

Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria

(345)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-609/17 ja C-610/17, TSN.

345

TSN

(346)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-350/06 ja C-520/06, Schultz-Hoff ym., 62 kohta; tuomio asiassa C-337/10, Neidel, 30 kohta; tuomio asiassa C-341/15, Maschek, 31 kohta.

346

Schultz-Hoff ym.

Neidel

Maschek

(347)  Eräs kansallinen tuomioistuin on hiljattain esittänyt unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön, joka koskee covid-19:n leviämisen torjumiseksi toteutettuja kansallisia toimenpiteitä (asia C-206/22). Asiassa on kyse on siitä, täyttyykö vuosiloman antamista koskeva velvollisuus myös silloin, jos työntekijään kohdistuu hänelle annetun loman aikana ennalta arvaamaton tapahtuma, kuten valtion viranomaisten määräämä karanteeni. Tuomioistuin ei ole vielä antanut tuomiota tästä asiasta.

347

(348)  Tuomio asiassa C-178/15, Sobczyszyn, 32 kohta.

348

Sobczyszyn

(349)  Tuomio asiassa C-178/15, Sobczyszy, 24–31 kohta.

349

Sobczyszy

(350)  Tuomio asiassa C-588/18, FETICO ym.

350

FETICO ym.

(351)  Direktiivi 2003/88/EY, johdanto-osan 7 kappale. ”Tutkimukset ovat osoittaneet, että ihmiskeho on yöllä erityisen altis ympäristöstä johtuville häiriöille ja myös tietyille rasittaville työjärjestelyille ja että pitkät yötyöjaksot voivat olla työntekijöiden terveydelle haitallisia ja vaarantaa turvallisuuden työpaikalla.”

351

Tutkimukset ovat osoittaneet, että ihmiskeho on yöllä erityisen altis ympäristöstä johtuville häiriöille ja myös tietyille rasittaville työjärjestelyille ja että pitkät yötyöjaksot voivat olla työntekijöiden terveydelle haitallisia ja vaarantaa turvallisuuden työpaikalla.

(352)  Proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90) 317 final, 20.9.1990 – SYN 295).

352

(353)  Proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90) 317 final, 20.9.1990 – SYN 295).

353

(354)  European Parliament, Decision on the common position established by the Council with a view to the adoption of a directive concerning certain aspects of the organization of working time (C3- 0241/93 – SYN 295) (EYVL C 315, 22.11.1993, s. 125).

354

(355)  Commission amendment to the Proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(91) 130 final, 23.4.1991 – SYN 295).

355

(356)  Neuvoston direktiivi 93/104/EY, annettu 23 marraskuuta 1993, tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista.

356

(357)  Kansainvälinen työjärjestö, yötyötä koskeva yleissopimus nro 171, 26.6.1990, 4 artiklan 2 kohta.

357

(358)  Kansainvälinen työjärjestö, yötyötä koskeva yleissopimus nro 171, 26.6.1990, 6 artikla.

358

(359)  European Parliament, Decision on the common position established by the Council with a view to the adoption of a directive concerning certain aspects of the organization of working time (C3- 0241/93 – SYN 295) (EYVL C 315, 22.11.1993, s. 125).

359

(360)  Proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90) 317 final, 20.9.1990 – SYN 295).

360

(361)  Explanatory memorandum concerning the proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90) 317 final, 20.9.1990, — SYN 295), 28 kappale.

361

(362)  Explanatory memorandum concerning the proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time (COM(90) 317 final, 20.9.1990, — SYN 295), 29 kappale.

362

(363)  Tuomio 24.2.2022, VB v. Glavna direktsia ”Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto”, C-262/20, ECLI:EU:C:2022:117, 54 kohta.

363

VB v. Glavna direktsia ”Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto”

(364)  ILOn yleissopimuksen nro 171 8 artikla.

364

(365)  Tuomio asiassa C-262/20, Glavna direktsia ”Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto”, 55 kohta.

365

Glavna direktsia ”Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto”

(366)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-257/21 ja C-258/21, Coca-Cola European Partners Deutschland, 53 kohta.

366

Coca-Cola European Partners Deutschland

(367)  Esimerkiksi neuvoston direktiivi 89/391/ETY, annettu 12 päivänä kesäkuuta 1989, toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä (EYVL L 183, 29.6.1989, s. 1) ja neuvoston direktiivi 89/654/ETY, annettu 30 päivänä marraskuuta 1989, työpaikoille asetettavista turvallisuutta ja terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista (EYVL L 393, 30.12.1989, s. 1).

367

(368)  Tuomio asiassa C-227/09, Accard ym., 51 kohta.

368

Accard ym.

(369)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 44 kohta.

369

Simap

(370)  Tuomio asiassa C-227/09, Accardo ym., 55 kohta.

370

Accardo ym.

(371)  Tuomio asiassa C-227/09, Accardo ym., 58 kohta; tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 40 kohta.

371

Accardo ym.

Union syndicale Solidaires Isère

(372)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 89 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 77 kohta.

372

Jaeger

Pfeiffer ym.

(373)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 77 kohta; tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 34 kohta.

373

Pfeiffer ym.

Fuß

(374)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 39 ja 40 kohta.

374

Union syndicale Solidaires Isère

(375)  Tuomio asiassa C-484/04, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, 20 kohta; tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 41 kohta. Tuomioistuin ei esittänyt tähän tulkintaan johtaneita tekijöitä tarkemmin, mutta samassa asiassa annetussa julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotuksessa analysoitiin direktiivin sanamuotoa, asiayhteyttä ja tarkoitusta, ja näiden perusteella päädyttiin siihen, että poikkeusta ei voida soveltaa tapauksissa, joissa vain osa työajasta ei ole mitattua tai ennalta määritettyä taikka on työntekijöiden itsensä päätettävissä. Ks. asia C-484/04, julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus, 9.3.2006, Euroopan yhteisöjen komissio v. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, ECLI:EU:C:2006:166, 22–32 kohta.

375

komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta

Union syndicale Solidaires Isère

vain osa

Euroopan yhteisöjen komissio v. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

(376)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 41–43 kohta.

376

Union syndicale Solidaires Isère

(377)  Tuomio asiassa C-175/16, Hälvä ym.

377

Hälvä ym.

(378)  Tuomio asiassa C-175/16, Hälvä ym., 35 kohta.

378

Hälvä ym.

(379)  Direktiivin 18 artiklan englanninkielinen sanamuoto on hieman erilainen. Tätä vähäistä eroa ei esiinny samassa määrin direktiivin ranskan-, saksan- tai italiankielisissä versioissa.

379

(380)  Neuvoston direktiivin 89/391/ETY, annettu 12 päivänä kesäkuuta 1989, toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä, 5 artiklan 4 kohta.

380

(381)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 48 kohta.

381

Union syndicale Solidaires Isère

(382)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 42–45 kohta; määräys asiassa C-241/99, May, 29–32 kohta.

382

Simap

May

(383)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 97 kohta.

383

Pfeiffer ym.

(384)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 49 kohta.

384

Union syndicale Solidaires Isère

(385)  Tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 49 kohta.

385

Fuß

(386)  Tuomio asiassa C-742/19, Ministrstvo za obrambo, 86 ja 87 kohta.

386

Ministrstvo za obrambo

(387)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 91 kohta.

387

Jaeger

(388)  Explanatory memorandum concerning the proposal for a Council Directive concerning certain aspects of the organisation of working time, 20.9.1990, COM(90) 317 final — SYN 295, s. 4.

388

(389)  Tuomio asiassa C-227/09, Accardo ym., 32–36 kohta.

389

Accardo ym.

(390)  Ks. erityisesti: Kansainvälinen työjärjestö, työehtosopimuksia koskeva suositus nro 91, 29.6.1951; työehtosopimusneuvottelujen edistämistä koskeva suositus nro 163, 19.6.1981; järjestäytymisoikeuden ja kollektiivisen neuvotteluoikeuden periaatteiden soveltamista koskeva yleissopimus nro 98, 1.7.1949; kollektiivisen neuvottelumenettelyn edistämistä koskeva yleissopimus nro 154, 3.6.1981. Ks. myös Kansainvälisen työjärjestön julkisen sektorin järjestäytymisoikeuden suojelu ja palvelussuhteen ehtojen määräämismenettelyä koskeva yleissopimus nro 151, 27.6.1978; sen 7 artiklassa ILO tunnustaa asianomaisten julkisten viranomaisten ja julkisen sektorin työntekijäjärjestöjen väliset, palvelussuhteen ehtoja koskevat neuvottelumenettelyt sekä muut sellaiset menetelmät, joiden avulla julkisen sektorin työntekijöiden edustajat voivat osallistua näistä ehdoista päättämiseen.

390

(391)  Tuomioistuin on toistuvasti todennut, että ”työsuhteen oikeudellinen erityisluonne kansallisessa lainsäädännössä ei millään tavoin vaikuta siihen, katsotaanko henkilö unionin oikeudessa tarkoitetuksi työntekijäksi vai ei” (ks. erityisesti tuomio asiassa C-316/13, Fenoll, 31 kohta).

391

Fenoll

(392)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 90 kohta.

392

Jaeger

(393)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 94 kohta; tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 50 kohta.

393

Jaeger

Union syndicale Solidaires Isère

(394)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 95 kohta.

394

Jaeger

(395)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 94 kohta.

395

Jaeger

(396)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 95 kohta.

396

Jaeger

(397)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 95 kohta; tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 51 kohta.

397

Jaeger

Union syndicale Solidaires Isère

(398)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 96 kohta.

398

Jaeger

(399)  Tuomio asiassa C-151/02, Jaeger, 98 kohta; tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 55 kohta.

399

Jaeger

Union syndicale Solidaires Isère

(400)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 45 ja 57 kohta.

400

Union syndicale Solidaires Isère

(401)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 60 kohta.

401

Union syndicale Solidaires Isère

(402)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 59 kohta.

402

Union syndicale Solidaires Isère

(403)  Tuomio asiassa C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, 58 kohta.

403

Union syndicale Solidaires Isère

(404)  Tuomio asiassa C-254/18, Syndicat des cadres de la sécurité intérieure.

404

Syndicat des cadres de la sécurité intérieure

(405)  Tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 36–38 kohta.

405

Fuß

(406)  Tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 50 kohta.

406

Fuß

(407)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 74 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 80 kohta.

407

Simap

Pfeiffer ym.

(408)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 74 kohta; tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 80 kohta.

408

Simap

Pfeiffer ym.

(409)  Tuomio asiassa C-303/98, Simap, 73 kohta.

409

Simap

(410)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 82 kohta.

410

Pfeiffer ym.

(411)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 82 kohta.

411

Pfeiffer ym.

(412)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 85 kohta.

412

Pfeiffer ym.

(413)  Tuomio yhdistetyissä asioissa C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., 82 kohta.

413

Pfeiffer ym.

(414)  Tuomio asiassa C-243/09, Fuß, 41–55 kohta. On kuitenkin tuotava esiin, että kyseinen asia koski työntekijää, johon ei sovellettu opt-out-säännöstä, koska sitä ei ollut saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Tuomioistuin antoi kuitenkin ymmärtää, että työntekijän pakollinen siirtäminen toiseen yksikköön sen jälkeen, kun hän pyysi keskimääräisen 48 tunnin enimmäistyöajan noudattamista, tarkoittaa sitä, että työntekijälle aiheutui haittaa.

414

Fuß

(415)  Jos tarkastellaan vain päivittäisiä ja viikoittaisia lepoaikoja, kuhunkin viikkoon sisältyvästä kaikkiaan 168 tunnista (24 h x 7 pv) direktiivissä vaaditut päivittäiset ja viikoittaiset vähimmäislepoajat muodostavat jo keskimäärin 90 lepotuntia (6 pv x 11 h päivittäistä lepoa + 24 h viikoittaista lepoa). Näin ollen työtunnit eivät voi ylittää keskimäärin 78:aa tuntia viikossa, kun ei oteta huomioon taukoja ja yötyöhön mahdollisesti sovellettavia tiukempia rajoja.

415

(416)  Explanatory Memorandum of the Communication from the Commission on the organisation of working time in the sectors and activities excluded from Directive 93/104/EC of 23 November 1993 (COM(1998) 662 final, 18.11.1998), 13 kappale.

416

(417)  Explanatory Memorandum of the Communication from the Commission on the organisation of working time in the sectors and activities excluded from Directive 93/104/EC of 23 November 1993 (COM(1998) 662 final, 18.11.1998), 13 kappale.

417

(418)  White Paper on sectors and activities excluded from the Working Time Directive (COM(97) 334, 15.7.1997), 60 kappale.

418

(419)  Komission kertomus offshore-työntekijöihin sovellettavien direktiivin 2003/88/EY säännösten toimivuudesta (KOM(2006) 853 lopull., 22.12.2006).

419

(420)  Erityisesti kaupallista kalastusta harjoittavia kalastajia ja kalastusaluksia koskeva direktiivi (EU) 2017/159, annettu 19 päivänä joulukuuta 2016, kalastusalan työtä koskevan Kansainvälisen työjärjestön vuoden 2007 yleissopimuksen täytäntöönpanosta 21 päivänä toukokuuta 2012 EU-maiden maatalouden osuustoimintajärjestöjen keskusjärjestön (COGECA), Euroopan kuljetustyöntekijöiden liiton (ETF) ja Euroopan unionin kalastusyritysten kansallisten järjestöjen liiton (Europêche) välillä tehdyn sopimuksen täytäntöönpanosta. Direktiivin (EU) 2017/159 liitteenä olevaa kalastustyötä koskevan Kansainvälisen työjärjestön vuoden 2007 yleissopimuksen täytäntöönpanosta tehtyä sopimusta sovelletaan ”kalastajiin” eli ”[jokaiseen henkilöön], joka työsuhteessa tai muutoin toimii tai työskentelee jossakin tehtävässä kalastusaluksella” jolla määritelmän mukaan tarkoitetaan ”omistusmuodosta riippumatta mitä tahansa jäsenvaltion lipun alla purjehtivaa tai rajoituksetta sen lainkäyttövallan alaisuuteen rekisteröityä alusta tai venettä, jota käytetään tai jota on tarkoitus käyttää kaupalliseen kalastukseen”. Sopimuksen soveltamisalaan eivät kuulu luotsit ja maissa työskentelevä henkilökunta, joka hoitaa laiturialueella työtehtäviä kalastusaluksella. Sopimuksessa määrätään, että ”[j]os syntyy epätietoisuutta siitä, harjoittaako jokin alus kaupallista kalastusta, toimivaltaisen viranomaisen on ratkaistava asia kuulemisen jälkeen”.

420

[jokaiseen henkilöön], joka työsuhteessa tai muutoin toimii tai työskentelee jossakin tehtävässä kalastusaluksella

omistusmuodosta riippumatta mitä tahansa jäsenvaltion lipun alla purjehtivaa tai rajoituksetta sen lainkäyttövallan alaisuuteen rekisteröityä alusta tai venettä, jota käytetään tai jota on tarkoitus käyttää kaupalliseen kalastukseen

[j]os syntyy epätietoisuutta siitä, harjoittaako jokin alus kaupallista kalastusta, toimivaltaisen viranomaisen on ratkaistava asia kuulemisen jälkeen

(421)  Direktiivi (EU) 2017/159, annettu 19 päivänä joulukuuta 2016, kalastusalan työtä koskevan Kansainvälisen työjärjestön vuoden 2007 yleissopimuksen täytäntöönpanosta 21 päivänä toukokuuta 2012 EU-maiden maatalouden osuustoimintajärjestöjen keskusjärjestön (COGECA), Euroopan kuljetustyöntekijöiden liiton (ETF) ja Euroopan unionin kalastusyritysten kansallisten järjestöjen liiton (Europêche) välillä tehdyn sopimuksen täytäntöönpanosta.

421

---

IV Tiedotteet

EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN, ELINTEN, TOIMISTOJEN JA VIRASTOJEN TIEDOTTEET

Neuvosto

| 24.3.2023 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 109/69 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 109/69

---

NEUVOSTON PÄÄTÖS,

annettu 21 päivänä maaliskuuta 2023,

työntekijöiden vapaan liikkuvuuden neuvoa-antavan komitean jäsenen nimittämisestä Viron osalta

(2023/C 109/02)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5 päivänä huhtikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 (1) ja erityisesti sen 23 ja 24 artiklan,

ottaa huomioon jäsenvaltioiden hallitusten neuvostolle esittämät ehdokasluettelot,

sekä katsoo seuraavaa:

| (1) | Neuvosto on 20 päivänä syyskuuta 2022 (2) ja 25 päivänä lokakuuta 2022 (3) antamillaan päätöksillä nimittänyt työntekijöiden vapaan liikkuvuuden neuvoa-antavan komitean jäsenet ja varajäsenet 25 päivänä syyskuuta 2022 alkavaksi ja 24 päivänä syyskuuta 2024 päättyväksi kaudeksi. |
| --- | --- |

(1)

Neuvosto on 20 päivänä syyskuuta 2022 (2) ja 25 päivänä lokakuuta 2022 (3) antamillaan päätöksillä nimittänyt työntekijöiden vapaan liikkuvuuden neuvoa-antavan komitean jäsenet ja varajäsenet 25 päivänä syyskuuta 2022 alkavaksi ja 24 päivänä syyskuuta 2024 päättyväksi kaudeksi.

| (2) | Viron hallitus on esittänyt ehdokkaan avoinna olevaan paikkaan, |
| --- | --- |

(2)

Viron hallitus on esittänyt ehdokkaan avoinna olevaan paikkaan,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Nimetään seuraava henkilö työntekijöiden vapaan liikkuvuuden neuvoa-antavan komitean jäseneksi 24 päivänä syyskuuta 2024 päättyväksi toimikaudeksi:

| I | TYÖNANTAJAJÄRJESTÖJEN EDUSTAJAT






  Jäsenvaltio | Jäsen |
| --- | --- | --- |
| Viro | Jüri SULIN |

I

TYÖNANTAJAJÄRJESTÖJEN EDUSTAJAT

Jäsenvaltio

Jäsen

Viro

Jüri SULIN

2 artikla

Neuvosto nimittää myöhemmin jäsenet ja varajäsenet, joita ei ole vielä esitetty.

3 artikla

Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään.

Tehty Brysselissä 21 päivänä maaliskuuta 2023.

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

J. ROSWALL

---

(1)  EUVL L 141, 27.5.2011, s. 1.

1

(2)  Neuvoston päätös, annettu 20 päivänä syyskuuta 2022, työntekijöiden vapaan liikkuvuuden neuvoa-antavan komitean jäsenten ja varajäsenten nimittämisestä (EUVL C 393, 13.10.2022, s. 5).

2

(3)  Neuvoston päätös, annettu 25 päivänä lokakuuta 2022, työntekijöiden vapaan liikkuvuuden neuvoa-antavan komitean varsinaisten jäsenten ja varajäsenten nimittämisestä Tanskan, Saksan, Kreikan, Kroatian, Italian, Kyproksen, Luxemburgin, Maltan ja Portugalin osalta (EUVL C 481, 19.12.2022, p. 1).

3

---

| 24.3.2023 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 109/71 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 109/71

---

NEUVOSTON PÄÄTÖS,

annettu 21 päivänä maaliskuuta 2023,

työturvallisuuden ja työterveyden neuvoa-antavan komitean varajäsenen nimittämisestä Tanskan osalta

(2023/C 109/03)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon työturvallisuuden ja työterveyden neuvoa-antavan komitean perustamisesta 22 päivänä heinäkuuta 2003 tehdyn neuvoston päätöksen (1) ja erityisesti sen 3 artiklan,

ottaa huomioon jäsenvaltioiden hallitusten neuvostolle esittämät ehdokasluettelot,

sekä katsoo seuraavaa:

| (1) | Neuvosto nimitti 24 päivänä helmikuuta 2022 annetulla päätöksellä (2) työturvallisuuden ja työterveyden neuvoa-antavan komitean varsinaiset jäsenet ja varajäsenet 1 päivänä maaliskuuta 2022 alkavaksi ja 28 päivänä helmikuuta 2025 päättyväksi toimikaudeksi. |
| --- | --- |

(1)

Neuvosto nimitti 24 päivänä helmikuuta 2022 annetulla päätöksellä (2) työturvallisuuden ja työterveyden neuvoa-antavan komitean varsinaiset jäsenet ja varajäsenet 1 päivänä maaliskuuta 2022 alkavaksi ja 28 päivänä helmikuuta 2025 päättyväksi toimikaudeksi.

| (2) | Tanskan hallitus on nimennyt ehdokkaan avoinna olevaan paikkaan, |
| --- | --- |

(2)

Tanskan hallitus on nimennyt ehdokkaan avoinna olevaan paikkaan,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Nimitetään seuraava henkilö työturvallisuuden ja työterveyden neuvoa-antavan komitean varajäseneksi 28 päivänä helmikuuta 2025 päättyväksi toimikaudeksi:

I   HALLITUSTEN EDUSTAJAT

| Jäsenvaltio | Varajäsen |
| --- | --- |
| Tanska | Ulrik SPANNOW |

Jäsenvaltio

Varajäsen

Tanska

Ulrik SPANNOW

2 artikla

Neuvosto nimittää myöhemmin varsinaiset jäsenet ja varajäsenet, joita ei ole vielä nimetty.

3 artikla

Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään.

Tehty Brysselissä 21 päivänä maaliskuuta 2023.

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

J. ROSWALL

---

(1)  EUVL C 218, 13.9.2003, s. 1.

1

(2)  Neuvoston päätös, annettu 24 päivänä helmikuuta 2022, työturvallisuuden ja työterveyden neuvoa-antavan komitean varsinaisten jäsenten ja varajäsenten nimittämisestä (EUVL C 92, 25.2.2022, s. 1).

2

---

Euroopan komissio

| 24.3.2023 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 109/72 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 109/72

---

Euron kurssi (1)

23. maaliskuuta 2023

(2023/C 109/04)

1 euro =

| | Rahayksikkö | Kurssi |
| --- | --- | --- |
| USD | Yhdysvaltain dollaria | 1,0879 |
| JPY | Japanin jeniä | 142,87 |
| DKK | Tanskan kruunua | 7,4482 |
| GBP | Englannin puntaa | 0,88523 |
| SEK | Ruotsin kruunua | 11,2220 |
| CHF | Sveitsin frangia | 0,9969 |
| ISK | Islannin kruunua | 149,90 |
| NOK | Norjan kruunua | 11,2840 |
| BGN | Bulgarian leviä | 1,9558 |
| CZK | Tšekin korunaa | 23,658 |
| HUF | Unkarin forinttia | 384,75 |
| PLN | Puolan zlotya | 4,6868 |
| RON | Romanian leuta | 4,9228 |
| TRY | Turkin liiraa | 20,7179 |
| AUD | Australian dollaria | 1,6242 |
| CAD | Kanadan dollaria | 1,4875 |
| HKD | Hongkongin dollaria | 8,5396 |
| NZD | Uuden-Seelannin dollaria | 1,7373 |
| SGD | Singaporen dollaria | 1,4434 |
| KRW | Etelä-Korean wonia | 1 396,18 |
| ZAR | Etelä-Afrikan randia | 19,7787 |
| CNY | Kiinan juan renminbiä | 7,4312 |
| IDR | Indonesian rupiaa | 16 450,63 |
| MYR | Malesian ringgitiä | 4,8063 |
| PHP | Filippiinien pesoa | 59,125 |
| RUB | Venäjän ruplaa | |
| THB | Thaimaan bahtia | 37,119 |
| BRL | Brasilian realia | 5,6995 |
| MXN | Meksikon pesoa | 20,1915 |
| INR | Intian rupiaa | 89,4810 |

Rahayksikkö

Kurssi

USD

Yhdysvaltain dollaria

1,0879

JPY

Japanin jeniä

142,87

DKK

Tanskan kruunua

7,4482

GBP

Englannin puntaa

0,88523

SEK

Ruotsin kruunua

11,2220

CHF

Sveitsin frangia

0,9969

ISK

Islannin kruunua

149,90

NOK

Norjan kruunua

11,2840

BGN

Bulgarian leviä

1,9558

CZK

Tšekin korunaa

23,658

HUF

Unkarin forinttia

384,75

PLN

Puolan zlotya

4,6868

RON

Romanian leuta

4,9228

TRY

Turkin liiraa

20,7179

AUD

Australian dollaria

1,6242

CAD

Kanadan dollaria

1,4875

HKD

Hongkongin dollaria

8,5396

NZD

Uuden-Seelannin dollaria

1,7373

SGD

Singaporen dollaria

1,4434

KRW

Etelä-Korean wonia

1 396,18

ZAR

Etelä-Afrikan randia

19,7787

CNY

Kiinan juan renminbiä

7,4312

IDR

Indonesian rupiaa

16 450,63

MYR

Malesian ringgitiä

4,8063

PHP

Filippiinien pesoa

59,125

RUB

Venäjän ruplaa

THB

Thaimaan bahtia

37,119

BRL

Brasilian realia

5,6995

MXN

Meksikon pesoa

20,1915

INR

Intian rupiaa

89,4810

---

(1)  Lähde: Euroopan keskuspankin ilmoittama viitekurssi.

---

V Ilmoitukset

MUUT SÄÄDÖKSET

Euroopan komissio

| 24.3.2023 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 109/73 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 109/73

---

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 94 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun yhtenäisen asiakirjan sekä tuote-eritelmän julkaisutietojen julkaiseminen erään viinialan nimityksen osalta

(2023/C 109/05)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 (1) 98 artiklassa tarkoitetulla tavalla kahden kuukauden kuluessa tästä julkaisemisesta.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

”Terras do Dão”

PGI-PT-02352

Hakemuksen jättöpäivä: 2.3.2017

1.   Nimi tai nimet

Terras do Dão

2.   Maantieteellisen merkinnän tyyppi

SMM – suojattu maantieteellinen merkintä

3.   Rypäletuotteiden luokat

| 1. | Viini |
| --- | --- |

1.

Viini

| 4. | Kuohuviini |
| --- | --- |

4.

Kuohuviini

4.   Viinin/viinien kuvaus

1.   Viini (valko-, puna- ja roseeviini)

LYHYT KIRJALLINEN KUVAUS

Valkoviini – ulkonäkö on kirkas tai hohtava, ja väri vaihtelee hieman sitruunankeltaiseen vivahtavasta hennosta valkoisesta voimakkaampaan kullanvaaleaan. Vivahteikas ja hienostuneen aromikas viini. Nuorissa viineissä on pääasiassa kukkaisia ja (valkomaltoisen hedelmän) hedelmäisiä vivahteita, mutta ajan mittaan aromeista tulee monivivahteisempia ja hienostuneempia. Maku on tasapainoinen ja mineraalinen, ja huomattava elegantti hapokkuus tekee viineistä raikkaita ja kiinteitä. Hyvärakenteinen viini, jolla on keskipitkä tai pitkä jälkimaku.

Roseeviini – ulkonäkö on kirkas tai hohtava, ja väri vaihtelee sipulinkuoren väristä kirsikanpunaiseen. Elegantti aromi, jossa on näille rypälelajikkeille ominaisia mietoja, lähinnä marjojen ja punaisten hedelmien häivähdyksiä. Ajan mittaan aromeihin tulee monivivahteisempia ja elegantimpia vivahteita. Maku on tyylikäs ja mineraalinen, ja siinä ilmenevät hyvin haihtumattomat hapot sekä raikkauden ja rakenteikkuuden hyvä tasapaino. Runko on keskimääräinen tai vahva ja edistää täyteläisen jälkimaun muodostumista.

Punaviini – viini on kirkas, ja sen väri vaihtelee avoimen rubiininpunaisesta syvän purppuranpunaiseen. Vuosien varrella väriin tulee tiilenpunaisesta kastanjanruskeaan vaihtelevia vivahteita. Erittäin selkeä, tunnusomaisen hienostunut aromaattisuus, jossa on rypälelajikkeille ominaisia, pääasiassa hedelmäisiä vivahteita. Nuorille viineille tyypillisiä ovat punaisten ja mustien hedelmien vivahteet. Ajan mittaan aromeista tulee monivivahteisempia, ja niissä on havaittavissa kuivattujen hedelmien ja mausteiden aromeja. Maku on monivivahteinen ja hienostunut, ja hapot, alkoholi ja tunnusomainen mineraalisuus ovat siinä hyvässä tasapainossa. Runko on keskimääräinen tai vahva, ja viinissä on hyvin sulautuvia tanniineja, samettinen rakenne ja pitkä jälkimaku.

Muiden analyyttisten ominaisuuksien on oltava sovellettavassa lainsäädännössä määritettyjen raja-arvojen mukaisia.

| Yleiset analyyttiset ominaisuudet |
| --- |
| Kokonaisalkoholipitoisuus enintään (tilavuusprosenttia) | |
| Todellinen alkoholipitoisuus vähintään (tilavuusprosenttia) | 10,0 |
| Vähimmäishappopitoisuus | |
| Haihtuvien happojen pitoisuus enintään (milliekvivalenttia/litra) | |
| Kokonaisrikkidioksidipitoisuus enintään (milligrammaa/litra) | |

Yleiset analyyttiset ominaisuudet

Kokonaisalkoholipitoisuus enintään (tilavuusprosenttia)

Todellinen alkoholipitoisuus vähintään (tilavuusprosenttia)

10,0

Vähimmäishappopitoisuus

Haihtuvien happojen pitoisuus enintään (milliekvivalenttia/litra)

Kokonaisrikkidioksidipitoisuus enintään (milligrammaa/litra)

2.   Kuohuviini (valko-, puna- ja roseekuohuviini)

LYHYT KIRJALLINEN KUVAUS

Valkoinen kuohuviini – väri vaihtelee sitruunankeltaisesta oljenkeltaiseen, aromit ovat pääasiassa kukkaisia, hedelmäisiä (sitrushedelmiä ja valkoisia hedelmiä) ja mineraalisia, maku on haihtumattomien happojen ansiosta raikas ja tasapainoinen, ja viinissä on pieniä pitkäkestoisia kuplia.

Roseekuohuviini – vaaleanpunainen, aromiltaan pääasiassa hedelmäinen. Viinit ovat raikkaita ja tasapainoisen hapokkaita, ja niissä on pieniä pitkäkestoisia kuplia.

Punaiset kuohuviinit – viinien väri vaihtelee kirkkaanpunaisesta voimakkaan punaiseen, ja ajan myötä siihen tulee tiilenpunaisen sävyjä. Aromit ovat pääasiassa kypsien punaisten hedelmien ja marjojen aromeja. Viinit ovat tasapainoisia, ja niissä on pieniä pitkäkestoisia kuplia.

Muiden analyyttisten ominaisuuksien on oltava sovellettavassa lainsäädännössä määritettyjen raja-arvojen mukaisia.

| Yleiset analyyttiset ominaisuudet |
| --- |
| Kokonaisalkoholipitoisuus enintään (tilavuusprosenttia) | |
| Todellinen alkoholipitoisuus vähintään (tilavuusprosenttia) | 10,0 |
| Vähimmäishappopitoisuus | |
| Haihtuvien happojen pitoisuus enintään (milliekvivalenttia/litra) | |
| Kokonaisrikkidioksidipitoisuus enintään (milligrammaa/litra) | |

Yleiset analyyttiset ominaisuudet

Kokonaisalkoholipitoisuus enintään (tilavuusprosenttia)

Todellinen alkoholipitoisuus vähintään (tilavuusprosenttia)

10,0

Vähimmäishappopitoisuus

Haihtuvien happojen pitoisuus enintään (milliekvivalenttia/litra)

Kokonaisrikkidioksidipitoisuus enintään (milligrammaa/litra)

5.   Viininvalmistusmenetelmät

a.   Olennaiset viininvalmistusmenetelmät

1.   Todellisen alkoholipitoisuuden vähimmäisraja – viini ja kuohuviini

Viininvalmistusta koskeva rajoitus

Vaatimukset, jotka koskevat rypäleen puristemehun todellisen alkoholipitoisuuden vähimmäisrajaa:

Maantieteellisellä merkinnällä ”Terras do Dão” suojatut viinit

| — | valko-, rosee- ja punaviini: vähintään 10 tilavuusprosenttia |
| --- | --- |

—

valko-, rosee- ja punaviini: vähintään 10 tilavuusprosenttia

| — | kuohuviinin valmistukseen käytettävä cuvée: vähintään 10 tilavuusprosenttia |
| --- | --- |

—

kuohuviinin valmistukseen käytettävä cuvée: vähintään 10 tilavuusprosenttia

Lisänimen ”Terras de Lafões” saaneet viinit:

| — | valko-, rosee- ja punaviini: vähintään 9,5 tilavuusprosenttia |
| --- | --- |

—

valko-, rosee- ja punaviini: vähintään 9,5 tilavuusprosenttia

| — | kuohuviinin valmistukseen käytettävä cuvée: vähintään 9,5 tilavuusprosenttia. |
| --- | --- |

—

kuohuviinin valmistukseen käytettävä cuvée: vähintään 9,5 tilavuusprosenttia.

2.   Valmistusmenetelmä – kuohuviini

Erityiset viininvalmistusmenetelmät

Maantieteellisellä merkinnällä ”Terras do Dão” suojattujen kuohuviinien valmistuksessa on käytettävä perinteistä valmistusmenetelmää sovellettavaa lainsäädäntöä noudattaen.

3.   Maaperä ja viljelymenetelmät

Viljelymenetelmä

Viljelymenetelmien, joita viinitiloilla käytetään maantieteellisellä merkinnällä ”Terras do Dão” suojattujen viinien valmistuksessa, on oltava alueelle perinteisiä tai sertifiointielimen suosittelemia.

Maantieteellisellä merkinnällä ”Terras do Dão” suojattuja viinejä valmistavilla viinitiloilla viiniköynnökset istutetaan seuraavanlaisiin maaperiin:

| — | irtonaisesta hiekkakivestä koostuva humukseton tai humuspitoinen jyrkkärinteinen lohkareinen maa tai liuskekivestä ja/tai graniitista koostuva humuspitoinen jyrkkärinteinen lohkareinen maa |
| --- | --- |

—

irtonaisesta hiekkakivestä koostuva humukseton tai humuspitoinen jyrkkärinteinen lohkareinen maa tai liuskekivestä ja/tai graniitista koostuva humuspitoinen jyrkkärinteinen lohkareinen maa

| — | liuskekivestä koostuva, erittäin kyllästymätön savimaa |
| --- | --- |

—

liuskekivestä koostuva, erittäin kyllästymätön savimaa

| — | ruskea ja/tai punainen välimerellinen maa, joka koostuu liuskekivestä, merkelisavesta ja/tai kovasta kalkkikivestä |
| --- | --- |

—

ruskea ja/tai punainen välimerellinen maa, joka koostuu liuskekivestä, merkelisavesta ja/tai kovasta kalkkikivestä

| — | hiekasta tai hiekkakivestä koostuva podsolimaa |
| --- | --- |

—

hiekasta tai hiekkakivestä koostuva podsolimaa

| — | hiekasta koostuva psammiittinen regosol |
| --- | --- |

—

hiekasta koostuva psammiittinen regosol

| — | nuoret tulvamaat. |
| --- | --- |

—

nuoret tulvamaat.

b.   Enimmäistuotokset

| 1. | Viini ja kuohuviini – punaiset rypäleet
  18 000 kilogrammaa rypäleitä hehtaaria kohden |
| --- | --- |

1.

18 000 kilogrammaa rypäleitä hehtaaria kohden

| 2. | Viini ja kuohuviini – valkoiset rypäleet
  20 000 kilogrammaa rypäleitä hehtaaria kohden |
| --- | --- |

2.

20 000 kilogrammaa rypäleitä hehtaaria kohden

6.   Rajattu maantieteellinen alue

Maantieteellisen merkinnän ”Terras do Dão” maantieteellinen tuotantoalue käsittää

| a) | Aveiron piirissä ainoastaan Sever do Vougan kunnassa sijaitsevan ja Cedrim e Paradelan suurpitäjään kuuluvan Cedrimin pitäjän |
| --- | --- |

a)

Aveiron piirissä ainoastaan Sever do Vougan kunnassa sijaitsevan ja Cedrim e Paradelan suurpitäjään kuuluvan Cedrimin pitäjän

| b) | Coimbran piirissä kaikki Arganilin, Oliveira do Hospitalin ja Tábuan kuntiin kuuluvat pitäjät |
| --- | --- |

b)

Coimbran piirissä kaikki Arganilin, Oliveira do Hospitalin ja Tábuan kuntiin kuuluvat pitäjät

| c) | Guardan piirissä kaikki Aguiar da Beiran, Fornos de Algodresin, Gouveian ja Seian kuntiin kuuluvat pitäjät |
| --- | --- |

c)

Guardan piirissä kaikki Aguiar da Beiran, Fornos de Algodresin, Gouveian ja Seian kuntiin kuuluvat pitäjät

| d) | Viseun piirissä kaikki Carregal do Salin, Castro Dairen, Mangualden, Mortáguan, Nelasin, Oliveira de Fradesin, Penalva do Castelon, Santa Comba Dãon, São Pedro do Sulin, Sátãon, Tondelan, Vila Nova de Paivan, Viseun ja Vouzelan kuntiin kuuluvat pitäjät. |
| --- | --- |

d)

Viseun piirissä kaikki Carregal do Salin, Castro Dairen, Mangualden, Mortáguan, Nelasin, Oliveira de Fradesin, Penalva do Castelon, Santa Comba Dãon, São Pedro do Sulin, Sátãon, Tondelan, Vila Nova de Paivan, Viseun ja Vouzelan kuntiin kuuluvat pitäjät.

Täydentävällä nimellä ”Terras de Lafões” myytävien viinien ja kuohuviinien pienempi maantieteellinen tuotantoalue käsittää

| a) | Aveiron piirissä Sever do Vougan kunnassa sijaitsevan Couto de Estevesin pitäjän ja Cedrim e Paradelan suurpitäjässä ainoastaan Cedrimin pitäjän |
| --- | --- |

a)

Aveiron piirissä Sever do Vougan kunnassa sijaitsevan Couto de Estevesin pitäjän ja Cedrim e Paradelan suurpitäjässä ainoastaan Cedrimin pitäjän

| b) | Viseun piirissä kaikki Oliveira de Fradesin, São Pedro do Sulin, Vouzelan ja Castro Dairen kuntiin kuuluvat pitäjät sekä Viseun kuntaan kuuluvat Bodiosan, Calden, Campon, Lordosan ja Ribafeitan pitäjät. |
| --- | --- |

b)

Viseun piirissä kaikki Oliveira de Fradesin, São Pedro do Sulin, Vouzelan ja Castro Dairen kuntiin kuuluvat pitäjät sekä Viseun kuntaan kuuluvat Bodiosan, Calden, Campon, Lordosan ja Ribafeitan pitäjät.

7.   Pääasiallinen rypälelajike / pääasialliset rypälelajikkeet

Alfrocheiro – Tinta-Bastardinha

Alicante Bouschet

Alicante Branco

Alvar

Alvar Roxo

Alvarelhão – Brancelho

Alvarinho

Amaral

Aragonez – Tinta Roriz; Tempranillo

Arinto – Pedernã

Arinto do Interior

Assaraky

Azal

Baga

Barcelo

Bastardo – Graciosa

Bical – Borrado das Moscas

Branda

Cabernet Franc

Cabernet Sauvignon

Camarate

Campanário

Castelão – João de Santarém(1); Periquita

Cerceal Branco

Cercial – Cercial da Bairrada

Chardonnay

Cidreiro

Coração de Galo

Cornifesto

Douradinha

Encruzado

Esganoso

Fernão Pires – Maria Gomes

Folgasão – Terrantez

Folgasão Roxo

Folha de Figueira – Dona Branca

Fonte Cal

Gewürztraminer

Gouveio

Grand Noir

Jaen – Mencia

Jampal

Loureiro

Luzidio

Malvasia Fina – Boal; Bual

Malvasia Fina Roxa

Malvasia Preta

Malvasia Rei

Marufo – Mourisco Roxo

Merlot

Monvedro

Moreto

Moscatel Galego Branco – Muscat à Petits Grains

Mourisco

Pilongo

Pinot Blanc

Pinot Noir

Português Azul – Blauer Portugieser

Rabo de Ovelha

Riesling

Rufete – Tinta Pinheira

Sauvignon – Sauvignon blanc

Semillon

Sercial – Esgana Cão

Sercialinho

Syrah – Shiraz

Síria – Roupeiro, Códega

Tamarez – Molinha

Terrantez

Tinta Carvalha

Tinta Francisca

Tintem

Tinto Cão

Touriga Franca

Touriga Fêmea

Touriga Nacional

Trincadeira – Tinta Amarela, Trincadeira Preta

Tália – Ugni Blanc; Trebbiano Toscano

Uva Cão

Verdelho

Verdial Branco

Vinhão – Sousão

Viosinho

Vital

Água Santa

8.   Yhteyden/yhteyksien kuvaus

Viinit ja kuohuviinit

Luontoon liittyvät ja inhimilliset tekijät

Maantieteellistä aluetta reunustavat vuorijonot, jotka suojaavat sitä sisämaasta puhaltavalta itätuulelta ja rannikolta tulevilta kosteilta ilmamassoilta.

Maisemalle ovat ominaisia lukuisat syvät laaksot, jotka muodostavat tiheän vesistöverkoston.

Ilmasto on lauhkea, ja sadetta saadaan keskimäärin 1 100–1 600 millimetriä vuodessa (enimmäkseen syksyllä ja talvella). Aurinkotunteja on keskimäärin 2 200–2 700 vuodessa (pääasiassa touko- ja elokuun välisenä aikana).

Alueen talvet ovat kylmiä ja kesät kuumia. Lämpötilavaihtelut ovat suuria.

Maa-aines on pääosin graniittista alkuperää, ja se sisältää prekambrista savikiveä. Maaperän orgaanisen aineksen määrä ja pH-arvo ovat matalia.

On runsaasti näyttöä siitä, että maantieteellisellä alueella on viljelty viiniä jo tuhansien vuosien ajan. Viinitarhojen ja viinin taloudellisesta merkityksestä alueelle on olemassa asiakirjoja jo 1100-luvulta.

Viinien ominaisuudet, jotka liittävät ne maantieteelliseen alueeseen

Viinit ovat pääasiassa mineraalisia, ja eri rypälelajikkeiden aromit ovat niissä hyvin havaittavissa. Viineillä on pitkä jälkimaku, ja alkoholi, makeus ja hapokkuus ovat niissä hyvässä tasapainossa.

Valko- ja roseeviinit ovat raikkaita ja huomattavan tasapainoisen hapokkaita.

Punaviinit ovat samettisia ja täyteläisiä, ja niissä on pehmeitä tanniineja.

Kuohuviinit ovat erittäin hienostuneita ja selkeästi tasalaatuisen hapokkaita ja raikkaita, ja niissä on pieniä, pitkäkestoisia kuplia.

Syy-seuraussuhde

Korkeuseroista syntyvä suoja on maantieteellisen alueen keskeinen ominaisuus, ja sen vaikutukset ovat nähtävissä myös ilmastossa. Ilmasto vaikuttaa siihen, miten viinirypäleet kasvavat ja kypsyvät, minkä vuoksi sillä on myös suora vaikutus viinien laatuun. Tämä on selvästi havaittavissa viinien pehmeydessä ja aromissa.

Pääasiassa graniittinen maa-aines, jossa on niukasti orgaanisia aineksia ja matala pH-arvo, tekee viineistä ja kuohuviineistä mineraalisia ja edistää ratkaisevasti niiden hyvää haihtumattomien happojen määrää.

Viinit ovat aromaattisia, mineraalisia, raikkaita ja tasapainoisen hapokkaita, mikä johtuu rypäleiden kypsymisolosuhteista – kuuma kesä, jonka aikana päivittäinen lämpötilavaihtelu on suurta.

Kuumien ja aurinkoisten kesien ansiosta rypäleistä tulee täysin kypsiä. Lämpötilan merkittävä päivittäinen vaihtelu takaa sen, että sokeripitoisuus kehittyy sopivaksi ja ihanteellinen hapokkuus säilyy.

Näin valko- ja roseeviineistä tulee raikkaita, tasapainoisia ja hienostuneita. Niissä voi havaita mineraalisia aromeja, selkeän tasapainoisen haihtumattomien happojen pitoisuuden, käytetyille lajikkeille tyypillisiä aromeja ja pitkän jälkimaun. Punaviineissä ovat havaittavissa käytetyille lajikkeille tyypilliset aromit, ihanteellinen polyfenolipitoisuus, happojen ja alkoholin hyvä tasapaino, mineraalisuus, pehmeät tanniinit, samettinen koostumus ja pitkä jälkimaku.

Suhteellisen pitkän ja leppeän kypsymisen ansiosta rypälelajikkeiden aromit ovat viineissä hyvin havaittavissa.

Alue soveltuu hyvin viininviljelyyn tiheän vesistöverkostonsa, sateen hoitaman maaperän rapauttamisen ja talvella kertyvän veden sekä viinien talvehtiessa vallitsevan erityisen kylmän sään johdosta.

Viininviljelyperinne on jatkunut jo yli tuhat vuotta, mikä osoittaa, että inhimillisten tekijöiden vaikutuksesta lajikkeiksi ovat valikoituneet maantieteellisen alueen olosuhteisiin parhaiten soveltuvat lajikkeet. Tällä on ratkaiseva merkitys laadukkaiden rypäleiden tuotannon ja viinien ominaispiirteiden varmistamisen kannalta.

9.   Olennaiset lisäedellytykset

Viinit ja kuohuviinit

Oikeudellinen kehys:

Kansallinen lainsäädäntö

Lisäedellytyksen tyyppi:

Merkintöjä koskevat lisämääräykset

Edellytyksen kuvaus:

Merkintöjä koskevat lisämääräykset:

| — | Merkintöjen hyväksyminen etukäteen: Maantieteellisellä merkinnällä ”Terras do Dão” suojatuissa tuotteissa käytettävät merkinnät on toimitettava ensin sertifiointiviranomaisen hyväksyttäviksi. |
| --- | --- |

—

Merkintöjen hyväksyminen etukäteen: Maantieteellisellä merkinnällä ”Terras do Dão” suojatuissa tuotteissa käytettävät merkinnät on toimitettava ensin sertifiointiviranomaisen hyväksyttäviksi.

| — | Tavaramerkki on rekisteröitävä kansallisessa teollis- ja tekijänoikeuksien virastossa (INPI), mutta sitä ei ole rajattu suojattuun maantieteelliseen merkintään. |
| --- | --- |

—

Tavaramerkki on rekisteröitävä kansallisessa teollis- ja tekijänoikeuksien virastossa (INPI), mutta sitä ei ole rajattu suojattuun maantieteelliseen merkintään.

| — | Lisänimen ”Terras de Lafões” käyttö: käytetään ainoastaan viineissä, jotka on suojattu maantieteellisellä merkinnällä ”Terras do Dão” ja jotka on tuotettu pienemmällä maantieteellisellä alueella ”Terras de Lafões” (ja joiden todellinen alkoholipitoisuus on vähintään 9,5 tilavuusprosenttia). |
| --- | --- |

—

Lisänimen ”Terras de Lafões” käyttö: käytetään ainoastaan viineissä, jotka on suojattu maantieteellisellä merkinnällä ”Terras do Dão” ja jotka on tuotettu pienemmällä maantieteellisellä alueella ”Terras de Lafões” (ja joiden todellinen alkoholipitoisuus on vähintään 9,5 tilavuusprosenttia).

Linkki tuote-eritelmään

http://www.ivv.gov.pt/np4/8616.html

---

(1)  EUVL L 347, 20.12.2013, s. 671.

---

Oikaisuja

| 24.3.2023 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 109/80 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 109/80

---

Oikaisu neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä vahvistamaan kantaan (EU) N:o .../2023 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun asetuksen (EU) 2018/1806 muuttamisesta (Kosovo *)

Hyväksytty neuvostossa 9 päivänä maaliskuuta 2023

(
  Euroopan unionin virallinen lehti C 105, 21. maaliskuuta 2023
  )

(2023/C 109/06)

Kansisivulla, sisällysluettelossa ja sivulla 4, otsikon pitää olla:

”Neuvoston ensimmäinen käsittelyssä vahvistama kanta (EU) N:o 1/2023

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun asetuksen (EU) 2018/1806 muuttamisesta (Kosovo *)

Hyväksytty neuvostossa 9 päivänä maaliskuuta 2023”

---

| 24.3.2023 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 109/81 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 109/81

---

Oikaisu neuvoston perusteluihin: Neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä vahvistama kanta (EU) N:o .../2023 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun asetuksen (EU) 2018/1806 muuttamisesta (Kosovo *)

(
  Euroopan unionin virallinen lehti C 105, 21. maaliskuuta 2023
  )

(2023/C 109/07)

Kansisivulla, sisällysluettelossa ja sivulla 8, otsikon pitää olla:

”Neuvoston perustelut: Neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä vahvistama kanta (EU) N:o 1/2023 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annetun asetuksen (EU) 2018/1806 muuttamisesta (Kosovo *)”

---

| 24.3.2023 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 109/82 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 109/82

---

Oikaistaan Public holidays 2023

(

  Euroopan unionin virallinen lehti C 39, 1. helmikuuta 2023

  )

(2023/C 109/08)

Sivulla 20, rivillä 24:

on:

| ”Slovenija | 2.1, 6.4, 7.4, 10.4, 1.5, 29.5, 21.7, 31.10, 1.11, 25.12, 26.12” |
| --- | --- |

”Slovenija

2.1, 6.4, 7.4, 10.4, 1.5, 29.5, 21.7, 31.10, 1.11, 25.12, 26.12”

pitää olla:

| ”Slovenija | 1.1, 2.1, 8.2, 10.4, 27.4, 1.5, 2.5, 25.6, 15.8, 31.10, 1.11, 25.12, 26.12” |
| --- | --- |

”Slovenija

1.1, 2.1, 8.2, 10.4, 27.4, 1.5, 2.5, 25.6, 15.8, 31.10, 1.11, 25.12, 26.12”

---