# Uradni list C 109/2023

| | ISSN 1977-1045 |
| --- | --- |
| Uradni list
  Evropske unije | C 109 |
| | |
| Slovenska izdaja | Informacije in objave | Letnik 6624. marec 2023 |

ISSN 1977-1045

Uradni list

Evropske unije

C 109

Slovenska izdaja

Informacije in objave

Letnik 6624. marec 2023

---

| Vsebina | Stran |
| --- | --- |
| | II   Sporočila |
| | SPOROČILA INSTITUCIJ, ORGANOV, URADOV IN AGENCIJ EVROPSKE UNIJE |
| | Evropska komisija |
| 2023/C 109/01 | Sporočilo komisije – Razlagalno sporočilo o Direktivi 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa | 1 |

Vsebina

Stran

II   Sporočila

SPOROČILA INSTITUCIJ, ORGANOV, URADOV IN AGENCIJ EVROPSKE UNIJE

Evropska komisija

2023/C 109/01

Sporočilo komisije – Razlagalno sporočilo o Direktivi 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa

1

---

| | IV   Informacije |
| --- | --- |
| | INFORMACIJE INSTITUCIJ, ORGANOV, URADOV IN AGENCIJ EVROPSKE UNIJE |
| | Svet |
| 2023/C 109/02 | Sklep Sveta z dne 21. marca 2023 o imenovanju člana Svetovalnega odbora za prosto gibanje delavcev za Estonijo | 69 |
| 2023/C 109/03 | Sklep Sveta z dne 21. marca 2023 o imenovanju nadomestnega člana Svetovalnega odbora za varnost in zdravje pri delu za Dansko | 71 |
| | Evropska komisija |
| 2023/C 109/04 | Menjalni tečaji eura – 23. marec 2023 | 72 |

IV   Informacije

INFORMACIJE INSTITUCIJ, ORGANOV, URADOV IN AGENCIJ EVROPSKE UNIJE

Svet

2023/C 109/02

Sklep Sveta z dne 21. marca 2023 o imenovanju člana Svetovalnega odbora za prosto gibanje delavcev za Estonijo

69

2023/C 109/03

Sklep Sveta z dne 21. marca 2023 o imenovanju nadomestnega člana Svetovalnega odbora za varnost in zdravje pri delu za Dansko

71

Evropska komisija

2023/C 109/04

Menjalni tečaji eura – 23. marec 2023

72

---

| | V   Objave |
| --- | --- |
| | DRUGI AKTI |
| | Evropska komisija |
| 2023/C 109/05 | Objava enotnega dokumenta iz člena 94(1), točka (d), Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta ter sklica na objavo specifikacije proizvoda za ime v vinskem sektorju | 73 |

V   Objave

DRUGI AKTI

Evropska komisija

2023/C 109/05

Objava enotnega dokumenta iz člena 94(1), točka (d), Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta ter sklica na objavo specifikacije proizvoda za ime v vinskem sektorju

73

---

| | Popravki |
| --- | --- |
| | Popravek Stališča Sveta (EU) št. .../2023 v prvi obravnavi z namenom sprejetja uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) 2018/1806 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti (Kosovo *) – Sprejeto s strani Sveta dne 9. marca 2023( UL C 105, 21.3.2023 ) | 80 |
| | Popravek Stališča Sveta (EU) št. .../2023 v prvi obravnavi z namenom sprejetja uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) 2018/1806 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti (Kosovo *
  ( UL C 105, 21.3.2023 ) | 81 |
| | Popravek objave Public holidays 2023 ( UL C 39, 1.2.2023 ) | 82 |

Popravki

Popravek Stališča Sveta (EU) št. .../2023 v prvi obravnavi z namenom sprejetja uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) 2018/1806 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti (Kosovo *) – Sprejeto s strani Sveta dne 9. marca 2023( UL C 105, 21.3.2023 )

( UL C 105, 21.3.2023 )

80

Popravek Stališča Sveta (EU) št. .../2023 v prvi obravnavi z namenom sprejetja uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) 2018/1806 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti (Kosovo *
  ( UL C 105, 21.3.2023 )

*

( UL C 105, 21.3.2023 )

81

Popravek objave Public holidays 2023 ( UL C 39, 1.2.2023 )

( UL C 39, 1.2.2023 )

82

---

| SL | |
| --- | --- |

SL

---

II Sporočila

SPOROČILA INSTITUCIJ, ORGANOV, URADOV IN AGENCIJ EVROPSKE UNIJE

Evropska komisija

| 24.3.2023 | SL | Uradni list Evropske unije | C 109/1 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

SL

Uradni list Evropske unije

C 109/1

---

SPOROČILO KOMISIJE

Razlagalno sporočilo o Direktivi 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa

(2023/C 109/01)

KAZALO

| I. | UVOD | 4 |
| --- | --- | --- |

I.

| A. | Obvladovanje izzivov spreminjajoče se organizacije dela | 4 |
| --- | --- | --- |

A.

| B. | Obnovljena prizadevanja v podporo pravni jasnosti in varnosti | 6 |
| --- | --- | --- |

B.

| C. | Pregled glavnih določb | 7 |
| --- | --- | --- |

C.

| II. | PRAVNA PODLAGA IN NAMEN DIREKTIVE | 8 |
| --- | --- | --- |

II.

| III. | PODROČJE UPORABE DIREKTIVE | 9 |
| --- | --- | --- |

III.

| A. | Osebno področje uporabe | 9 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Uporaba določb Direktive za „delavce“ | 9 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Uporaba Direktive v primeru vzporednih pogodb | 11 |
| --- | --- | --- |

2.

| B. | Stvarno področje uporabe – zadevni sektorji | 11 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Načelo: Direktiva se uporablja za vse sektorje | 11 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Odstopanje: izključitev nekaterih dejavnosti javnih služb | 13 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Odstopanje: primer dejavnosti pripadnikov oboroženih sil | 14 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Pomorščaki | 15 |
| --- | --- | --- |

4.

| 5. | Drugi sektorji in delavci, za katere velja posebna zakonodaja | 15 |
| --- | --- | --- |

5.

| C. | Področje uporabe določb | 16 |
| --- | --- | --- |

C.

| 1. | Kaj zajemajo (ali česa ne zajemajo)? | 16 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Minimalne določbe | 17 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Prepoved zniževanja standardov | 17 |
| --- | --- | --- |

3.

| IV. | OPREDELITVE POJMOV | 18 |
| --- | --- | --- |

IV.

| A. | Delovni čas in čas počitka | 18 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Opredelitev delovnega časa in časa počitka | 19 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Evidentiranje delovnega časa | 21 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Uporaba opredelitve pojma iz Direktive za posebna časovna obdobja | 21 |
| --- | --- | --- |

3.

| B. | Nočni čas in delavec, ki dela ponoči | 25 |
| --- | --- | --- |

B.

| C. | Izmensko delo in delavec, ki dela v izmeni | 26 |
| --- | --- | --- |

C.

| D. | Mobilni delavec | 27 |
| --- | --- | --- |

D.

| E. | Delo proč od obale | 28 |
| --- | --- | --- |

E.

| F. | Ustrezen počitek | 28 |
| --- | --- | --- |

F.

| V. | MINIMALNI ČAS POČITKA | 28 |
| --- | --- | --- |

V.

| A. | Dnevni počitek | 29 |
| --- | --- | --- |

A.

| B. | Odmori | 29 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Trajanje odmora | 30 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Časovna razporeditev odmora | 30 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Pogoji odmora | 30 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Obveznosti prenosa v nacionalno pravo držav članic | 30 |
| --- | --- | --- |

4.

| C. | Tedenski počitek | 31 |
| --- | --- | --- |

C.

| 1. | Minimalni 35-urni neprekinjeni tedenski počitek | 31 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Obdobje počitka v sedemdnevnem obdobju („tedenski počitek“) | 31 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Tedenski počitek v referenčnem 14-dnevnem obdobju | 31 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Krajše obdobje tedenskega počitka v nekateri primerih | 32 |
| --- | --- | --- |

4.

| VI. | NAJDALJŠI TEDENSKI DELOVNI ČAS | 32 |
| --- | --- | --- |

VI.

| A. | Najdaljši tedenski delovni čas | 33 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Čas, ki ga je treba upoštevati pri najdaljšem tedenskem delovnem času | 33 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Najdaljši tedenski delovni čas znaša 48 ur | 33 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Nepogojni najdaljši tedenski delovni čas | 33 |
| --- | --- | --- |

3.

| B. | Najdaljši tedenski delovni čas, ki se lahko izračuna s povprečjem | 34 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Kako dolgo je referenčno obdobje? | 34 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Kaj ni vključeno v referenčno obdobje | 34 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Kaj se lahko vključi v referenčno obdobje | 34 |
| --- | --- | --- |

3.

| C. | Določba z neposrednim učinkom | 34 |
| --- | --- | --- |

C.

| VII. | PLAČANI LETNI DOPUST | 35 |
| --- | --- | --- |

VII.

| A. | Pravica vsakega delavca do plačanega letnega dopusta | 35 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Minimalni štiritedenski plačani letni dopust | 36 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Minimalni nepogojni dopust za vse delavce | 37 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Plačilo med letnim dopustom | 40 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Neposredni učinek pravice do plačanega letnega dopusta | 42 |
| --- | --- | --- |

4.

| B. | Pravica do denarnega nadomestila za plačani letni dopust | 42 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Pravica do denarnega nadomestila | 43 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Znesek denarnega nadomestila | 44 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Pravica do dodatnega dopusta | 44 |
| --- | --- | --- |

3.

| C. | Odnos med plačanim letnim dopustom in drugimi vrstami dopusta | 44 |
| --- | --- | --- |

C.

| 1. | Materinski dopust | 44 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Starševski dopust in druge vrste dopusta, zaščitene s pravom Unije | 45 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Odsotnost zaradi bolezni | 46 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Druge vrste dopusta oziroma odsotnosti na nacionalni ravni | 47 |
| --- | --- | --- |

4.

| VIII. | NOČNO DELO, IZMENSKO DELO IN VZORCI DELA | 48 |
| --- | --- | --- |

VIII.

| A. | Trajanje nočnega dela | 48 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Povprečna zgornja meja za nočno delo | 48 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Najvišja zgornja meja za nočno delo, ki vključuje posebna tveganja ali težke fizične ali psihične obremenitve | 49 |
| --- | --- | --- |

2.

| B. | Zdravstveni pregled in razporeditev delavcev, ki delajo ponoči, na delo podnevi | 49 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Pravica delavcev, ki delajo ponoči, do zdravstvenih pregledov | 50 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Razporeditev delavcev, ki delajo ponoči, na delo podnevi iz zdravstvenih razlogov | 50 |
| --- | --- | --- |

2.

| C. | Jamstva za delo v nočnem času | 51 |
| --- | --- | --- |

C.

| D. | Obveščanje o rednem angažiranju delavcev, ki delajo ponoči | 51 |
| --- | --- | --- |

D.

| E. | Varnost in varovanje zdravja | 52 |
| --- | --- | --- |

E.

| F. | Vzorec dela | 53 |
| --- | --- | --- |

F.

| IX. | ODSTOPANJA | 53 |
| --- | --- | --- |

IX.

| A. | Odstopanje za „avtonomne delavce“ | 54 |
| --- | --- | --- |

A.

| 1. | Področje uporabe odstopanja za „avtonomne delavce“ | 54 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Posledice odstopanja za „avtonomne delavce“ | 55 |
| --- | --- | --- |

2.

| B. | Odstopanja, v skladu s katerimi je treba zagotoviti enakovreden nadomestni počitek ali ustrezno varstvo | 55 |
| --- | --- | --- |

B.

| 1. | Odstopanje za „nekatere dejavnosti“ iz člena 17(3) | 56 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Odstopanje za izmensko delo in delo z deljenim delovnim časom | 57 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Odstopanje za vse sektorje, opredeljeno s kolektivno pogodbo | 58 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | Zahteva po enakovrednem nadomestnem počitku ali izjemoma ustreznem varstvu | 59 |
| --- | --- | --- |

4.

| 5. | Odstopanja od referenčnih obdobij | 61 |
| --- | --- | --- |

5.

| C. | „Izvzetje“ iz najdaljšega tedenskega delovnega časa | 62 |
| --- | --- | --- |

C.

| 1. | Zahteva po prenosu te določbe v nacionalno pravo | 62 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Povezani pogoji | 63 |
| --- | --- | --- |

2.

| 3. | Posledice „izvzetja“ | 64 |
| --- | --- | --- |

3.

| D. | Posebna odstopanja za mobilne delavce in delo proč od obale | 64 |
| --- | --- | --- |

D.

| 1. | Mobilni delavci | 65 |
| --- | --- | --- |

1.

| 2. | Delavci, ki delajo proč od obale | 65 |
| --- | --- | --- |

2.

| E. | Posebna odstopanja za delavce na morskih ribiških plovilih | 66 |
| --- | --- | --- |

E.

| X. | SKLEPNA UGOTOVITEV | 68 |
| --- | --- | --- |

X.

| To sporočilo posodablja Razlagalno sporočilo o Direktivi 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa iz leta 2017 (1), tako da odraža več kot 30 sodb in sklepov o razlagi Direktive, ki jih je v tem času izdalo Sodišče Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Sodišče).
  Da bi zagotovili posodobljeno in uporabniku prijazno razlagalno sporočilo, je v enem samem dokumentu združena vsa ustrezna sodna praksa, izdana pred razlagalnim sporočilom iz leta 2017 in po njem.
  To sporočilo naj bi bilo v pomoč nacionalnim organom, državljanom in podjetjem pri uporabi Direktive 2003/88/ES. Samo Sodišče je pristojno za uradno razlago prava Unije. |
| --- |

To sporočilo posodablja Razlagalno sporočilo o Direktivi 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa iz leta 2017 (1), tako da odraža več kot 30 sodb in sklepov o razlagi Direktive, ki jih je v tem času izdalo Sodišče Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Sodišče).

Da bi zagotovili posodobljeno in uporabniku prijazno razlagalno sporočilo, je v enem samem dokumentu združena vsa ustrezna sodna praksa, izdana pred razlagalnim sporočilom iz leta 2017 in po njem.

To sporočilo naj bi bilo v pomoč nacionalnim organom, državljanom in podjetjem pri uporabi Direktive 2003/88/ES. Samo Sodišče je pristojno za uradno razlago prava Unije.

I.   UVOD

Direktiva o delovnem času 2003/88/ES (2) (v nadaljnjem besedilu: Direktiva ali direktiva o delovnem času) je ključni element pravnega reda Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: EU). Postala je eden od temeljev evropskega socialnega modela. Prva direktiva za splošno uporabo na področju delovnega časa, Direktiva 93/104/ES (3) (v nadaljnjem besedilu: direktiva iz leta 1993), je bila sprejeta pred skoraj 30 leti.

Direktiva določa individualne pravice vsakega delavca v EU in je tako konkreten izraz člena 31 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljnjem besedilu: Listina), v katerem je kot del „primarne zakonodaje Unije“ priznana pravica vsakega delavca „do zdravih in varnih delovnih pogojev ter delovnih pogojev, ki spoštujejo njegovo dostojanstvo“ in „do omejenega delovnega časa, dnevnega in tedenskega počitka ter plačanega letnega dopusta“.

Direktiva o delovnem času namreč določa minimalne zahteve glede varnosti in zdravja pri organizaciji delovnega časa v zvezi s trajanjem dnevnega počitka, odmorov, tedenskega počitka, najdaljšega tedenskega delovnega časa, letnega dopusta in vidiki nočnega dela, izmenskega dela ter vzorcev dela.

Kot pravice, ki jih zagotavlja Listina, velja za omejeni delovni čas, dnevni in tedenski počitek in plačani letni dopust člen 52 Listine, ki določa: „Kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, mora biti predpisano z zakonom in spoštovati bistveno vsebino teh pravic in svoboščin. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so omejitve dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.“

A.   
  Obvladovanje izzivov spreminjajoče se organizacije dela

Direktiva iz leta 1993 je začela veljati pred skoraj 30 leti, v družbi, kjer so bila delovna razmerja na splošno bolj homogena, organizacija dela pa bolj standardizirana z običajnim delovnim dnem „od devetih do petih“. Vendar se v zadnjih desetletjih ureditev delovnega časa vse bolj srečuje z novimi oblikami zaposlovanja in novimi načini organizacije dela, npr. z delom na daljavo, mobilnim delom, delom na zahtevo, platformnim delom ali večkratno zaposlitvijo.

Te spremembe je povzročil in/ali pospešil vpliv digitalizacije na gospodarstva in družbe v EU. Digitalna preobrazba je namreč omogočila še prožnejše ureditve dela, s čimer se izpolnjujejo tako želje delavcev po ravnovesju med poklicnim in zasebnim življenjem ter dobrobiti na delovnem mestu kot tudi prizadevanja podjetij za večjo produktivnost in prožnost v globaliziranem gospodarstvu.

Direktiva o delovnem času se torej izvaja v razmerah, ki jih zaznamujejo nove priložnosti in tveganja. Zaradi prožnega zaposlovanja se lahko poveča uporaba odstopanj iz Direktive. Digitalizacija briše razliko med delom in počitkom ter vodi v vse večjo razdrobljenost dela, tako glede lokacije kot časa. Hkrati tehnologija ustvarja nove možnosti za spremljanje delovnega časa.

Na svet dela je močno vplivala tudi globalna pandemija COVID-19. Ukrepi, ki so jih javni organi v EU sprejeli za omejitev širjenja bolezni, so povzročili znatno in nenadno povečanje dela na daljavo. Omejitve, ki so bile uvedene iz sanitarnih razlogov, so za velik delež delavcev pomenile obvezno teledelo od doma (4). Ko so sanitarne razmere dopuščale postopno ublažitev omejitev, je obvezno teledelo v veliki meri zamenjal večji obseg prostovoljnega teledela. Za vse večji delež delavcev, katerih naloge je mogoče opravljati na daljavo (5), lahko pandemija COVID-19 pomeni začetek trajnega trenda k večjemu obsegu teledela od doma v kombinaciji s prisotnostjo v prostorih delodajalca del delovnega časa, tako da delavci opravljajo „hibridno delo“.

V zvezi s tem to sporočilo posodablja predhodno različico, objavljeno leta 2017, z najnovejšim razvojem sodne prakse Sodišča. Najpomembnejše od teh sodb so:

| — | sodba Matzak (6) iz leta 2018 in več drugih novejših sodb v zvezi z opredelitvijo pripravljenosti kot „delovnega časa“ ali „časa počitka“. V teh sodbah je obravnavano vprašanje pripravljenosti zunaj delovnega mesta, tj. obdobje, v katerem delavcu ni treba ostati na delovnem mestu, vendar mora ostati dosegljiv in pripravljen na odziv v določenem roku. Sodišče je odločilo, da je to, ali se pripravljenost šteje za „počitek“ ali „delovni čas“, odvisno od intenzivnosti omejitev, ki veljajo za delavca in vplivajo na to, kako lahko izkoristi čas pripravljenosti. Zdi se, da je Sodišče tudi priznalo, da lahko obveznost biti dosegljiv in se odzivati, katere posledica je odvzem pravice do odklopa, tudi če se obdobje pripravljenosti opredeli kot „čas počitka“, dejansko škoduje zdravju in varnosti delavcev, če se nalaga prepogosto; |
| --- | --- |

—

sodba Matzak (6) iz leta 2018 in več drugih novejših sodb v zvezi z opredelitvijo pripravljenosti kot „delovnega časa“ ali „časa počitka“. V teh sodbah je obravnavano vprašanje pripravljenosti zunaj delovnega mesta, tj. obdobje, v katerem delavcu ni treba ostati na delovnem mestu, vendar mora ostati dosegljiv in pripravljen na odziv v določenem roku. Sodišče je odločilo, da je to, ali se pripravljenost šteje za „počitek“ ali „delovni čas“, odvisno od intenzivnosti omejitev, ki veljajo za delavca in vplivajo na to, kako lahko izkoristi čas pripravljenosti. Zdi se, da je Sodišče tudi priznalo, da lahko obveznost biti dosegljiv in se odzivati, katere posledica je odvzem pravice do odklopa, tudi če se obdobje pripravljenosti opredeli kot „čas počitka“, dejansko škoduje zdravju in varnosti delavcev, če se nalaga prepogosto;

| — | sodba CCOO (7) iz leta 2019 o evidentiranju delovnega časa. V tej sodbi je Sodišče razsodilo, da morajo države članice delodajalcem naložiti obveznost, da morajo vzpostaviti sistem, s katerim je mogoče evidentirati dnevni delovni čas, ki ga opravi vsak delavec. To zbuja kompleksna vprašanja, zlasti v primeru delavcev, ki opravljajo delo na daljavo oziroma teledelo, ki lahko uživajo določeno stopnjo prožnosti in avtonomije pri organizaciji in izvajanju dela brez fizičnega nadzora, na primer glede 11 ur neprekinjenega dnevnega počitka; |
| --- | --- |

—

sodba CCOO (7) iz leta 2019 o evidentiranju delovnega časa. V tej sodbi je Sodišče razsodilo, da morajo države članice delodajalcem naložiti obveznost, da morajo vzpostaviti sistem, s katerim je mogoče evidentirati dnevni delovni čas, ki ga opravi vsak delavec. To zbuja kompleksna vprašanja, zlasti v primeru delavcev, ki opravljajo delo na daljavo oziroma teledelo, ki lahko uživajo določeno stopnjo prožnosti in avtonomije pri organizaciji in izvajanju dela brez fizičnega nadzora, na primer glede 11 ur neprekinjenega dnevnega počitka;

| — | sodba Academia de Studii Economice din Bucureşti (8) iz leta 2021. V tej sodbi je Sodišče obravnavalo vprašanje, ali določbe Direktive določajo absolutne omejitve v primeru vzporednih pogodb z enim ali več delodajalci ali pa se uporabljajo za vsako delovno razmerje posebej, v specifičnem primeru, ko je delavec sklenil več pogodb o zaposlitvi z istim delodajalcem. Sodišče je menilo, da se minimalni dnevni počitek uporablja za navedene pogodbe kot celoto in ne za vsako od njih posebej; |
| --- | --- |

—

sodba Academia de Studii Economice din Bucureşti (8) iz leta 2021. V tej sodbi je Sodišče obravnavalo vprašanje, ali določbe Direktive določajo absolutne omejitve v primeru vzporednih pogodb z enim ali več delodajalci ali pa se uporabljajo za vsako delovno razmerje posebej, v specifičnem primeru, ko je delavec sklenil več pogodb o zaposlitvi z istim delodajalcem. Sodišče je menilo, da se minimalni dnevni počitek uporablja za navedene pogodbe kot celoto in ne za vsako od njih posebej;

| — | sodba Ministrstvo za obrambo (9) iz leta 2021, ki se nanaša na uporabo direktive o delovnem času za vojaške osebe. Sodišče je potrdilo, da se direktiva o delovnem času načeloma uporablja za te osebe, vendar so nekatere dejavnosti pripadnikov oboroženih sil lahko izključene s področja uporabe Direktive. |
| --- | --- |

—

sodba Ministrstvo za obrambo (9) iz leta 2021, ki se nanaša na uporabo direktive o delovnem času za vojaške osebe. Sodišče je potrdilo, da se direktiva o delovnem času načeloma uporablja za te osebe, vendar so nekatere dejavnosti pripadnikov oboroženih sil lahko izključene s področja uporabe Direktive.

B.   
  Obnovljena prizadevanja v podporo pravni jasnosti in varnosti

Od leta 1993 se je direktiva o delovnem času dejansko obravnavala v več kot 80 sodbah in sklepih Sodišča, v katerih so bile razložene njene določbe, vključno s področjem uporabe in omejitvami prožnosti, ki jo omogoča.

Zaradi tako obsežne sodne prakse države članice, delavci in delodajalci ter drugi deležniki, kot so socialni partnerji ali delovni inšpektorati in zainteresirani državljani, težko razumejo dejansko vsebino in obseg določb Direktive. Vendar je ta sodna praksa ključna za zagotavljanje pravilnega izvajanja Direktive, saj lahko nerazumevanje ali nepoznavanje najnovejšega razvoja sodne prakse povzroči težave s skladnostjo in pritožbe ali pravdne spore, ki bi se jim bilo mogoče izogniti.

V skladu s pristopom iz sporočila Komisije „Z boljšo uporabo do boljših rezultatov“ (10) je namen tega sporočila prispevati k učinkoviti uporabi, izvajanju in izvrševanju obstoječega prava Unije ter pomagati državam članicam in javnosti zagotoviti, da se pravo Unije učinkovito uporablja.

Posebni cilji tega sporočila so:

| — | zagotoviti večjo pravno varnost in jasnost za nacionalne organe o obveznostih in prožnosti, ki jih vsebuje Direktiva, da se pomagajo zmanjšati bremena in kršitve; |
| --- | --- |

—

zagotoviti večjo pravno varnost in jasnost za nacionalne organe o obveznostih in prožnosti, ki jih vsebuje Direktiva, da se pomagajo zmanjšati bremena in kršitve;

| — | pomagati pri boljši uporabi določb Direktive v okviru novih in prožnih delovnih ureditev; |
| --- | --- |

—

pomagati pri boljši uporabi določb Direktive v okviru novih in prožnih delovnih ureditev;

| — | zagotoviti učinkovito izvrševanje obstoječih minimalnih standardov EU, ki jih vsebuje Direktiva, in tako podpirati boljše varstvo zdravja in varnosti delavcev pred tveganji, povezanimi s prekomernimi ali neprimernimi delovnimi urami in neustreznim časom počitka, kar bo koristilo vsem stranem; |
| --- | --- |

—

zagotoviti učinkovito izvrševanje obstoječih minimalnih standardov EU, ki jih vsebuje Direktiva, in tako podpirati boljše varstvo zdravja in varnosti delavcev pred tveganji, povezanimi s prekomernimi ali neprimernimi delovnimi urami in neustreznim časom počitka, kar bo koristilo vsem stranem;

| — | zagotoviti nadaljnjo ustreznost celovitega pregleda sodne prakse Sodišča v zvezi z direktivo o delovnem času iz razlagalnega sporočila iz leta 2017 s posodobitvijo z najnovejšo sodno prakso. |
| --- | --- |

—

zagotoviti nadaljnjo ustreznost celovitega pregleda sodne prakse Sodišča v zvezi z direktivo o delovnem času iz razlagalnega sporočila iz leta 2017 s posodobitvijo z najnovejšo sodno prakso.

Cilj tega sporočila je državam članicam in drugim vključenim deležnikom zagotoviti pravno jasnost in varnost pri uporabi direktive o delovnem času ter pomagati nacionalnim organom, delavcem v pravosodju in socialnim partnerjem pri njeni razlagi. Zato v en dokument združuje določbe Direktive in sodno prakso Sodišča, ki te določbe razlaga. V njem je navedena ustrezna sodna praksa v zvezi z glavnimi določbami Direktive, pojasnjene pa so tudi različne možnosti uporabe, ki izhajajo iz samega besedila Direktive. Pri obliki tega sporočila je čim bolj upoštevan vrstni red poglavij in členov Direktive. Vendar to sporočilo ne obravnava člena 17(5) o zdravnikih na usposabljanju ter členov 24 do 27 o poročilih, proučitvi učinkovanja določb v zvezi z delavci na morskih ribiških plovilih in delavci, ki se ukvarjajo s prevozom potnikov, ter razveljavitvi. Prvi od teh členov je izključen, ker so odstopanja prenehala veljati, ostali pa niso obravnavani zaradi svoje postopkovne narave.

Sporočilo poleg tega predstavlja stališče Komisije o več vidikih. Pri tem se Komisija čim bolj opira na obstoječo sodno prakso in upošteva vodilna načela za razlago prava EU, in sicer besedilo (11), kontekst in cilje direktive o delovnem času (12). Če na podlagi teh elementov ni bilo mogoče sprejeti posebnega zaključka, je Komisija uporabila načelo in dubio pro libertate, da je zagotovila smernice v zvezi z morebitnimi vrzelmi v Direktivi in sodni praksi, povezani z njo, pri čemer je upoštevala namen Direktive izboljšati varnost in zdravje delavcev pri delu.

Komisija meni, da so te smernice lahko še posebej relevantne za države članice, saj ima Komisija v vlogi varuhinje Pogodb pooblastilo za spremljanje izvajanja prava EU in lahko navsezadnje začne ali zaključi postopke za ugotavljanje kršitev na podlagi vseh določb Direktive, tudi tistih, v zvezi s katerimi še ni bilo nobene odločbe Sodišča. S preglednim informiranjem vseh držav članic o stališču Komisije glede nekaterih nejasnih vidikov Direktive se lahko omogoči, da države članice te informacije upoštevajo pri pripravi nacionalne zakonodaje.

Komisija hkrati poudarja, da sporočilo ni zavezujoče in da ni njen namen ustvarjati nova pravila. Končno pristojnost za razlago prava EU ima Sodišče, ki zagotavlja spoštovanje prava pri razlagi in uporabi Pogodb. Zato so dodatni vidiki, o katerih je sodna praksa omejena ali ne obstaja ter v zvezi s katerimi Komisija predstavlja svoje stališče, jasno označeni v obrobljenih odstavkih.

Komisija predstavlja dva dokumenta: to razlagalno sporočilo in poročilo o izvajanju (13), določeno v členu 24 Direktive. V slednjem je analizirano trenutno stanje na področju prenosa Direktive. Skupni cilj teh dokumentov je državam članicam omogočiti, da dosežejo boljše izvajanje Direktive ter tako zagotovijo boljše rezultate državljankam in državljanom, podjetjem ter javnim organom.

C.   
  Pregled glavnih določb

Kar zadeva stvarno področje uporabe, se Direktiva uporablja za vse sektorje dejavnosti, tudi za tiste, ki se ukvarjajo z dogodki, ki so po definiciji nepredvidljivi, kot so gasilstvo ali službe civilne zaščite. Sodišče je dejansko razsodilo, da je izključitev s področja uporabe Direktive strogo omejena na izjemne dogodke, kot so naravne ali tehnološke katastrofe, atentati, hude nesreče ali drugi taki dogodki (14).

V zvezi z opredelitvijo delovnega časa je Sodišče v svoji sodni praksi dalo posebne smernice glede opredelitve obdobij, v katerih morajo biti delavci na voljo, da po potrebi nadaljujejo delo, kot sta „dežurstvo“ in „pripravljenost“ (15). Sodišče je razsodilo, da se „dežurstvo“ v celoti šteje za „delovni čas“ v smislu Direktive, če mora biti delavec prisoten na delovnem mestu, ki je ločeno od njegovega prebivališča (16). Celotno obdobje „pripravljenosti“, ko mora biti delavec vedno dosegljiv, vendar mu ni treba ostati na kraju, ki ga določi delodajalec, se šteje za „delovni čas“, če zaveze, ki jih naloži delodajalec med „pripravljenostjo“, objektivno in bistveno vplivajo na delavčevo možnost, da prosto razpolaga s časom v obdobju, v katerem se od njega ne zahteva opravljanje nalog, in s tem na možnost, da ta čas posveti svojim osebnim in družbenim interesom (17). Nasprotno pa je treba v primerih, kadar te omejitve ne vplivajo tako močno na zmožnost delavca, da se posveča lastnim interesom, za „delovni čas“ šteti le čas dejanskega opravljanja storitev (18).

Direktiva določa, da najdaljši tedenski delovni čas znaša 48 ur. V zvezi s tem je v sporočilu poudarjeno, da je treba pri tej zgornji meji upoštevati ves delovni čas in da je ta meja povprečje, ki se lahko izračuna za referenčno obdobje do štirih mesecev, tudi v primerih, v katerih se odstopanja ne uporabljajo.

Kar zadeva plačani letni dopust, je v sporočilu opisana obsežna sodna praksa Sodišča, ki zajema različne vidike, in sicer vse od obveznosti, da se delavcem odobri pravica do prenosa neporabljenega plačanega letnega dopusta, če navedene pravice niso imeli priložnosti izkoristiti, na primer zaradi bolniškega dopusta (19), do pojasnila, da ima načelo plačanega letnega dopusta iz člena 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah horizontalni in vertikalni neposredni učinek, kar pomeni, da se je nanj mogoče neposredno sklicevati v postopkih med posamezniki (20) ter med posamezniki in javnimi organi (21). Za dodatna obdobja plačanega letnega dopusta, ki jih odobrijo države članice in presegajo štiri tedne, ki jih zahteva Direktiva, pa lahko veljajo pogoji, določeni v nacionalni zakonodaji (22).

Direktiva vsebuje tudi precej odstopanj, ki omogočajo upoštevanje posebnih zahtev nekaterih dejavnosti ali sektorjev, pri tem pa varujejo delavce pred škodljivimi učinki predolgega delovnega časa in neustreznega počitka. Ker je teh odstopanj veliko in zanje veljajo različni pogoji, sestavljajo razmeroma kompleksno shemo, zato si sporočilo prizadeva pojasniti pogoje za uporabo teh odstopanj in določb ter obseg, v katerem so odstopanja dovoljena.

Odstopanje, dovoljeno za avtonomne delavce, se na primer niti ne uporablja avtomatično niti ni omejeno na tri kategorije delavcev, navedene v zadevnem členu (vodilni kadri ali druge osebe s pooblastili za avtonomno odločanje, delavci, ki so družinski člani, in delavci, ki službujejo pri verskih obredih v cerkvah ali verskih skupnostih), vendar določa, da delovni čas zadevnih delavcev v celoti ni odmerjen in/ali vnaprej določen (23) ali da ga lahko delavci določijo sami.

Tudi kar zadeva individualno izvzetje iz zgornje meje tedenskega delovnega časa, ki znaša 48 ur, sporočilo opozarja, da je potrebno posamično soglasje delavca, ki ga ne more nadomestiti soglasje sindikatov, na primer v okviru kolektivne pogodbe (24), ter da je treba delavce zaščititi pred kakršno koli škodo in ne le pred odpustitvijo, če ne soglašajo (več) z izvzetjem.

II.   PRAVNA PODLAGA IN NAMEN DIREKTIVE

Direktiva iz leta 1993 je temeljila na členu 118a Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti. To je omogočilo sprejetje minimalnih zahtev za postopno izvajanje za „spodbujanje izboljšav, predvsem v delovnem okolju, da bi se zagotovila višja stopnja varnosti in varovanja zdravja delavcev“.

Sodišče je v odgovoru na izpodbijanje uporabe te pravne podlage potrdilo, da se nanaša na vse dejavnike, fizične in druge, ki lahko vplivajo na zdravje in varnost delavcev na delovnem mestu, zlasti pa na nekatere vidike organizacije delovnega časa. Direktiva je bila tako ustrezno sprejeta na tej podlagi (25).

Zato sta Evropski parlament in Svet na podlagi člena naslednika 137(2) Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (26) sprejela sedanjo Direktivo, s katero je bila razveljavljena in nadomeščena direktiva iz leta 1993. To omogoča sprejetje direktiv o minimalnih zahtevah, da se izboljša zlasti delovno okolje in s tem zavarujeta zdravje in varnost delavcev.

Razen večjega področja uporabe Direktive in črtanja nekdanje določbe, da tedenski počitek „načeloma zajema nedeljo“, so določbe zdaj veljavne direktive o delovnem času ubesedene tako, da so skoraj enake določbam predhodne direktive iz leta 1993 in Direktive 2000/34/ES (27), ki jo je spremenila (28).. Zato se v tem sporočilu po potrebi upoštevajo odgovori Sodišča na vprašanja, povezana s predhodnima direktivama. Če ni navedeno drugače, so določbe, navedene v tem sporočilu, vzete iz trenutno veljavnega besedila Direktive 2003/88/ES. Po potrebi je naveden sklic na predhodni besedili (29).

Namen Direktive, kot je določen v členu 1(1) in več uvodnih izjavah (30) Direktive, je v skladu z njeno pravno podlago določiti „minimalne varnostne in zdravstvene zahteve pri organizaciji delovnega časa“.

Pravna podlaga in namen Direktive sta vodilni načeli pri tem, kako Sodišče razlaga Direktivo, zato ju je treba upoštevati. Poleg tega Sodišče v skladu z uvodno izjavo 4 Direktive, ki določa, da je „[i]zboljšanje varnosti, higiene in zdravja delavcev pri delu [...] cilj, ki ga ni mogoče obravnavati zgolj z ekonomskega vidika“, pri vprašanju, ali se dežurstvo obravnava kot delovni čas, ni želelo upoštevati ekonomskih in organizacijskih posledic, ki so jih izpostavile države članice (31).

III.   PODROČJE UPORABE DIREKTIVE

A.   
  Osebno področje uporabe

1.   Uporaba določb Direktive za „delavce“

| Čeprav Direktiva ne vsebuje posebnega člena, ki bi določal njeno osebno področje uporabe, se v njenih operativnih določbah navaja „delavec“ (pogosto „vsak delavec“). |
| --- |

Čeprav Direktiva ne vsebuje posebnega člena, ki bi določal njeno osebno področje uporabe, se v njenih operativnih določbah navaja „delavec“ (pogosto „vsak delavec“).

Pojem „delavec“ v Direktivi ni opredeljen. V spremnem dokumentu k predlogu direktive iz leta 1993 (32) je bilo predlagano, naj se uporablja opredelitev iz Direktive 89/391/EGS (33), in sicer da je delavec „vsaka oseba, ki jo zaposli delodajalec, vključno s pripravniki in vajenci, pri čemer je izključena domača služinčad“. Vendar je Sodišče to zavrnilo, ker direktiva o delovnem času ne vsebuje sklica na to določbo Direktive 89/391/EGS. Prav tako je izključilo uporabo opredelitve, ki bi izhajala iz nacionalne zakonodaje in/ali praks (34).

Nasprotno je Sodišče menilo, da tega pojma ni mogoče razlagati različno v skladu s pravom držav članic, temveč da ima v pravu Unije avtonomen pomen. Menilo je, da pojma delavec ni mogoče razlagati ozko (35), in ugotovilo, da ga „je treba opredeliti glede na objektivna merila, ki so značilna za delovno razmerje ob upoštevanju pravic in dolžnosti zadevne osebe. Ob tem pa je bistvena značilnost delovnega razmerja okoliščina, da oseba nekaj časa v korist druge osebe in po njenih navodilih opravlja delo, v zameno za katero prejme plačilo“ (36). Sodišče je pri tem povezalo razlago pojma „delavec“ za namene direktive o delovnem času in razlago, določeno s sodno prakso v okviru prostega gibanja delavcev, kot je opredeljeno v členu 45 Pogodbe.

Sodišče je menilo tudi, da se mora „[g]lede opredelitve pojma delavca, kar je naloga nacionalnega sodišča, [...] to sodišče opreti na objektivna merila in skupaj presoditi vse okoliščine zadeve, v kateri odloča, ki vplivajo tako na naravo obravnavanih dejavnosti kot tudi na zadevno razmerje med strankama“ (37).

Vendar je izdalo smernice za uporabo teh meril in določilo, da je kategorija „delavec“ v pravu Unije neodvisna od nacionalne kategorije (38). Ugotovilo je na primer, da se uslužbenci organizacije javnega prava štejejo za „delavce“ ne glede na njihov status uradnika (39). Menilo je tudi, da občasni in sezonski delavci, zaposleni s pogodbo za določen čas, za katere ne veljajo nekatere določbe nacionalnega zakonika o delovnih razmerjih, spadajo na področje uporabe pojma „delavci“ (40). Sodišče je razsodilo tudi, da lahko pojem delavec zajema tudi osebo, sprejeto v center za pomoč z delom, ne glede na njeno raven produktivnosti, izvor finančnih sredstev za plačilo ali omejen znesek plačila (41).

Za to, ali se uporablja direktiva o delovnem času, ni odločilen status osebe v skladu z nacionalnim pravom. Sodišče je na primer v zadevi Matzak prostovoljnega gasilca po belgijski zakonodaji opredelilo kot „delavca“ v smislu Direktive (42). Uporaba Direktive pa je odvisna od tega, ali se zadevna oseba šteje za „delavca“ v skladu z opredelitvijo delavca v okviru sodne prakse EU. Ta temelji na vidikih dejanskih delovnih ureditev zadevne osebe, zlasti na tem, ali oseba opravlja dejanske in resnične dejavnosti pod vodstvom in nadzorom druge osebe ter za plačilo.

To pomeni, da bi Sodišče lahko nekatere osebe, ki se štejejo za „samozaposlene“ po nacionalnem pravu, kljub temu opredelilo za „delavce“ za namen uporabe direktive o delovnem času (43). Sodišče je pojasnilo, da status „‚samozaposlenega ponudnika storitev‘ po nacionalnem pravu ne izključuje, da je treba neko osebo opredeliti kot ‚delavca‘ v smislu prava Unije, če je njena neodvisnost le fiktivna, tako da gre dejansko za prikrito delovno razmerje“ (44). Sodišče je navedlo naslednje elemente, ki omogočajo opredelitev osebe kot „delavca“: če oseba deluje po navodilih svojega delodajalca zlasti glede svobode izbire delovnega časa, kraja in vsebine svojega dela (45), če ni udeležena pri poslovnem tveganju tega delodajalca (46) ter če je vključena v podjetje navedenega delodajalca v času trajanja delovnega razmerja in z njim tvori enoten gospodarski subjekt (47). Po drugi strani pa so izbira vrste dela in nalog, ki jih je treba opraviti, ter načina njihovega izvajanja, časa in kraja dela ter večja svoboda pri zaposlovanju lastnega osebja značilnosti, ki so običajno povezane s funkcijami neodvisnega ponudnika storitev (48).

Sodišče je menilo, da je treba za ugotovitev, ali je treba „samozaposleno“ osebo opredeliti kot „delavca“, preveriti, ali „neodvisnost te osebe ni fiktivna ter po drugi strani med navedeno osebo in njenim domnevnim delodajalcem ni mogoče ugotoviti obstoja razmerja podrejenosti.“ (49).

Enaka ocena na podlagi zgoraj predstavljenih meril bi lahko pripeljala do tega, da bi bili posamezniki v kateri koli obliki pogodbenega razmerja opredeljeni kot „delavci“ in bi zato zanje veljala direktiva o delovnem času.

2.   Uporaba Direktive v primeru vzporednih pogodb

V direktivi o delovnem času so določene minimalne zahteve za „delavce“. Vendar ni izrecno navedeno, ali njene določbe določajo absolutne zgornje meje v primeru vzporednih pogodb z enim ali več delodajalci ali pa se uporabljajo za vsako delovno razmerje posebej.

Sodišče je pojasnilo, da se v primeru, ko imajo delavci sklenjenih več pogodb o zaposlitvi z istim delodajalcem, minimalni dnevni počitek uporablja za vse te pogodbe kot celoto in ne za vsako od njih posebej (50).

Vendar Sodišču še ni bilo treba odločiti v primeru delavcev, ki so sklenili več pogodb o zaposlitvi z različnimi delodajalci.

Kot je navedeno v predhodnih poročilih (51), Komisija meni, da bi bilo treba glede na cilj Direktive, tj. izboljšati zdravje in varnost delavcev, zgornje meje povprečnega tedenskega delovnega časa ter dnevnega in tedenskega počitka kolikor je mogoče uporabljati za posameznega delavca. Ob upoštevanju, da je treba cilju izboljšanja zdravja in varnosti delavcev iz direktive o delovnem času dati polni učinek, bi morali biti v zakonodaji držav članic določeni ustrezni mehanizmi za spremljanje in izvrševanje.

Opozoriti je mogoče tudi, da se v skladu z zgoraj predstavljenim področjem uporabe Direktiva ne uporablja za razmerja, v katerih se oseba v skladu s pravom Unije ne šteje za „delavca“. To na primer pomeni, da v Direktivo ni zajet delovni čas „prostovoljcev“ ali „samozaposlenih oseb“, ki ne štejejo za „delavce“.

B.   
  Stvarno področje uporabe – zadevni sektorji

1.   Načelo: Direktiva se uporablja za vse sektorje

| Člen 1 direktive o delovnem času določa:







  „[...] 3. | Ta direktiva se uporablja za vse sektorje dejavnosti, tako javne kot zasebne, skladno s členom 2 Direktive 89/391/EGS, brez vpliva na člene 14, 17, 18 in 19 te direktive. [...]“ |
| --- | --- |

Člen 1 direktive o delovnem času določa:

„[...] 3.

Člen 2 Direktive 89/391/EGS o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu, na katerega se zgornji člen sklicuje, določa:

| „1. | Ta direktiva se uporablja za vsa področja dejavnosti, javna in zasebna (industrijske, kmetijske, komercialne, storitvene, izobraževalne, kulturne, razvedrilne, itd.). |
| --- | --- |

„1.

| 2. | Ta direktiva se ne uporablja tam, kjer ji posebne značilnosti nekaterih posebnih dejavnosti javnih služb, kakršne so oborožene sile ali policija, ali nekaterih posebnih dejavnosti v službah civilne zaščite neizogibno nasprotujejo.
  V tem primeru se morata varnost in zdravje delavcev zagotoviti, kolikor je mogoče, glede na cilje te direktive.“ |
| --- | --- |

2.

V tem primeru se morata varnost in zdravje delavcev zagotoviti, kolikor je mogoče, glede na cilje te direktive.“

V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča, v kateri se upoštevata cilj Direktive, ki je spodbujanje izboljšanja zdravja in varnosti delavcev pri delu, in besedilo člena 2(1) Direktive 89/391/EGS, je treba področje uporabe direktive o delovnem času razlagati široko (52).

52

Zato je treba izključitev s področja uporabe iz člena 2(2) Direktive 89/391/EGS razlagati restriktivno (53) in „tako, da je njen obseg omejen na to, kar je nujno potrebno za varstvo interesov, katerih varovanje omogoča državam članicam“ (54).

53

54

Sodišče je dejansko razsodilo, da se ta izjema za zadevne sektorje dejavnosti ne uporablja v celoti. Njen edini cilj je „zagotoviti dobro delovanje služb, ki so nujno potrebne za zaščito varnosti, zdravja in javnega reda ob nastanku resnih okoliščin izjemnega obsega – na primer katastrofe –, ki jih ponavadi označuje dejstvo, da so delavci izpostavljeni nezanemarljivim tveganjem glede njihove varnosti in/ali zdravja, in ki po svoji naravi niso podvržene načrtovanju delovnega časa enot za intervencijo in pomoč“ (55).

55

Sodišče je razsodilo, da čeprav morajo nekatere službe obvladovati dogodke, ki po svoji naravi niso predvidljivi, pa dejavnosti v normalnih okoliščinah, ki sicer ustrezajo nalogi, ki je bila posebej dodeljena tej službi, niso take, da jih ne bi bilo mogoče organizirati vnaprej, vključno glede tega, kar zadeva urnik dela osebja ter preprečevanje tveganj za varnost in/ali zdravje (56).

56

Zato izključitev s področja uporabe ni odvisna od tega, ali delavci spadajo v enega od sektorjev iz Direktive 89/391/EGS. Pač pa je odvisna od posebne narave nekaterih posameznih nalog, ki jih izvajajo delavci v navedenih sektorjih. Ker je treba zagotoviti učinkovito zaščito skupnosti, je zaradi takih nalog utemeljeno izvzetje iz pravil, določenih v navedeni direktivi.

Direktiva o delovnem času se tako uporablja za dejavnosti oboroženih sil, policije ali služb civilne zaščite. Uporablja se tudi za druge posebne dejavnosti javnih služb, če se izvajajo v običajnih razmerah.

Sodišče je v sodni praksi razsodilo, da se Direktiva uporablja za dejavnosti ekip prve pomoči ter zdravstveno in negovalno osebje v ekipah primarnega zdravstvenega varstva (57). Prav tako se uporablja za druge službe, ki se odzivajo na izredne razmere, kot so zdravstveno in negovalno osebje v ekipah prve pomoči in drugih službah zunaj nujne pomoči (58), delavci v službah nujne medicinske pomoči (59), intervencijske sile javnih gasilcev (60), mestna policija (61) ali necivilno osebje javne uprave, kadar se naloge opravljajo v običajnih razmerah (62). Direktiva se uporablja tudi za pripadnike oboroženih sil (63).

57

58

59

60

61

62

63

2.   Odstopanje: izključitev nekaterih dejavnosti javnih služb

Odstopanje: izključitev nekaterih dejavnosti javnih služb

Izključitev s področja uporabe Direktive kljub temu obstaja, Sodišče pa je v zvezi s tem navedlo nekaj pojasnil (64). Njegova razlaga izhaja iz člena 2(2) Direktive 89/391/EGS, ki določa: „Ta direktiva se ne uporablja tam, kjer ji posebne značilnosti nekaterih posebnih dejavnosti javnih služb, kakršne so oborožene sile ali policija, [...] neizogibno nasprotujejo“.

64

V skladu s sodno prakso Sodišča izraz „javna služba“ ne zajema le „sektorjev, v katerih so delavci organsko navezani na državo ali drug javni organ, temveč tudi sektorje, v katerih delavci opravljajo svojo dejavnost za račun zasebnega subjekta, ki pod nadzorom javnih organov prevzame nalogo v splošnem interesu, ki spada med bistvene funkcije države“ (65).

65

Vendar je Sodišče navedlo, da člen 2(2) Direktive 89/391/EGS ne dovoljuje izključitve celotnih sektorjev dejavnosti, temveč le izključitev določenih nalog (66).

66

Sodišče je pojasnilo, da je za izključitev iz Direktive 89/391/EGS potrebno, da imajo posebne dejavnosti javnih služb značilnosti, zaradi katerih je njihova narava popolnoma nezdružljiva z načrtovanjem delovnega časa na način, ki spoštuje zahteve iz direktive o delovnem času (67). To velja zlasti v primerih, kadar se dejavnosti lahko izvajajo le neprekinjeno in le z istimi delavci, ne da bi bilo mogoče vzpostaviti sistem rotacije (68).

67

68

Sodišče je pojasnilo, da bi člen 2(2) Direktive 89/391/EGS omogočal izključitve „ob izjemnih dogodkih, pri katerih pravilen potek ukrepov, ki so namenjeni zagotovitvi zaščite prebivalstva v primerih resnega skupinskega tveganja, zahteva, da osebje, ki mora obvladovati tak dogodek, da absolutno prednost cilju, ki ga ti ukrepi zasledujejo, da bi se ta lahko dosegel“ (69).

69

To bi moralo veljati tudi „pri naravnih ali tehnoloških katastrofah, atentatih, hudih nesrečah ali drugih takih dogodkih, katerih resnost in obseg zahtevata sprejetje ukrepov, ki so nujni za zaščito življenja, zdravja in varnosti skupnosti in katerih pravilna izvršitev bi bila ogrožena, če bi bilo treba upoštevati vsa pravila, ki jih določata direktivi 89/391 in 93/104 [direktiva o delovnem času]“ (70).

70

Vendar pa so dejavnosti, ki se izvajajo v običajnih razmerah znotraj sil za zaščito in pomoč, vključene v področje uporabe Direktive 89/391/EGS (71). Sodišče je ugotovilo, da je dejavnosti gasilske službe, ki jih izvajajo intervencijske sile na terenu (72), in dejavnosti reševalcev, ki pomagajo ranjenim in bolnim osebam (73), mogoče organizirati vnaprej, vključno z delovnim časom osebja in preprečevanjem tveganj za varnost in/ali zdravje. Nacionalnemu sodišču je prepustilo presojo, ali imajo dejavnosti policije, ki izvaja nadzor zunanjih schengenskih meja, takšne posebne značilnosti ali je prihod na meje preprečil, da bi se nadzor teh meja opravljal v običajnih pogojih (74).

71

72

73

74

Le v primeru rejnikov, ki jih zaposluje država in ki skrbijo za vzgojo in oskrbo otrok, katerih staršem je bila odvzeta pravica do varstva in vzgoje, je Sodišče doslej izrecno odločilo, da se uporablja izključitev posebnih dejavnosti javnih služb s področja uporabe Direktive. Ugotovilo je, da posebne značilnosti neprekinjenega opravljanja njihove dejavnosti, tudi med tedenskim počitkom, prazniki, dela prostimi dnevi in letnim dopustom, neizogibno nasprotujejo uporabi Direktive zanje (75).

75

Vsekakor je Sodišče poudarilo, da bi morali pristojni organi „kolikor je mogoče“ zagotoviti varnost in zdravje delavcev, tudi kadar se Direktiva ne uporablja v izjemnih razmerah (76).

76

3.   Odstopanje: primer dejavnosti pripadnikov oboroženih sil

Odstopanje: primer dejavnosti pripadnikov oboroženih sil

V zvezi z dejavnostmi pripadnikov oboroženih sil je Sodišče v zadevi Ministrstvo za obrambo (77) odločilo, da je straža, ki jo opravlja vojaška oseba, izključena s področja uporabe Direktive (78):

77

78

| — | kadar ta dejavnost poteka v okviru začetnega usposabljanja ali operativnega urjenja, vključno z obveznim služenjem vojaškega roka, ali vojaške operacije v pravem pomenu besede, ne glede na to, ali se te operacije stalno ali občasno odvijajo znotraj ali zunaj meja države članice; |
| --- | --- |

—

kadar ta dejavnost poteka v okviru začetnega usposabljanja ali operativnega urjenja, vključno z obveznim služenjem vojaškega roka, ali vojaške operacije v pravem pomenu besede, ne glede na to, ali se te operacije stalno ali občasno odvijajo znotraj ali zunaj meja države članice;

| — | kadar je dejavnost tako posebna, da ni primerna za sistem rotacije zaposlenih, ki bi omogočal zagotoviti spoštovanje Direktive; |
| --- | --- |

—

kadar je dejavnost tako posebna, da ni primerna za sistem rotacije zaposlenih, ki bi omogočal zagotoviti spoštovanje Direktive;

| — | kadar bi se uporaba Direktive za tako dejavnost z naložitvijo dolžnosti uvedbe sistema rotacije ali načrtovanja delovnega časa lahko izvedla le v škodo dobre izvedbe vojaških operacij v pravem pomenu besede ter |
| --- | --- |

—

kadar bi se uporaba Direktive za tako dejavnost z naložitvijo dolžnosti uvedbe sistema rotacije ali načrtovanja delovnega časa lahko izvedla le v škodo dobre izvedbe vojaških operacij v pravem pomenu besede ter

| — | kadar se dejavnost opravlja v okviru izrednih dogodkov, katerih resnost in obseg zahtevata sprejetje ukrepov, ki so nujni za zaščito življenja, zdravja in varnosti skupnosti ter katerih dobra izvedba bi bila ogrožena, če bi bilo treba upoštevati vsa pravila, določena z Direktivo. |
| --- | --- |

—

kadar se dejavnost opravlja v okviru izrednih dogodkov, katerih resnost in obseg zahtevata sprejetje ukrepov, ki so nujni za zaščito življenja, zdravja in varnosti skupnosti ter katerih dobra izvedba bi bila ogrožena, če bi bilo treba upoštevati vsa pravila, določena z Direktivo.

Vendar je Sodišče poudarilo, da nekaterih dejavnosti pripadnikov oboroženih sil, kot so dejavnosti, povezane zlasti z upravno službo, vzdrževalno službo, službo za odpravo škode, zdravstveno službo ter s službami za ohranjanje javnega reda in pregon kršitev, ni mogoče v celoti izključiti s področja uporabe Direktive (79).

79

Sodišče se je oprlo na člen 1(3) Direktive ob upoštevanju člena 4(2) PEU. V skladu z zadnjenavedeno določbo „Unija spoštuje [...] njihove temeljne državne funkcije, zlasti zagotavljanje ozemeljske celovitosti, vzdrževanje javnega reda in miru ter varovanje nacionalne varnosti“. V določbi je navedeno tudi, da nacionalna varnost ostaja v izključni pristojnosti vsake države članice. Sodišče je poudarilo, da sta glavni nalogi oboroženih sil držav članic, tj. ohranjanje ozemeljske celovitosti in varovanje nacionalne varnosti, izrecno navedeni med temeljnimi državnimi funkcijami (80). Čeprav to ne pomeni, da je treba organizacijo delovnega časa vojaških oseb v celoti izvzeti s področja uporabe prava EU, člen 4(2) PEU zahteva, da uporaba pravil prava EU v zvezi z organizacijo delovnega časa za te osebe ne sme ovirati dobrega opravljanja teh temeljnih funkcij. Poleg tega je treba v pravu EU ustrezno upoštevati posebnosti, ki jih država članica določi za delovanje svojih oboroženih sil, ki med drugim izhajajo iz njenih specifičnih mednarodnih odgovornosti, konfliktov ali groženj, s katerimi se sooča, ali iz njenih geopolitičnih razmer (81).

80

81

4.   Pomorščaki

Pomorščaki

| Člen 1(3) Direktive določa:

  „[...] Ta direktiva se ne uporablja za pomorščake, kakor jih opredeljuje Direktiva 1999/63/ES, brez vpliva na člen 2(8) te direktive. [...]“ |
| --- |

Člen 1(3) Direktive določa:

„[...] Ta direktiva se ne uporablja za pomorščake, kakor jih opredeljuje Direktiva 1999/63/ES, brez vpliva na člen 2(8) te direktive. [...]“

Nasprotno ta določba pomeni, da se splošna direktiva o delovnem času uporablja za pomorščake, ki niso zajeti z Direktivo 1999/63/ES (82), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/13/ES (83).

82

83

Direktiva 1999/63/ES določa minimalne standarde za delovni čas pomorščakov. V skladu z določbo 1 Priloge k tej direktivi se uporablja za „pomorščake na vsaki morski ladji, bodisi v javni ali zasebni lasti, ki je registrirana na ozemlju katere koli države članice in običajno opravlja gospodarske pomorske prevoze“, poleg tega pa so pomorščaki opredeljeni v določbi 2 kot „vsak[a] oseb[a], ki je zaposlena ali najeta ali dela v kakršni koli vlogi na ladji, na katero se Sporazum nanaša“.

Zato delavci na plovilih, ki običajno ne opravljajo „gospodarskih pomorskih prevozov“, ne bi bili zajeti z Direktivo 1999/63/ES. Glede na zgoraj navedeno besedilo člena 1(3) Komisija meni, da taki delavci spadajo na področje uporabe direktive o delovnem času.

5.   Drugi sektorji in delavci, za katere velja posebna zakonodaja

Drugi sektorji in delavci, za katere velja posebna zakonodaja

| Člen 14 Direktive določa tudi:

  „Ta direktiva se ne uporablja, kadar drugi instrumenti Skupnosti vsebujejo posebne zahteve glede organizacije delovnega časa določenih poklicev ali poklicnih dejavnosti.“ |
| --- |

Člen 14 Direktive določa tudi:

„Ta direktiva se ne uporablja, kadar drugi instrumenti Skupnosti vsebujejo posebne zahteve glede organizacije delovnega časa določenih poklicev ali poklicnih dejavnosti.“

Na podlagi trenutnih instrumentov Unije se direktiva o delovnem času ne uporablja, kadar obstajajo bolj specifične zahteve. To velja za naslednja področja:

—   Mladi delavci

Mladi delavci

Direktiva Sveta 94/33/ES z dne 22. junija 1994 o varstvu mladih ljudi pri delu (84).

84

—   Civilno letalstvo

Civilno letalstvo

Direktiva Sveta 2000/79/ES z dne 27. novembra 2000 o Evropskem sporazumu o razporejanju delovnega časa mobilnih delavcev v civilnem letalstvu, ki so ga sklenili AEA (Združenje evropskih letalskih prevoznikov), ETF (Evropska federacija delavcev v prometu), ECA (Evropsko združenje pilotov), ERA (Evropsko združenje regionalnih letalskih prevoznikov) in IACA (Mednarodno združenje letalskih prevoznikov) (85).

85

—   Cestni promet

Cestni promet

Direktiva 2002/15/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o urejanju delovnega časa oseb, ki opravljajo spremljevalne dejavnosti v cestnem prometu (86) in Uredba (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 (87).

86

87

—   Čezmejne železniške storitve

Čezmejne železniške storitve

Direktiva Sveta 2005/47/ES z dne 18. julija 2005 o Sporazumu med Skupnostjo Evropskih železnic (CER) in Evropsko Federacijo delavcev v prometu (ETF) o določenih vidikih delovnih pogojev mobilnih delavcev, ki opravljajo interoperabilne čezmejne storitve v železniškem sektorju (88).

88

—   Prevoz po celinskih plovnih poteh

Prevoz po celinskih plovnih poteh

Direktiva Sveta 2014/112/EU z dne 19. decembra 2014 o izvajanju Evropskega sporazuma o nekaterih vidikih organizacije delovnega časa za prevoz po celinskih plovnih poteh, sklenjenega med Evropsko zvezo za plovbo po celinskih vodah (EBU), Evropsko organizacijo kapitanov (ESO) in Evropsko federacijo delavcev v prometu (ETF) (89).

89

—   Delo na področju ribolova

Delo na področju ribolova

Direktiva Sveta (EU) 2017/159 z dne 19. decembra 2016 o izvajanju Sporazuma o izvajanju Konvencije o delu na področju ribolova Mednarodne organizacije dela iz leta 2007, sklenjene 21. maja 2012 med Splošno konfederacijo kmetijskih zadrug v Evropski uniji (COGECA), Evropsko federacijo delavcev v prometu (ETF) in Združenjem nacionalnih organizacij ribiških podjetij v Evropski uniji (Europêche) (90).

90

Podobno kot pri pomorščakih se je treba vrniti k točnemu področju uporabe teh direktiv, saj bi bili celo v zadevnih sektorjih nekateri delavci izvzeti s področja uporabe in bi se zanje torej uporabljale določbe splošne direktive o delovnem času (91).

91

C.   Področje uporabe določb

Področje uporabe določb

1.   Kaj zajemajo (ali česa ne zajemajo)?

Kaj zajemajo (ali česa ne zajemajo)?

| Kot je navedeno v členu 1(2) direktive o delovnem času, se Direktiva nanaša na:






  „[...] (a) | minimalni čas dnevnega počitka, tedenskega počitka in letnega dopusta, kot tudi na odmore in najdaljši tedenski delovni čas in |
| --- | --- |

Kot je navedeno v členu 1(2) direktive o delovnem času, se Direktiva nanaša na:

„[...] (a)

minimalni čas dnevnega počitka, tedenskega počitka in letnega dopusta, kot tudi na odmore in najdaljši tedenski delovni čas in

| (b) | določene vidike nočnega in izmenskega dela ter vzorcev dela.“ |
| --- | --- |

(b)

določene vidike nočnega in izmenskega dela ter vzorcev dela.“

Nasprotno to pomeni, da Direktiva ne ureja „zakonsko predpisanega“ delovnega časa delavcev, tj. zakonsko določenega trajanja delovnega tedna, nad katerim morajo delodajalci pogosto plačati nadure, za urejanje katerega so pristojne države članice, pri čemer je treba upoštevati zgornjo mejo povprečnega tedenskega delovnega časa iz člena 6 Direktive (glej poglavje VI).

Direktiva o delovnem času tudi ne obravnava vprašanja plačila, vključno z višino plač in metodami plačila ter različnimi plačnimi postavkami, ki se lahko določijo na nacionalni ravni (92). Sodišče je odločilo, da je to jasno iz namena in besedila določb Direktive. Je tudi nedvoumna posledica člena 153(5) Pogodbe o delovanju Evropske unije (93). Edina izjema od tega načela, ki jo priznava Sodišče, se nanaša na plačilo, ki mora biti zagotovljeno med letnim dopustom delavcev (glej poglavje VII).

92

93

2.   Minimalne določbe

Minimalne določbe

Direktiva o delovnem času v skladu s svojo pravno podlago določa minimalne standarde na zgoraj navedenih področjih. Cilj njenih minimalnih določb je zagotavljati „varnostno mrežo“ za zdravje in varnost zadevnih delavcev (94). Za države članice so zavezujoče, tako da morajo zagotoviti prenos navedenih minimalnih standardov v svoj nacionalni pravni red. Vendar so določbe Direktive minimalne, kar pomeni tudi, da državam članicam ne preprečujejo uporabe ali uvedbe nacionalnih določb, ki zagotavljajo večje varovanje zdravja in varnosti delavcev (95).

94

95

| Člen 15 Direktive posebej opozarja na ta vidik:


  „Ta direktiva ne vpliva na pravico držav članic, da uporabljajo ali uvajajo zakone, podzakonske ali upravne akte, ki so ugodnejši za varovanje zdravja in varnosti delavcev, ali da olajšujejo ali dopuščajo izvajanje kolektivnih pogodb ali sporazumov, sklenjenih med socialnimi partnerji, ki so ugodnejši za varovanje zdravja in varnosti delavcev.“ |
| --- |

Člen 15 Direktive posebej opozarja na ta vidik:

„Ta direktiva ne vpliva na pravico držav članic, da uporabljajo ali uvajajo zakone, podzakonske ali upravne akte, ki so ugodnejši za varovanje zdravja in varnosti delavcev, ali da olajšujejo ali dopuščajo izvajanje kolektivnih pogodb ali sporazumov, sklenjenih med socialnimi partnerji, ki so ugodnejši za varovanje zdravja in varnosti delavcev.“

To pomeni, da v primeru, da je delavcem v skladu z nacionalnim pravom zagotovljeno dodatno varstvo, o pogojih odločajo države članice, razlage Sodišča v zvezi z določbami Direktive pa se ne uporabljajo za tiste določbe na nacionalni ravni, ki zagotavljajo večje varstvo (96).

96

Kadar države članice uporabijo to možnost za izvajanje ali uporabo določb, ki zagotavljajo večje varstvo, je treba skladnost s pravili iz Direktive zagotoviti s sklicem izključno na meje, ki so določene v njej. Še vedno obstaja „obveznost držav članic, da zagotovijo spoštovanje vsake minimalne zahteve, ki jo odreja ta direktiva“ (97).

97

3.   Prepoved zniževanja standardov

Prepoved zniževanja standardov

Kot je navedeno zgoraj, Direktiva določa minimalne določbe, ki jih morajo države članice prenesti v nacionalno pravo.

| Čeprav imajo države članice določeno svobodo pri načinu prenosa teh določb v nacionalno pravo in njihovem izvajanju, člen 23 Direktive določa:

  „Brez poseganja v pravico držav članic, da glede na spreminjajoče se okoliščine razvijajo drugačne zakonske, podzakonske ali pogodbene določbe na področju delovnega časa, če pri tem spoštujejo minimalne zahteve, predvidene v tej direktivi, izvajanje te direktive ni veljavna podlaga za zniževanje splošne ravni varovanja delavcev.“ |
| --- |

Čeprav imajo države članice določeno svobodo pri načinu prenosa teh določb v nacionalno pravo in njihovem izvajanju, člen 23 Direktive določa:

„Brez poseganja v pravico držav članic, da glede na spreminjajoče se okoliščine razvijajo drugačne zakonske, podzakonske ali pogodbene določbe na področju delovnega časa, če pri tem spoštujejo minimalne zahteve, predvidene v tej direktivi, izvajanje te direktive ni veljavna podlaga za zniževanje splošne ravni varovanja delavcev.“

Čeprav Sodišče še ni imelo priložnosti, da bi razsojalo o tej določbi z vidika direktive o delovnem času, je razsodilo o podobni določbi iz direktive o delu za določen čas (98), tj. o določbi 8(3), ki določa, da „[i]zvajanje določb tega sporazuma ni veljavna podlaga za zniževanje splošne ravni zaščite delavcev na področju, na katero se nanaša ta sporazum“.

98

V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da te določbe ni mogoče razlagati ozko, saj je cilj Sporazuma izboljšati življenjske in delovne pogoje zadevnih delavcev (99).

99

Sodišče je tudi opredelilo dve merili, o katerih je treba presoditi v zvezi z navedeno določbo (100):

100

| — | obstoj zniževanja „splošne ravni zaščite“ in |
| --- | --- |

—

obstoj zniževanja „splošne ravni zaščite“ in

| — | dejstvo, da mora biti to zniževanje povezano z „izvajanjem“ Sporazuma. |
| --- | --- |

—

dejstvo, da mora biti to zniževanje povezano z „izvajanjem“ Sporazuma.

Čeprav je Sodišče odločilo, da morajo nacionalna sodišča razsoditi o obstoju zniževanja varstva delavcev (101), je kljub temu menilo, da v smislu prvega merila dejstvo, da se zniževanje nanaša na „splošno raven zaščite“, pomeni le, da določba „zajema samo zmanjšanje takšnega obsega, da bi lahko globalno vplivalo na nacionalno zakonodajo [...]“ (102).

101

102

V zvezi z drugim merilom je Sodišče menilo, da povezava z „izvajanjem Sporazuma“ ni omejena na prvotni prenos direktive v nacionalno pravo, ampak obsega tudi „vse nacionalne ukrepe, s katerimi naj se zagotovi uresničitev ciljev, ki jim sledi ta direktiva, vključno s tistimi, ki po dejanskem prenosu dopolnjujejo ali spreminjajo že sprejeta nacionalna pravila“ (103). Vendar je izključilo zniževanje, ki ga zajemajo besedila, upravičeno „zaradi nujnosti spodbujanja drugega cilja, ki ni to izvajanje [Sporazuma]“ (104).

103

104

Komisija meni, da enako velja za direktivo o delovnem času, saj je njen cilj zavarovati zdravje in varnost delavcev, poleg tega pa je besedilo iz člena 23 Direktive podobno besedilu določbe 8(3) direktive o delu za določen čas. To pomeni, da člena 23 ni mogoče razlagati ozko in da se zgoraj navedeni merili uporabljata za opredelitev značilnosti zniževanja splošne ravni zaščite, povezane z izvajanjem Direktive, ki je prepovedano.

IV.   OPREDELITVE POJMOV

OPREDELITVE POJMOV

A.   
  Delovni čas in čas počitka

Delovni čas in čas počitka

| V členu 2 sta za namene Direktive opredeljena pojma „delovni čas“ in „čas počitka“:
  „V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:






  1. | ‚delovni čas‘ pomeni vsak čas, v katerem delavec dela, je na razpolago delodajalcu in opravlja svoje naloge ali dolžnosti v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali prakso; |
| --- | --- |

V členu 2 sta za namene Direktive opredeljena pojma „delovni čas“ in „čas počitka“:

„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

1.

‚delovni čas‘ pomeni vsak čas, v katerem delavec dela, je na razpolago delodajalcu in opravlja svoje naloge ali dolžnosti v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali prakso;

| 2. | ‚čas počitka‘ pomeni vsak čas, ki ni delovni čas“. |
| --- | --- |

2.

‚čas počitka‘ pomeni vsak čas, ki ni delovni čas“.

V skladu z uvodno izjavo 5 Direktive je treba pojem „počitek“ izraziti v časovnih enotah, to je v dnevih, urah in/ali njihovih delih.

1.   Opredelitev delovnega časa in časa počitka

Opredelitev delovnega časa in časa počitka

Kar zadeva besedilo Direktive, je Sodišče razsodilo, da je v skladu z logiko Direktive delovni čas „nasprotje počitka, saj se pojma medsebojno izključujeta“ (105) in da Direktiva „ne predvideva vmesne kategorije med delovnim časom in počitkom“ (106).

105

106

Sodišče je razsodilo, da „pojmov ,delovni čas“ in ,počitek„ [...] ni mogoče razumeti glede na določbe različnih ureditev držav članic, ampak da sta to pojma prava Skupnosti, ki [ju] je treba opredeliti glede na objektivne značilnosti, sklicujoč se na sistem in namen te direktive, katere namen je vzpostavitev minimalne zahteve za izboljšanje življenjskih razmer in razmer dela delavcev. Dejansko lahko samo taka avtonomna interpretacija zagotovi tej direktivi polno učinkovitost in enotno uporabo teh pojmov v vseh državah članicah“ (107).

107

To pomeni tudi, da države članice ne morejo enostransko določiti področja uporabe teh pojmov (108). To dodatno potrjuje dejstvo, da Direktiva ne dovoljuje kakršnega koli odstopanja od člena 2 Direktive (109), v katerem sta med drugim opredeljena pojma „delovni čas“ in „čas počitka“.

108

109

Tri kumulativna merila ob sklicevanju na samo besedilo člena 2(1), sodno prakso Sodišča (110) in zgodovinske dokumente (111) določajo, ali se nekatera obdobja štejejo za „delovni čas“:

110

111

—   Delavec dela

Delavec dela

Prvo merilo je prostorsko in ustreza pogoju, da je „delavec na delu“ ali da je „prisoten na delovnem mestu“. To merilo je izraženo z majhnimi razlikami med različnimi jezikovnimi različicami Direktive: v angleščini na primer piše „the worker is working“, v nemščini „ein Arbeitnehmer ... arbeitet“, v francoščini pa „le travailleur est au travail“ in v španščini „el trabajador permanezca en el trabajo“ in ne „le travailleur travaille“ oziroma „el trabajador trabaja“.

Ker je potrebna enotna razlaga določb prava Unije, je treba besedilo Direktive razlagati in uporabljati ob upoštevanju različic, ki obstajajo v drugih uradnih jezikih. V primeru odstopanja je treba določbo razlagati ob upoštevanju namena in splošne sistematike pravil, katerih del je (112).

112

V primeru direktive o delovnem času je Sodišče zaradi take razlage merilo „delavec dela“ pojmovalo kot prostorsko merilo, povezano s potrebo, da je delavec „na delovnem mestu“ ali „na kraju, ki ga določi delodajalec“. To je jasno razložil generalni pravobranilec Y. Bot (113), implicitno pa tudi Sodišče (114), ki je večkrat opozorilo, da je odločilni dejavnik pri določanju „delovnega časa“ vprašanje, ali je delavec zavezan biti fizično prisoten na kraju, ki ga določi delodajalec (115).

113

114

115

Opozoriti je treba, da kraj, ki ga določi delodajalec, ni nujno delovno mesto. Kot je predstavljeno v nadaljevanju, je Sodišče odločilo tudi, da se v nekaterih primerih tudi čas prevoza lahko šteje za delovni čas, saj delovnega časa takih delavcev ni mogoče omejiti na čas v prostorih njihovega delodajalca ali strank, kar velja za delavce brez stalnega kraja opravljanja dela v zadevi Tyco (116).

116

Sodišče je v zvezi z opredelitvijo „dežurstva“ ali „pripravljenosti“ kot „delovnega časa“ ali „časa počitka“ pojasnilo, da kadar dežurstvo ali pripravljenost poteka na kraju, ki ga določi delodajalec in ki ni delavčev dom, se celotno obdobje takega dežurstva oziroma pripravljenosti sistematično opredeli kot „delovni čas“ na podlagi Direktive, ne da bi bila potrebna dodatna ocena (117). Kadar pa je kraj opravljanja dela tudi prebivališče delavca, je opredelitev „delovnega časa“ ali „časa počitka“ odvisna od intenzivnosti zavez, ki jih delavcu nalaga delodajalec (118).

117

118

—   Delavec je na razpolago delodajalcu

Delavec je na razpolago delodajalcu

Pri tem vprašanju je odločilni dejavnik dejstvo, da je delavec na razpolago, da bi lahko takoj opravil ustrezne naloge, če bi bilo to potrebno (119).

119

To velja, kadar so delavci pravno zavezani izpolnjevati navodila delodajalca in zanj opravljati delo. Nasprotno pa je možnost, da delavci upravljajo svoj čas brez večjih omejitev in se posvečajo lastnim interesom, element, ki dokazuje, da zadevno časovno obdobje ni delovni čas (120).

120

V kontekstu „pripravljenosti“, kadar delavci svobodno izbirajo kraj nahajanja, to pomeni, da morajo nacionalna sodišča v posameznem primeru ugotoviti, ali so omejitve, ki jih delodajalec nalaga delavcu, takšne, da objektivno in bistveno vplivajo na delavčevo možnost, da prosto razpolaga s časom v obdobju, v katerem se od njega ne zahteva opravljanje nalog, in da se posveča svojim interesom (121). Samo v tem primeru se celotni čas „pripravljenosti“ šteje za „delovni čas“. Nasprotno, če omejitve, ki jih delodajalec naloži delavcu med „pripravljenostjo“, delavcu ne preprečujejo, da se posveča svojim interesom, je treba kot „delovni čas“ šteti le čas, ki je povezan z dejanskim opravljanjem storitev (122).

121

122

—   Delavec mora opravljati svoje naloge ali dolžnosti

Delavec mora opravljati svoje naloge ali dolžnosti

Kar zadeva to tretje merilo, je pomembno poudariti, da intenzivnost in morebitna prekinitev opravljanja nalog nista pomembni.

V skladu s ciljem direktive o delovnem času, ki je zagotavljati varnost in zdravje delavcev, je Sodišče razsodilo, da tudi če se naloga, ki se dejansko opravlja, razlikuje glede na okoliščine, dejstvo, da morajo biti delavci prisotni in na razpolago na delovnem mestu, da bi opravljali svoje strokovne storitve, pomeni, da opravljajo svoje dolžnosti (123). Sodišče je dejansko poudarilo, da intenzivnost dela, ki ga opravlja zaposleni, in njegova storilnost nista med značilnimi elementi pojma „delovni čas“ v smislu Direktive (124) in da se zadevni čas lahko šteje za delovni čas „neodvisno od okoliščine, da [...] zadevna oseba poklicne dejavnosti dejansko ne izvaja neprekinjeno“ (125).

123

124

125

Kadar morajo nacionalna sodišča razsoditi, ali se čas šteje za „delovni čas“ ali „čas počitka“, analize ne smejo omejiti na določbe nacionalnega prava. Preučiti bi morala pogoje, ki se v praksi uporabljajo za delovni čas zadevnega delavca (126).

126

V skladu z besedilom Direktive in sodno prakso Sodišča pa je treba časovno obdobje, ki ne izpolnjuje teh meril, obravnavati kot „čas počitka“.

2.   Evidentiranje delovnega časa

Evidentiranje delovnega časa

Države članice morajo zaradi zagotovitve učinkovitosti pravic iz členov 3, 5 in 6(b) direktive o delovnem času delodajalcem naložiti obveznost, da morajo vzpostaviti „objektiven, zanesljiv in dostopen sistem, s katerim je mogoče evidentirati dnevni delovni čas, ki ga opravi vsak delavec“ (127) (128).

127

128

Kljub temu imajo države članice polje proste presoje, da določijo konkretna pravila za uvedbo takega sistema. Zlasti imajo pravico, da opredelijo obliko, ki jo mora imeti, po potrebi ob upoštevanju posebnih značilnosti vsakega sektorja zadevne dejavnosti ali posebnosti nekaterih podjetij, med drugim njihove velikosti (129).

129

To pravilo ima eno izjemo. Če zaradi posebnih značilnosti izvajane dejavnosti dolžina delovnega časa ni odmerjena in/ali vnaprej določena ali jo lahko določijo delavci sami, lahko država članica odstopa od členov 3–6 direktive o delovnem času in ji za to dejavnost ni treba vzpostaviti sistema evidentiranja delovnega časa (130).

130

3.   Uporaba opredelitve pojma iz Direktive za posebna časovna obdobja

Uporaba opredelitve pojma iz Direktive za posebna časovna obdobja

a)   Dežurstvo in pripravljenost

Dežurstvo in pripravljenost

Sodišče je v zvezi z „dežurstvom“ in „pripravljenostjo“ izdalo posebne smernice, zlasti v zadevah Simap, Jaeger in Dellas, ki so se nanašale na zdravnike v ekipah prve pomoči in bolnišnicah ter specialnega pedagoga v zavodu, ki v internatno oskrbo sprejema invalidno mladino ali odrasle osebe (131).

131

V navedenih zadevah je Sodišče razsodilo, da se dežurstvo delavcev v celoti šteje za delovni čas v smislu Direktive, če morajo biti prisotni na delovnem mestu. V tem primeru morajo biti zadevni delavci v celotnem obdobju na razpolago za opravljanje storitev na kraju, ki ga določi delodajalec. Za delavce veljajo tudi precej večje omejitve, saj morajo biti oddaljeni od svojega družinskega in družbenega okolja ter so bolj omejeni pri upravljanju časa, med katerim njihove strokovne storitve niso zahtevane (132).

132

Sodišče je v podporo svojemu stališču poudarilo, da bi izključitev dežurstva iz delovnega časa, če je zahtevana fizična prisotnost, resno ogrozila cilj zagotavljanja zdravja in varnosti delavcev z zagotovitvijo minimalnega časa počitka in minimalnih ustreznih odmorov (133).

133

Če pa mora delavec ostati na delovnem mestu, ki vključuje prebivališče delavca ali sovpada z njim, to dejstvo samo po sebi ne zadostuje, da se to obdobje opredeli kot „delovni čas“ v smislu Direktive, ampak je opredelitev takega „dežurstva“ kot „delovnega časa“ ali „časa počitka“ odvisna od intenzivnosti zavez, ki jih delavcu nalaga delodajalec. V tem primeru namreč zahteva, da delavec ne zapusti delovnega mesta, ne pomeni nujno, da mora ostati odmaknjen od svojega družinskega in družbenega okolja, zato je manj verjetno, da bi obveznost odzivanja na klice delodajalca posegala v možnost prostega razpolaganja s časom, v katerem se opravljanje njegovih poklicnih nalog ne zahteva (134).

134

Opozoriti je treba, da se „dežurstvo“ obravnava kot „delovni čas“ ne glede na to, ali oseba med tem dežurstvom dejansko opravlja naloge (135). To pomeni, da za obravnavo dežurstva kot „delovnega časa“ ni pomembno, ali dežurstvo vključuje nedejavnost (136). Podobno velja, da na obravnavo dežurstva kot delovnega časa ne vpliva, ali je delavcem na voljo soba za počitek in lahko v obdobju, ko njihove storitve niso potrebne, počivajo ali spijo (137).

135

136

137

V zvezi z uporabo sistemov ekvivalence, pri katerih se določi razmerje za obračunavanje časa dežurstva, je Sodišče razsodilo, da taki sistemi niso združljivi z Direktivo, če ne zagotavljajo spoštovanja vseh minimalnih zahtev za zaščito varnosti in zdravja delavcev (138).

138

Nasprotno pa bodo morala nacionalna sodišča med „pripravljenostjo“, ko morajo biti delavci vedno dosegljivi, vendar lahko sami izbirajo, kje se bodo nahajali, ali ko morajo ostati na delovnem mestu, ki je hkrati njihovo prebivališče, za vsak primer posebej oceniti, ali so omejitve, ki jih delodajalci naložijo delavcem, takšne, da se delavcem onemogoči, da se posvečajo lastnim interesom. V tem primeru „delovni čas“ zajema ves čas „pripravljenosti“ (139).

139

Nasprotno pa, če omejitve, ki veljajo za delavce, omogočajo, da razpolagajo s svojim časom in se posvečajo lastnim interesom brez večjih omejitev, je „delovni čas“ samo čas, povezan z opravljanjem dela, ki se dejansko opravi v tem obdobju (140).

140

Sodišče je v svoji nedavni sodni praksi opredelilo elemente, ki jih je treba upoštevati pri določanju intenzivnosti zavez, ki veljajo za delavce v času „pripravljenosti“.

Prisotnost vsaj enega od naslednjih dveh elementov načeloma povzroči, da se celoten čas „pripravljenosti“ opredeli kot „delovni čas“:

| — | zelo kratek čas („nekaj minut“), potreben za nadaljevanje dela v primeru potrebe (141), in |
| --- | --- |

—

zelo kratek čas („nekaj minut“), potreben za nadaljevanje dela v primeru potrebe (141), in

141

| — | visoka pogostost pozivov v povezavi z nezanemarljivim trajanjem dejanske dejavnosti, ki jo opravlja delavec, če je to pogostost mogoče objektivno oceniti (142). |
| --- | --- |

—

visoka pogostost pozivov v povezavi z nezanemarljivim trajanjem dejanske dejavnosti, ki jo opravlja delavec, če je to pogostost mogoče objektivno oceniti (142).

142

Če je delavec v obdobjih pripravljenosti le redko pozvan k intervenciji, se ta obdobja vseeno ne štejejo za „čas počitka“, če je vpliv roka, ki je delavcu postavljen za vrnitev k opravljanju njegovih poklicnih nalog, tak, da zadostuje za to, da se objektivno in bistveno omeji možnost delavca, da v teh obdobjih prosto razpolaga s časom, v katerem se opravljanje njegovih poklicnih nalog ne zahteva (143).

143

Tudi če je prisoten eden od obeh elementov, se lahko zgodi, da se neaktivni del „pripravljenosti“ šteje za „čas počitka“, če ugodnosti, ki se delavcu priznajo, delavcu omogočajo, da ta čas izkoristi za svoje interese (144).

144

Za oceno intenzivnosti zavez, naloženih delavcu, se lahko upoštevajo le zaveze in ugodnosti, naložene oziroma priznane s strani delodajalcev samih, zakonodaje ali kolektivnih pogodb (145). Takšne zaveze lahko na primer vključujejo obveznost uporabe posebne opreme (146) ali kazni v primeru prekoračitve odzivnega časa (147). Ugodnosti lahko zajemajo uporabo poklicnega vozila s posebnimi prometnimi pravicami (148), odsotnost obveznosti odzivanja na vse pozive (149) ali možnost opravljanja druge poklicne dejavnosti v času „pripravljenosti“ (150).

145

146

147

148

149

150

Po drugi strani pa omejitve, ki lahko vplivajo na kakovost počitka delavcev med „pripravljenostjo“, vendar jih ne nalagajo delodajalec, zakonodaja ali kolektivne pogodbe, niso pomembne za opredelitev kot „delovni čas“. To so lahko naravni dejavniki (151) ali lastna izbira delavcev (152).

151

152

Če „pripravljenost“ poteka med odmorom delavca, so za oceno, ali se „pripravljenost“ šteje za „delovni čas“ ali „čas počitka“, pomembne le omejitve, ki izhajajo iz obveznosti biti v pripravljenosti na poziv v zelo kratkem časovnem roku. Dejstvo, da omejeno trajanje odmora neizogibno povzroča tudi omejitve, za to oceno ni pomembno (153).

153

Prav tako ni pomembna zagotovitev službenega stanovanja na kraju opravljanja dela ali v njegovi bližini (154).

154

Tudi v primerih, ko se neaktivni del „pripravljenosti“ šteje za „čas počitka“, to ne pomeni, da ima delodajalec proste roke glede trajanja in časa „pripravljenosti“. Delodajalci morajo vedno izpolnjevati svoje obveznosti iz Direktive 89/391/EGS za zaščito varnosti delavcev (155). Sodišče je pojasnilo, da iz člena 5(1) navedene direktive izhaja, da so delodajalci dolžni oceniti in preprečiti vsa tveganja za varnost in zdravje delavcev. To vključuje nekatera psihosocialna tveganja, kot sta stres oziroma izgorelost (156). Zato morajo imeti delavci možnost, da se umaknejo iz delovnega okolja za dovolj zaporednih ur, da lahko nevtralizirajo učinke dela na njihovo varnost in zdravje (157). Zato delodajalci ne morejo določiti tako dolgih ali pogostih obdobij pripravljenosti, da bi ta pomenila tveganje za zdravje delavcev (158). Sodišče je navedlo, da morajo države članice določiti podrobna pravila za izvajanje te obveznosti (159).

155

156

157

158

159

b)   Odmori

Odmori

Sodišče je v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy odločilo, da odmor, ki je delavcu zagotovljen med njegovim dnevnim delovnim časom in med katerim mora biti v dveh minutah pripravljen za odhod na intervencijo, pomeni „delovni čas“ v smislu člena 2, saj so „zaveze, ki so naložene temu delavcu v navedenem odmoru, take, da objektivno in bistveno vplivajo na njegovo možnost, da v teh obdobjih prosto razpolaga s časom, v katerem se opravljanje njegovih poklicnih nalog ne zahteva, in da ta čas posveti svojim interesom“ (160).

160

c)   Čas, ki ga delavci brez stalnega kraja opravljanja dela porabijo za prevoz med prvo in zadnjo stranko ter svojim prebivališčem

Čas, ki ga delavci brez stalnega kraja opravljanja dela porabijo za prevoz med prvo in zadnjo stranko ter svojim prebivališčem

Sodišče je v zadevi Tyco razsojalo o tem, ali se čas, ki ga delavci brez stalnega kraja opravljanja dela porabijo za prevoz do prve stranke in od zadnje stranke, šteje za „delovni čas“ (161).

161

Zadeva se je nanašala na tehnike, zaposlene za nameščanje in vzdrževanje varnostne opreme na različnih lokacijah na geografskem območju, ki jim je bilo dodeljeno. Vsaj enkrat na teden so se morali voziti do prostorov logističnega prevoznega podjetja, da so prevzeli opremo, potrebno za delo. Druge dni so se vozili neposredno od prebivališča do krajev, kjer so morali opravljati svoje dejavnosti.

Sodišče je razsodilo, da so bila tri merila „delovnega časa“ izpolnjena. Ugotovilo je, da so prevozi delavcev do strank, ki jim jih je dodelil delodajalec, instrument, potreben za to, da ti delavci opravijo tehnične storitve pri strankah. Zato je odločilo, da je treba ta čas obravnavati kot čas, v katerem delavci opravljajo svoje naloge ali dolžnosti (162). Kar zadeva dejstvo, da so zadevni delavci prejeli načrt poti za svoje prevoze ter v tem času niso mogli prosto razpolagati s časom in se posvečati lastnim interesom, je Sodišče ugotovilo, da so bili delavci tudi med navedenim časom na razpolago delodajalcu (163). Poleg tega je Sodišče potrdilo, da je treba za delavce, ki potujejo k stranki ali od nje ter zato opravljajo svoje dolžnosti, prav tako šteti, da med temi prevozi delajo. Ker je prevoz neločljivo povezan s položajem delavca, ki nima stalnega ali običajnega kraja opravljanja dela, kraj opravljanja dela takih delavcev ne more biti omejen na prostore strank delodajalca (164).

162

163

164

d)   Poklicno usposabljanje na zahtevo delodajalca

Poklicno usposabljanje na zahtevo delodajalca

Sodišče je poudarilo, da kraj opravljanja dela pomeni vsak kraj, na katerem mora delavec opravljati naloge po navodilih delodajalca, tudi če ta kraj ni lokacija, na kateri običajno opravlja svoje delo. Zato je Sodišče razsodilo, da čas udeležbe delavca na poklicnem usposabljanju, ki mu ga naloži njegov delodajalec in poteka zunaj njegovega običajnega kraja opravljanja dela ter v celoti ali delno izven rednega delovnega časa, predstavlja „delovni čas“ (165).

165

e)   Druga obdobja

Druga obdobja

Ker je Sodišče razsodilo le o omejenem številu vrst obdobij, ki štejejo za „delovni čas“, je treba po mnenju Komisije zagotoviti smernice glede drugih vrst obdobij. V nadaljevanju so predstavljena stališča Komisije o pojmu „delovni čas“ v smislu drugih obdobij.

—   Prevozi med sestanki med delovnim dnevom

Odločitev Sodišča v zadevi Tyco ni obravnavala vprašanja prevozov med službenimi opravki med delovnim dnevom. Tega ni storilo, ker so bila v obravnavani zadevi ta obdobja že obravnavana kot del dnevnih delovnih ur, ki jih je izračunal delodajalec (166).

166

Vendar Komisija glede na to sodbo in odvisno od konkretnih dejstev v zadevi, ki bi se predložila v odločanje, meni, da bi se prevozi med posameznimi službenimi opravki med delovnim dnevom prav tako šteli za delovni čas. To bi veljalo, če bi bili izpolnjeni naslednji pogoji:

| — | če so zadevni prevozi instrument, potreben za opravljanje storitev za stranke, in jih je torej treba obravnavati kot čas, v katerem delavci opravljajo svoje naloge ali dolžnosti; |
| --- | --- |

—

če so zadevni prevozi instrument, potreben za opravljanje storitev za stranke, in jih je torej treba obravnavati kot čas, v katerem delavci opravljajo svoje naloge ali dolžnosti;

| — | če so zadevni delavci med navedenim časom na razpolago delodajalcu, kar pomeni, da izpolnjujejo navodila delodajalca in ne morejo prosto razpolagati s časom in se posvečati lastnim interesom; |
| --- | --- |

—

če so zadevni delavci med navedenim časom na razpolago delodajalcu, kar pomeni, da izpolnjujejo navodila delodajalca in ne morejo prosto razpolagati s časom in se posvečati lastnim interesom;

| — | če je čas prevoza neločljivo povezan z delom delavcev, kraja opravljanja dela takih delavcev pa zato ni mogoče omejiti na prostore strank delodajalca. |
| --- | --- |

—

če je čas prevoza neločljivo povezan z delom delavcev, kraja opravljanja dela takih delavcev pa zato ni mogoče omejiti na prostore strank delodajalca.

—   Izjemni prevozi delavcev na drugo delovno mesto

Po enakem sklepanju kot za prevoze med sestanki med delovnim dnevom je mogoče meniti, da bi bilo treba ob upoštevanju zgoraj navedenih meril in cilja Direktive, ki je varovati zdravje in varnost delavcev, prevoze delavcev, ki gredo namesto na svoje glavno delovno mesto neposredno na sestanke ali drugo delovno mesto na zahtevo delodajalca, šteti za delovni čas. Položaj delavcev v takem času se dejansko lahko šteje za podobnega položaju delavcev v zadevi Tyco, saj jih delodajalec pošlje na kraj, ki ni kraj, kjer običajno opravljajo svoje delo (167).

167

—   Prevozi na delovno mesto in z njega

Kar zadeva čas dnevnega prevoza na stalni kraj opravljanja dela, nič ne kaže, da bi se moral za namene Direktive tak čas šteti za „delovni čas“.

Delavci s stalnim krajem opravljanja dela lahko določijo razdaljo med prebivališčem in delovnim mestom ter čas na poti do navedenega delovnega mesta ali z njega prosto uporabljajo in organizirajo ter se posvečajo svojim interesom. Okoliščine so tako drugačne kot v zadevi Tyco, v kateri je Sodišče razsodilo, da so delavci, ki nimajo stalnega kraja opravljanja dela, izgubili možnost proste izbire razdalje med svojim prebivališčem ter običajnim krajem začetka in konca svojega delovnega dne (168).

168

B.   
  Nočni čas in delavec, ki dela ponoči

Nočni čas in delavec, ki dela ponoči

| Člen 2(3) in (4) določa:






  „3. | ‚nočni čas‘ pomeni vsako obdobje, ki ni krajše od sedmih ur, kakor ga določa nacionalna zakonodaja, in v vsakem primeru vključuje čas med polnočjo in 5 uro zjutraj; |
| --- | --- |

Člen 2(3) in (4) določa:

„3.

‚nočni čas‘ pomeni vsako obdobje, ki ni krajše od sedmih ur, kakor ga določa nacionalna zakonodaja, in v vsakem primeru vključuje čas med polnočjo in 5 uro zjutraj;

| 4. | ‚delavec, ki dela ponoči‘ pomeni:






  (a) | po eni strani vsakega delavca, ki v nočnem času opravi najmanj tri ure svojega enodnevnega delovnega časa na običajen način, in |
| --- | --- | --- |

4.

‚delavec, ki dela ponoči‘ pomeni:

(a)

po eni strani vsakega delavca, ki v nočnem času opravi najmanj tri ure svojega enodnevnega delovnega časa na običajen način, in

| (b) | po drugi strani vsakega delavca, ki med nočnim časom lahko opravi določen delež svojega letnega delovnega časa, kakor ga določi posamezna država članica:






  (i) | z nacionalno zakonodajo, po posvetovanju s socialnimi partnerji ali |
| --- | --- | --- |

(b)

po drugi strani vsakega delavca, ki med nočnim časom lahko opravi določen delež svojega letnega delovnega časa, kakor ga določi posamezna država članica:

(i)

z nacionalno zakonodajo, po posvetovanju s socialnimi partnerji ali

| (ii) | s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na državni ali regionalni ravni“. |
| --- | --- |

(ii)

s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na državni ali regionalni ravni“.

s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med

Kar zadeva opredelitev pojma „nočni čas“, je vsebina podobna vsebini opredelitve pojma „nočno delo“ v Konvenciji o nočnem delu Mednarodne organizacije dela (v nadaljnjem besedilu: MOD) (169). Nazadnje sprejeta opredelitev pojma iz direktive o delovnem času nalaga, da mora vsaka država članica v nacionalnem pravu opredeliti sedemurno obdobje, ki predstavlja „nočni čas“. To pomeni, da se vsako delo, opravljeno v tem obdobju, ne glede na trajanje šteje za nočno delo.

169

To opredelitev pojma dopolnjuje opredelitev pojma „delavec, ki dela ponoči“, v kateri sta določeni merili, da (a) delavci v nočnem času opravijo najmanj tri ure enodnevnega delovnega časa ali (b) delavci med nočnim časom lahko opravijo določen delež svojega letnega delovnega časa.

Zdi se, da obstaja napaka v besedilu Direktive v angleščini, saj sta merili (a) in (b) povezani z besedo „in“, kar bi lahko nakazovalo, da sta kumulativni. Obenem se oba odstavka ločeno začneta s „po eni strani“ in „po drugi strani“. Nekatere druge jezikovne različice ne vsebujejo besede „in“ (170), kar kaže, da je med pogojema mogoče izbirati. Zdi se, da to drugo pojmovanje podpira Sodišče, ki je v sodbi v zadevi Simap razsodilo, da je v členu 2(4)(a) Direktive 93/104/ES delavec, ki dela ponoči, opredeljen kot vsak delavec, ki v nočnem času opravi najmanj tri ure svojega enodnevnega delovnega časa na običajen način, ter da je v členu 2(4)(b) tudi dovoljeno, da nacionalni zakonodajalec ali, po izbiri zadevne države članice, socialni partnerji na državni ali regionalni ravni kot delavce, ki delajo ponoči, obravnavajo druge delavce, ki med nočnim časom opravijo določen delež svojega letnega delovnega časa (171).

170

171

Komisija zato meni, da je med meriloma mogoče izbirati ter da bi se delavci, ki izpolnjujejo eno od navedenih dveh meril, šteli za „delavce, ki delajo ponoči“.

V izvirnem predlogu (172) je izrecno navedeno, da lahko delavci, ki delajo ponoči, delajo v izmenah. To potrjuje, da ni bil namen, da bi se različni kategoriji medsebojno izključevali, in da je lahko „delavec, ki dela v izmeni“, hkrati „delavec, ki dela ponoči“. To stališče je Sodišče podprlo v sodbi González Castro, v kateri je ugotovilo, da je treba delavko, ki „opravlja izmensko delo, v okviru katerega samo del svojega dela opravi ponoči, treba šteti za delavko, ki delo opravlja v ‚nočnem času‘ in jo je zato treba opredeliti kot ,delavca‚ ki dela ponoči‘ v smislu Direktive 2003/88“ (173).

172

173

C.   
  Izmensko delo in delavec, ki dela v izmeni

Izmensko delo in delavec, ki dela v izmeni

| Člen 2(5) in (6) določa:






  „5. | ‚izmensko delo‘ pomeni katero koli metodo organizacije dela v izmenah, pri čemer si delavci izmenično sledijo na istih delovnih mestih po določenem vzorcu, ki je lahko prekinjen ali neprekinjen, vključno s krožnim, kar ima za posledico nujnost, da delavci delajo ob različnih urah v določenem dnevnem ali tedenskem obdobju; |
| --- | --- |

Člen 2(5) in (6) določa:

„5.

‚izmensko delo‘ pomeni katero koli metodo organizacije dela v izmenah, pri čemer si delavci izmenično sledijo na istih delovnih mestih po določenem vzorcu, ki je lahko prekinjen ali neprekinjen, vključno s krožnim, kar ima za posledico nujnost, da delavci delajo ob različnih urah v določenem dnevnem ali tedenskem obdobju;

| 6. | ‚delavec, ki dela v izmeni‘ pomeni vsakega delavca, čigar urnik dela vključuje izmensko delo“. |
| --- | --- |

6.

‚delavec, ki dela v izmeni‘ pomeni vsakega delavca, čigar urnik dela vključuje izmensko delo“.

Pojma „izmensko delo“ in „delavec, ki dela v izmeni,“ je Sodišče le zelo omejeno razložilo. V sodbi v zadevi Simap je odločilo, da delovni čas zdravnikov, ki je organiziran tako, da so delavci zaporedno po načelu rotacije dodeljeni istim delovnim mestom, izpolnjuje zahteve iz opredelitve pojma izmensko delo (174). V tem primeru so delavci, tj. zdravniki v javnih zdravstvenih službah, običajno delali od 8.00 do 15.00, vendar so bili vsakih 11 dni tudi dežurni od 15.00 do 8.00. Sodišče je razsodilo, da to „dežurstvo“ v zdravstveni ustanovi ali čas „pripravljenosti“, v katerem so morali biti delavci stalno dosegljivi, ustreza opredelitvi izmenskega dela, saj:

174

| — | so bili delavci zaporedno dodeljeni istim delovnim mestom po načelu rotacije in |
| --- | --- |

—

so bili delavci zaporedno dodeljeni istim delovnim mestom po načelu rotacije in

| — | tudi če se dolžnost opravlja redno, so zadevni zdravniki pozvani, naj opravljajo delo ob različnih časih v določenem obdobju dni ali tednov. |
| --- | --- |

—

tudi če se dolžnost opravlja redno, so zadevni zdravniki pozvani, naj opravljajo delo ob različnih časih v določenem obdobju dni ali tednov.

V tem primeru Sodišče ni ugotovilo, da „običajni“ delovni urnik zdravnikov pomeni izmensko delo, morda zato, ker so delavci nato delali ob istem času in na različnih delovnih mestih (175).

175

Kot je poudarjeno v opredelitvah, „izmensko delo“ ni omejeno na znani „krožni vzorec“, v skladu s katerim delavci v enem obdobju delajo določen sklop ur, v naslednjem obdobju pa drug sklop ur, pri čemer je ta sklop običajno organiziran v tri osemurna obdobja v dnevu.

Kot je navedeno zgoraj, so lahko „delavci, ki delajo v izmeni“, tudi „delavci, ki delajo ponoči“ (176). Za delavca, za katerega velja več kot ena opredelitev, morajo veljati zaščitni ukrepi, povezani z vsako opredelitvijo pojma.

176

D.   
  Mobilni delavec

Mobilni delavec

| Člen 2(7) določa:






  „7. | ‚mobilni delavec‘ pomeni vsakega delavca, ki je zaposlen kot član potujočega ali letalskega osebja v podjetju, ki opravlja prevozne storitve potnikov ali blaga po cesti, zraku ali notranjih plovnih poteh“. |
| --- | --- |

Člen 2(7) določa:

„7.

‚mobilni delavec‘ pomeni vsakega delavca, ki je zaposlen kot član potujočega ali letalskega osebja v podjetju, ki opravlja prevozne storitve potnikov ali blaga po cesti, zraku ali notranjih plovnih poteh“.

Razlika med mobilnim in nemobilnim osebjem za namen uporabe direktive o delovnem času je bila eden od vidikov, o katerem so potekale razprave pri pripravi Direktive 2000/34/ES, ki je spremenila direktivo iz leta 1993, in ki je bil nato v njej uveden (177).

177

V okviru direktive iz leta 1993 so obstajali dvomi, ali je treba izključitev nekaterih sektorjev uporabljati za vse delavce v teh sektorjih ali le za tiste, za katere veljajo posebne obveznosti glede mobilnosti (178). Cilj Direktive 2000/34/ES o spremembi je bil tako uvesti nekatere posebne določbe za mobilno osebje, pri tem pa zagotoviti, da je organizacija delovnega časa nemobilnega osebja v sektorjih z mobilnimi delavci skladna s splošnimi določbami.

178

Zato je opredelitev „mobilni delavec“ v direktivi o delovnem času omejena na delavce, ki so hkrati:

| — | člani potujočega ali letalskega osebja; |
| --- | --- |

—

člani potujočega ali letalskega osebja;

| — | zaposleni v podjetju, ki opravlja prevozne storitve potnikov ali blaga; |
| --- | --- |

—

zaposleni v podjetju, ki opravlja prevozne storitve potnikov ali blaga;

| — | zaposleni v podjetju, ki opravlja prevozne storitve po cesti, zraku ali notranjih plovnih poteh. |
| --- | --- |

—

zaposleni v podjetju, ki opravlja prevozne storitve po cesti, zraku ali notranjih plovnih poteh.

Pomen izraza „mobilni delavec“ je specifičen za direktivo o delovnem času in je neločljivo povezan z merilom „potovanja ali letenja“. Njegov cilj je upoštevati posebne delovne pogoje ter posebnosti nalog zadevnih delavcev (npr. delo in prebivanje na delovnem mestu v nekaterih obdobjih, zlasti v okviru čezmejnih dejavnosti). V tem se ti delavci razlikujejo od mobilnih delavcev v smislu napotenih delavcev, delavcev migrantov in dnevnih delovnih migrantov. To pomeni tudi, da niso vsi delavci, ki „potujejo“ ali „letijo“, „mobilni delavci“.

Ta opredelitev iz direktive o delovnem času je povezana z odstopanjem za mobilne delavce iz člena 20 (glej točko IX.D.1 v nadaljevanju).

Vendar, kot je navedeno v točki III.B.5, spadajo na področje uporabe Direktive in njenih odstopanj samo mobilni delavci, ki niso zajeti s specifično prometno zakonodajo.

E.   
  Delo proč od obale

Delo proč od obale

| Člen 2(8) določa:






  „8. | ‚delo proč od obale‘ pomeni delo, ki se opravlja pretežno na ali iz morskega tehničnega plovnega objekta (vključno z vrtalno opremo), ki je neposredno ali posredno povezano z raziskovanjem, črpanjem ali izkoriščanjem rudnih bogastev, vključno z ogljikovodiki, in potapljanje, povezano s takimi dejavnostmi, če se opravlja iz morskega tehničnega plovnega objekta ali plovila“. |
| --- | --- |

Člen 2(8) določa:

„8.

‚delo proč od obale‘ pomeni delo, ki se opravlja pretežno na ali iz morskega tehničnega plovnega objekta (vključno z vrtalno opremo), ki je neposredno ali posredno povezano z raziskovanjem, črpanjem ali izkoriščanjem rudnih bogastev, vključno z ogljikovodiki, in potapljanje, povezano s takimi dejavnostmi, če se opravlja iz morskega tehničnega plovnega objekta ali plovila“.

Doslej še ni bilo posebnih vprašanj o tej opredelitvi pojma in v zvezi z njo ni sodne prakse Sodišča.

F.   
  Ustrezen počitek

Ustrezen počitek

| Člen 2(9) določa:






  „9. | ‚ustrezen počitek‘ pomeni, da imajo delavci redne počitke, katerih trajanje se izrazi v časovnih enotah in ki so dovolj dolgi in nepretrgani, da zagotovijo, da zaradi utrujenosti ali drugih neenakomernih delovnih vzorcev delavci ne poškodujejo sebe, sodelavcev ali drugih in da si, ne kratkoročno ne dolgoročno, ne okvarijo zdravja.“ |
| --- | --- |

Člen 2(9) določa:

„9.

‚ustrezen počitek‘ pomeni, da imajo delavci redne počitke, katerih trajanje se izrazi v časovnih enotah in ki so dovolj dolgi in nepretrgani, da zagotovijo, da zaradi utrujenosti ali drugih neenakomernih delovnih vzorcev delavci ne poškodujejo sebe, sodelavcev ali drugih in da si, ne kratkoročno ne dolgoročno, ne okvarijo zdravja.“

Pojem ustreznega počitka je naveden v uvodni izjavi 5 Direktive, v kateri je navedeno, da morajo imeti „[v]si delavci [...] ustrezen počitek“, ter v členih 20 in 21, ki določata odstopanja za mobilne delavce in delavce, ki delajo proč od obale, ter delavce na morskih ribiških plovilih. Uporablja se torej v zvezi z delavci, ki niso zajeti z določbami o počitku iz členov od 3 do 5. V teh posebnih določbah o odstopanjih je navedeno, da so taki delavci upravičeni do „ustreznega počitka“ kot minimalne ravni varstva (179).

179

Ker ni številčnih omejitev in ker ni sodne prakse o pojmu „ustrezen počitek“, Komisija meni, da je treba ta pojem preučiti ob upoštevanju posebnih okoliščin, v katerih se uporablja. Upoštevati je treba zlasti posebnosti v zvezi z organizacijo delovnega časa in delovnimi pogoji treh vrst zadevnih delavcev – mobilnih delavcev, delavcev, ki delajo proč od obale, in delavcev na morskih ribiških plovilih.

V.   MINIMALNI ČAS POČITKA

MINIMALNI ČAS POČITKA

Pravica delavcev do minimalnega dnevnega in tedenskega počitka je določena v členu 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

V uvodni izjavi 5 direktive o delovnem času je potrjena pomembnost tega časa počitka in navedeno, da morajo imeti „[v]si delavci [...] ustrezen počitek. Pojem ‚počitek‘ je treba izraziti v časovnih enotah, to je v dnevih, urah in/ali njihovih delih. Delavcem Skupnosti je treba zagotoviti minimalni dnevni, tedenski in letni počitek ter ustrezne odmore. [...]“

Pojem ‚počitek‘ je treba izraziti v časovnih enotah, to je v dnevih, urah in/ali njihovih delih. Delavcem Skupnosti je treba zagotoviti minimalni dnevni, tedenski in letni počitek ter ustrezne odmore.

V Direktivi so opredeljene tri vrste časa počitka, in sicer dnevni počitek (člen 3), odmori (člen 4) in tedenski počitek (člen 5). V členu 7 je določeno tudi obdobje plačanega letnega dopusta, ki se je sprva imenovalo „letni počitek“ (180) in je dodatno obravnavano v poglavju VII.

180

Poudariti je treba, da obstajajo odstopanja od teh določb ter da so pogoji za njihovo uporabo in zaščitni ukrepi, povezani z njimi, podrobno opisani v poglavju IX.

A.   
  Dnevni počitek

Dnevni počitek

| Člen 3 določa:

  „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu zagotovijo pravico do minimalnega dnevnega počitka 11 zaporednih ur v 24-urnem obdobju.“ |
| --- |

Člen 3 določa:

„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu zagotovijo pravico do minimalnega dnevnega počitka 11 zaporednih ur v 24-urnem obdobju.“

Zahteva, da se vsakemu delavcu odobri 11 zaporednih ur počitka, je minimalni standard, nacionalno pravo, v katero je bila prenesena Direktiva, pa pogosto vsebuje določbe, ki zagotavljajo večje varstvo, tako da je na primer delavcem zagotovljen daljši dnevni počitek ali določen najdaljši dnevni delovni čas. Po mnenju Komisije je ta zahteva „varnostna mreža“ za zdravje in varnost zadevnih delavcev, ki upošteva tudi gospodarske zahteve in cikle izmenskega dela (181).

181

Dnevni počitek je obvezno sestavljen iz 11 zaporednih ur. To pomeni, da se čas počitka delavcev ne bi smel prekiniti, razen če država članica določi drugače v skladu z dovoljenimi odstopanji (glej poglavje IX).

Delavcem je treba zagotoviti obdobje dnevnega počitka v vsakem 24-urnem obdobju. Vendar pa to obdobje v Direktivi ni opredeljeno kot koledarski dan. Zaradi takega pristopa bi dejansko lahko nastal delovni urnik, ki se ne bi ujemal z običajnimi obdobji dela (182).

182

Vendar je v Direktivi določen okvir 24-urnih obdobij, zato Direktiva nalaga neko rednost dnevnega počitka. V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da je torej treba „[z]a zagotovitev učinkovite zaščite varnosti in zdravja delavcev [...] praviloma predvideti redno izmenjavo delovnega časa in časa počitka“ (183). Namen dnevnega počitka je delavcem omogočiti, da se za več ur oddaljijo od delovnega okolja. Te ure morajo biti zaporedne in „neposredno slediti delovnemu času, da se lahko posameznik sprosti in odpravi utrujenost, ki je povezana z opravljanjem njegovih nalog“ (184).

183

184

To pomeni, da je, če ni odstopanja, zaporedni delovni čas omejen na 13 ur (od česar se mora odšteti odmor, predstavljen v nadaljevanju), slediti pa mu mora vsaj 11 zaporednih ur počitka. V skladu z „običajnimi“ določbami Direktive delavci ne morejo opravljati dela več kot 13 zaporednih ur, saj bi bilo to v nasprotju z namenom te določbe. Zato so take ureditve dovoljene le pod pogoji, podrobno opisanimi v poglavju IX.

B.   
  Odmori

Odmori

| Člen 4 določa:

  „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu, katerega delovni dan je daljši od šestih ur, zagotovijo pravico do odmora, podrobnosti, vključno s trajanjem in pogoji, pod katerimi je dodeljen, se določijo v kolektivnih pogodbah ali sporazumih med socialnimi partnerji ali, v nasprotnem primeru, z nacionalno zakonodajo.“ |
| --- |

Člen 4 določa:

„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu, katerega delovni dan je daljši od šestih ur, zagotovijo pravico do odmora, podrobnosti, vključno s trajanjem in pogoji, pod katerimi je dodeljen, se določijo v kolektivnih pogodbah ali sporazumih med socialnimi partnerji ali, v nasprotnem primeru, z nacionalno zakonodajo.“

V skladu s členom 4 so delavci upravičeni do odmora, če je njihov delovni dan daljši od šestih ur. Toda opredelitev trajanja in pogojev je prepuščena kolektivnim pogodbam ali nacionalni zakonodaji.

1.   Trajanje odmora

Trajanje odmora

V uvodni izjavi 5 Direktive je navedeno, da je treba čas počitka, v katerega spadajo tudi odmori, izraziti v časovnih enotah, to je v dnevih, urah in/ali njihovih delih, ter da je treba delavcem zagotoviti „ustrezne odmore“ (185).

185

Komisija torej meni, da je treba odmore, do katerih morajo biti delavci upravičeni, jasno opredeliti v časovnih enotah in da bi bili prekratki odmori v nasprotju z določbami Direktive, čeprav jih je treba opredeliti v kolektivni pogodbi ali nacionalni zakonodaji.

2.   Časovna razporeditev odmora

Časovna razporeditev odmora

Čeprav se v skladu z Direktivo pogoji, pod katerimi se dodeli odmor, opredelijo v kolektivnih pogodbah ali zakonodaji, bi moral odmor dejansko omogočiti delavcem počitek med delovnim dnem, če je ta daljši od šestih ur. Časovno razporeditev odmora bi bilo torej treba prilagoditi urniku delavcev, zagotovljen pa bi moral biti najpozneje po šestih urah.

3.   Pogoji odmora

Pogoji odmora

„Odmor“, do katerega so delavci upravičeni v skladu s členom 4 Direktive, bi moral biti „čas počitka“, kot je jasno iz njegove vključitve v uvodno izjavo 5 in naslova poglavja „Minimalni čas počitka“, v katerega je vključen.

Ob upoštevanju opredelitev pojmov „delovni čas“ in „čas počitka“ to pomeni, da delavcem ni treba ostati na delovnem mestu in na razpolago delodajalcu niti jim ni treba opravljati svojih nalog ali dolžnosti. Taki odmori, v katerih lahko delavci upravljajo svoj čas brez večjih omejitev in se posvečajo lastnim interesom, niso del delovnega časa (186). Odmorov zato ni treba šteti za „delovni čas“, saj so „čas počitka“. Vendar se lahko, kot je poudarjeno zgoraj, nacionalno pravo vseeno razlikuje, saj lahko države članice uporabljajo določbe, ki zagotavljajo večje varovanje zdravja in varnosti delavcev, v skladu s katerimi se na primer odmori med delovnim dnevom štejejo za „delovni čas“.

186

Nasprotno, čas, med katerim morajo delavci na zahtevo delodajalca ostati na delovnem mestu in biti na razpolago, da po potrebi zagotovijo storitve, tudi če med njim ne opravljajo nalog, bi se štel za „delovni čas“ in zato ne bi pomenil uresničitve pravice delavcev do odmora med delovnim dnevom.

Sodišče je razsodilo, da je obdobje, med katerim morajo biti delavci v dveh minutah pripravljeni za odhod na intervencijo, „delovni čas“, če je očitno, da zaveze, ki so naložene delavcem, bistveno vplivajo na njihovo možnost, da prosto razpolagajo s svojim časom (187).

187

4.   Obveznosti prenosa v nacionalno pravo držav članic

Obveznosti prenosa v nacionalno pravo držav članic

V skladu z Direktivo se lahko trajanje in pogoji odmora določijo v kolektivnih pogodbah. Kljub temu so države članice odgovorne za prenos Direktive v nacionalno pravo (188). Zato morajo zagotoviti, da so do odmora upravičeni vsi delavci, tudi tisti, ki morda niso zajeti v kolektivnih pogodbah.

188

V besedilu Direktive je določeno, da se trajanje in pogoji odmora določijo v kolektivnih pogodbah ali z nacionalno zakonodajo. To pa pomeni, da je treba z besedili za prenos v nacionalno pravo preprečiti, da bi se trajanje in pogoji odmora opredelili z individualnimi sporazumi med delavcem in zadevnim delodajalcem.

C.   Tedenski počitek

Tedenski počitek

| Člen 5 določa:

  „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da ima delavec v sedemdnevnem obdobju pravico do najmanj 24 ur neprekinjenega počitka in do 11 ur dnevnega počitka iz člena 3.
  Če objektivni, tehnični ali organizacijski pogoji dela to upravičujejo, se lahko določi minimalni čas počitka 24 ur.“

  Poleg tega člen 16 določa:
  „Države članice lahko določijo:






  (a) | za uporabo člena 5 (tedenski počitek) referenčno obdobje, ki ni daljše od 14 dni; [...]“ |
| --- | --- |

Člen 5 določa:

„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da ima delavec v sedemdnevnem obdobju pravico do najmanj 24 ur neprekinjenega počitka in do 11 ur dnevnega počitka iz člena 3.

Če objektivni, tehnični ali organizacijski pogoji dela to upravičujejo, se lahko določi minimalni čas počitka 24 ur.“

Poleg tega člen 16 določa:

„Države članice lahko določijo:

(a)

za uporabo člena 5 (tedenski počitek) referenčno obdobje, ki ni daljše od 14 dni; [...]“

za uporabo člena 5 (tedenski počitek) referenčno obdobje, ki ni daljše od 14 dni;

V direktivi iz leta 1993 je bilo besedilo člena 5 nekoliko drugačno, saj je vključevalo stavek: „Minimalni čas počitka, omenjen v prvem pododstavku, načeloma zajema nedeljo.“ Vendar je Sodišče to določbo razveljavilo, saj je presodilo, da obvezna določitev nedelje za dan počitka namesto katerega koli drugega dneva v tednu ni upravičena glede na pravno podlago, uporabljeno za to direktivo, ki je povezana z varovanjem zdravja in varnosti delavcev (189). Stavek je bil črtan, ko je bila navedena direktiva spremenjena z Direktivo 2000/34/ES.

189

Čeprav je dosedanja sodna praksa glede vprašanja tedenskega počitka omejena, Komisija glede na besedilo in cilj Direktive vseeno navaja naslednje poudarke.

1.   Minimalni 35-urni neprekinjeni tedenski počitek

Minimalni 35-urni neprekinjeni tedenski počitek

Kot je navedeno zgoraj, člen 5 direktive o delovnem času določa, da imajo delavci „v sedemdnevnem obdobju“ pravico do 24 ur počitka in 11 ur dnevnega počitka, kar pomeni, da teh 11 ur dnevnega počitka ni mogoče odšteti od tedenskega počitka.

To pomeni neprekinjen 35-urni počitek.

Kot je navedeno zgoraj, je ta zahteva minimalna določba. Države članice lahko določijo dodatni ali daljši čas počitka, če je zagotovljena skladnost s to minimalno določbo.

2.   Obdobje počitka v sedemdnevnem obdobju („tedenski počitek“)

Obdobje počitka v sedemdnevnem obdobju („tedenski počitek“)

Člen 5 določa, da imajo delavci „v sedemdnevnem obdobju“ pravico do tedenskega počitka. Zaradi cilja varovanja zdravja in varnosti delavcev je v Direktivi zahtevana določena rednost tedenskega počitka, do katerega je upravičen delavec.

Sodišče je razsodilo, da člen 5 ne določa, kdaj mora potekati minimalni tedenski počitek, in državam članicam dopušča nekaj manevrskega prostora pri izbiri navedenega trenutka. Počitek se lahko dodeli kadar koli v vsakem sedemdnevnem obdobju (190). Direktiva ne določa dodelitve tedenskega počitka na isti dan v tednu v vsakem sedemdnevnem obdobju.

190

3.   Tedenski počitek v referenčnem 14-dnevnem obdobju

Tedenski počitek v referenčnem 14-dnevnem obdobju

Poleg zgoraj opisane prožnosti pri določitvi tedenskih počitkov v vsakem sedemdnevnem obdobju člen 16 direktive o delovnem času omogoča, da se za tedenski počitek določi 14-dnevno referenčno obdobje. V zvezi s tem je bilo v predlogu Komisije (191) navedeno, da so predlagani časi počitka razumna minimalna zahteva, v kateri se upoštevajo gospodarske zahteve in cikli izmenskega dela, saj se lahko tedenski počitek v povprečju določi za dvotedensko obdobje. Pri tem se upošteva nujna prožnost, primer katere je vse več „dogovorov o produktivnosti“, ki jih sklenejo socialni partnerji129.

191

129

To pomeni, da se v nacionalnem pravu lahko dovoli povprečni tedenski počitek v dvotedenskem obdobju. S tem bi se delavcem lahko zagotovili bodisi dve 35-urni obdobji bodisi eno dvojno obdobje tedenskega počitka.

Tudi člena 5 in 16 predpisujeta določeno rednost, saj delavcem zagotavljata pravico do določene količine počitka v 14-dnevnem obdobju. Vendar ne določata obveznosti, da se ta počitek v vsakem 14-dnevnem obdobju vedno zagotovi na iste dni.

To pomeni, da bi bilo treba z nacionalnimi akti za prenos Direktive v nacionalno pravo zagotoviti, da se v vsakem 14-dnevnem obdobju zagotovita dve obdobji 35-urnega tedenskega počitka ali eno dvojno obdobje tedenskega počitka.

4.   Krajše obdobje tedenskega počitka v nekateri primerih

Krajše obdobje tedenskega počitka v nekateri primerih

V zadnjem stavku člena 5 je določeno, da se lahko tedenski počitek v nekaterih primerih skrajša na 24 ur zaradi objektivnih, tehničnih ali organizacijskih pogojev dela.

Ta določba doslej še ni bila razložena s sodno prakso Sodišča. Njeno področje uporabe je zato težko natančno opredeliti. Vendar sta lahko kljub temu pri pojasnitvi te določbe v pomoč dva vidika.

Določba je bila v skupno stališče uvedena, da bi se obravnaval možni problem delavcev, ki delajo v izmeni, ki v soboto delajo v pozni izmeni, v ponedeljek pa v zgodnji izmeni, kar pomeni, da imajo zagotovljenih le 24 zaporednih ur počitka (192). Poleg tega je Sodišče večkrat razsodilo, da je treba glede na cilj Direktive izključitve z njenega področja uporabe in odstopanja od njenih določb razlagati ozko (193).

192

193

Čeprav ti poudarki niso odločilni in se lahko to odstopanje uporabi tudi v drugih primerih, ne le za delavce, ki delajo v izmenah, bi bilo treba uporabo odstopanja skrbno preučiti v vsakem primeru posebej.

VI.   NAJDALJŠI TEDENSKI DELOVNI ČAS

NAJDALJŠI TEDENSKI DELOVNI ČAS

Pravica delavcev do omejitve najdaljšega delovnega časa je določena v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah.

| V direktivi o delovnem času je ta pravica konkretizirana, saj člen 6 določa najdaljši povprečni tedenski delovni čas:
  „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi v skladu s potrebo po varovanju zdravja in varnosti delavcev zagotovijo, da:






  (a) | je tedenski delovni čas omejen z zakoni, podzakonskimi ali upravnimi akti ali s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi med socialnimi partnerji; |
| --- | --- |

V direktivi o delovnem času je ta pravica konkretizirana, saj člen 6 določa najdaljši povprečni tedenski delovni čas:

„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi v skladu s potrebo po varovanju zdravja in varnosti delavcev zagotovijo, da:

(a)

je tedenski delovni čas omejen z zakoni, podzakonskimi ali upravnimi akti ali s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi med socialnimi partnerji;

| (b) | povprečni delovni čas za vsako sedemdnevno obdobje, vključno z nadurami, ne presega 48 ur.“ |
| --- | --- |

(b)

povprečni delovni čas za vsako sedemdnevno obdobje, vključno z nadurami, ne presega 48 ur.“

Okvir za to pravico je referenčno obdobje, določeno v členu 16:

„Države članice lahko določijo:

| [...] (b) | za uporabo člena 6 (najdaljši tedenski delovni čas) referenčno obdobje, ki ni daljše od štirih mesecev. |
| --- | --- |

[...] (b)

za uporabo člena 6 (najdaljši tedenski delovni čas) referenčno obdobje, ki ni daljše od štirih mesecev.

Plačani letni dopust, dodeljen skladno s členom 7, in odsotnost zaradi bolezni nista vključena ali ne štejeta pri izračunu povprečja; [...]“.

Plačani letni dopust, dodeljen skladno s členom 7, in odsotnost zaradi bolezni nista vključena ali ne štejeta pri izračunu povprečja;

Čeprav za omejitev tedenskega delovnega časa veljajo samo odstopanja za „avtonomne delavce“ in delavce, ki so soglašali z „izvzetjem“, so odstopanja od dovoljenega referenčnega obdobja iz člena 16 možna v drugih primerih, opisanih v nadaljevanju, ki pa so omejeni s členom 19, kot je predstavljeno v poglavju IX spodaj.

Poseben status omejitve tedenskega delovnega časa je dodatno poudarilo Sodišče, ki je večkrat navedlo, da so „tako glede besedila Direktive [...] kot glede njenega namena in strukture različne določbe, ki jih določa za maksimalen delovni čas in minimalne počitke, pravila socialnega prava Skupnosti posebnega pomena, ki jih mora uživati vsak delavec kot minimalne zahteve, potrebne za zagotavljanje njegove varnosti in zdravja“ (194).

194

A.   
  Najdaljši tedenski delovni čas

Najdaljši tedenski delovni čas

1.   Čas, ki ga je treba upoštevati pri najdaljšem tedenskem delovnem času

Čas, ki ga je treba upoštevati pri najdaljšem tedenskem delovnem času

Najvišja tedenska zgornja meja se uporablja za pojem delovni čas, ki je bil predstavljen zgoraj in ga uporablja Sodišče (195).

195

Poleg tega je v Direktivi izrecno določeno, da bi bilo treba nadure vključiti v izračun povprečnega najdaljšega tedenskega delovnega časa. To je v skladu z zgoraj opisano opredelitvijo delovnega časa, ki ne razlikuje med „zakonsko predpisanim“ delovnim časom ter obdobji, ki se lahko v skladu z nacionalno zakonodajo na primer štejejo za „nadure“ ali „dežurstvo“ ter obravnavajo drugače, zlasti za namene plačila.

2.   Najdaljši tedenski delovni čas znaša 48 ur

Najdaljši tedenski delovni čas znaša 48 ur

Določeno je, da najdaljši tedenski delovni čas za vsako sedemdnevno obdobje traja 48 ur. S to določbo se vzpostavlja minimalni standard, države članice pa lahko zagotovijo večje varstvo, kot je predstavljeno zgoraj.

3.   Nepogojni najdaljši tedenski delovni čas

Nepogojni najdaljši tedenski delovni čas

Sodišče je v sodni praksi vedno poudarjalo, da države članice ne morejo enostransko določiti področja uporabe določb direktive o delovnem času, kar pomeni, da države članice ne morejo postavljati pogojev ali omejitev za izvajanje pravice delavca iz člena 6(2) Direktive, da ne dela več kot 48 ur na teden (196).

196

Sodišče je ugotovilo, da bi morale države članice zagotoviti učinkovito izvajanje navedene določbe. Ugotovilo je na primer, da se z uporabo ukrepa za obvezno premestitev delavca v drugo službo, ker je zahteval skladnost z najdaljšim tedenskim delovnim časom, izničuje učinkovitost določbe, saj bi lahko „[s]trah pred takim povračilnim ukrepom, zoper katerega ni nobenega pravnega sredstva, [...] delavce, ki menijo, da so bili prizadeti z ukrepom, ki ga je sprejel njihov delodajalec, odvračal od uveljavljanja svojih pravic v sodnem postopku in bi zato lahko resno ogrozil uresničitev cilja, ki mu sledi direktiva“ (197).

197

Poleg tega je Sodišče navedlo, da preseganje najdaljšega povprečnega tedenskega delovnega časa pomeni samo po sebi kršitev te določbe, ne da bi bilo treba dokazovati, da je bila povzročena posebna škoda (198).

198

B.   
  Najdaljši tedenski delovni čas, ki se lahko izračuna s povprečjem

Najdaljši tedenski delovni čas, ki se lahko izračuna s povprečjem

1.   Kako dolgo je referenčno obdobje?

Kako dolgo je referenčno obdobje?

Kot je navedeno v besedilu člena 6, se lahko tedenski delovni čas, ki se uporablja za preverjanje skladnosti z zgornjo mejo, izračuna kot povprečje. Države članice lahko kot referenčno obdobje za izračun povprečja tedenskega delovnega časa za vse sektorje in dejavnosti določijo največ štirimesečno obdobje.

Z odstopanjem se lahko referenčna obdobja v nekaterih primerih podaljšajo v okviru člena 19. Več podrobnosti o pogojih za odstopanja in obsegu odstopanj je v poglavju IX. V vsakem primeru pa je Sodišče ob upoštevanju omejitev odstopanj od referenčnega obdobja priznalo, da referenčno obdobje v nobenih okoliščinah ne sme biti daljše od 12 mesecev ter da je zato mogoče določiti najmanjše varstvo, ki ga je treba v vsakem primeru zagotoviti delavcem (199).

199

2.   Kaj ni vključeno v referenčno obdobje

Kaj ni vključeno v referenčno obdobje

Kar zadeva referenčno obdobje, ki se uporabi za izračun povprečnega tedenskega delovnega časa, člen 16 Direktive določa, da „[p]lačan letni dopust, dodeljen skladno s členom 7, in odsotnost zaradi bolezni nista vključena ali ne štejeta pri izračunu povprečja“.

To pomeni, da se odsotnost z dela v teh obdobjih ne more uporabiti za izravnavo drugih obdobij, v katerih je tedenski delovni čas presegel najdaljši tedenski delovni čas.

Kar zadeva plačani letni dopust, je to povezano s štirimi tedni, dodeljenimi z Direktivo. Kar pa zadeva pravico do bolniškega dopusta, „pravo Skupnosti glede na svoje trenutno stanje ne ureja [...] podrobnih pravil o izvrševanju te pravice“ (200). Zato se je treba sklicevati na nacionalne opredelitve pojma odsotnosti zaradi bolezni, da se ugotovi, katera obdobja bi morala biti izključena ali se ne bi smela upoštevati pri izračunu povprečnega tedenskega delovnega časa.

200

3.   Kaj se lahko vključi v referenčno obdobje

Kaj se lahko vključi v referenčno obdobje

Komisija glede na besedilo člena 16, točka (b), in čeprav ni sodne prakse Sodišča o tem vprašanju, meni, da je, če so delavci v skladu z nacionalnim pravom upravičeni do dodatnih obdobij plačanega letnega dopusta, ki presega minimalno štiritedensko obdobje, v pristojnosti zadevne države članice, da se odloči, ali bo ta dodatna obdobja plačanega letnega dopusta vključila v izračun povprečnega tedenskega delovnega časa ali jih izključila iz njega.

C.   
  Določba z neposrednim učinkom

Določba z neposrednim učinkom

Po ugotovitvah Sodišča člen 6(2) v povezavi z določbami o referenčnem obdobju izpolnjuje vse pogoje, da ima neposredni učinek (201).

201

Sodišče je kljub morebitnim prilagoditvam referenčnega obdobja, ki se uporablja za najdaljši tedenski delovni čas, navedlo, da dovoljeni manevrski prostor ne preprečuje določitve minimalnih pravic ter da so določbe natančne in nepogojne (202). Zato je ugotovilo, da člen 6(2) Direktive posameznikom zagotavlja pravico, da referenčno obdobje za izvajanje najdaljšega trajanja njihovega tedenskega delovnega časa ne presega 12 mesecev (203).

202

203

Kljub temu Direktiva sama ne more ustvariti obveznosti za posameznika in je zato ni mogoče uporabljati v sporih, ki potekajo izključno med posamezniki („horizontalni neposredni učinek“) (204).

204

Vendar morajo nacionalna sodišča v vsakem primeru zagotoviti pravno varstvo, ki za posameznika izhaja iz navedenega pravila, in tako nacionalno pravo čim bolj razlagati ob upoštevanju besedila in namena Direktive, da se doseže želeni rezultat (205).

205

Poleg tega neposredni učinek določbe državljanom omogoča tudi, da se nanjo neposredno sklicujejo v tožbah proti državi ali javnim organom, ki so pojavna oblika države, kot so regionalni organi, mesta ali občine (206), med drugim tudi v vlogi delodajalcev, če določbe niso prenesli v nacionalno pravo ali so jo prenesli nepravilno (207) („vertikalni neposredni učinek“). To pa lahko vodi v uporabo načela odgovornosti države za izgubo ali škodo, povzročeno posameznikom zaradi kršitev prava Unije. Država je lahko nato odgovorna za kršitev in mora posameznikom zagotoviti pravico do odškodnine pod nekaterimi pogoji, o katerih morajo presoditi nacionalna sodišča (208).

206

207

208

Opozoriti je treba, da bi še vedno obstajala izjema, če zadevna država članica uporabi ustrezno odstopanje, kot so odstopanje za avtonomne delavce ali individualno izvzetje. Vendar morajo biti v tem primeru izpolnjeni vsi pogoji, ki veljajo za zadevna odstopanja iz Direktive (209).

209

VII.   PLAČANI LETNI DOPUST

PLAČANI LETNI DOPUST

Sodišče je zelo podrobno preučilo pravico do plačanega letnega dopusta in zlasti ugotovilo, da je to posebej pomembno načelo socialnega prava Skupnosti in Evropske unije (210).

210

Ta pravica je izrecno določena tudi v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah, ki ima enako pravno veljavnost kot Pogodbi. Člen 31(2) Listine določa, da ima „[v]sak delavec [...] pravico do omejenega delovnega časa, dnevnega in tedenskega počitka ter plačanega letnega dopusta“.

A.   
  Pravica vsakega delavca do plačanega letnega dopusta

Pravica vsakega delavca do plačanega letnega dopusta

| Člen 7(1) določa:


  „1.   Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu zagotovijo pravico do plačanega letnega dopusta najmanj štirih tednov, v skladu s pogoji za upravičenost in dodelitev letnega dopusta, ki jih določa nacionalna zakonodaja in/ali praksa.“ |
| --- |

Člen 7(1) določa:

„1.   Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu zagotovijo pravico do plačanega letnega dopusta najmanj štirih tednov, v skladu s pogoji za upravičenost in dodelitev letnega dopusta, ki jih določa nacionalna zakonodaja in/ali praksa.“

V Direktivi ni dovoljeno odstopanje od člena 7(1) (211). Sodišče je ugotovilo, da ima ta dopust dvojni namen, in sicer delavcu omogočiti, da se spočije ter da ima na voljo obdobje za sprostitev in razvedrilo (212).

211

212

Sodišče je razsodilo, da pravice do letnega dopusta ni mogoče razlagati ozko (213) ter da jo morajo pristojni nacionalni organi izvajati v mejah, izrecno navedenih v Direktivi (214).

213

214

1.   Minimalni štiritedenski plačani letni dopust

Minimalni štiritedenski plačani letni dopust

Štirje tedni plačanega letnega dopusta na leto je minimalna določba. V tem obdobju mora delavec namreč imeti običajno na voljo dejanski počitek, da se zagotovi učinkovito varstvo njegove varnosti in njegovega zdravja (215).

215

Pravica do štiritedenskega letnega dopusta pomeni, da delavci ne smejo imeti delovnih obveznosti štiri koledarske tedne, ne glede na to, ali so zaposleni za polni delovni čas ali za krajši delovni čas.

Pri pretvorbi navedenih štirih tednov plačanega letnega dopusta v število delovnih dni, med katerimi je delavec prost svojih delovnih obveznosti, „mora biti izračun pravice do plačanega letnega dopusta v smislu Direktive 2003/88 opravljen glede na opravljene delovne dni, ure in/ali njihove dele, določene s pogodbo o zaposlitvi“ (216).

216

Sodišče je odločilo, da „je treba v zvezi z nastankom pravice do plačanega letnega dopusta razlikovati med obdobji, v katerih je delavec opravljal delo po različnih delovnih razporedih, pri čemer je treba število enot letnega počitka, ki so nastale glede na število opravljenih enot dela, izračunati za vsako obdobje posebej“ (217).

217

V primerih, kot je delo s skrajšanim delovnim časom, ko se delovno razmerje nadaljuje, vendar delavec ne opravlja dejanskega dela za delodajalca, je Sodišče odločilo, da lahko delavec pridobi pravico do plačanega letnega dopusta le v obdobjih, ko je dejansko opravljal delo (pro rata temporis). V obdobjih, ko ni bilo opravljeno nobeno delo, se pravica do dopusta ne pridobi (218). Prav tako delavci ne pridobijo pravice do plačanega letnega dopusta v času starševskega dopusta (219).

pro rata temporis

218

219

Sodišče je razsodilo, da bi bila pri delavcih, ki so delo s polnim delovnim časom zamenjali s krajšim delovnim časom, retrospektivna uporaba načela pro rata temporis za pravico do letnega dopusta, pridobljeno v obdobju dela s polnim delovnim časom, nezdružljiva z Direktivo, saj bi to povzročilo izgubo nekaterih pridobljenih pravic (220). Zato se zaradi zmanjšanja števila delovnih ur ne more zmanjšati pravica do letnega dopusta, ki ga je delavec že pridobil (221). V nasprotnem primeru, ko delavec preide z dela s krajšim delovnim časom na delo s polnim delovnim časom, pa je treba novo pravico v vsakem primeru izračunati za obdobje po povečanju števila delovnih ur v skladu z načelom pro rata temporis (222).

pro rata temporis

220

221

pro rata temporis

222

Direktiva ne vpliva na pravico držav članic do uporabe določb, ki bi zagotavljale večje varovanje varnosti in zdravja delavcev (223), med drugim tako, da delavcem na leto odobrijo več kot štiri tedne plačanega dopusta. V teh primerih lahko država članica določi drugačne pogoje za pravico do dodatnega dopusta in njegovo odobritev (224), ne da bi ji bilo v zvezi s tem treba upoštevati zaščitna pravila, ki jih je Sodišče določilo v zvezi z navedenim minimalnim trajanjem (225). Sodišče je na primer razsodilo, da države članice pri odločanju o dodelitvi pravic delavcev do plačanega letnega dopusta, ki presegajo minimalno obdobje štirih tednov, niso dolžne dodeliti denarnega nadomestila (glej točko VII.B spodaj) za neizkoriščene pravice do dopusta ob koncu delovnega razmerja, ki presegajo štiri tedne (226). Podobno je Sodišče razsodilo, da lahko države članice dodelijo dneve plačanega letnega dopusta, ki presegajo minimalno obdobje štirih tednov, in kljub temu izključijo prenos teh dni dopusta zaradi bolezni (227). V primerih ureditve dela s skrajšanim delovnim časom, ko se za nastanek pravice uporablja načelo pro rata temporis, je Sodišče prav tako odločilo, da lahko države članice delavcem dodelijo pravico do več plačanega letnega dopusta, kot ga zagotavlja Direktiva, ne glede na to, da je bil njihov delovni čas skrajšan zaradi dela s skrajšanim delovnim časom (228).

223

224

225

226

227

pro rata temporis

228

Čeprav taki primeri ne spadajo na področje uporabe člena 7 Direktive in člena 31(2) Listine o temeljnih pravicah (229), se določbe nacionalnega prava, ki so za delavce ugodnejše, ne morejo uporabiti za nadomestitev morebitne kršitve minimalnega varstva, ki ga zagotavlja določba prava EU (230).

229

230

2.   Minimalni nepogojni dopust za vse delavce

Minimalni nepogojni dopust za vse delavce

Člen 7(1) določa, da se pravica do plačanega letnega dopusta zagotovi vsakemu delavcu. Sodišče je navedlo, da izraz „vsak delavec“ vključuje delavce, ki so odsotni z dela, ker so na bolniškem dopustu za kratek ali daljši čas, ne glede na to, ali so v referenčnem obdobju dejansko delali (231).

231

Sodišče je odločilo o posebnem primeru delavcev, ki so bili nezakonito odpuščeni in se nato vrnili na svoja delovna mesta v skladu z nacionalno zakonodajo, potem ko je bila odpoved zaposlitve s sodno odločbo razveljavljena. Razsodilo je, da imajo ti delavci pravico do plačanega letnega dopusta za čas od dneva odpovedi zaposlitve do dneva vrnitve na delovno mesto, kljub temu, da v tem času dejansko niso opravljali dela pri delodajalcu (232). Sodišče je navedlo, da dejstvo, da je delavec prikrajšan za možnost dela zaradi odpovedi, ki je bila pozneje razglašena za nezakonito, praviloma ni predvidljivo in nanj delavec ne more vplivati. Navedeni položaj je posledica ravnanja delodajalca in delodajalec, ki delavcu ne omogoči uveljavljanja pravice do plačanega letnega dopusta, mora nositi posledice. Zato je treba obdobje med datumom nezakonite odpovedi in datumom vrnitve delavca na delovno mesto obravnavati kot obdobje dejanskega dela za določitev pravic do plačanega letnega dopusta. Če pa je delavec v tem obdobju dobil drugo zaposlitev, lahko pravico do plačanega letnega dopusta, ki ustreza obdobju dela pri novem delodajalcu, uveljavlja le pri tem delodajalcu.

232

V Direktivi je določeno, da se plačani letni dopust zagotovi „v skladu s pogoji za upravičenost in dodelitev letnega dopusta, ki jih določa nacionalna zakonodaja in/ali praksa“. Tako je naloga držav članic, da v nacionalni zakonodaji določijo pogoje za izvrševanje in uveljavljanje pravice do plačanega letnega dopusta s tem, da določijo konkretne okoliščine, v katerih lahko delavci navedeno pravico uveljavijo (233). Kljub temu je Sodišče odločilo, da v skladu z Direktivo države članice pravice do plačanega letnega dopusta, priznane vsem delavcem, ne smejo enostransko omejiti tako, da za to pravico določijo pogoj, ki povzroči, da so določeni delavci izključeni od te pravice (234). Sodišče je na primer razsodilo, da države članice za delavce ne morejo določiti pogoja trinajstih tednov neprekinjenega dela pri istem delodajalcu, preden so upravičeni do plačanega letnega dopusta (235). Podobno države članice ne smejo določiti pogojev, zaradi katerih nekateri delavci ne bi mogli izkoristiti pravice do plačanega letnega dopusta (236).

233

234

235

236

Ker je pravica do plačanega letnega dopusta iz člena 7 Direktive tudi temeljna pravica iz člena 31(2) Listine o temeljnih pravicah, je Sodišče izrecno navedlo, da morajo omejitve navedene pravice spoštovati stroge pogoje iz člena 52(1) Listine in zlasti bistveno vsebino navedene pravice (237).

237

Države članice imajo kljub temu nekaj manevrskega prostora za urejanje načina, kako se lahko izvrši pravica do plačanega letnega dopusta. To lahko na primer vključuje „načrtovanje časa dopusta, morebitno obveznost delavca, da delodajalca predhodno obvesti, kdaj želi izrabiti dopust, zahtevo po dopolnitvi minimalnega obdobja zaposlitve, preden se lahko izrabi dopust, merila za sorazmerni izračun pravice do letnega dopusta, če delovno razmerje traja manj kot eno leto, in tako naprej“ (238).

238

—   Pravica do dopusta in odobritev dopusta na začetku zaposlitve

Pravica do dopusta in odobritev dopusta na začetku zaposlitve

Čeprav lahko države članice na primer organizirajo, kako lahko delavci izkoristijo letni dopust, do katerega so upravičeni, v prvih tednih zaposlitve, (239) ne morejo določiti minimalnega obdobja neprekinjenega dela pri istem delodajalcu, preden so delavci upravičeni do plačanega letnega dopusta (240).

239

240

—   Načrtovanje dopusta

Načrtovanje dopusta

Direktiva ne ureja načrtovanja plačanega letnega dopusta. To je prepuščeno nacionalnemu pravu, kolektivnim pogodbam ali praksam. Kot pa je pojasnjeno v nadaljnjem besedilu, Direktiva določa, da je delavec, ki ne more izkoristiti načrtovanega dopusta zaradi drugega obdobja dopusta, ki s prvim sovpada (odsotnost zaradi bolezni, porodniški dopust ali drugo obdobje dopusta, katerega namen se razlikuje od namena pravice do letnega dopusta), upravičen, da navedeni letni dopust izkoristi ob drugem času, po potrebi zunaj ustreznega referenčnega obdobja (241), pri čemer veljajo nekatere omejitve za obdobje prenosa v primeru daljše odsotnosti zaradi bolezni (242).

241

242

—   Obveznosti delodajalca v zvezi z izrabo dopusta

Obveznosti delodajalca v zvezi z izrabo dopusta

Sodišče je razsodilo, da delodajalci delavcem ne smejo omejiti njihove pravice do plačanega letnega dopusta. Vsako dejanje ali opustitev s strani delodajalca, ki lahko delavca odvrne od tega, da bi izrabil letni dopust, pa tudi spodbude ali pozivi k neizkoriščenju dopusta so nezdružljivi s pravico do plačanega letnega dopusta (243). Če delavec v referenčnem obdobju ne zaprosi za plačani letni dopust, to ne sme povzročiti izgube plačanega letnega dopusta ob koncu referenčnega obdobja samodejno in brez predhodne preveritve, ali mu je delodajalec dejansko omogočil uveljavitev navedene pravice (244).

243

244

Sodišče je razsodilo, da mora delodajalec delavca podrobno in pravočasno obvestiti o njegovih pravicah glede dopusta (245). Delodajalec mora delavca tudi poučiti, da bo dopust, če ga ne izrabi, na koncu referenčnega obdobja ali dovoljenega obdobja za prenos ali pa ob koncu delovnega razmerja, izgubljen (246). Sodišče meni, da morajo delodajalci sicer ustvariti možnosti in spodbujati delavca, po potrebi uradno, k izrabi dopusta, vendar se od njih ne zahteva, da delavce primorajo k uveljavljanju pravice do plačanega letnega dopusta (247).

245

246

247

Dokazno breme v zvezi s tem nosi delodajalec. Če delodajalec ne more dokazati, da je ravnal z vso potrebno skrbnostjo, da bi delavec dejansko imel možnost izrabiti plačani letni dopust, do katerega je bil upravičen, se pravica do plačanega letnega dopusta in, v primeru prenehanja delovnega razmerja, plačila denarnega nadomestila za neizrabljen letni dopust ne izgubi (248). Dejstvo, da je delodajalec napačno menil, da delavec ni upravičen do plačanega letnega dopusta, ni pomembno, saj mora delodajalec poiskati vse informacije o svojih obveznostih v zvezi s tem (249).

248

249

Vendar direktiva o delovnem času ne nasprotuje temu, da delavec izgubi pravico do plačanega letnega dopusta, če delodajalec lahko predloži dokaz, ki ga je v zvezi s tem moral predložiti in iz katerega izhaja, da delavec po tem, ko je imel pravico do plačanega letnega dopusta dejansko možnost uveljaviti, tega ni storil namerno in ob popolnem poznavanju posledic tega neuveljavljanja (250).

250

Po mnenju Sodišča mora delodajalec, ki delavcu ne omogoči uresničiti njegove pravice do plačanega letnega dopusta – v nasprotju s položajem kopičenja pravic do plačanega letnega dopusta delavca, ki teh pravic ni mogel koristiti zaradi bolezni – za to nositi posledice (251). Ob odsotnosti vsakršne nacionalne določbe, zakonske ali pogodbene, ki bi določala omejitev prenosa dopusta v skladu z zahtevami prava Unije, plačani letni dopust ne more ugasniti ob koncu referenčnega obdobja (252). Sodišče je namreč ugotovilo, da če bi se „v teh okoliščinah priznalo prenehanje pravic do plačanega letnega dopusta, ki jih je pridobil delavec, bi se s tem odobrilo ravnanje, ki bi privedlo do nezakonite obogatitve delodajalca v škodo [...] zdravj[u] delavcev“ (253).

251

252

253

Če delodajalec delavcu ni omogočil uresničevanja pravice do plačanega letnega dopusta, pravica ne more ugasniti ob koncu odobrenega obdobja za prenos ali celo pozneje, če delavec postane nezmožen za delo zaradi bolezni med referenčnim obdobjem (254). Prav tako pravica ne sme zastarati ob koncu triletnega roka, ki začne teči ob koncu leta, v katerem je navedena pravica nastala (255).

254

255

—   Prenos in morebitna izguba dopusta

Prenos in morebitna izguba dopusta

Podobno so lahko v nacionalnem pravu določeni pogoji za uveljavljanje pravice do plačanega letnega dopusta, vključno s pogoji za prenos navedene pravice ob koncu referenčnega obdobja.

Kar zadeva prenos, je Sodišče ugotovilo, da čeprav se „pozitivni učinek plačanega letnega dopusta na varnost in zdravje delavca v celoti pokaže, če je izrabljen v letu, ki je za to določeno, torej v tekočem letu, to obdobje počitka ne izgubi pomena, če se izrabi v poznejšem obdobju“ (256).

256

Sodišče je podrobno pojasnilo, da je treba omogočiti prenos, če je delavec izgubil pravico do letnega dopusta, a ni imel priložnosti, da bi jo uveljavljal (257). Sodišče je menilo, da je prenos neizogiben, če se dopust, ki je zagotovljen s pravom Unije (258), prekriva in v primeru bolniškega dopusta (259). Sodišče je tudi razsodilo, da če delodajalec noče plačati nadomestila za letni dopust, do katerega je bil delavec upravičen, pravica delavca do prenosa ostane do prenehanja njegovega delovnega razmerja (260).

257

258

259

260

Izguba pravice do dopusta je zato omejena na primere, v katerih je delavec dejansko imel priložnost izvrševati navedeno pravico (261). Ne more na primer ugasniti ob koncu referenčnega obdobja, določenega z nacionalnim pravom, če je bil delavec na bolniškem dopustu celotno referenčno obdobje ali del tega obdobja in dejansko ni imel možnosti vzeti letni dopust (262), izjema, ki jo priznava Sodišče, pa je, da se lahko obdobje prenosa omeji v primeru daljše odsotnosti zaradi bolezni (glej del C). Poleg tega ne more ugasniti samodejno in brez predhodnega preverjanja, ali je delodajalec delavcu dejansko omogočil uveljavljanje pravice do dopusta, zlasti z zagotavljanjem zadostnih informacij (263).

261

262

263

3.   
  Plačilo med letnim dopustom

Plačilo med letnim dopustom

Sodišče je poudarilo, da Direktiva „ureja pravico do letnega dopusta in pravico do regresa iz tega naslova kot dva vidika ene pravice“, saj je cilj plačila med letnim dopustom delavcu dejansko omogočiti, da vzame dopust, do katerega je upravičen (264). Zato je menilo, da je „[c]ilj zahteve po plačilu tega dopusta [...] doseči, da je delavec ob navedenem dopustu v položaju, ki je z vidika plače primerljiv z obdobji dela“ (265).

264

265

Delavec „mora za to obdobje počitka prejeti običajno plačo“ (266) in „znižanje delavčevega nadomestila za plačo zaradi izrabe letnega dopusta, ki ga lahko odvrača od učinkovitega uresničevanja svoje pravice do takega dopusta, je v nasprotju s ciljem, ki mu sledi člen 7“ (267), čas znižanja pa ni pomemben (268).

266

267

268

Sodišče je ugotovilo, da izplačila regresa za letni dopust v obliki obročnih izplačil med enoletnim delom niso združljiva z Direktivo. Poudarilo je, da bi se morala plačila izvesti za določeno obdobje, v katerem je delavec dejansko vzel dopust (269): pri določitvi časa izplačila regresa za letni dopust mora biti delavec, ki je na dopustu, z vidika plače v primerljivem položaju kot med obdobji dela (270).

269

270

Če je plača delavca sestavljena iz več sestavin, je po mnenju Sodišča potrebna posebna analiza „za določitev običajne plače, do katere ima delavec pravico med letnim dopustom“ (271). Po mnenju Sodišča običajna plača ne sme biti nižja od povprečja običajne plače, ki so jo delavci prejeli v obdobjih, ko so dejansko opravljali delo (272). V posebnem primeru dela s skrajšanim delovnim časom se obdobja, v katerih delavci niso dolžni delati, ne bi smela upoštevati pri določanju povprečja običajne plače (273).

271

272

273

V zvezi s tem, kaj je „običajna plača“, je Sodišče pojasnilo, da se morajo med plačanim letnim dopustom delavca vse sestavine skupnega zneska plačila, ki so vezane na osebni in poklicni status delavca, še naprej izplačevati. Kot primer je navedlo dodatke, ki se nanašajo na položaj nadrejenega uslužbenca, delovno dobo in poklicne kvalifikacije (274).

274

Če so dodatki intrinzično povezani z opravljanjem nalog, ki jih mora delavec opravljati na podlagi pogodbe o zaposlitvi, in se izračunajo kot del celotnega plačila delavcu, jih je treba upoštevati pri plačilu, do katerega ima delavec pravico med letnim dopustom (275). Podobno je treba pri izračunu plačila upoštevati tudi provizijo za opravljanje nalog na podlagi pogodbe o zaposlitvi, kot je provizija od prodaje (276). V pristojnosti nacionalnih sodišč je, da ocenijo referenčno obdobje, ki se šteje za reprezentativno za izračun povprečne sestavine, ki se izplača za letni dopust (277).

275

276

277

Vendar ni treba upoštevati sestavin plačila, „katerih namen je v glavnem kriti naključne ali dodatne stroške, ki nastanejo ob opravljanju nalog, ki jih ima delavec na podlagi pogodbe o zaposlitvi“ (278) ali „ dodatka iz kolektivne pogodbe, ki se prišteje [...] povprečju običajne plače“ (279).

278

279

Plačilo za nadurno delo zaradi svojega izrednega značaja in nepredvidljivosti načeloma ni del običajne plače (280). Vendar, če je delavec na podlagi pogodbe o zaposlitvi zavezan k temu, da opravlja nadurno delo, ki je pretežno predvidljivo in običajno, in je njegovo plačilo pomemben element skupnega zneska plačila, ki ga delavec prejme v okviru opravljanja svoje poklicne dejavnosti, bi bilo treba plačilo za to nadurno delo vključiti v običajno plačo (281).

280

281

Da bi ugotovili, ali je dosežen prag delovnih ur, ki daje pravico do dodatka za nadure, se ure, ki ustrezajo obdobju plačanega letnega dopusta, upoštevajo kot opravljene delovne ure (282).

282

Poleg tega je Sodišče v zvezi s pravico do koriščenja plačanega letnega dopusta dosledno odločalo, da je treba delavce, ki so v referenčnem obdobju odsotni zaradi bolezni, obravnavati enako kot delavce, ki so v tem obdobju dejansko opravljali delo. Zato je Sodišče v primeru delavca, ki je bil delno nezmožen za delo zaradi bolezni in je želel izkoristiti plačani letni dopust, odločilo, da mora višina plače med letnim dopustom temeljiti na običajni stopnji in ne na stopnji, ki je bila začasno znižana zaradi delne nezmožnosti za delo (283).

283

4.   
  Neposredni učinek pravice do plačanega letnega dopusta

Neposredni učinek pravice do plačanega letnega dopusta

Če je nacionalna določba v nasprotju s členom 7 Direktive, Sodišče meni, da morajo nacionalna sodišča „razlagati [nacionalno pravo], kolikor je mogoče, ob upoštevanju besedila in namena zadevne direktive, da bi se dosegel v njej določeni cilj“ (284). Po mnenju Sodišča to od nacionalnih sodišč zahteva, da morajo „v skladu z načelom skladne razlage ob upoštevanju celotnega nacionalnega prava in ob uporabi načinov razlage, ki jih priznava nacionalno pravo, narediti vse, kar je v njihovi pristojnosti, da zagotovijo polni učinek zadevne direktive in dosežejo rešitev v skladu z njenim ciljem“ (285). Vključuje tudi „obveznost nacionalnih sodišč, da po potrebi spremenijo ustaljeno sodno prakso, če ta temelji na razlagi nacionalnega prava, ki ni združljiva s cilji direktive“ (286).

284

285

286

Sodišče je razsodilo tudi, da člen 7, odstavek 1 in odstavek 2, izpolnjuje merila za neposredni učinek, saj je nepogojen, nedvoumen in natančen (287). To pomeni, da tudi če država članica ni prenesla te določbe v nacionalno pravo ali pa je ni prenesla pravilno, lahko posameznik na nacionalnih sodiščih uveljavlja pravico do vsaj štiritedenskega plačanega letnega dopusta v postopku proti državi ali javnim organom bodisi v vlogi delodajalcev bodisi javnih organov (288). V zvezi s tem nacionalna sodišča ne smejo uporabiti nacionalne zakonodaje, ki je v nasprotju s pravom EU (289).

287

288

289

Čeprav se običajno ni mogoče sklicevati na „neposredni učinek“ direktive v postopkih med posamezniki (290), je Sodišče potrdilo „horizontalni“ neposredni učinek člena 31(2) Listine o temeljnih pravicah na podlagi opredelitve pravice do plačanega letnega dopusta kot temeljnega načela socialnega prava Evropske unije (291). V postopkih med posamezniki bi to nacionalnim sodiščem naložilo obveznost, da zagotovijo polni učinek pravice do plačanega letnega dopusta, vključno z neuporabo katere koli določbe nacionalnega prava, ki navedenemu načelu nasprotuje, če je to potrebno (292) Horizontalni neposredni učinek člena 31(2) se uporablja le za minimalni plačani letni dopust štirih tednov in ne za pravice, ki presegajo ta minimum, niti za pogoje za prenos takih dodatnih pravic (293).

290

291

292

293

B.   
  Pravica do denarnega nadomestila za plačani letni dopust

Pravica do denarnega nadomestila za plačani letni dopust

| Člen 7(2) določa:






  „2. | Minimalnega letnega dopusta ni mogoče nadomestiti z denarnim nadomestilom, razen v primeru prenehanja delovnega razmerja.“ |
| --- | --- |

Člen 7(2) določa:

„2.

Minimalnega letnega dopusta ni mogoče nadomestiti z denarnim nadomestilom, razen v primeru prenehanja delovnega razmerja.“

1.   Pravica do denarnega nadomestila

Pravica do denarnega nadomestila

Direktiva dovoljuje denarno nadomestilo za plačani letni dopust, do katerega je bil delavec upravičen na dan prenehanja zaposlitve in ki ni bil izrabljen (294).

294

Namen denarnega nadomestila za neizkoriščeno pravico do letnega dopusta je preprečiti, da bi prenehanje delovnega razmerja, ko ni več mogoče vzeti plačanega letnega dopusta, povzročilo „izključitev vsake možnosti, da bi delavec izkoristil to pravico, čeprav v denarni obliki“ (295).

295

Za pravico do denarnega nadomestila sta določena dva pogoja, in sicer „da delovno razmerje preneha in da delavec ni izrabil celotnega letnega dopusta, do katerega je bil upravičen na dan prenehanja delovnega razmerja“ (296). V Direktivi niso določeni drugi dodatni pogoji. Sodišče je zlasti razsodilo, da ni potrebna predhodna prošnja za nadomestilo (297).

296

297

Sodišče je poudarilo, da člen 7(2) dovoljuje denarno nadomestilo za plačani letni dopust le, če se je prenehala zaposlitev, delavec pa mora biti običajno upravičen do dejanskega počitka, da se zagotovi učinkovito varstvo njegove varnosti in zdravja (298). Nasprotno „bi možnost denarnega nadomestila za preneseni minimalni letni dopust v nasprotju s cilji Direktive spodbujala k odpovedi dopustu ali pa bi povzročila, da se mu delavci odpovedo“ (299).

298

299

Če delavec pred prenehanjem delovnega razmerja ni zaprosil za uveljavljanje pravice do plačanega letnega dopusta, delavec ne more izgubiti pravice do plačila samodejno in brez predhodne preveritve, ali mu je delodajalec zlasti s tem, da ga je ustrezno poučil, dejansko omogočil uveljavitev te pravice do dopusta pred prenehanjem navedenega razmerja (300). Dokazno breme v zvezi s tem nosi delodajalec (301).

300

301

Če pogodba ni prenehala, denarnega nadomestila ni mogoče plačati. Ni pomembno, ali delavec ni mogel vzeti letnega dopusta iz razlogov, povezanih s proizvodnjo ali organizacijo podjetja (302).

302

Če je pogodba prenehala, ni pomembno, zakaj je prenehala (303). Za zagotovitev učinkovitosti te določbe Direktive je denarno nadomestilo za plačani letni dopust upravičeno tudi, če delavec zaprosi za prenehanje delovnega razmerja (304), se upokoji (305) ali celo umre (306). Pravica do denarnega nadomestila po smrti delavca ne ugasne, temveč je del premoženja, ki ga dediči podedujejo (307).

303

304

305

306

307

V primeru prenehanja delovnega razmerja po tem, ko je bil delavec nezakonito odpuščen in se je nato vrnil na svoje delovno mesto v skladu z nacionalno zakonodajo po razglasitvi ničnosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi s sodno odločbo, ima navedeni delavec pravico do denarnega nadomestila iz naslova plačanega letnega dopusta, ki ni bil izrabljen v obdobju od nezakonite odpovedi do njegove vrnitve na delovno mesto (308). Če pa je delavec v tem obdobju v drugem delovnem razmerju, od prvega delodajalca ne more zahtevati nadomestila, ki ustreza obdobju zaposlitve pri novem delodajalcu.

308

2.   Znesek denarnega nadomestila

Znesek denarnega nadomestila

V Direktivi ni določeno, kako bi bilo treba izračunati denarno nadomestilo za minimalno obdobje plačanega letnega dopusta.

Sodišče je kljub temu razsodilo, da morajo države članice zagotoviti, da pogoji, določeni v nacionalnem pravu, upoštevajo omejitve, ki izhajajo iz same Direktive. Zahtevati morajo, da mora biti denarno nadomestilo „izračunano tako, da je navedeni delavec postavljen v položaj, ki je primerljiv s tistim, v katerem bi bil, če bi izvršil navedeno pravico med trajanjem delovnega razmerja“ (309). To pomeni, da je običajno plačilo delavca, ki ga je običajno treba ohraniti med letnim dopustom, odločilno (310) za izračun denarnega nadomestila za neizrabljen letni dopust ob prenehanju delovnega razmerja (311).

309

310

311

3.   Pravica do dodatnega dopusta

Pravica do dodatnega dopusta

Če države članice zagotovijo dodatno obdobje letnega dopusta, ki je daljše od štirih tednov, določenih v Direktivi, se lahko odločijo, ali bodo delavcem, ki niso mogli vzeti navedenega dopusta med delovnim razmerjem, zagotovile denarno nadomestilo, določijo pa lahko tudi pogoje za navedeno dodatno pravico (312).

312

C.   
  Odnos med plačanim letnim dopustom in drugimi vrstami dopusta

Odnos med plačanim letnim dopustom in drugimi vrstami dopusta

Sodišče je razsodilo, da „dopust, ki ga zagotavlja pravo Skupnosti, ne vpliva na pravico koristiti kakšen drug dopust, ki je zagotovljen s tem pravom“ (313), vključno sčasoma v primeru kopičenja več obdobij dopustov ter neizogibnega prenosa letnega dopusta ali njegovega dela v naslednje leto (314).

313

314

Kar zadeva pravice do dopusta, ki jih ureja nacionalno pravo, je Sodišče odločilo, da je treba oceniti namen dopusta, da se ugotovi, ali sovpada s plačanim letnim dopustom.

1.   Materinski dopust

Materinski dopust

Sodišče je ugotovilo, da sta namena materinskega dopusta in plačanega letnega dopusta različna, saj je namen prvega varstvo biološkega stanja ženske med nosečnostjo in po njej ter varstvo posebne vezi med žensko in njenim otrokom v obdobju, ki sledi porodu (315). Ta razlaga se je štela za nujno, da se je „v primeru porodniškega dopusta zagotovilo upoštevanje pravice, vezane na pogodbo o zaposlitvi delavke“ (316).

315

316

Delavkam na materinskem dopustu, ki zaradi tega ne morejo delati, je treba zagotoviti pravice do plačanega letnega dopusta, ki jih ni mogoče pogojevati s tem, da so dejansko delale. Če so v referenčnem obdobju plačanega letnega dopusta odsotne zaradi materinskega dopusta, jih je treba obravnavati enako kot delavce, ki so dejansko delali (317).

317

Poleg tega je treba delavki omogočiti, da vzame letni dopust v obdobju, ki ni obdobje materinskega dopusta, tudi če obdobje materinskega dopusta sovpada s splošnim obdobjem letnega dopusta, določenega s kolektivno pogodbo za celotno delovno silo (318). To besedilo kaže, da gre tukaj za absolutno načelo in da prenosa plačanega letnega dopusta v nasprotju z odsotnostjo zaradi bolezni (glej v nadaljevanju) ni mogoče omejiti. Sodišče je vztrajalo, da „dopust, ki ga zagotavlja pravo Skupnosti, ne vpliva na pravico koristiti kakšen drug dopust, ki je zagotovljen s tem pravom“ (319).

318

319

Glede na direktivo o varstvu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo (320), je Sodišče dodalo, da se to ne uporablja le za minimalni štiritedenski plačani letni dopust, temveč tudi za ves dodaten dopust, zagotovljen z nacionalnim pravom (321).

320

321

2.   Starševski dopust in druge vrste dopusta, zaščitene s pravom Unije

Starševski dopust in druge vrste dopusta, zaščitene s pravom Unije

Sodišče je o starševskem dopustu razsojalo v kontekstu okvirnega sporazuma o starševskem dopustu (322), ki je bil medtem razveljavljen z Direktivo (EU) 2019/1158 (323).

322

323

Člen 10(1) Direktive (EU) 2019/1158 o usklajevanju poklicnega in zasebnega življenja staršev in oskrbovalcev določa, da se pravice, ki jih je delavec pridobil ali jih pridobiva na dan, ko se med drugim (324) začne starševski dopust, ohranijo do konca starševskega dopusta in se uporabljajo po njem.

324

Namen te določbe je preprečiti izgubo ali zmanjšanje pravic iz delovnega razmerja, ki jih delavci lahko uveljavljajo ob začetku starševskega dopusta, in zagotoviti, da bodo ob koncu tega dopusta v enakem položaju kot ob njegovem začetku. Sodišče je razsodilo, da je pravica do plačanega letnega dopusta ena od pravic, ki izhajajo neposredno iz delovnega razmerja vsakega delavca. Tako pravica do letnega dopusta, zbrana v obdobju pred začetkom starševskega dopusta, med starševskim dopustom ne more ugasniti (325).

325

Čeprav delavec na starševskem dopustu v tem obdobju ostaja delavec za namene prava EU, se lahko delovno razmerje prekine v skladu z nacionalno zakonodajo, s čimer se prekinejo medsebojne obveznosti strank (326). V takem primeru „ obdobja starševskega dopusta, ki ga je zadevni delavec izkoristil v referenčnem obdobju, pri določitvi njegovih pravic do plačanega letnega dopusta iz naslova člena 7 Direktive 2003/88 ni mogoče enačiti z obdobjem dejanskega dela“ (327).

326

327

Če bi se s pravom Unije uvedle druge oblike dopusta, Komisija meni, da bi se uporabljalo načelo Sodišča, da „dopust, ki ga zagotavlja pravo Skupnosti, ne more vplivati na pravico izrabiti drug dopust, ki ga zagotavlja to pravo“ (328). Če različne vrste obdobij dopusta, ki jih ščiti pravo EU, sovpadajo, to lahko pomeni prenos letnega dopusta ali njegovega dela v naslednje leto.

328

3.   Odsotnost zaradi bolezni

Odsotnost zaradi bolezni

V nasprotju s pravico do materinskega in starševskega dopusta pravice do odsotnosti zaradi bolezni in pogojev za uveljavljanje te pravice pravo Unije ne ureja. Kljub temu je Sodišče določilo omejitve za nacionalno pravo, če plačani letni dopust in odsotnost zaradi bolezni sovpadata.

Te temeljijo na njunih različnih namenih. Namen pravice do plačanega letnega dopusta je delavcu omogočiti, da se spočije ter da ima na voljo obdobje za sprostitev in razvedrilo. Namen pravice do odsotnosti zaradi bolezni pa je delavcu omogočiti, da si opomore po bolezni, zaradi katere ni primeren za delo (329).

329

a)   Pravice v primeru odsotnosti zaradi bolezni

Pravice v primeru odsotnosti zaradi bolezni

Kot je navedeno zgoraj, imajo delavci, odsotni zaradi bolezni, še naprej pravico do kopičenja plačanega letnega dopusta, saj ni pogoj plačanega letnega dopusta, da je delavec moral dejansko delati v referenčnem obdobju (330).

330

b)   Uveljavljanje pravice v primeru odsotnosti zaradi bolezni

Uveljavljanje pravice v primeru odsotnosti zaradi bolezni

Sodišče je jasno odločilo, da so države članice pristojne za odobritev ali prepoved koriščenja letnega dopusta med odsotnostjo zaradi bolezni (331).

331

Če pa delavec noče vzeti letnega dopusta v navedenem obdobju, mu ga je treba odobriti v drugem obdobju (332). To zlasti pomeni, da ima delavec, ki je odsoten zaradi bolezni v obdobju načrtovanega letnega dopusta, pravico, da na svojo zahtevo vzame letni dopust ob drugem času (333), ne glede na to, ali se odsotnost zaradi bolezni začne pred načrtovanim plačanim letnim dopustom ali med njim (334).

332

333

334

Čeprav se pri načrtovanju dopusta delavca lahko upoštevajo interesi delodajalca, ni mogoče poseči v pravico do poznejšega letnega dopusta (335). Delodajalec mora tako delavcu dodeliti letni dopust v drugem obdobju, ki je združljivo z navedenimi interesi, pri čemer za zadevni letni dopust ne sme vnaprej izključiti obdobja zunaj referenčnega obdobja (336).

335

336

c)   Prenos v primeru odsotnosti zaradi bolezni

Prenos v primeru odsotnosti zaradi bolezni

Če je bil delavec bolan celo referenčno obdobje ali del njega, morda ni mogel vzeti plačanega letnega dopusta, čeprav ima do tega vseeno pravico.

Kot je navedeno zgoraj, je Sodišče ugotovilo, da se „pozitivni učinek plačanega letnega dopusta na varnost in zdravje delavca v celoti pokaže, če je izrabljen v letu, ki je za to določeno, torej v tekočem letu“, a je kljub temu menilo, da to obdobje ne izgubi pomena, če se izrabi v poznejšem obdobju (337). Sodišče je torej odločilo, da če je bil torej delavec celo referenčno obdobje ali njegov del odsoten zaradi bolezni in ni imel priložnosti vzeti plačani letni dopust, pravica do plačanega letnega dopusta ne ugasne ob koncu referenčnega obdobja (338), ampak bi bilo treba delavcu omogočiti, da ga prenese, po potrebi tako, da se letni dopust načrtuje zunaj referenčnega obdobja za letni dopust (339).

337

338

339

Države članice lahko omejijo obdobje, v katerem se lahko plačani letni dopust prenese (340). Sodišče je priznalo, da pravica do kopičenja pravic do plačanega letnega dopusta, pridobljenih med nezmožnostjo za delo, ni neomejena (341).

340

341

Vendar je Sodišče ugotovilo tudi, da mora „[v]sako obdobje prenosa [...] bistveno presegati čas trajanja referenčnega obdobja, za katero je določeno“ (342). Zato je odločilo, da devetmesečno obdobje prenosa, kar pomeni, da je krajše od referenčnega obdobja, na katero se nanaša, ni zagotovilo pozitivnega učinka plačanega letnega dopusta kot časa počitka, zato se ne more uporabljati za določitev poteka pravice do plačanega letnega dopusta (343). Nasprotno pa je sprejelo 15-mesečno obdobje prenosa (344).

342

343

344

Nazadnje je Sodišče pojasnilo, da če se države članice odločijo odobriti plačani letni dopust poleg štirih tednov, ki jih določa Direktiva, niso dolžne predvideti prenosa takega dodatnega dopusta, saj tega dodatnega dopusta (nad štirimi tedni) Direktiva ne ureja (345).

345

d)   Denarno nadomestilo v primeru odsotnosti zaradi bolezni do prenehanja delovnega razmerja

Denarno nadomestilo v primeru odsotnosti zaradi bolezni do prenehanja delovnega razmerja

Sodišče je odločilo, da je v primeru, kadar je delavec odsoten zaradi bolezni celo referenčno obdobje ali njegov del in/ali celo obdobje prenosa ali del tega obdobja do prenehanja zaposlitve, nezdružljivo s členom 7(2), da se prepreči izplačilo denarnega nadomestila za plačani letni dopust, ki ga delavec ni vzel (346).

346

4.   Druge vrste dopusta oziroma odsotnosti na nacionalni ravni

Druge vrste dopusta oziroma odsotnosti na nacionalni ravni

Če so delavci v skladu z nacionalno zakonodajo upravičeni do drugih oblik dopusta oziroma odsotnosti, je namen takega dopusta oziroma odsotnosti odločilen dejavnik pri presoji, kako obravnavati morebitno sovpadanje s plačanim letnim dopustom (347).

347

Sodišče je v primeru „dopusta za okrevanje“ odločilo, da se uporabljajo preudarki glede bolniškega dopusta, in določilo načelo, da je treba delavcu odobriti drugo obdobje letnega dopusta, če se namena dopusta, zagotovljenega na nacionalni ravni, in plačanega letnega dopusta razlikujeta (348).

348

Kljub temu je Sodišče odločilo, da so v primeru posebne vrste dopusta, zagotovljenega z nacionalnim pravom, nacionalna sodišča pristojna za presojanje, ali se namen navedene pravice razlikuje od namena pravice do plačanega letnega dopusta, glede na razlago Sodišča ter ob upoštevanju njegovih smernic in vseh elementov, ki na nacionalni ravni urejajo odobritev pravice do dopusta (349).

349

Države članice lahko delavcem odobrijo plačani posebni dopust, ki jim omogoča izpolnjevanje določenih potreb ali obveznosti, ki zahtevajo njihovo osebno prisotnost, kot so na primer poroka, rojstvo otroka, hospitalizacija, smrt bližnjega sorodnika ali opravljanje sindikalnih funkcij. Sodišče je odločilo, da takšen posebni dopust ne spada na področje uporabe direktive o delovnem času, temveč na področje izvajanja lastnih pristojnosti države članice (350).

350

VIII.   NOČNO DELO, IZMENSKO DELO IN VZORCI DELA

NOČNO DELO, IZMENSKO DELO IN VZORCI DELA

V direktivi o delovnem času je priznana posebna narava nočnega dela in nekaterih obremenilnih oblik organizacije dela (351). Direktiva poleg splošnih določb o času počitka in najdaljšem tedenskem delovnem času torej vsebuje posebne določbe o nočnem delu, izmenskem delu in drugih vzorcih dela, ki so podrobno opisane v nadaljevanju.

351

A.   
  Trajanje nočnega dela

Trajanje nočnega dela

| Člen 8 Direktive določa:
  „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da:






  (a) | čas običajnega dela delavcev, ki delajo ponoči, v povprečju ne presega osem ur v katerem koli 24-urnem obdobju; |
| --- | --- |

Člen 8 Direktive določa:

„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da:

(a)

čas običajnega dela delavcev, ki delajo ponoči, v povprečju ne presega osem ur v katerem koli 24-urnem obdobju;

| (b) | delavci, ki delajo ponoči in katerih delo vključuje posebna tveganja ali težke fizične ali psihične obremenitve, ne delajo več kot osem ur v katerem koli 24-urnem obdobju, v katerem opravljajo nočno delo. |
| --- | --- |

(b)

delavci, ki delajo ponoči in katerih delo vključuje posebna tveganja ali težke fizične ali psihične obremenitve, ne delajo več kot osem ur v katerem koli 24-urnem obdobju, v katerem opravljajo nočno delo.

Za izvajanje točke (b) se delo, ki vključuje posebno tveganje ali težke fizične ali psihične obremenitve, opredeli v nacionalni zakonodaji in/ali praksi ali v kolektivnih pogodbah ali sporazumih, sklenjenimi med socialnimi partnerji, ob upoštevanju posebnih učinkov in tveganj nočnega dela.“

Ta člen določa dve različni zgornji meji za delavce, ki delajo ponoči, in sicer zgornjo mejo, ki se uporablja za vse delavce, ki delajo pomoči, in zgornjo mejo, ki se uporablja za delavce, ki delajo ponoči in katerih delo vključuje posebna tveganja ali težke fizične ali psihične obremenitve. Za pojem „nočno delo“ je navedeno sklicevanje na opredelitev iz Poglavja IV.B.

1.   Povprečna zgornja meja za nočno delo

Povprečna zgornja meja za nočno delo

V Direktivi je povprečni delovni čas vseh delavcev, ki delajo ponoči, omejen na osem ur v 24-urnem obdobju.

a)   Zgornja meja za „delovni čas“

Zgornja meja za „delovni čas“

Ta zgornja meja se uporablja za delovne ure „delavcev, ki delajo ponoči“. Nanaša se torej na ves delovni čas in ne le na „nočni čas“ (glej poglavje IV).

Čeprav člen 8 vsebuje sklicevanje na „čas običajnega dela“, pa opredelitvi pojmov „delovni čas“ in „čas počitka“ v poglavju IV ter uvodna izjava 8 Direktive nakazujejo, da bi bilo treba pri tej zgornji meji za nočno delo upoštevati ves „delovni čas“, vključno z nadurami.

Ker je ta zgornja meja povprečje, lahko države članice določijo referenčno obdobje. V skladu s členom 16(c) je treba referenčno obdobje določiti po posvetu s socialnimi partnerji ali neposredno s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi na državni ali regionalni ravni.

b)   Povprečje v „referenčnem obdobju“

Povprečje v „referenčnem obdobju“

Prvotni predlog, da se določi največ 14-dnevno referenčno obdobje (352), ni vključen v Direktivo, kakor je bila sprejeta. Referenčno obdobje določijo države članice in/ali socialni partnerji brez izrecne omejitve.

352

Vendar bi moralo biti referenčno obdobje za nočno delo ob upoštevanju cilja Direktive, ki je določiti minimalne varnostne in zdravstvene zahteve, ter potrebe po ohranitvi učinkovitosti določbe o nočnem delu bistveno krajše od referenčnega obdobja, ki se uporablja za najdaljši delovni teden. Če bi se za oba določilo enako referenčno obdobje, bi bile določbe o nočnem delu dejansko nesmiselne, saj bi skladnost s povprečnim 48-urnim delovnim tednom in tedenskim počitkom samodejno zagotovila povprečni 8-urni dnevni delovni čas.

Člen 16(c) določa, da če minimalni tedenski počitek sovpada z referenčnim obdobjem za izračun nočnega dela, ta počitek ni vključen v izračun povprečja. V uvodnih izjavah 5 in 7 Direktive je navedeno, da bi morali imeti „[v]si delavci [...] ustrezen počitek“ in da so lahko „dolga obdobja nočnega dela škodljiva za zdravje delavcev“. Nasprotno je v izračun povprečja vključen dnevni počitek, ki naravno omejuje delovni čas zadevnih delavcev in jim zagotavlja redni počitek.

2.   Najvišja zgornja meja za nočno delo, ki vključuje posebna tveganja ali težke fizične ali psihične obremenitve

Najvišja zgornja meja za nočno delo, ki vključuje posebna tveganja ali težke fizične ali psihične obremenitve

a)   Absolutna zgornja meja

Absolutna zgornja meja

Za delo „delavcev, ki delajo ponoči“, se uporablja absolutna zgornja meja osmih ur. Vključuje torej ves delovni čas (npr. nadure) in ne le „nočnega časa“.

V nasprotju s povprečno zgornjo mejo se najvišja zgornja meja za to posebno vrsto nočnega dela iz člena 8(b) uporablja za „kater[o] koli 24-urn[o] obdobj[]e“. Ne more se izračunati kot povprečje. To pomeni, da zadevni delavci v nekaterih 24-urnih obdobjih sicer lahko delajo manj, vendar v drugih nikoli ne smejo preseči osmih ur, kadar opravljajo nočno delo.

Vendar se ta absolutna zgornja meja v nasprotju s povprečno zgornjo mejo, ki se uporablja za vse delovne ure delavcev, ki delajo ponoči, uporablja le za čas, kadar zadevni delavci dejansko opravljajo nočno delo. Če torej „delavec, ki dela ponoči in katerega delo vključuje posebna tveganja ali težke obremenitve“, ne opravlja nočnega dela v posameznem 24-urnem obdobju, se za navedeno obdobje ne uporablja absolutna osemurna zgornja meja, temveč povprečna zgornja meja. Delavec tako lahko dela več kot osem ur, če v tem obdobju ne opravlja nočnega dela.

b)   Delo, ki vključuje posebna tveganja

Delo, ki vključuje posebna tveganja

V Direktivi pojmi „posebna tveganja ali težke fizične ali psihične obremenitve“ niso opredeljeni. Določa, da so opredeljeni v nacionalni zakonodaji in/ali s prakso ali kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji.

V Direktivi je določeno, da bi bilo treba v opredelitvi ne glede na to, kako je opredeljeno delo, ki vključuje posebna tveganja ali težke fizične ali psihične obremenitve, upoštevati posebne učinke in tveganja nočnega dela. V pomoč naj bo sklic na uvodno izjavo 7, ki izpostavlja „neugodne vplive okolja“ in „določene obremenilne oblike organizacije dela“, ki so lahko škodljivi za zdravje zadevnih delavcev. V prvotnem predlogu Komisije so bili kot primeri v zvezi s tem navedeni delo na akord, delo za tekočim trakom ali delo po vnaprej določeni hitrosti (353).

353

B.   Zdravstveni pregled in razporeditev delavcev, ki delajo ponoči, na delo podnevi

Zdravstveni pregled in razporeditev delavcev, ki delajo ponoči, na delo podnevi

| Člen 9 državam članicam nalaga naslednje obveznosti:






  „1. | Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da so:






  (a) | delavci, ki delajo ponoči, upravičeni do brezplačnega zdravstvenega pregleda pred nastopom dela, kasneje pa v rednih časovnih presledkih; |
| --- | --- | --- |

Člen 9 državam članicam nalaga naslednje obveznosti:

„1.

Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da so:

(a)

delavci, ki delajo ponoči, upravičeni do brezplačnega zdravstvenega pregleda pred nastopom dela, kasneje pa v rednih časovnih presledkih;

| (b) | delavci, ki delajo ponoči, in imajo zdravstvene težave, ki so povezane z opravljanjem nočnega dela, razporejeni na delo, ki poteka podnevi in za katero so usposobljeni. |
| --- | --- |

(b)

delavci, ki delajo ponoči, in imajo zdravstvene težave, ki so povezane z opravljanjem nočnega dela, razporejeni na delo, ki poteka podnevi in za katero so usposobljeni.

| 2. | Pri brezplačnem zdravstvenem pregledu iz odstavka 1(a) je treba upoštevati zdravniško zaupnost. |
| --- | --- |

2.

Pri brezplačnem zdravstvenem pregledu iz odstavka 1(a) je treba upoštevati zdravniško zaupnost.

| 3. | Brezplačen zdravstveni pregled iz odstavka 1(a) se lahko opravi znotraj nacionalnega zdravstvenega sistema.“ |
| --- | --- |

3.

Brezplačen zdravstveni pregled iz odstavka 1(a) se lahko opravi znotraj nacionalnega zdravstvenega sistema.“

1.   Pravica delavcev, ki delajo ponoči, do zdravstvenih pregledov

Pravica delavcev, ki delajo ponoči, do zdravstvenih pregledov

a)   Zdravstveni pregled pred nastopom dela

Zdravstveni pregled pred nastopom dela

V skladu s členom 9 Direktive imajo vsi „delavci, ki delajo ponoči“, v skladu s členom 2(4) (glej poglavje IV zgoraj) pravico do zdravstvenega pregleda pred nastopom dela.

Ta določba je primerljiva z določbo 4. člena Konvencije MOD št. 171, ki določa, da ima delavec „pravico zahtevati brezplačni pregled in oceno zdravstvenega stanja ter nasvet za zmanjšanje zdravstvenih težav, povezanih z njegovim delom: a) preden prevzame naloge kot nočni delavec; [...]“.

a) preden prevzame naloge kot nočni delavec;

Zdravstveni pregled je treba izvesti, preden delavec nastopi nočno delo, kar pomeni, preden zadevni delavec začne opravljati nočno delo.

V nasprotju s konvencijo MOD v Direktivi ni navedeno, da mora delavec zahtevati zdravstveni pregled, temveč je določeno, da imajo vsi delavci, ki delajo ponoči, pravico do zdravstvenega pregleda pred nastopom dela.

b)   Zdravstveni pregledi v rednih časovnih presledkih

Zdravstveni pregledi v rednih časovnih presledkih

„Delavci, ki delajo ponoči“, imajo pravico tudi do zdravstvenih pregledov „v rednih časovnih presledkih“. Časovni presledki niso opredeljeni, zato jih morajo določiti države članice.

Evropski parlament je v postopku sprejemanja direktive iz leta 1993 (354) predlagal en zdravstveni pregled na leto do 40. leta, potem pa po dva na leto. Predlog je Komisija prevzela (355), vendar v končnem besedilu ni bil sprejet (356).

354

355

356

c)   Zdravstveni pregledi morajo biti brezplačni

Zdravstveni pregledi morajo biti brezplačni

Direktiva sicer določa, da mora biti zdravstveni pregled za delavca brezplačen, vendar ne določa, ali bi moral stroške plačati delodajalec ali tretja oseba, kot so zdravstvene službe medicine dela, zato je odločitev o tem v pristojnosti države članice.

d)   Zdravniška zaupnost

Zdravniška zaupnost

Direktiva o delovnem času določa, da je treba pri brezplačnih zdravstvenih pregledih, do katerih so delavci upravičeni pred nastopom dela in nato v rednih časovnih presledkih, upoštevati zdravniško zaupnost.

V nasprotju s konvencijo MOD Direktiva ne določa izrecne izjeme za „ugotovitev nezmožnosti za nočno delo“ (357).

357

e)   Možnost opravljanja zdravniških pregledov znotraj nacionalnega zdravstvenega sistema

Možnost opravljanja zdravniških pregledov znotraj nacionalnega zdravstvenega sistema

V Direktivi je navedeno, da se ti zdravstveni pregledi lahko opravijo znotraj nacionalnega zdravstvenega sistema, vendar to ni zahtevano.

2.   Razporeditev delavcev, ki delajo ponoči, na delo podnevi iz zdravstvenih razlogov

Razporeditev delavcev, ki delajo ponoči, na delo podnevi iz zdravstvenih razlogov

Določba je primerljiva s 6. členom Konvencije MOD št. 171 (358) in določa, da so delavci, ki imajo zdravstvene težave, ki so povezane z opravljanjem nočnega dela, razporejeni na delo, ki poteka podnevi in za katero so usposobljeni, kadar koli je mogoče.

358

V Direktivi ni podrobno opredeljen postopek razporeditve ali način dokazovanja zdravstvenih težav in njihove povezanosti z nočnim delom. Določita se lahko torej na nacionalni ravni.

Kar zadeva položaj, na katerega bi morali biti delavci razporejeni, Direktiva določa le, da gre za delo, za katero so usposobljeni in ki „poteka podnevi“. Razporeditev je treba izvesti, kadar koli je mogoče.

V Direktivi v nasprotju s Konvencijo MOD 242 niso podrobno opredeljeni primeri, v katerih razporeditev ne bi bila mogoča, poleg tega pa niso opredeljene koristi ali zaščitni ukrepi proti odpustu delavcev, ki jih kljub zdravstvenim težavam, povezanim z nočnim delom, ni mogoče razporediti.

242

C.   Jamstva za delo v nočnem času

Jamstva za delo v nočnem času

| Člen 10 določa:

  „Države članice lahko predpišejo za delo določenih kategorij delavcev, ki delajo ponoči, določena jamstva, skladno s pogoji, opredeljenimi v nacionalni zakonodaji in/ali praksi, za delavce, ki so izpostavljeni tveganjem glede varnosti in zdravja v zvezi z nočnim delom.“ |
| --- |

Člen 10 določa:

„Države članice lahko predpišejo za delo določenih kategorij delavcev, ki delajo ponoči, določena jamstva, skladno s pogoji, opredeljenimi v nacionalni zakonodaji in/ali praksi, za delavce, ki so izpostavljeni tveganjem glede varnosti in zdravja v zvezi z nočnim delom.“

Ta določba državam članicam omogoča, da okrepijo zaščitne ukrepe, ki se uporabljajo za nekatere „kategorije delavcev, ki delajo ponoči“. Odstopanja niso dovoljena, je pa izrecno določeno, da se lahko vzpostavijo dodatni zaščitni ukrepi.

Informacije iz dokumentacije o sprejetju Direktive kažejo, da je bil namen Evropskega parlamenta s to določbo omogočiti varstvo nosečnic ali mater v prvih šestih mesecih po rojstvu ali posvojitvi otroka (359). Vendar je besedilo člena 10 odprto in države članice lahko prosto določijo kategorije, za katere veljajo taka jamstva, ter naravo jamstev.

359

D.   Obveščanje o rednem angažiranju delavcev, ki delajo ponoči

Obveščanje o rednem angažiranju delavcev, ki delajo ponoči

| Člen 11 določa:

  „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da mora delodajalec, ki redno angažira delavce, ki delajo ponoči, o tem obvestiti pristojne organe, če to zahtevajo.“ |
| --- |

Člen 11 določa:

„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da mora delodajalec, ki redno angažira delavce, ki delajo ponoči, o tem obvestiti pristojne organe, če to zahtevajo.“

V skladu s prvotnim predlogom (360) bi morali delodajalci zaradi škodljivih učinkov nočnega dela na zdravje sistematično obveščati organe za zdravje in varnost o rednem angažiranju delavcev, ki delajo ponoči (361).

360

361

V končnem besedilu je zahteva po obveščanju pristojnih organov omejena na primere, v katerih organi to zahtevajo. To pomeni, da lahko države članice od delodajalcev sicer zahtevajo, naj organe v okviru sistematičnih izjav obveščajo o rednem angažiranju delavcev, ki delajo ponoči, vendar Direktiva tega ne določa. Določa le, da pristojni organi določijo, v katerih primerih je treba obvestiti organe.

Dolžnost obveščanja organov velja za delodajalce, ki „redno“ angažirajo delavce, ki delajo ponoči. Točno področje uporabe izraza „redno“ v Direktivi ni opredeljeno niti ni bilo obravnavano v postopkih pred Sodiščem.

Komisija meni, da bi lahko določbe nacionalnega prava, ki delodajalcem nalagajo splošno obveznost sporočanja informacij o njihovih delavcih, delovnem času in organizaciji dela, izpolnjevale to zahtevo.

E.   Varnost in varovanje zdravja

Varnost in varovanje zdravja

| Člen 12 Direktive določa:
  „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da:






  (a) | je delavcem, ki delajo ponoči, in delavcem, ki delajo v izmenah, zagotovljena varnost in varovanje zdravja, primerna naravi dela; |
| --- | --- |

Člen 12 Direktive določa:

„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da:

(a)

je delavcem, ki delajo ponoči, in delavcem, ki delajo v izmenah, zagotovljena varnost in varovanje zdravja, primerna naravi dela;

| (b) | so ustrezne službe ali sredstva za varovanje in preventivo v zvezi z varnostjo in zdravjem delavcev, ki delajo ponoči, ali delavcev, ki delajo v izmenah, enakovredne tistim, ki so na voljo drugim delavcem in da so ves čas dostopne.“ |
| --- | --- |

(b)

so ustrezne službe ali sredstva za varovanje in preventivo v zvezi z varnostjo in zdravjem delavcev, ki delajo ponoči, ali delavcev, ki delajo v izmenah, enakovredne tistim, ki so na voljo drugim delavcem in da so ves čas dostopne.“

Ta določba se nanaša na delavce, ki delajo ponoči, in delavce, ki delajo v izmeni, države članice pa morajo v skladu z njo zagotoviti ustrezno varovanje njihove varnosti in zdravja ter stalno dostopnost ustreznih služb ali sredstev za varovanje in preventivo, ki so enakovredne tistim, ki so na voljo drugim delavcem.

V skladu s prvo alineo se za delavce, ki opravljajo nočno ali izmensko delo, uporabljajo ustrezni ukrepi, prilagojeni naravi njihovega dela. V uvodni izjavi 7 je izpostavljeno dejstvo, da je „človeško telo ponoči bolj občutljivo za neugodne vplive okolja in tudi za določene obremenilne oblike organizacije dela“. V predlogu Komisije je bilo navedeno tudi, da je bil cilj upoštevati zahtevnejšo naravo teh oblik dela in težave, ki se običajno pojavijo ob spremembi ciklov izmenskega dela (362). Ob upoštevanju navedenega člen 12 pomeni, da bi bilo treba pri varstvu, zagotovljenem delavcem, upoštevati dejstvo, da delavci opravljajo nočno ali izmensko delo, in pogoje, v katerih opravljajo svoje delo. Kar zadeva zaščitne ukrepe, ki se lahko sprejmejo, je v obrazložitvenem memorandumu Komisije naveden primer načrtovanja časov počitka in odmorov246, vendar v Direktivi niso opredeljeni.

362

246

Sodišče je prvo alineo člena 12 razlagalo s sklicevanjem na uvodno izjavo 6 (363). V zvezi z organizacijo delovnega časa, zlasti nočnega dela, bi bilo treba upoštevati načela Mednarodne organizacije dela, v skladu s katerimi je treba pri nadomestilu nočnim delavcem v obliki delovnega časa, plačila ali podobnih ugodnosti upoštevati naravo nočnega dela (364). Sodišče je razsodilo, da morajo biti nočni delavci v skladu s členom 12, prva alinea, upravičeni do zaščitnih ukrepov, ki urejajo delovni čas, plačilo, nadomestila ali podobne ugodnosti, da se izravna posebna obremenitev, povezana z delom, ki ga opravljajo (365). Vendar pa določba kolektivne pogodbe, v skladu s katero je dodatek za občasno nočno delo višji od dodatka, določenega za redno nočno delo, ne spada na področje uporabe Direktive (366).

363

364

365

366

Druga alinea se lahko poveže z uvodno izjavo 10, v kateri je navedeno, da mora biti „organizacija in delovanje varnostnih in preventivnih služb ter virov za zaščito in preventivo učinkovito“. Metode, ki jih države članice sprejmejo za izpolnjevanje svojih obveznosti, so lahko povezane s sredstvi, določenimi v 5. členu Konvencije MOD št. 171, v katerem je določeno: „Delavec, ki opravlja nočno delo, ima na voljo ustrezna sredstva za prvo pomoč, vključno z ureditvijo, ki omogoča, da ga po potrebi hitro prepeljejo na kraj, kjer mu zagotovijo ustrezno oskrbo.“ Vendar je Direktiva splošnejša, saj ne zajema le služb in sredstev za varovanje, temveč tudi za preventivo. Točen obseg zahtev je odvisen od sredstev za varovanje in preventivo, vzpostavljenih za delo podnevi v državah članicah, ter drugih direktiv EU o varnosti in zdravju delavcev (367).

367

F.   Vzorec dela

Vzorec dela

| Člen 13 določa:

  „Države članice sprejmejo ukrepe, s katerimi zagotovijo, da delodajalec, ki namerava organizirati delo po določenem vzorcu, glede na vrsto dejavnosti ter varnostne in zdravstvene zahteve, zlasti glede odmorov med delovnim časom, upošteva splošno načelo prilagajanja dela delavcu z namenom, da se olajša monotono delo in delo z določenim ponavljanjem.“ |
| --- |

Člen 13 določa:

„Države članice sprejmejo ukrepe, s katerimi zagotovijo, da delodajalec, ki namerava organizirati delo po določenem vzorcu, glede na vrsto dejavnosti ter varnostne in zdravstvene zahteve, zlasti glede odmorov med delovnim časom, upošteva splošno načelo prilagajanja dela delavcu z namenom, da se olajša monotono delo in delo z določenim ponavljanjem.“

Ta določba je pomembna zlasti za izmensko delo, vendar ni izrecno omejena nanj. V skladu z njo morajo države članice zagotoviti, da delodajalci upoštevajo „splošno načelo prilagajanja dela delavcu“, ko določajo nov vzorec dela ali spreminjajo obstoječega. V Direktivi je v zvezi s tem poudarjena pomembnost odmorov, vendar področje uporabe zaščitnih ukrepov, ki jih je treba sprejeti, ni omejeno.

IX.   ODSTOPANJA

ODSTOPANJA

Direktiva o delovnem času je kompleksno besedilo, saj si prizadeva zagotoviti stopnjo prožnosti, primerno za različne dejavnosti, ob tem pa zagotoviti ustrezno raven minimalne zaščite. Ta prožnost se odraža v odstopanjih Direktive, ki so številna in različna tako v zvezi z zadevnimi delavci in sektorji kot določbami, od katerih so dovoljena odstopanja.

Ker je večina pravic iz Direktive zaščitenih tudi na podlagi člena 31 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, je pomembno poudariti, da se v tej zvezi uporablja člen 52, ki določa, da mora „kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, [...] predpisano z zakonom in spoštovati bistveno vsebino teh pravic in svoboščin. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so omejitve dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.“

Odstopanja od direktive o delovnem času imajo tudi naslednje skupne lastnosti:

Da se uporabljajo, jih je treba najprej veljavno prenesti v nacionalno zakonodajo. Sodišče je ugotovilo, da, „[k]er so namreč odstopanja, določena v zadevnih določbah o odstopanju, neobvezna, pravo Unije državam članicam ne nalaga, naj jih prenesejo v nacionalno pravo“ (368). Razsodilo je, da če želijo države članice izkoristiti možnost odstopanja od nekaterih določb, se morajo odločiti, da se sklicujejo nanje 248.

368

248

Sodišče je kljub temu menilo, da tudi če ni izrecnih ukrepov za prenos direktive o delovnem času v nacionalno pravo, je treba v nacionalnem pravu, ki se uporablja za zadevno dejavnost, upoštevati pogoje iz člena 17 Direktive, da je pravo skladno z Direktivo in da nacionalnim sodiščem nič ne preprečuje njegove uporabe (369). Če nacionalno pravo torej izpolnjuje pogoje za odstopanje, se lahko uporablja tudi, če ni izrecno očitno, da so z njim v nacionalno pravo prenesena odstopanja iz Direktive. Vendar bi morale države članice zagotoviti, da se upoštevajo splošna načela prava Unije, vključno z načelom pravne varnosti, in posledično, da se določbe, ki omogočajo neobvezna odstopanja, izvajajo „z zahtevano natančnostjo in jasnostjo, tako da se izpolnijo zahteve, ki izhajajo iz navedenega načela“ (370).

369

370

„Navedene izjeme je treba – ker gre za izjeme od ureditve Unije na področju organizacije delovnega časa, ki je določena v Direktivi 2003/88 – razlagati tako, da se njihovo področje uporabe omeji na to, kar je nujno potrebno za varstvo interesov, katerih varstvo te izjeme omogočajo“ (371). To pomeni, da so odstopanja omejena na primere, v katerih so izrecno odobrena z Direktivo, a tudi, da je področje uporabe vsakega odstopanja omejeno na določbe, ki so v njej izčrpno navedene (372).

371

372

Odstopanja se izvajajo pod „strogim[i] pogoj[i], da bi se zagotovila učinkovita zaščita varstva in zdravja delavcev“ (373).

373

Čeprav so v Direktivi za vsako določbo o odstopanju že določeni številni pogoji, Komisija meni, da so lahko v primeru, da kumulativna uporaba odstopanj spreminja več vidikov varstva iz Direktive, potrebni dodatni zaščitni ukrepi za spoštovanje cilja Direktive, ki je varovati varnost in zdravje delavcev.

A.   
  Odstopanje za „avtonomne delavce“

Odstopanje za „avtonomne delavce“

| Člen 17(1) določa naslednje odstopanje:


  „1.   Ob upoštevanju splošnih načel varovanja zdravja in varnosti delavcev države članice lahko odstopajo od členov 3 do 6, 8 in 16, če zaradi posebnih značilnosti izvajane dejavnosti dolžina delovnega časa ni odmerjena in/ali vnaprej določena ali jo lahko določijo delavci sami, še posebno pa v primerih, ko gre za:






  (a) | vodilne kadre ali druge osebe s pooblastili za avtonomno odločanje; |
| --- | --- |

Člen 17(1) določa naslednje odstopanje:

„1.   Ob upoštevanju splošnih načel varovanja zdravja in varnosti delavcev države članice lahko odstopajo od členov 3 do 6, 8 in 16, če zaradi posebnih značilnosti izvajane dejavnosti dolžina delovnega časa ni odmerjena in/ali vnaprej določena ali jo lahko določijo delavci sami, še posebno pa v primerih, ko gre za:

(a)

vodilne kadre ali druge osebe s pooblastili za avtonomno odločanje;

| (b) | delavce, ki so družinski člani; ali |
| --- | --- |

(b)

delavce, ki so družinski člani; ali

| (c) | delavce, ki službujejo pri verskih obredih v cerkvah ali verskih skupnostih.“ |
| --- | --- |

(c)

delavce, ki službujejo pri verskih obredih v cerkvah ali verskih skupnostih.“

1.   Področje uporabe odstopanja za „avtonomne delavce“

Področje uporabe odstopanja za „avtonomne delavce“

Člen 17(1) Direktive omogoča odstopanja, „če zaradi posebnih značilnosti izvajane dejavnosti dolžina delovnega časa ni odmerjena in/ali vnaprej določena ali jo lahko določijo delavci sami“.

Kot je poudarjeno zgoraj, je treba člen 17(1) razlagati tako, da je njegovo področje uporabe omejeno na to, kar je strogo potrebno za varstvo interesov, katerih varstvo ta odstopanja omogočajo (374).

374

To odstopanje zajema dve glavni vrsti primerov, v obeh pa je treba oceniti „posebn[e] značilnosti izvajane dejavnosti“. Zato se po mnenju Komisije ne more uporabljati široko za celotno kategorijo delavcev.

V prvem merilu za to odstopanje je navedeno, da „dolžina delovnega časa ni odmerjena in/ali vnaprej določena“. V drugem je določeno, da lahko delavci sami določijo dolžino svojega delovnega časa.

Sodišče je v zvezi z obema meriloma za upravičenost do odstopanja ugotovilo, da je iz besedila razvidno, da se „to odstopanje uporablja samo za delavce, katerih delovni čas v celoti ni odmerjen ali vnaprej določen, ali ga delavci lahko določijo sami zaradi posebnih značilnosti izvajane dejavnosti“ (375) (poudarek Komisije). To pomeni, da se odstopanje ne uporablja za delavce, katerih delovni čas samo delno ni odmerjen ali vnaprej odločen ali ga delavci lahko le delno določijo sami.

375

V zadevi Isère je Sodišče presojalo, ali se to odstopanje uporablja za „delavc[e], ki so na podlagi pogodbe o izobraževalnem udejstvovanju zaposleni v počitniških centrih“. Svojo oceno je oprlo na dejstvo, da iz opisa dejavnosti zadevnih delavcev in delovanja takšnih centrov izhaja, da navedeni delavci niso mogli „odloča[ti] o tem, koliko ur bodo delali“. Sodišče je tudi ugotovilo, da ni bilo elementov, ki bi kazali na to, da ti delavci „niso dolžni biti na delovnem mestu ob določenem delovnem času“, in sklenilo, da niso spadali v izjemo (376). Sodišče je v zadevi Hälvä potrdilo, da za „starše“ namestnike, ki začasno nadomeščajo titularne starše, ne velja odstopanje za avtonomne delavce iz člena 17(1) (377). In to kljub dejstvu, da imajo „starši“ namestniki določeno stopnjo avtonomije pri organizaciji svojega časa, natančneje pri svojih dnevnih nalog, gibanju in obdobju nedejavnosti (378). Možnost delavcev, da odločajo o količini in razporeditvi delovnega časa, je torej bistvena za uporabo odstopanja za avtonomne delavce iz člena 17(1).

376

377

378

Komisija ob upoštevanju navedenih elementov meni, da bi lahko odstopanje vključevalo nekatere višje vodstvene delavce, katerih delovni čas v celoti ni odmerjen ali vnaprej določen, saj jim ni treba biti na delovnem mestu ob določenih urah, vendar se lahko sami odločijo, kakšen bo njihov urnik. Podobno bi lahko na primer veljalo za nekatere strokovnjake, višje pravnike v delovnem razmerju ali akademike, ki so precej avtonomni pri določanju svojega delovnega časa.

V členu 17(1) so nato navedene tri posebne kategorije delavcev, katerih delovnih čas se ne more odmeriti in/ali vnaprej določiti ali ki ga lahko določijo sami, in sicer so to „vodiln[i] kadr[i] ali druge osebe s pooblastili za avtonomno odločanje“, „delavc[i], ki so družinski člani“, ali „delavc[i], ki službujejo pri verskih obredih v cerkvah ali verskih skupnostih“.

V besedilu Direktive so te tri kategorije uvedene z besedilom „še posebno pa v primerih, ko gre za“, zato Komisija meni, da ta seznam ni izčrpen.

V Direktivi so ti delavci predstavljeni kot primeri, saj lahko običajno precej avtonomno organizirajo svoj delovni čas in bi se lahko šteli za avtonomne delavce. Vendar ne bi bili vsi delavci, ki spadajo v navedene kategorije, na primer vsi vodilni kadri, upravičeni do tako imenovanega odstopanja za „avtonomne delavce“ iz člena 17(1).

Odstopanje se lahko uporablja tudi za delavce, ki ne spadajo v te kategorije, če zaradi posebnih značilnosti izvajanja zadevne dejavnosti dolžina delovnega časa ni odmerjena in/ali vnaprej določena ali jo lahko določijo delavci sami.

2.   Posledice odstopanja za „avtonomne delavce“

Posledice odstopanja za „avtonomne delavce“

Tako imenovani „avtonomni delavci“ še vedno spadajo na področje uporabe Direktive (izključitev je dovoljena le v zelo izjemnih primerih, glej poglavje III. B. 2). Kot je navedeno zgoraj, za področje uporabe tega odstopanja veljajo splošna načela zaščite varnosti in zdravja delavcev, omejeno pa je na določbe iz člena 17(1):

| — | dnevni počitek (člen 3), |
| --- | --- |

—

dnevni počitek (člen 3),

| — | odmori (člen 4), |
| --- | --- |

—

odmori (člen 4),

| — | tedenski počitek (člen 5), |
| --- | --- |

—

tedenski počitek (člen 5),

| — | najdaljši tedenski delovni čas (člen 6), |
| --- | --- |

—

najdaljši tedenski delovni čas (člen 6),

| — | trajanje nočnega dela (člen 8), |
| --- | --- |

—

trajanje nočnega dela (člen 8),

| — | referenčna obdobja za uporabo tedenskega počitka, najdaljšega tedenskega delovnega časa in trajanje nočnega dela (člen 16). |
| --- | --- |

—

referenčna obdobja za uporabo tedenskega počitka, najdaljšega tedenskega delovnega časa in trajanje nočnega dela (člen 16).

Člen 17(1) ne določa pogojev za odstopanja od teh določb. Zato se zdi, da so avtonomni delavci v celoti izključeni iz njih ter v nasprotju z delavci, za katere veljajo odstopanja, navedena v nadaljnjem besedilu, niso upravičeni do nadomestnega počitka.

Za zadevne delavce še naprej veljajo vse druge določbe Direktive.

B.   Odstopanja, v skladu s katerimi je treba zagotoviti enakovreden nadomestni počitek ali ustrezno varstvo

Odstopanja, v skladu s katerimi je treba zagotoviti enakovreden nadomestni počitek ali ustrezno varstvo

Člen 17(3) za nekatere dejavnosti določa izjeme od členov 3 (dnevni počitek), 4 (odmori), 5 (tedenski počitek), 8 (trajanje nočnega dela) in 16 (referenčna obdobja). Podobno člen 17(4) določa odstopanja od členov 3 in 5. Člen 18 določa odstopanja od členov 3, 4, 5, 8 in 16, ki se opredelijo s kolektivno pogodbo. Vse druge določbe Direktive še naprej veljajo.

Vendar za vsa ta odstopanja velja pogoj iz člena 17(2) (in člena 18), da „zadevni delavci dobijo enakovreden nadomestni počitek ali [...] se jim, v izjemnih primerih, ko to iz objektivnih razlogov ni mogoče, zagotovi ustrezno varstvo“ (379).

379

1.   Odstopanje za „nekatere dejavnosti“ iz člena 17(3)

Odstopanje za „nekatere dejavnosti“ iz člena 17(3)

| Člen 17(3) določa:


  „3.   V skladu z odstavkom 2 tega člena so mogoča odstopanja od členov 3, 4, 5, 8 in 16:






  (a) | v primeru dejavnosti, kjer sta kraj zaposlitve in kraj bivanja delavca oddaljena drug od drugega, vključno z delom proč od obale, ali kjer so kraji delavčeve zaposlitve oddaljeni drug od drugega; |
| --- | --- |

Člen 17(3) določa:

„3.   V skladu z odstavkom 2 tega člena so mogoča odstopanja od členov 3, 4, 5, 8 in 16:

(a)

v primeru dejavnosti, kjer sta kraj zaposlitve in kraj bivanja delavca oddaljena drug od drugega, vključno z delom proč od obale, ali kjer so kraji delavčeve zaposlitve oddaljeni drug od drugega;

| (b) | v primeru dejavnosti varovanja in nadzora, ki zahtevajo stalno prisotnost, zaradi varovanja posesti ali oseb, zlasti varnostnikov in oskrbnikov ali podjetij za varovanje; |
| --- | --- |

(b)

v primeru dejavnosti varovanja in nadzora, ki zahtevajo stalno prisotnost, zaradi varovanja posesti ali oseb, zlasti varnostnikov in oskrbnikov ali podjetij za varovanje;

| (c) | v primeru dejavnosti, ki zahtevajo nepretrgano storitev ali proizvodnjo, zlasti:






  (i) | storitve, povezane s sprejemom, zdravljenjem in/ali oskrbo v bolnišnicah ali podobnih ustanovah, vključno z dejavnostjo zdravnikov na usposabljanju, v domovih in zaporih; |
| --- | --- | --- |

(c)

v primeru dejavnosti, ki zahtevajo nepretrgano storitev ali proizvodnjo, zlasti:

(i)

storitve, povezane s sprejemom, zdravljenjem in/ali oskrbo v bolnišnicah ali podobnih ustanovah, vključno z dejavnostjo zdravnikov na usposabljanju, v domovih in zaporih;

| (ii) | delavce v ladjedelnici ali na letališču; |
| --- | --- |

(ii)

delavce v ladjedelnici ali na letališču;

| (iii) | tisk, radio, televizija, filmska produkcija, poštne in telekomunikacijske storitve, storitve prve pomoči, gasilcev in civilne zaščite; |
| --- | --- |

(iii)

tisk, radio, televizija, filmska produkcija, poštne in telekomunikacijske storitve, storitve prve pomoči, gasilcev in civilne zaščite;

| (iv) | proizvodnja, prenos in distribucija plina, vode in električne energije, zbiranje gospodinjskih odpadkov in sežigalnice; |
| --- | --- |

(iv)

proizvodnja, prenos in distribucija plina, vode in električne energije, zbiranje gospodinjskih odpadkov in sežigalnice;

| (v) | gospodarske dejavnosti, v katerih dela ne morejo prekiniti zaradi tehničnih razlogov; |
| --- | --- |

(v)

gospodarske dejavnosti, v katerih dela ne morejo prekiniti zaradi tehničnih razlogov;

| (vi) | dejavnosti raziskav in razvoja; |
| --- | --- |

(vi)

dejavnosti raziskav in razvoja;

| (vii) | kmetijstvo; |
| --- | --- |

(vii)

kmetijstvo;

| (viii) | za delavce, ki se ukvarjajo s prevozom potnikov v dejavnostih rednega mestnega prevoza; |
| --- | --- |

(viii)

za delavce, ki se ukvarjajo s prevozom potnikov v dejavnostih rednega mestnega prevoza;

| (d) | kadar gre za predvidljivo nihanje dejavnosti, zlasti v:






  (i) | kmetijstvu; |
| --- | --- | --- |

(d)

kadar gre za predvidljivo nihanje dejavnosti, zlasti v:

(i)

kmetijstvu;

| (ii) | turizmu; |
| --- | --- |

(ii)

turizmu;

| (iii) | poštnih storitvah; |
| --- | --- |

(iii)

poštnih storitvah;

| (e) | primeru oseb, ki delajo v železniškem prometu:






  (i) | katerih dejavnosti se opravljajo s prekinitvami; |
| --- | --- | --- |

(e)

primeru oseb, ki delajo v železniškem prometu:

(i)

katerih dejavnosti se opravljajo s prekinitvami;

| (ii) | ki delovni čas preživijo na vlakih; ali |
| --- | --- |

(ii)

ki delovni čas preživijo na vlakih; ali

| (iii) | katerih dejavnosti so povezane z voznimi redi in zagotavljanjem nepretrganosti in rednosti prometa; |
| --- | --- |

(iii)

katerih dejavnosti so povezane z voznimi redi in zagotavljanjem nepretrganosti in rednosti prometa;

| (f) | v okoliščinah, opisanih v členu 5(4) Direktive 89/391/EGS; |
| --- | --- |

(f)

v okoliščinah, opisanih v členu 5(4) Direktive 89/391/EGS;

| (g) | v primeru nesreče ali neposrednega tveganja za nesrečo.“ |
| --- | --- |

(g)

v primeru nesreče ali neposrednega tveganja za nesrečo.“

a)   Zadevni sektorji in dejavnosti

Zadevni sektorji in dejavnosti

Večina elementov iz člena 17(3) se nanaša na posamezne sektorje in dejavnosti. Vendar je treba opozoriti, da se to odstopanje lahko uporabi tudi v primeru nesreče ali neposrednega tveganja za nesrečo (točka g) ali v okoliščinah, „kjer do pojavov prihaja zaradi nenavadnih in nepredvidljivih okoliščin, ki niso pod nadzorom delodajalcev, ali zaradi izjemnih dogodkov, katerih posledicam se kljub vsej potrebni skrbi ne bi bilo mogoče izogniti“ (380) (točka f).

380

Sodišče je presodilo, da seznam sektorjev in dejavnosti iz člena 17(3) ni izčrpen (381).

381

Zlasti je ugotovilo, da se lahko odstopanja iz člena 17(3) uporabljajo za naslednje dejavnosti, in sicer: dejavnosti zdravstvenega in negovalnega osebja v ekipah prve pomoči (382), službe za prevoz bolnikov (383), neprekinjene dejavnosti v počitniških centrih (384), gasilstvo (385) in dejavnosti vojaških oseb, ki spadajo na področje uporabe Direktive (386).

382

383

384

385

386

To pomeni, da se odstopanja lahko uporabljajo za dejavnosti, ki niso izrecno navedene v členu 17(3), če so povezane z eno od zadev, navedenih v njem.

b)   Določbe, od katerih so dovoljena odstopanja

Določbe, od katerih so dovoljena odstopanja

Odstopanja so povezana z naslednjimi določbami:

| — | dnevnim počitkom (člen 3), |
| --- | --- |

—

dnevnim počitkom (člen 3),

| — | odmori (člen 4), |
| --- | --- |

—

odmori (člen 4),

| — | tedenskim počitkom (člen 5), |
| --- | --- |

—

tedenskim počitkom (člen 5),

| — | trajanjem nočnega dela (člen 8), |
| --- | --- |

—

trajanjem nočnega dela (člen 8),

| — | referenčnimi obdobji za uporabo tedenskega počitka, najdaljšega tedenskega delovnega časa in trajanje nočnega dela (člen 16). |
| --- | --- |

—

referenčnimi obdobji za uporabo tedenskega počitka, najdaljšega tedenskega delovnega časa in trajanje nočnega dela (člen 16).

Druge določbe Direktive še naprej veljajo, Sodišče pa je poudarilo, da to odstopanje „ne dovoljuje odstopanja od definicij pojmov ‚delovni čas‘ in ‚čas počitka‘ iz člena 2 te direktive“ (387).

387

2.   Odstopanje za izmensko delo in delo z deljenim delovnim časom

Odstopanje za izmensko delo in delo z deljenim delovnim časom

| Člen 17(4) določa:


  „4.   V skladu z odstavkom 2 tega člena so odstopanja mogoča od členov 3 in 5:






  (a) | pri dejavnostih z izmenskim delom, vsakič, ko delavec zamenja izmeno in ne more izkoristiti dnevnega oziroma tedenskega počitka po koncu ene izmene in pred začetkom druge; |
| --- | --- |

Člen 17(4) določa:

„4.   V skladu z odstavkom 2 tega člena so odstopanja mogoča od členov 3 in 5:

(a)

pri dejavnostih z izmenskim delom, vsakič, ko delavec zamenja izmeno in ne more izkoristiti dnevnega oziroma tedenskega počitka po koncu ene izmene in pred začetkom druge;

| (b) | pri dejavnostih z deljenim delovnim časom, zlasti osebja za čiščenje.“ |
| --- | --- |

(b)

pri dejavnostih z deljenim delovnim časom, zlasti osebja za čiščenje.“

To odstopanje se v sodni praksi Sodišča še ni obravnavalo.

Sodna praksa je omejena na odstopanja od določb o dnevnem in tedenskem počitku. Vse druge določbe Direktive torej še naprej veljajo, kar pa zadeva odstopanja v tem delu, se uporabljajo za delavce, ki jim je odobren enakovreden nadomestni počitek, ali v izjemnih primerih, ko to iz objektivnih razlogov ni mogoče, zagotovljeno ustrezno varstvo.

3.   Odstopanje za vse sektorje, opredeljeno s kolektivno pogodbo

Odstopanje za vse sektorje, opredeljeno s kolektivno pogodbo

| Člen 18 določa:
  „Odstopanja od členov 3, 4, 5, 8 in 16 je možno opredeliti bodisi s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na nacionalni ali regionalni ravni, bodisi skladno s pravili, ki jih le ti določijo, s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na nižji ravni.
  Države članice, ki nimajo zakonsko urejenega sistema, ki bi zagotavljal sklepanje kolektivnih pogodb ali sporazumov med socialnimi partnerji na državni ali regionalni ravni v zadevah, ki jih ureja ta direktiva, ali države članice, ki imajo v ta namen poseben pravni okvir lahko, v njegovih mejah in skladno z nacionalno zakonodajo in/ali prakso, dopustijo odstopanja od členov 3, 4, 5, 8 in 16 s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na ustrezni kolektivni ravni.
  Odstopanja, predvidena v prvem in drugem pododstavku so dovoljena pod pogojem, da se delavcem dodeli enakovreden nadomestni počitek ali da se jim v izjemnih primerih, kadar zaradi objektivnih razlogov to ni mogoče, zagotovi ustrezno varstvo.
  Države članice lahko sprejmejo pravila:






  (a) | za uporabo tega člena s strani socialnih partnerjev; in |
| --- | --- |

Člen 18 določa:

„Odstopanja od členov 3, 4, 5, 8 in 16 je možno opredeliti bodisi s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na nacionalni ali regionalni ravni, bodisi skladno s pravili, ki jih le ti določijo, s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na nižji ravni.

Države članice, ki nimajo zakonsko urejenega sistema, ki bi zagotavljal sklepanje kolektivnih pogodb ali sporazumov med socialnimi partnerji na državni ali regionalni ravni v zadevah, ki jih ureja ta direktiva, ali države članice, ki imajo v ta namen poseben pravni okvir lahko, v njegovih mejah in skladno z nacionalno zakonodajo in/ali prakso, dopustijo odstopanja od členov 3, 4, 5, 8 in 16 s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na ustrezni kolektivni ravni.

Odstopanja, predvidena v prvem in drugem pododstavku so dovoljena pod pogojem, da se delavcem dodeli enakovreden nadomestni počitek ali da se jim v izjemnih primerih, kadar zaradi objektivnih razlogov to ni mogoče, zagotovi ustrezno varstvo.

Države članice lahko sprejmejo pravila:

(a)

za uporabo tega člena s strani socialnih partnerjev; in

| (b) | za razširitev določb kolektivnih pogodb ali sporazumov, sklenjenih v skladu s tem členom, na druge delavce v skladu z nacionalno zakonodaji in/ali prakso.“ |
| --- | --- |

(b)

za razširitev določb kolektivnih pogodb ali sporazumov, sklenjenih v skladu s tem členom, na druge delavce v skladu z nacionalno zakonodaji in/ali prakso.“

Komisija je v predlogu direktive iz leta 1993 (388) poudarila, da zaradi razlik v nacionalnih praksah tema delovnih pogojev na splošno spada v pristojnost socialnih partnerjev, ki delujejo v imenu javnih organov in/ali dopolnjujejo njihovo delovanje. Opozorjeno pa je bilo, da kolektivne pogodbe sicer lahko prispevajo k uporabi direktiv, vendar so zadevne države članice vseeno odgovorne za doseganje ciljev, za katere si prizadevajo direktive.

388

a)   Kdaj se lahko odstopanje uporablja

Kdaj se lahko odstopanje uporablja

Sodišče je razsodilo, da je področje uporabe člena 18 neodvisno od člena 17(3), s katerim so odstopanja omejena na določene sektorje ali dejavnosti (glej oddelek 1 (389)).

389

To pomeni, da člen 18 omogoča odstopanja v vseh sektorjih, če so opredeljena „bodisi s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na nacionalni ali regionalni ravni, bodisi skladno s pravili, ki jih le ti določijo, s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na nižji ravni“.

Pojem „kolektivna pogodba“ v Direktivi ni opredeljen niti se ne zdi, da bi bil opredeljen v drugih aktih prava Unije ali da bi ga opredelilo Sodišče.

Podobno v Direktivi ni opredeljen pojem „sporazum[ov], sklenjeni[h] med socialnimi partnerji na nacionalni ali regionalni ravni, bodisi skladno s pravili, ki jih le ti določijo, s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji na nižji ravni“.

Komisija zato meni, da morajo biti ti pojmi opredeljeni z nacionalnim pravom in prakso. Pri tem države članice vseeno upoštevajo veljavne mednarodne standarde o kolektivnem pogajanju in kolektivnih pogodbah (390), saj, podobno, kot je stališče Sodišča za druge pojme v pravu Unije in direktivi o delovnem času, ne zadostuje, da se dokument zgolj poimenuje „kolektivna pogodba“ (391).

390

391

b)   Kaj je dovoljeno z odstopanjem

Kaj je dovoljeno z odstopanjem

Določbe, od katerih so dovoljena odstopanja s kolektivnimi pogodbami, so navedene v členu 18 in se nanašajo na:

| — | dnevni počitek (člen 3), |
| --- | --- |

—

dnevni počitek (člen 3),

| — | odmore (člen 4), |
| --- | --- |

—

odmore (člen 4),

| — | tedenski počitek (člen 5), |
| --- | --- |

—

tedenski počitek (člen 5),

| — | trajanje nočnega dela (člen 8), |
| --- | --- |

—

trajanje nočnega dela (člen 8),

| — | referenčna obdobja za uporabo tedenskega počitka, najdaljšega tedenskega delovnega časa in trajanje nočnega dela (člen 16). |
| --- | --- |

—

referenčna obdobja za uporabo tedenskega počitka, najdaljšega tedenskega delovnega časa in trajanje nočnega dela (člen 16).

Druge določbe Direktive še naprej veljajo.

4.   Zahteva po enakovrednem nadomestnem počitku ali izjemoma ustreznem varstvu

Zahteva po enakovrednem nadomestnem počitku ali izjemoma ustreznem varstvu

| Člen 17(2) določa:


  „2.   Odstopanja iz odstavkov 3, 4 in 5 se lahko določijo z zakoni, podzakonskimi ali upravnimi akti ali s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji, če zadevni delavci dobijo enakovreden nadomestni počitek ali če se jim, v izjemnih primerih, ko to iz objektivnih razlogov ni mogoče, zagotovi ustrezno varstvo.“


  Poleg tega člen 18 določa:

  „[...] Odstopanja, predvidena v prvem in drugem pododstavku so dovoljena pod pogojem, da se delavcem dodeli enakovreden nadomestni počitek ali da se jim v izjemnih primerih, kadar zaradi objektivnih razlogov to ni mogoče, zagotovi ustrezno varstvo. [...]“ |
| --- |

Člen 17(2) določa:

„2.   Odstopanja iz odstavkov 3, 4 in 5 se lahko določijo z zakoni, podzakonskimi ali upravnimi akti ali s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji, če zadevni delavci dobijo enakovreden nadomestni počitek ali če se jim, v izjemnih primerih, ko to iz objektivnih razlogov ni mogoče, zagotovi ustrezno varstvo.“

Poleg tega člen 18 določa:

„[...] Odstopanja, predvidena v prvem in drugem pododstavku so dovoljena pod pogojem, da se delavcem dodeli enakovreden nadomestni počitek ali da se jim v izjemnih primerih, kadar zaradi objektivnih razlogov to ni mogoče, zagotovi ustrezno varstvo. [...]“

Kljub manjšim razlikam v besedilu v nekaterih jezikovnih različicah je treba v skladu s tema določbama uporabljati iste pogoje za odstopanja iz člena 17(3) in (4) ter člena 18 (392).

392

Obstajata dve „ravni“ pogojev, pri čemer je treba v večini primerov zadevnim delavcem dodeliti „enakovredni nadomestni počitek“, v „izjemnih primerih“, kjer to ni mogoče iz objektivnih razlogov, pa je treba zadevnim delavcem zagotoviti „ustrezno varstvo“.

a)   Zahteva po zagotovitvi enakovrednega nadomestnega počitka

Zahteva po zagotovitvi enakovrednega nadomestnega počitka

Vsako odstopanje je treba izravnati z enakovrednim nadomestnim počitkom. Za vsako odstopanje od določb o dnevnem in tedenskem počitku ali odmorih mora delavec, ki ni prejel dela ali celotnega počitka, kot nadomestilo prejeti manjkajoče časovne enote.

Po mnenju Komisije se za odstopanja od povprečnega trajanja nočnega dela in referenčnih obdobij samodejno dodeli nadomestni počitek. Povprečje bi se namreč še vedno uporabljalo, vendar bi se izračunalo za drugo obdobje, s čimer bi se zagotovila kompenzacija za navedeno obdobje. Noben drug pristop ne bi omogočal odstopanja od teh določb.

Glede na sodno prakso Sodišča je za enakovredni nadomestni počitek „značilno, da delavec v tem času do svojega delodajalca ni zavezan z ničimer, kar bi mu onemogočalo, da se svobodno in neprekinjeno posveča svojim interesom, da se odpravijo učinki dela na njegovo varnost in zdravje“ (poudarek Komisije) (393). Sodišče je dejansko poudarilo, da mora „delavec imeti možnost, da se od delovnega okolja oddalji“, „da se lahko posameznik sprosti in odpravi utrujenost, ki je povezana z opravljanjem njegovih nalog“ (394).

393

394

Komisija meni, da neobstoj obveznosti do delodajalca pomeni tudi, da delavec v navedenem obdobju ne sme biti v „pripravljenosti“, ne glede na to, ali se čas pripravljenosti šteje za delovni čas ali čas počitka (glej poglavje IV). Dejansko mora biti delavcu med nadomestnim počitkom omogočeno, da se neprekinjeno posveča svojim interesom.

Kar zadeva čas dodelitve enakovrednega nadomestnega počitka, je Sodišče pojasnilo to obveznost v zvezi z dnevnim počitkom, saj je navedlo, da mora dnevni počitek neposredno slediti delovnemu času, posledice katerega naj bi izničil (395), saj morajo biti ure počitka „ne le zaporedne, ampak morajo tudi neposredno slediti času dela“ (396). V skladu s tem velja, da je „[z]a zagotovitev učinkovite zaščite varnosti in zdravja delavcev [...] torej treba praviloma predvideti redno izmenjavo delovnega časa in časa počitka“ (397). Nasprotno „lahko niz obdobij dela, med katerimi ni potrebnega časa za počitek, povzroči škodo delavcu ali vsaj nevarnost, da bo presegel svoje fizične sposobnosti, zaradi česar sta ogrožena njegova varnost in zdravje, zato poznejši čas počitka za navedena obdobja ne more ustrezno zagotoviti zaščite obravnavanih interesov“ (398).

395

396

397

398

Iz tega sledi, da bi država članica v nekaterih primerih lahko omogočila odložitev vsega ali dela minimalnega dnevnega počitka, čeprav zgolj začasno, vendar le, če delavec prejme vse ure počitka, do katerih je upravičen, v obdobju, ki sledi.

Sodišče ni posebej razsodilo o času enakovrednega nadomestnega počitka v zvezi z odstopanji od tedenskega počitka, odmorov, povprečnih in absolutnih zgornjih mej za nočno delo ali referenčnih obdobij.

Kar zadeva odmore, Komisija meni, da bi bilo treba tako kot pri dnevnem počitku kompenzacijo dodeliti čim prej in najpozneje pred naslednjim obdobjem dela.

Kar zadeva tedenski počitek, Komisija meni, da se položaj nekoliko razlikuje od položaja dnevnega počitka zaradi fizioloških potreb zadevnih delavcev in obstoja dvotedenskega referenčnega obdobja za dodelitev tedenskega počitka. Zato meni, da kompenzacije za manjkajoče tedenske počitke ni treba dodeliti „takoj“, temveč v časovnem okviru, ki delavcu zagotavlja redni počitek za varstvo njegove varnosti in zdravja, saj med drugim redno izmenjavanje časa dela in časa počitka že zagotavlja dnevni ali nadomestni počitek.

b)   Izjema v zvezi z „ustreznim varstvom“

Izjema v zvezi z „ustreznim varstvom“

„Druga raven odstopanja“, ki je dovoljena, je zagotovitev ustreznega varstva, če enakovrednega nadomestnega počitka ni mogoče dodeliti.

Kot je opozorilo Sodišče, „[š]ele v izrednih okoliščinah namreč člen 17 dovoljuje, da se delavcu dodeli ‚druga ustrezna zaščita‘, če nadomestnega počitka ni možno dodeliti iz objektivnih razlogov“ (399).

399

Vendar se je Sodišče v nadaljnji sodbi v zadevi Isère sklicevalo na uvodno izjavo 15, v kateri je navedeno: „V zvezi z vprašanjem, ki se lahko pojavi glede organizacije delovnega časa znotraj podjetja, je zaželeno, da se omogoči prožnost pri uporabi nekaterih določb te direktive in pri tem zagotovi upoštevanje načel varovanja zdravja in varnosti delavcev.“

Sodišče je v navedeni sodbi razsodilo, da lahko delavce, na katere se nanaša zadeva, tj. zaposlene osebe, ki opravljajo občasne in sezonske dejavnosti, katerih namen je vzgoja in organizacija dejavnosti za mladoletne osebe v počitniških centrih ter zagotavljanje stalnega varstva teh mladoletnih oseb, zajema druga raven odstopanja, določena s členom 17(2) (400).

400

Zdi se, da je Sodišče torej ugotovilo, da bi lahko „posebna narava dela ali posebne okoliščine, v katerih se delo opravlja“, izjemoma upravičevale odstopanja od dnevnega počitka in obveznosti, da se zagotovi redna izmenjava časa dela in časa počitka (401).

401

Vendar je celo v takih primerih Sodišče menilo, da če člen 17(2) „državam članicam in v ustreznih okoliščinah primera socialnim partnerjem podeljuje diskrecijsko pravico, da v izjemnih primerih določijo ustrezno varstvo zadevnih delavcev, je namen tega varstva v zvezi z zaščito varnosti in zdravja delavcev – tako kot pri minimalnem dnevnem počitku iz člena 3 te direktive ali pri enakovrednem nadomestnem počitku iz člena 17(2) – omogočiti, da se ti delavci sprostijo in odpravijo utrujenost, ki je povezana z opravljanjem njihovih nalog“ (402).

402

Sodišče je nato odločilo, da zgolj določitve zgornje meje števila delovnih dni na letni ravni v nobenem primeru ni mogoče šteti za „ustrezno varstvo“ v smislu člena 17(2) (403).

403

V skladu s ciljem Direktive varovati zdravje in varnost delavcev Komisija meni, da mora biti celo v takih posebnih primerih delavcu zagotovljeno zadostno „ustrezno varstvo“, da se zagotovita počitek v zadevnem obdobju ter dopolnilna kompenzacija po zadevnem obdobju.

5.   Odstopanja od referenčnih obdobij

Odstopanja od referenčnih obdobij

| Člen 19 omejuje možnost odstopanja od referenčnega obdobja za najdaljši tedenski delovni čas na naslednji način:

  „Zaradi možnosti odstopanja od člena 16(b), predvidene v členu 17(3) in členu 18, referenčno obdobje ne sme preseči šestih mesecev.
  Vendar pa imajo države članice skladno s splošnimi načeli varovanja zdravja in varnosti delavcev možnost, da iz objektivnih ali tehničnih razlogov ali razlogov, povezanih z organizacijo dela, kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji, določijo referenčna obdobja, ki v nobenem primeru ne presegajo dvanajstih mesecev.
  Pred 23. novembrom 2003 Svet na podlagi predloga Komisije in priloženega poročila o oceni, ponovno preuči določbe tega člena in odloči, kako ukrepati.“ |
| --- |

Člen 19 omejuje možnost odstopanja od referenčnega obdobja za najdaljši tedenski delovni čas na naslednji način:

„Zaradi možnosti odstopanja od člena 16(b), predvidene v členu 17(3) in členu 18, referenčno obdobje ne sme preseči šestih mesecev.

Vendar pa imajo države članice skladno s splošnimi načeli varovanja zdravja in varnosti delavcev možnost, da iz objektivnih ali tehničnih razlogov ali razlogov, povezanih z organizacijo dela, kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji, določijo referenčna obdobja, ki v nobenem primeru ne presegajo dvanajstih mesecev.

Pred 23. novembrom 2003 Svet na podlagi predloga Komisije in priloženega poročila o oceni, ponovno preuči določbe tega člena in odloči, kako ukrepati.“

Kot je opisano v poglavju VI, se lahko izračuna povprečje tedenskega delovnega časa in člen 16(b) omogoča, da se za izračun tega povprečja za vse sektorje in vse dejavnosti uporabi do štirimesečno referenčno obdobje.

Vendar člen 17(3) in člen 18 v nekaterih primerih dovoljujeta odstopanja od določbe o referenčnih obdobjih. Dovoljena odstopanja se torej nanašajo na referenčna obdobja za dodelitev tedenskega počitka in za izračun trajanja nočnega dela in povprečnega najdaljšega tedenskega delovnega časa. Člen 19 ureja slednjo možnost odstopanja od referenčnih obdobij za izračun tedenskega delovnega časa in referenčno obdobje omejuje na:

| — | šest mesecev z zakoni in drugimi predpisi za nekatere sektorje ali posebne dejavnosti iz člena 17(3) Direktive; |
| --- | --- |

—

šest mesecev z zakoni in drugimi predpisi za nekatere sektorje ali posebne dejavnosti iz člena 17(3) Direktive;

| — | dvanajst mesecev s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji, če to upravičujejo objektivni ali tehnični razlogi ali razlogi, ki se nanašajo na organizacijo dela, in v skladu s splošnimi načeli varovanja varnosti in zdravja delavcev. To se lahko stori za nekatere sektorje ali posebne dejavnosti iz člena 17(3) Direktive, vse sektorje iz člena 18 Direktive ali za mobilne delavce in delavce, ki delajo proč od obale, iz člena 20 Direktive. |
| --- | --- |

—

dvanajst mesecev s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi, sklenjenimi med socialnimi partnerji, če to upravičujejo objektivni ali tehnični razlogi ali razlogi, ki se nanašajo na organizacijo dela, in v skladu s splošnimi načeli varovanja varnosti in zdravja delavcev. To se lahko stori za nekatere sektorje ali posebne dejavnosti iz člena 17(3) Direktive, vse sektorje iz člena 18 Direktive ali za mobilne delavce in delavce, ki delajo proč od obale, iz člena 20 Direktive.

Sodišče je imelo priložnost, da razsodi o vprašanju fiksnih ali premičnih referenčnih obdobij; fiksna referenčna obdobja se začnejo in končajo na fiksne koledarske datume, premična referenčna obdobja pa so obdobja, katerih začetek in konec se stalno premikata s tekom časa. V primeru, ko je država članica določila maksimalen povprečni tedenski delovni čas 48 ur in podaljšala referenčno obdobje, ki se uporablja za izračun navedenega maksimalnega delovnega časa, na šest mesecev, je Sodišče razsodilo, da se lahko v nacionalni zakonodaji določijo referenčna obdobja, ki se začnejo in končajo na fiksne koledarske datume, če navedena zakonodaja vsebuje mehanizme, ki omogočajo, da se v vsakem šestmesečnem obdobju med dvema zaporednima fiksnima referenčnima obdobjema zagotovi spoštovanje maksimalnega povprečnega tedenskega delovnega časa 48 ur (404).

404

C.   „Izvzetje“ iz najdaljšega tedenskega delovnega časa

„Izvzetje“ iz najdaljšega tedenskega delovnega časa

| Člen 22(1) Direktive vsebuje tako imenovano „izvzetje“, ki je ubesedeno v nadaljevanju:


  „1.   Država članica ima možnost, da ne uporabi člena 6, pri čemer pa upošteva splošna načela varovanja zdravja in varnosti delavcev pod pogojem, da sprejme potrebne ukrepe, s katerimi se zagotovi, da:






  (a) | noben delodajalec od delavca ne zahteva, da dela več kot 48 ur v sedem-dnevnem obdobju, izračunanem kot povprečje za referenčno obdobje iz člena 16(b), če prej ni pridobil delavčevega soglasja za opravljanje takega dela; |
| --- | --- |

Člen 22(1) Direktive vsebuje tako imenovano „izvzetje“, ki je ubesedeno v nadaljevanju:

„1.   Država članica ima možnost, da ne uporabi člena 6, pri čemer pa upošteva splošna načela varovanja zdravja in varnosti delavcev pod pogojem, da sprejme potrebne ukrepe, s katerimi se zagotovi, da:

(a)

noben delodajalec od delavca ne zahteva, da dela več kot 48 ur v sedem-dnevnem obdobju, izračunanem kot povprečje za referenčno obdobje iz člena 16(b), če prej ni pridobil delavčevega soglasja za opravljanje takega dela;

| (b) | delodajalec ne sme škodovati nobenemu delavcu, ki ni pripravljen dati soglasja za tako delo; |
| --- | --- |

(b)

delodajalec ne sme škodovati nobenemu delavcu, ki ni pripravljen dati soglasja za tako delo;

| (c) | delodajalec vodi tekočo evidenco vseh delavcev, ki opravljajo tako delo; |
| --- | --- |

(c)

delodajalec vodi tekočo evidenco vseh delavcev, ki opravljajo tako delo;

| (d) | se evidence predložijo pristojnim organom, ki lahko iz razlogov, povezanih z varnostjo in/ali zdravjem delavcev, prepovejo ali omejijo možnost preseganja najvišjega števila ur v delovnem tednu; |
| --- | --- |

(d)

se evidence predložijo pristojnim organom, ki lahko iz razlogov, povezanih z varnostjo in/ali zdravjem delavcev, prepovejo ali omejijo možnost preseganja najvišjega števila ur v delovnem tednu;

| (e) | delodajalec pristojnim organom na njihovo zahtevo predloži podatke o primerih, ko so delavci dali soglasje za delo preko 48 ur v sedem-dnevnem obdobju, izračunano kot povprečje za referenčno obdobje iz člena 16(b). |
| --- | --- |

(e)

delodajalec pristojnim organom na njihovo zahtevo predloži podatke o primerih, ko so delavci dali soglasje za delo preko 48 ur v sedem-dnevnem obdobju, izračunano kot povprečje za referenčno obdobje iz člena 16(b).

Pred 23. novembrom 2003 Svet na podlagi predloga Komisije in priloženega poročila o oceni, ponovno preuči določbe tega člena in odloči, kako ukrepati.“

1.   Zahteva po prenosu te določbe v nacionalno pravo

Zahteva po prenosu te določbe v nacionalno pravo

Podobno kot druga zgoraj predstavljena odstopanja je treba to določbo prenesti v nacionalno pravo, da se lahko uporablja. Sodišče je odločilo, da se brez nacionalnega prava, zaradi katerega bi imelo učinek, odstopanje ne uporablja in zato ni bilo pomembno za rešitev konkretne zadeve (405). Tako se je za zadevne delavce še naprej uporabljal 48-urni najdaljši povprečni delovni čas za vsako sedemdnevno obdobje, vključno z nadurami.

405

2.   Povezani pogoji

Povezani pogoji

V členu je določenih več posebnih pogojev, ki jih je treba uporabljati kumulativno (406).

406

a)   Soglasje delavca

Soglasje delavca

Sodišče je v več primerih razsodilo, da je v skladu s to določbo potrebno soglasje posameznega delavca (407).

407

Sodišče je zlasti odločilo, da „izraženo soglasje sindikata v okviru kolektivne pogodbe ali kolektivnega sporazuma ni enakovredno tistemu, ki ga poda delavec sam“ (408). To podpira odsotnost člena 6 s seznama členov, od katerih so dovoljenja odstopanja s kolektivnimi pogodbami v skladu s členom 18 (409).

408

409

Sodišče je navedlo tudi, da „bi zadevni delavec, če se odpove socialni pravici, ki mu je bila z navedeno direktivo neposredno podeljena, to storil svobodno in ob polnem poznavanju zadeve“ (410) in da bi moral to soglasje dati izrecno (411).

410

411

Sodišče je odločilo, da „[t]i pogoji niso izpolnjeni, kadar se pogodba o zaposlitvi zadevnega delavca omeji na sklicevanje na kolektivno pogodbo, ki dovoljuje preseganje maksimalnega tedenskega delovnega časa. Dejansko nikakor ni nujno, da se je ob sklenitvi pogodbe zadevni delavec zavedal omejitve pravic, ki mu jih daje Direktiva 93/104“ (412).

412

Čeprav v Direktivi ni izrecno določeno, da mora biti soglasje delavca pisno, bi se lahko ob upoštevanju sodne prakse z uporabo pisnega obrazca, v katerem je točno določen obseg soglasja, pomagalo dokazati izrecno in posamično soglasje delavca.

Sodišče je vztrajalo, da so „[t]e zahteve [...] toliko bolj pomembne, ker je treba delavca šteti za šibkejšo stranko pri pogodbi o zaposlitvi, tako da je nujno preprečiti, da bi delodajalec razpolagal z možnostjo izigranja sopogodbenikove volje ali da bi mu omejil njegove pravice, ne da bi slednji glede tega izrecno izrazil svoje soglasje“ (413).

413

Komisija ob upoštevanju navedenega poleg tega meni, da mora biti mogoče soglasje preklicati, da se ohrani prosta narava soglasja delavca. Čeprav je lahko pogoj za pravico do preklica na primer zahteva po vnaprejšnjem obvestilu, sorazmernem s potrebo delodajalca, da najde druge rešitve, se zdi v nasprotju s cilji Direktive in to posebno določbo, da bi bila izvzetja delavcev neomejena in nepreklicna.

b)   Brez škode za delavca

Brez škode za delavca

Drugi pogoj je, da delodajalec ne sme škodovati nobenemu delavcu, ki ni pripravljen dati soglasja za delo, ki traja dlje od najdaljšega povprečnega tedenskega delovnega časa.

Po mnenju Komisije pojem škode zadevnega delavca ne varuje le pred odpustom, temveč so vključene tudi druge oblike škode ali slabšega položaja, kot je premestitev brez soglasja v drug oddelek ali na drug položaj (414). Komisija meni tudi, da ta obveznost varovanja delavca pred kakršno koli škodo velja tudi za umik soglasja delavca.

414

Za učinkovito zagotavljanje skladnosti s tem pogojem morajo države članice zagotoviti, da je na voljo pravno sredstvo.

c)   Vodenje evidenc

Vodenje evidenc

Kadar se uporablja „izvzetje“, morajo delodajalci v skladu z nacionalnim pravom voditi tekočo evidenco vseh delavcev, ki opravljajo tako delo.

d)   Razpoložljivost takih evidenc organom

Razpoložljivost takih evidenc organom

Evidence vseh delavcev, za katere se uporablja „izvzetje“, je treba dati na voljo pristojnim organom, ki morajo imeti pristojnost za prepoved ali omejitev uporabe izvzetja iz zdravstvenih in varnostnih razlogov.

e)   Razpoložljivost informacij o izvzetih delavcih

Razpoložljivost informacij o izvzetih delavcih

Delodajalec mora pristojnim organom predložiti informacije o primerih, v katerih so delavci soglašali z izvzetjem.

3.   Posledice „izvzetja“

Posledice „izvzetja“

Če je izvzetje preneseno v nacionalno pravo, posameznim delavcem omogoča, da delajo več kot 48 ur v sedemdnevnem obdobju, izračunanem kot povprečje za do štirimesečno referenčno obdobje.

Ob upoštevanju tega besedila in možnosti držav članic, da uporabijo določbe, ki zagotavljajo večje zdravje in varnost delavcev, to pomeni, da se lahko po mnenju Komisije izvzetje uporabi na različne načine:

| — | polno odstopanje od člena 6 in člena 16(b), kar pomeni, da lahko delavec v povprečju dela več kot 48 ur v referenčnem obdobju, ki ga je treba opredeliti in ki lahko presega dvanajst mesecev; |
| --- | --- |

—

polno odstopanje od člena 6 in člena 16(b), kar pomeni, da lahko delavec v povprečju dela več kot 48 ur v referenčnem obdobju, ki ga je treba opredeliti in ki lahko presega dvanajst mesecev;

| — | izmenična ali sočasna omejena odstopanja od člena 6 ali člena 16(b). Možni primeri so:






  — | delavcem se dovoli, da v povprečju delajo več kot 48 ur na teden v istem referenčnem obdobju, kot se uporablja za druge delavce, s tem da se ob upoštevanju določb o času počitka določi višja najvišja zgornja meja za delavčev tedenski delovni čas; |
| --- | --- | --- |

—

izmenična ali sočasna omejena odstopanja od člena 6 ali člena 16(b). Možni primeri so:

—

delavcem se dovoli, da v povprečju delajo več kot 48 ur na teden v istem referenčnem obdobju, kot se uporablja za druge delavce, s tem da se ob upoštevanju določb o času počitka določi višja najvišja zgornja meja za delavčev tedenski delovni čas;

| — | delavcem se dovoli, da presežejo povprečnih maksimalnih 48 ur dela na teden v štirih mesecih, pri tem pa se določi, da se navedena zgornja meja spoštuje za daljše referenčno obdobje, kar pomeni odstopanje od referenčnega obdobja za izračun najdaljšega tedenskega delovnega časa. |
| --- | --- |

—

delavcem se dovoli, da presežejo povprečnih maksimalnih 48 ur dela na teden v štirih mesecih, pri tem pa se določi, da se navedena zgornja meja spoštuje za daljše referenčno obdobje, kar pomeni odstopanje od referenčnega obdobja za izračun najdaljšega tedenskega delovnega časa.

Vsekakor je treba poudariti, da „izvzetje“ omogoča le odstopanje od določb člena 6, odstopanje od drugih določb, vključno s členi o minimalnih časih počitka, pa ni mogoče. Tako izvzetje ne omogoča odstopanja od minimalnih časov počitka ali zgornjih mej za nočno delo, zato je njegova uporaba naravno omejena.

Kot je navedeno zgoraj, je v členu 22 določeno, da se pri uporabi izvzetja upoštevajo „splošna načela varovanja zdravja in varnosti delavcev“, poleg tega pa je izrecno predvideno, da lahko pristojni organi s posredovanjem „iz razlogov, povezanih z varnostjo in/ali zdravjem delavcev“, delavcem, ki so soglašali z izvzetjem, preprečijo ali omejijo možnost preseganja povprečnih 48 ur na teden. Točne omejitve, potrebne iz zdravstvenih in varnostnih razlogov, so lahko odvisne od konkretnih dejstev in narave vključenih dejavnosti, vendar lahko trajajo bistveno manj od 78 ur, kolikor je določeno teoretično najdaljše obdobje (415).

415

D.   Posebna odstopanja za mobilne delavce in delo proč od obale

Posebna odstopanja za mobilne delavce in delo proč od obale

| Člen 20 določa:






  „1. | Členi 3, 4, 5 in 8 se ne uporabljajo za mobilne delavce.
  Vendar pa države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da imajo mobilni delavci pravico do ustreznega počitka, razen v okoliščinah iz člena 17(3)(f) in (g). |
| --- | --- |

Člen 20 določa:

„1.

Členi 3, 4, 5 in 8 se ne uporabljajo za mobilne delavce.

Vendar pa države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da imajo mobilni delavci pravico do ustreznega počitka, razen v okoliščinah iz člena 17(3)(f) in (g).

| 2. | Ob upoštevanju splošnih načel varovanja zdravja in varnosti delavcev in če se predstavniki delodajalcev in delojemalcev posvetujejo in se spodbuja vse ustrezne oblike socialnega dialoga, vključno s pogajanji, če jih udeleženci želijo, države članice zaradi objektivnih ali tehničnih razlogov ali razlogov, ki se nanašajo na organizacijo dela, lahko podaljšajo referenčno obdobje iz člena 16(b) na 12 mesecev za delavce, ki večinoma opravljajo delo proč od obale. |
| --- | --- |

2.

Ob upoštevanju splošnih načel varovanja zdravja in varnosti delavcev in če se predstavniki delodajalcev in delojemalcev posvetujejo in se spodbuja vse ustrezne oblike socialnega dialoga, vključno s pogajanji, če jih udeleženci želijo, države članice zaradi objektivnih ali tehničnih razlogov ali razlogov, ki se nanašajo na organizacijo dela, lahko podaljšajo referenčno obdobje iz člena 16(b) na 12 mesecev za delavce, ki večinoma opravljajo delo proč od obale.

| 3. | Najkasneje do 1. avgusta 2005 bo Komisija po posvetovanju z državami članicami ter delodajalci in delavci na evropski ravni pregledala izvajanje določb, ki se nanašajo na delavce, ki delajo proč od obale, z vidika zdravja in varnosti, da bo, po potrebi, predlagala primerne spremembe.“ |
| --- | --- |

3.

Najkasneje do 1. avgusta 2005 bo Komisija po posvetovanju z državami članicami ter delodajalci in delavci na evropski ravni pregledala izvajanje določb, ki se nanašajo na delavce, ki delajo proč od obale, z vidika zdravja in varnosti, da bo, po potrebi, predlagala primerne spremembe.“

Ta in naslednja določba o delavcih na morskih ribiških plovilih sta bili v direktivo iz leta 1993 vstavljeni, ko je bila spremenjena z Direktivo 2000/34/ES. Cilj direktive o spremembi je bil uporabljati vse določbe Direktive za čim več delavcev, med drugim tudi za nemobilne delavce, vse mobilne in nemobilne železniške delavce in delavce, ki delajo proč od obale, razširiti na nekatere mobilne delavce določbe Direktive o štirih tednih plačanega letnega dopusta ter nekatere določbe o nočnem in izmenskem delu (vključno z zdravstvenimi pregledi) ter tem delavcem zajamčiti ustrezen počitek in omejiti število delovnih ur na leto. Zadnja določba se bo uporabljala tudi za delavce, ki delajo proč od obale (416). Posledično torej besedilo na področje uporabe direktive o delovnem času vključuje mobilne delavce in delavce, ki delajo proč od obale, vendar vsebuje tudi posebna odstopanja.

416

1.   Mobilni delavci

Mobilni delavci

Če mobilni delavci ne spadajo na področje uporabe ene od direktiv za posamezni sektor, Direktiva kot alternativo odstopanjem iz člena 17(3) in člena 18 (glej del B) dovoljuje njihovo izključitev iz pravil o dnevnem počitku, odmorih, tedenskem počitku in trajanju nočnega dela, ne da bi bil potreben enakovreden nadomestni počitek ali ustrezno varstvo.

Vendar je v skladu z Direktivo kljub temu potrebna ne le skladnost s splošnimi načeli zaščite varnosti in zdravja delavcev, temveč morajo biti delavci upravičeni tudi do „ustreznega počitka“ (glej poglavje IV), razen v primeru nesreče ali neposrednega tveganja za nesrečo. Kljub prvotnemu predlogu Komisije (417) sprejeto besedilo ne omogoča dodatnih odstopanj od referenčnega obdobja za izračun najdaljšega tedenskega delovnega časa mobilnih delavcev.

417

2.   Delavci, ki delajo proč od obale

Delavci, ki delajo proč od obale

Za delavce, ki delajo proč od obale, lahko države članice uporabijo odstopanja iz člena 17(3), saj so na voljo za „dejavnosti, kjer sta kraj zaposlitve in kraj bivanja delavca oddaljena drug od drugega, vključno z delom proč od obale“. V teh primerih so delavci še naprej upravičeni do enakovrednega nadomestnega počitka ali ustreznega varstva, kot je opisano v delu B.

Vendar poleg teh odstopanj in kot izjema od člena 19 o odstopanjih od referenčnega obdobja za izračun najdaljšega tedenskega delovnega časa tudi člen 20 dovoljuje dvanajstmesečno referenčno obdobje za delavce, ki delajo predvsem proč od obale. Države članice lahko podaljšajo to referenčno obdobje zaradi objektivnih ali tehničnih razlogov ali razlogov, ki se nanašajo na organizacijo dela, če se opravi posvetovanje s predstavniki delodajalcev in delavcev ter se zagotovi skladnost s splošnimi načeli zaščite varnosti in zdravja delavcev.

Prožen pristop k časom počitka delavcev, ki delajo proč od obale, je namenjen zlasti omogočanju nadaljnjega izvajanja sistemov izmen na podlagi dveh 12-urnih izmen v 14 dnevih in zagotovitvi ustreznega priznavanja mednarodne in sezonske narave vzorcev dela v sektorju, tako da se zagotovi izračun delovnih ur, preračunanih na letno osnovo (418). Ocena teh posebnih določb je bila izvedena leta 2006 in ugotovljeno je bilo, da so primerne za navedeni sektor (419).

418

419

E.   Posebna odstopanja za delavce na morskih ribiških plovilih

Posebna odstopanja za delavce na morskih ribiških plovilih

| Člen 21 določa:







  „1. | Členi 3 do 6 in 8 se ne uporabljajo za nobenega delavca na morskem ribiškem plovilu, ki pluje pod zastavo države članice.
  Vendar pa države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da ima vsak delavec na morski ribiški ladji, ki pluje pod zastavo države članice, pravico do ustreznega počitka in s katerimi omejijo število delovnih ur na 48 ur na teden v povprečju, izračunanem za referenčno obdobje, ki ne presega 12 mesecev. |
| --- | --- |

Člen 21 določa:

„1.

Vendar pa države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da ima vsak delavec na morski ribiški ladji, ki pluje pod zastavo države članice, pravico do ustreznega počitka in s katerimi omejijo število delovnih ur na 48 ur na teden v povprečju, izračunanem za referenčno obdobje, ki ne presega 12 mesecev.

| 2. | V mejah, določenih v odstavku 1, drugi pododstavek in odstavkih 3 in 4 države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi, ob upoštevanju potrebe po varovanju zdravja in varnosti takih delavcev, zagotovijo:






  (a) | da so delovne ure omejene na najvišje število ur, ki se ga v določenem obdobju ne sme preseči; ali |
| --- | --- | --- |

2.

(a)

da so delovne ure omejene na najvišje število ur, ki se ga v določenem obdobju ne sme preseči; ali

| (b) | da se določi najnižje število ur počitka v določenem obdobju.
  Najvišje število delovnih ur ali najnižje število ur počitka mora biti določeno v zakonu, podzakonskih ali upravnih aktih ali v kolektivnih pogodbah ali sporazumih med socialnimi partnerji. |
| --- | --- |

(b)

da se določi najnižje število ur počitka v določenem obdobju.

Najvišje število delovnih ur ali najnižje število ur počitka mora biti določeno v zakonu, podzakonskih ali upravnih aktih ali v kolektivnih pogodbah ali sporazumih med socialnimi partnerji.

| 3. | Omejitve delovnih ur ali počitka so ali:






  (a) | najvišje število delovnih ur, ki ne presega:






  (i) | 14 ur v 24-urnem obdobju in |
| --- | --- | --- | --- |

3.

(a)

najvišje število delovnih ur, ki ne presega:

(i)

14 ur v 24-urnem obdobju in

| (ii) | 72 ur v sedem-dnevnem obdobju
  ali |
| --- | --- |

(ii)

72 ur v sedem-dnevnem obdobju

ali

| (b) | najnižje število ur počitka, ki ne sme biti krajše od:






  (i) | 10 ur v 24-urnem obdobju in |
| --- | --- | --- |

(b)

najnižje število ur počitka, ki ne sme biti krajše od:

(i)

10 ur v 24-urnem obdobju in

| (ii) | 77 ur v sedem-dnevnem obdobju. |
| --- | --- |

(ii)

77 ur v sedem-dnevnem obdobju.

| 4. | Ure počitka se lahko razdeli v največ dve obdobji, eno mora trajati najmanj šest ur, presledek med zaporednima obdobjema počitka pa ne sme presegati 14 ur. |
| --- | --- |

4.

| 5. | V skladu s splošnimi načeli varovanja zdravja in varnosti delavcev in zaradi objektivnih ali tehničnih razlogov ali razlogov, ki izhajajo iz organizacije dela, države članice lahko dovolijo izjeme, vključno z določitvijo referenčnih obdobij, od omejitev iz odstavka 1, drugi pododstavek in odstavkov 3 in 4. Take izjeme morajo biti v največji možni meri v skladu z določenimi standardi, vendar lahko upoštevajo pogostejše ali daljše odsotnosti ali dodeljevanje kompenzacijskih odsotnosti delavcem. Te izjeme se lahko določijo v:






  (a) | kjer je možno, predstavniki delodajalcev in zadevnih delavcev posvetujejo in se spodbuja vse ustrezne oblike socialnega dialoga; ali zakonih, podzakonskih ali upravnih aktih, pod pogojem da se, |
| --- | --- | --- |

5.

(a)

kjer je možno, predstavniki delodajalcev in zadevnih delavcev posvetujejo in se spodbuja vse ustrezne oblike socialnega dialoga; ali zakonih, podzakonskih ali upravnih aktih, pod pogojem da se,

| (b) | kolektivnih pogodbah ali sporazumih med socialnimi partnerji. |
| --- | --- |

(b)

kolektivnih pogodbah ali sporazumih med socialnimi partnerji.

| 6. | Kapitan morskega ribiškega plovila ima pravico od delavcev na krovu zahtevati, da opravijo toliko delovnih ur, kolikor jih zahteva trenutna varnost plovila, oseb na krovu ali tovora ali pomoč drugim plovilom ali osebam v stiski na morju. |
| --- | --- |

6.

| 7. | Države članice lahko določijo, da delavci na morskih ribiških plovilih, za katera nacionalna zakonodaja ali praksa določa, da ne smejo obratovati v določenem obdobju koledarskega leta, ki presega en mesec, izkoristijo letni dopust v skladu s členom 7 v zgoraj omenjenem obdobju.“ |
| --- | --- |

7.

Podobno kot za mobilne delavce in delavce, ki delajo proč od obale, za delavce na morskih ribiških plovilih, kadar ne spadajo na področje uporabe bolj specifičnih določb (420), velja splošna direktiva o delovnem času, ki vsebuje tudi posebne določbe o delavcih na morskih ribiških plovilih, ki plujejo pod zastavo države članice.

420

V skladu s členom 21 lahko države članice odstopajo od določb o dnevnem počitku, odmorih, tedenskem počitku, najdaljšem tedenskem delovnem času ter trajanju nočnega dela teh delavcev.

Kljub temu morajo države članice sprejeti ukrepe za zagotovitev, da so zadevni delavci upravičeni do „ustreznega počitka“ (glej poglavje IV), in omejiti najdaljši tedenski delovni čas na povprečno 48 ur v največ dvanajstmesečnem referenčnem obdobju.

Poleg tega mora za zadevne delavce veljati bodisi najvišje število delovnih ur bodisi najnižje število ur počitka, za kar so referenčne zgornje meje določene v členu 21(3). V Direktivi je določeno tudi, da se lahko ure počitka razdelijo v največ dve obdobji, od katerih mora eno trajati najmanj šest ur, presledek med zaporednima obdobjem počitka pa ne sme presegati 14 ur. Te določbe ustrezajo določbam Direktive (EU) 2017/159 (421).

421

Odstopanja od teh prilagojenih določb so še vedno dovoljena z zakonom, predpisi ali kolektivnimi pogodbami pod dvema pogojema, in sicer (i) te izjeme morajo biti v skladu s splošnimi načeli zaščite zdravja in varnosti delavcev ter (ii) izjeme se lahko dovolijo samo iz objektivnih ali tehničnih razlogov ali razlogov, ki se nanašajo na organizacijo dela. V teh primerih morajo biti odstopanja čim bolj v skladu z določenimi standardi, vendar lahko povzročijo „pogostejše ali daljše odsotnosti ali dodeljevanje kompenzacijskih odsotnosti delavcem“.

Poleg tega mora imeti kapitan morskega ribiškega plovila pravico do opustitve pravil o delovnem času in minimalnem času počitka zaradi trenutne varnosti plovila, oseb na krovu ali tovora ali pomoči drugim plovilom ali osebam v stiski na morju.

Člen 21(7) tudi dovoljuje državam članicam, da določijo, da morajo delavci vzeti letni dopust v določenem obdobju koledarskega leta, ki traja en mesec ali dlje in v katerem plovila ne smejo obratovati.

X.   SKLEPNA UGOTOVITEV

SKLEPNA UGOTOVITEV

Direktiva o delovnem času je kompleksen instrument. Njen cilj je zagotoviti varovanje zdravja in varnosti delavcev z določitvijo minimalnih zdravstvenih in varnostnih zahtev za organizacijo delovnega časa ter se je ne bi smelo podrediti izključno gospodarskim dejavnikom.

Direktiva je še vedno prožen instrument, saj, kot je prikazano v tem dokumentu, omogoča prožno uporabo svojih glavnih standardov in vrste odstopanj, ki so lahko prilagojena posebnostim posameznih sektorjev ali določenim kategorijam delavcem, pri čemer varujejo delavce pred škodljivimi učinki predolgih delovnih ur ali neustreznega počitka.

Pomembno je, da je direktiva o delovnem času tako kot vse direktive EU zavezujoča za države članice, a morajo biti njene določbe prenesene v nacionalno pravo. Zato je odgovornost držav članic EU predvsem razviti pravne okvire za uporabo pravil Direktive, ki zagotavljajo varstvo, za prevzem ustreznih elementov prožnosti, ki jo omogoča, ali za uvedbo določb, ki zagotavljajo večje varstvo varnosti in zdravja delavcev.

Zaradi kompleksne strukture Direktive je cilj tega sporočila zagotoviti čim več smernic glede razlage Direktive, ki temeljijo predvsem na sodni praksi, povezani z njo. Ni namenjeno ustvarjanju novih pravil, v njem predstavljeni elementi pa so predmet nadaljnjega razvoja in dopolnitev s strani Sodišča.

---

(1)  UL C 165, 24.5.2017, str. 1.

1

(2)  Direktiva 2003/88/ES Evropskega parlamenta Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL L 299, 18.11.2003, str. 9).

2

(3)  Direktiva Sveta 1993/104/ES z dne 23. novembra 1993 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL L 307, 13.12.1993, str. 18).

3

(4)  V skladu z Eurofoundom (Eurofound, Telework during the pandemic: Prevalence, Working Conditions and Regulations (Teledelo med pandemijo: razširjenost, delovni pogoji in predpisi), november 2022), medtem ko je leta 2019 11 % zaposlenih v 27 državah članicah EU poročalo o delu od doma „včasih“ (tj. manj kot polovico dni, vendar vsaj eno uro v štiritedenskem referenčnem obdobju) ali „običajno“ (tj. vsaj polovico dni), se je ta delež leta 2020 nenadoma povečal na 19 %, leta 2021 pa na 22 %. V elektronski anketi Eurofounda o življenju, delu in pandemiji COVID-19 iz julija 2020 je kar 34 % vprašanih poročalo, da delajo izključno od doma.

4

(5)  Ocenjeno je bilo (Sostero in drugi (2020)), da bi bilo mogoče s teledelom opravljati poklice, ki predstavljajo 37 % odvisnih zaposlitev v EU (Eurofound, Telework during the pandemic: Prevalence, working conditions and regulations, (Teledelo med pandemijo: razširjenost, delovni pogoji in predpisi), november 2022).

5

(6)  Sodba z dne 21. februarja 2018, Ville de Nivelles/Rudy Matzak, C-518/15, ECLI:EU:C:2018:82.

6

(7)  Sodba z dne 14. maja 2019, Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)/Deutsche Bank SAE, C-55/18, ECLI:EU:C:2019:402.

7

(8)  Sodba z dne 17. marca 2021, Academia de Studii Economice din Bucureşti/Organismul Intermediar pentru Programul Operaţional Capital Uman – Ministerul Educaţiei Naţionale, C-585/19, ECLI:EU:C:2021:210.

8

(9)  Sodba z dne 15. julija 2021, B. K./Republika Slovenija (Ministrstvo za obrambo), C-742/19, ECLI: EU:C:2021:597.

9

(10)  Sporočilo Komisije, Pravo EU: z boljšo uporabo do boljših rezultatov“, C(2016) 8600.

10

(11)  Kar zadeva besedilo Direktive, je treba že na začetku izpostaviti, da so, kot je generalna pravobranilka J. Kokott priznala v ugotovitvah v zadevi C-484/04, „[r]azlični predpisi Direktive o delovnem času [...] v različnih jezikovnih različicah in tudi v okviru posameznih jezikovnih različic izraženi zelo neenotno“. To pomeni, da je treba pri vsaki analizi določb Direktive upoštevati ne le besedilo v enem jeziku, temveč v več jezikovnih različicah, da bi se ugotovil predvideni pomen preučevane določbe. Glej sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott z dne 9. marca 2006, Komisija Evropskih skupnosti/Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, C-484/04, ECLI:EU:C:2006:166, točke 62–64.

11

(12)  Glej sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott z dne 9. marca 2006, Komisija Evropskih skupnosti/Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, C-484/04, ECLI:EU:C:2006:166, točka 22.

12

(13)  Poročilo Komisije o izvajanju Direktive 2003/88/ES o določenih vidikih organizacije delovnega časa s strani držav članic (COM(2023) 72 final) in spremni delovni dokument služb Komisije (SWD(2023) 40 final).

13

(14)  Sklep z dne 14. julija 2005, Personalrat der Feuerwehr Hamburg/Leiter der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, ECLI:EU:C:2005:467, točka 54; sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točka 59.

14

(15)  Sodba z dne 3. oktobra 2000, Sindicato de Médicos de Asistencia Pública (Simap)/Conselleria de Sanidad y Consumo de la Generalidad Valenciana, C-303/98, ECLI:EU:C:2000:528, točke 46–52; sodba z dne 9. septembra 2003, Landeshauptstadt Kiel/Norbert Jaeger, C-151/02, ECLI:EU:C:2003:437, točke 44–71; sklep z dne 4. marca 2011, Grigore, C-258/10, ECLI:EU:C:2011:122, točke 42–58; sodba z dne 21. februarja 2018, Matzak, C-518/15, ECLI:EU:C:2018:82, točke 53–66; sodba z dne 9. marca 2021, D.J./Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, ECLI:EU:C:2021:182, točke 32–56; sodba z dne 9. marca 2021, RJ/Stadt Offenbach am Main, C-580/19, ECLI:EU:C:2021:183, točke 33–55; sodba z dne 11. novembra 2021, MG/Dublin City Council, C-214/20, ECLI:EU:C:2021:909, točke 38–47; sodba z dne 9. septembra 2021, XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, a.s., C-107/19, ECLI:EU:C:2021:722, točke 30–43, v posebnem kontekstu razpoložljivosti za delo, ki je naložena delavcu med odmori.

15

(16)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 48; Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 63; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 48; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 33; sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točka 34; sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točka 31.

16

(17)  Sodba v zadevi Matzak, C-518/15, točke 63–66; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točki 36 in 37; sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točki 37 in 38; sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točki 33 in 34; sodba v zadevi Dublin City Council, C-214/20, točka 38.

17

(18)  Sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točka 39; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 38, in navedena sodna praksa.

18

(19)  Sodba z dne 10. septembra 2009, Francisco Vicente Pereda/Madrid Movilidad SA, C-277/08, ECLI:EU:C:2009:542, točka 19.

19

(20)  Sodba z dne 6. novembra 2018, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V./Tetsuja Shimizo, C-684/16, ECLI:EU:C:2018:874, točke 73–76.

20

(21)  Sodba z dne 6. novembra 2018 v združenih zadevah Stadt Wuppertal/Maria Elisabeth Bauer in Volker Willmeroth/Martina Broßonn, C-569/16 in C-570/16, ECLI:EU:C:2018:871; točke 80, 85 in 92.

21

(22)  Sodba z dne 24. januarja 2012, Maribel Dominguez/Centre informatique du Centre Ouest Atlantique in Préfet de la région Centre, C-282/10, ECLI:EU:C:2012:33, točke 47–49; Sodba z dne 3. maja 2012, Georg Neidel/Stadt Frankfurt am Main, C-337/10, ECLI:EU:C:2012:263, točke 34–37; sodba z dne 19. novembra 2019 v združenih zadevah Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö (TSN) ry/Hyvinvointialan liitto ry in Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry/Satamaoperaattorit ry, C-609/17 in C-610/17, ECLI: EU:C:2019:981, točka 54.

22

(23)  Sodba z dne 7. septembra 2006, Komisija Evropskih skupnosti/Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, C-484/04, ECLI:EU:C:2006:526, točka 20; sodba z dne 14. oktobra 2010, Union syndicale Solidaires Isère/Premier ministre in drugi, C-428/09, ECLI:EU:C:2010:612, točka 41.

23

(24)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 74; sodba z dne 5. oktobra 2004 v združenih zadevah Bernhard Pfeiffer, Wilhelm Roith, Albert Süß, Michael Winter, Klaus Nestvogel, Roswitha Zeller in Matthias Döbele/Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV, C-397/01 do C-403/01, ECLI:EU:C:2004:584, točka 80.

24

(25)  Sodba z dne 12. novembra 1996, Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska/Svet Evropske unije, C-84/94, ECLI:EU:C:1996:431, točke 15–49; Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 93.

25

(26)  Zdaj člen 153(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije.

26

(27)  Direktiva 2000/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 2000 o spremembah Direktive Sveta 93/104/ES o določenih vidikih organizacije delovnega časa, s katerimi se vključijo sektorji in dejavnosti, ki so iz te direktive izključeni (UL L 195, 1.8.2000, str. 41).

27

(28)  Sodba z dne 10. septembra 2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)/Tyco Integrated Security SL in Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA, C-266/14, ECLI:EU:C:2015:578, točka 22; sodba z dne 25. novembra 2010, Günter Fuß/Stadt Halle, C-429/09, ECLI:EU:C:2010:717, točka 32; sklep z dne 4. marca 2011, Nicuşor Grigore/Regia Naţională a Pădurilor Romsilva – Direcţia Silvică Bucureşti, C-258/10, ECLI:EU:C:2011:122, točka 39.

28

(29)  Ne glede na to je namen tega razlagalnega sporočila predstaviti stanje veljavnega besedila, spremenjene določbe pa zato niso preučene, če to ni pomembno za razvoj. To zlasti velja za določbo, da tedenski počitek običajno zajema nedeljo, in za izvzetje prometnih sektorjev iz Direktive, ki kot taka ne obstajata več.

29

(30)  Glej zlasti uvodni izjavi 2 in 4.

30

(31)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točki 66 in 67.

31

(32)  Obrazložitveni memorandum glede predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295, str. 3.

32

(33)  Direktiva Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (UL L 183, 29.6.1989, str. 1).

33

(34)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 27.

34

(35)  Sklep z dne 7. aprila 2011, Dieter May/AOK Rheinland/Hamburg – Die Gesundheitskasse, C-519/09, ECLI:EU:C:2011:221, točka 21.

35

(36)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 28; sodba z dne 20. novembra 2018, Sindicatul Familia Constanța in drugi/Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța, C-147/17, ECLI:EU:C:2018:926, točka 41; sodba z dne 16. julija 2020, UX/Governo della Repubblica italiana, C-658/18, ECLI:EU:C:2020:572, točki 90 in 94; sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točka 49.

36

(37)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 29; sodba v zadevi Governo della Repubblica italiana, C-658/18, točka 91.

37

(38)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 30;

38

(39)  sklep v zadevi May, C-519/09, točki 25 in 26.

39

(40)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točke 30–32.

40

(41)  Sodba z dne 26. marca 2015, Gérard Fenoll/Centre d'aide par le travail „La Jouvene“ in Association de parents et d'amis de personnes handicapées mentales (APEI), C-316/13, ECLI:EU:C:2015:200, točke 29–41.

41

(42)  Sodba v zadevi Matzak, C-518/15, točka 45.

42

(43)  Glej po analogiji sodbo z dne 4. decembra 2014, FNV Kunsten Informatie en Media/Staat der Nederlanden, C-413/13, ECLI:EU:C:2014:2411, točke 35–37.

43

(44)  Sodba v zadevi FNV Kunsten Informatie en Media, C-413/13, točka 35.

44

(45)  Sodba z dne 13. januarja 2004, Debra Allonby/Accrington & Rossendale College, Education Lecturing Services, trading as Protocol Professional in Secretary of State for Education and Employment, C-256/01, ECLI:EU:C:2004:18, točka 72.

45

(46)  Sodba z dne 14. decembra 1989, The Queen/Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte Agegate Ltd, C-3/87, ECLI:EU:C:1989:650, točka 36.

46

(47)  Sodba z dne 16. septembra 1999, Kazenski postopek proti Jeanu Claudeu Becuju, Annie Verweire, Smeg NV in Adia Interim NV, C-22/98, ECLI:EU:C:1999:419, točka 26.

47

(48)  Sodba z dne 22. aprila 2020, B/Yodel Delivery Network Ltd, C-692/19, ECLI:EU:C:2020:288, točka 32.

48

(49)  Sodba v zadevi Yodel, C-692/19, točka 45.

49

(50)  Sodba v zadevi Academia de Studii Economice din Bucureşti, C-585/19.

50

(51)  Poročilo Komisije o stanju izvajanja Direktive Sveta 93/104/ES z dne 23. novembra 1993 o določenih vidikih organizacije delovnega časa, COM(2000) 787 final; Poročilo Komisije o izvajanju Direktive 2003/88/ES o določenih vidikih organizacije delovnega časa s strani držav članic in spremni dokument, COM(2010) 802 final in SEC(2010) 1611 final; Poročilo Komisije o izvajanju Direktive 2003/88/ES o določenih vidikih organizacije delovnega časa s strani držav članic in spremni dokument, COM(2017) 254 final in SWD(2017) 204 final.

51

(52)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 34; sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 22.

52

(53)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 35; sklep z dne 3. julija 2001, Confederación Intersindical Galega (CIG)/Servicio Galego de Saúde (Sergas), C-241/99, ECLI:EU:C:2001:371, točka 29; sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 52; sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 42; sodba z dne 12. januarja 2006, Komisija Evropskih skupnosti/Kraljevina Španija, C-132/04, ECLI:EU:C:2006:18, točka 22; sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 24. sodba z dne 30. aprila 2020, UO/Készenléti Rendőrség, C-211/19, ECLI:EU:C:2020:344, točka 32; sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točki 55 in 65.

53

(54)  Sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 44; sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 54; sodba v zadevi Komisija/Španija, C-132/04, točka 23, sodba v zadevi Készenléti Rendőrség, C-211/19, točka 32; sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točka 55.

54

(55)  Sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 45; sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 55.

55

(56)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 57; sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 46.

56

(57)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 41.

57

(58)  Sodba v zadevi CIG, C-241/99, točka 30.

58

(59)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 63.

59

(60)  Sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 52; sodba v zadevi Fuß, C-429/09, točka 57.

60

(61)  Sodba z dne 21. oktobra 2010, Antonino Accardo in drugi/Comune di Torino, C-227/09, ECLI:EU:C:2010:624, točka 39.

61

(62)  Sodba v zadevi Komisija/Španija, C-132/04, točke 25–38.

62

(63)  Sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točke 63, 64 in 68.

63

(64)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01; sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04; sodba v zadevi Komisija/Španija, C-132/04; sodba v zadevi Sindicatul Familia Constanţa in drugi, C-147/17; sodba v zadevi Készenléti Rendőrség, C-211/19.

64

(65)  Sodba v zadevi Sindicatul Familia Constanţa in drugi, C-147/17, točka 56.

65

(66)  Sodba v zadevi Sindicatul Familia Constanţa in drugi, C-147/17, točka 55; sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točka 56.

66

(67)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 55; sodba v zadevi Sindicatul Familia Constanţa in drugi, C-147/17, točka 68; sodba v zadevi Készenléti Rendőrség, C-211/19, točka 43; sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točka 60.

67

(68)  Sodba v zadevi Sindicatul Familia Constanţa in drugi, C-147/17, točke 70–74; sodba v zadevi Készenléti Rendőrség, C-211/19, točka 44; sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točka 61.

68

(69)  Sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 53; sodba v zadevi Komisija/Španija, C-132/04, točka 26.

69

(70)  Sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 54; sodba v zadevi Komisija/Španija, C-132/04, točka 27.

70

(71)  Sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 51.

71

(72)  Sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 52.

72

(73)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točki 56 in 57.

73

(74)  Sodba v zadevi Készenléti Rendőrség, C-211/19, točki 44 in 47.

74

(75)  Sodba v zadevi Sindicatul Familia Constanţa in drugi, C-147/17, točka 76.

75

(76)  Sklep v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg, C-52/04, točka 56; sodba v zadevi Komisija/Španija, C-132/04, točka 28; sodba v zadevi Sindicatul Familia Constanţa in drugi, C-147/17, točka 78; sodba v zadevi Készenléti Rendőrség, C-211/19, točka 51.

76

(77)  Sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19.

77

(78)  Sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točka 88.

78

(79)  Sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točka 69.

79

(80)  Sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točka 37.

80

(81)  Sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točki 43 in 44.

81

(82)  Direktiva Sveta 1999/63/ES z dne 21. junija 1999 o sporazumu o razporejanju delovnega časa pomorščakov, sklenjenim med Združenjem ladjarjev Evropske skupnosti (ESCA) in Federacijo sindikatov delavcev v prometu Evropske unije (FST) (UL L 167, 2.7.1999, str. 33).

82

(83)  Direktiva Sveta 2009/13/ES z dne 16. februarja 2009 o izvajanju Sporazuma, sklenjenega med Združenjem ladjarjev Evropske skupnosti (ECSA) in Evropsko federacijo delavcev v prometu (ETF) o Konvenciji o delovnih standardih v pomorstvu iz leta 2006, ter o spremembi Direktive 1999/63/ES (UL L 124, 20.5.2009, str. 30).

83

(84)  UL L 216, 20.8.1994, str. 12.

84

(85)  UL L 302, 1.12.2000, str. 57.

85

(86)  UL L 80, 23.3.2002, str. 35.

86

(87)  UL L 102, 11.4.2006, str. 1.

87

(88)  UL L 195, 27.7.2005, str. 15.

88

(89)  UL L 367, 23.12.2014, str. 86.

89

(90)  UL L 25, 31.1.2017, str. 12.

90

(91)  Takšen bi bil na primer položaj železniških delavcev, ki ne delajo v interoperabilnih čezmejnih storitvah v železniškem sektorju in jih Direktiva Sveta 2005/47/ES ne zajema. To velja tudi za vozno osebje v cestnem prometu, ki upravlja vozila za prevoz potnikov na linijskih prevozih, krajših od 50 kilometrov, ki jih Direktiva 2002/15/ES ne zajema.

91

(92)  Sklep z dne 11. januarja 2007, Jan Vorel /Nemocnice Český Krumlov, C-437/05, ECLI:EU:C:2007:23, točke 32–35; sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točki 48 in 49; sklep v zadevi Grigore, C-258/10, točka 81; sodba z dne 26. julija 2017, Hannele Hälvä in drugi/SOS-Lapsikylä ry, C-175/16, ECLI:EU:2017:617, točka 25; sodba v zadevi Matzak, C-518/15, točka 24; sodba v zadevi Sindicatul Familia Constanţa in drugi, C-147/17, točka 35; sodba v zadevi Készenléti Rendőrség, C-211/19, točka 23; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točki 57 in 58; sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točki 56 in 57.

92

(93)  Sodba z dne 1. decembra 2005, Abdelkader Dellas in drugi/Premier ministre in Ministre des Affaires sociales, du Travail et de la Solidarité, C-14/04, ECLI:EU:C:2005:728, točki 38 in 39; sodba z dne 7. julija 2022 v združenih zadevah Coca-Cola European Partners Deutschland GmbH/L.B. in R.G., C-257/21 in C-258/21, ECLI:EU:C:2022:529, točka 47.

93

(94)  Predlog direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295, stran 3.

94

(95)  Sodba v združenih zadevah TSN, C-609/17 in C-610/17, točka 48.

95

(96)  Sodba v združenih zadevah TSN, C-609/17 in C-610/17, točka 36.

96

(97)  Sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 53.

97

(98)  Direktiva Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL L 175, 10.7.1999, str. 43).

98

(99)  Sodba z dne 23. aprila 2009 v združenih zadevah Kiriaki Angelidaki in drugi/Organismos Nomarchiakis Autodioikisis Rethymnis, Charikleia Giannoudi/Dimos Geropotamou in Georgios Karabousanos in Sofoklis Michopoulos/Dimos Geropotamou, C-378/07 do C-380/07, ECLI:EU:C:2009:250, točki 112 in 113.

99

(100)  Sodba v združenih zadevah Angelidaki in drugi, C-378/07 do C-380/07, točka 126.

100

(101)  Sodba v združenih zadevah Angelidaki in drugi, C-378/07 do C-380/07, točka 129.

101

(102)  Sodba v združenih zadevah Angelidaki in drugi, C-378/07 do C-380/07, točka 140.

102

(103)  Sodba v združenih zadevah Angelidaki in drugi, C-378/07 do C-380/07, točka 131.

103

(104)  Sodba v združenih zadevah Angelidaki in drugi, C-378/07 do C-380/07, točka 133.

104

(105)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 47; sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 48; sklep v zadevi Vorel, C-437/05, točka 24; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 42; sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točka 25; sodba v zadevi Matzak, C-518/15, točka 55; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 29; sodba v zadevi Offenbach am Main, C-580/19, točka 30; sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točka 28.

105

(106)  Sklep v zadevi Vorel, C-437/05, točka 25; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 43; sklep v zadevi Grigore, C-258/10, točka 43; sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točka 26; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 29; sodba v zadevi Offenbach am Main, C-580/19, točka 30; sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točka 28; sodba z dne 8. oktobra 2021, BX/Unitatea Administrativ Teritorială D., C-909/19, ECLI:EU:C:2021:893, točka 38.

106

(107)  Sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 44; sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 58; sklep v zadevi Vorel, C-437/05, točka 26; sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točka 27; sklep v zadevi Grigore, C-258/10, točka 44. sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 30; sodba v zadevi Offenbach am Main, C-580/19, točka 31; sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točka 29.

107

(108)  Sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 45.

108

(109)  Sklep v zadevi Grigore, C-258/10, točka 45; sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točka 28; sodba v zadevi Matzak, C-518/15, točke 34–38.

109

(110)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točke 30, 35 in 43.

110

(111)  Obrazložitveni memorandum k Sporočilu Komisije o organizaciji delovnega časa v sektorjih in dejavnostih, izključenih iz Direktive 93/104/ES z dne 23. novembra 1993, 18. november 1998, COM(1998) 662 final, odstavek 6.

111

(112)  Glej po analogiji: sodbo z dne 19. aprila 2007, UAB Profisa/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos, C-63/06, ECLI:EU:C:2007:233, točke 13–15.

112

(113)  Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Y. Bota z dne 11. junija 2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)/Dalail Integrated Security SL in Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA, C-266/14, ECLI:EU:C:2015:391, točki 31 in 48.

113

(114)  Glej zlasti sodbo v zadevi Simap, C-303/98, točka 48, v kateri je Sodišče ugotovilo, da sta v primeru dežurstva v zdravstveni ustanovi prva dva pogoja delovnega časa (delavec „dela“ in „je na razpolago delodajalcu“) izpolnjena; glej tudi sodbo v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točka 43, v kateri je Sodišče v zvezi z uporabo merila, da delavec „dela“, za delavce, ki potujejo do stranke/od nje, navedlo, da „kraj opravljanja dela takih delavcev ne more biti omejen na fizično prisotnost teh delavcev pri strankah njihovega delodajalca“.

114

(115)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točka 35; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 48; sklep v zadevi Vorel, C-437/05, točka 28; sklep v zadevi Grigore, C-258/10, točka 63; sodba v zadevi Unitatea Administrativ Teritorială D., C-909/19, točka 40.

115

(116)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točke 43–46.

116

(117)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 48; sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 63; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 48; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 33; sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točka 34; sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točka 31.

117

(118)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 43 in navedena sodna praksa; sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točka 43.

118

(119)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točka 35; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 48; sklep v zadevi Vorel, C-437/05, točka 28; sklep v zadevi Grigore, C-258/10, točka 63.

119

(120)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točki 36 in 37; sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 50.

120

(121)  Sodba v zadevi Matzak, C-518/15, točke 63–66; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točki 36 in 37; sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točki 37 in 38; sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točki 33 in 34; sodba v zadevi Dublin City Council, C-214/20, točka 38.

121

(122)  Sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točka 39; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 38 in navedena sodna praksa.

122

(123)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 48.

123

(124)  Sklep v zadevi Vorel, C-437/05, točka 25; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 43.

124

(125)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 93.

125

(126)  Sklep v zadevi Grigore, C-258/10, točka 50.

126

(127)  Sodba v zadevi CCOO, C-55/18, točka 60.

127

(128)  Sodišče je razsodilo, da so evidence delovnega časa na podlagi pravil EU o varstvu osebnih podatkov osebni podatki; sodba z dne 30. maja 2013, Worten – Equipamentos para o Lar SA/Autoridade para as Condições de Trabalho (ACT), C-342/12, ECLI:EU:C:2013:355.

128

(129)  Sodba v zadevi CCOO, C-55/18, točka 63.

129

(130)  Sodba v zadevi CCOO, C-55/18, točka 63.

130

(131)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98; sodba v zadevi Jaeger, C-151/02; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04.

131

(132)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 65.

132

(133)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 49.

133

(134)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 43; sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točka 44.

134

(135)  Sklep v zadevi Vorel, C-437/05, točka 27; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 46.

135

(136)  Sklep v zadevi Vorel, C-437/05, točka 28.

136

(137)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točki 60 in 64.

137

(138)  Sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 63.

138

(139)  Sodba v zadevi Matzak, C-518/15, točke 63–66; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točki 36 in 37; sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točki 37 in 38; sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točki 33 in 34; sodba v zadevi Dublin City Council, C-214/20, točka 38.

139

(140)  Sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točka 39; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 38, in navedena sodna praksa.

140

(141)  Sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točka 47; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 48.

141

(142)  Sodba v zadevi Stadt Offenbach am Main, C-580/19, točke 50–53; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točke 51–53.

142

(143)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 54.

143

(144)  Sodba v zadevi Dublin City Council, C-214/20, točki 41 in 42.

144

(145)  Sodba v zadevi Offenbach am Main, C-580/19, točka 40; sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 39.

145

(146)  Sodba v zadevi Offenbach am Main, C-580/19, točka 49.

146

(147)  Mnenji generalnega pravobranilca G. Pitruzzelle z dne 6. oktobra 2020 v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 120, in z dne 6. oktobra 2020 v zadevi Offenbach am Main, C-580/19, točka 111.

147

(148)  Sodba v zadevi Offenbach am Main, C-580/19, točka 49.

148

(149)  Sodba v zadevi Dublin City Council, C-214/20, točka 44.

149

(150)  Sodba v zadevi Dublin City Council, C-214/20, točki 43 in 44.

150

(151)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 50 (kraj dela, ki se nahaja na odročni lokaciji z omejenimi možnostmi prostočasnih dejavnosti).

151

(152)  Sodba v zadevi Dublin City Council, C-214/20, točka 45 (izbira kraja s strani delavca, kjer bo opravljal drugo poklicno dejavnost v času pripravljenosti).

152

(153)  Sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točka 39.

153

(154)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 50.

154

(155)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 61; sodba v zadevi Offenbach am Main, C-580/19, točka 60.

155

(156)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 62.

156

(157)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 64.

157

(158)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 65.

158

(159)  Sodba v zadevi Radiotelevizija Slovenija, C-344/19, točka 65.

159

(160)  Sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točka 43.

160

(161)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14.

161

(162)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točke 30–34.

162

(163)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točke 35–39.

163

(164)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točke 43–46.

164

(165)  Sodba v zadevi Unitatea Administrativ Teritorială D, C-909/19.

165

(166)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točka 16.

166

(167)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14.

167

(168)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točka 44.

168

(169)  Mednarodna organizacija dela, Konvencija o nočnem delu, C171, 26. junij 1990.

169

(170)  Glej zlasti besedilo direktive o delovnem času v francoščini in nemščini.

170

(171)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 55.

171

(172)  Obrazložitveni memorandum glede predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295.

172

(173)  Sodba z dne 19. septembra 2018, Isabel González Castro/Mutua Umivale in drugi, C-41/17, ECLI:EU:C:2018:736, točka 46.

173

(174)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točke 59–64.

174

(175)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 61.

175

(176)  Sodba v zadevi González Castro, C-41/17, točke 44–46.

176

(177)  Obrazložitveni memorandum k Sporočilu Komisije o organizaciji delovnega časa v sektorjih in dejavnostih, izključenih iz Direktive 93/104/ES z dne 23. novembra 1993, 18. november 1998, COM(1998) 662 final, odstavek 27.

177

(178)  Vendar je treba opozoriti, da je Sodišče sčasoma pojasnilo ta vidik v sodbi z dne 4. oktobra 2001, J. R. Bowden, J. L. Chapman in J. J. Doyle /Tuffnells Parcels Express Ltd., C-133/00, ECLI:EU:C:2001:514, v kateri je razsodilo, da so z izključitvijo nekaterih prometnih sektorjev iz člena 1(3) Direktive 93/104/ES s področja uporabe Direktive in uporabe njenih določb izključeni ne le mobilni delavci, temveč vsi delavci iz teh sektorjev.

178

Bowden, J. L. Chapman in J. J. Doyle

(179)  Člen 20 oziroma 21 določa, da mobilni delavci oziroma delavci na morskih ribiških plovilih niso zajeti v člene 3, 4 ali 5, vendar države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da so ti delavci vseeno upravičeni do „ustreznega počitka“.

179

(180)  Obrazložitveni memorandum glede predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295.

180

(181)  Obrazložitveni memorandum glede predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295.

181

(182)  Tako bi se lahko od delavcev zahtevalo, naj delajo med 00.00 in 13.00, njihov čas počitka pa bi bil med 13.00 in 24.00, ali pa bi nasprotno imeli počitek od 00.00–11.00, delali pa od 11.00–24.00.

182

(183)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 95.

183

(184)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 95.

184

(185)  Na ta pojem „ustreznih odmorov“ se je Sodišče sklicevalo na primer v sodbi z dne 14. oktobra 2010, Günter Fuß/Stadt Halle, C-243/09, ECLI:EU:C:2010:609, točka 32.

185

(186)  Sodba v zadevi Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, točki 36 in 37; sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 50.

186

(187)  Sodba v zadevi Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, točka 43.

187

(188)  Člen 288 Pogodbe o delovanju Evropske unije določa: „Direktiva je za vsako državo članico, na katero je naslovljena, zavezujoča glede cilja, ki ga je treba doseči, vendar prepušča nacionalnim organom izbiro oblike in metod.“

188

(189)  Sodba v zadevi Združeno kraljestvo/Svet, C-84/94.

189

(190)  Sodba z dne 9. novembra 2017, António Fernando Maio da Rosa/Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação SA, C-306/16, ECLI:EU:C:2017:844, točki 39 in 44.

190

(191)  Obrazložitveni memorandum glede predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295.

191

(192)  Kot je navedeno v obrazložitvenem memorandumu glede ponovno pregledanega predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 16. november 1993, COM(93) 578 final – SYN 295, str. 3, sprememba št. 5.

192

(193)  Za izključitve s področja uporabe glej: sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 35; sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 24. sodba v zadevi Készenléti Rendőrség, C-211/19, točka 32; sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točki 55 in 65. Za odstopanja glej sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 89; sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 40; sodba v zadevi Matzak, C-518/15, točka 38; sodba v zadevi Academia de Studii Economice din Bucureşti, C-585/19, točka 61.

193

(194)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 100; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 49; sklep v zadevi Vorel, C-437/05, točka 23; sodba z dne 11. aprila 2019, Syndicat des cadres de la sécurité intérieure/Premier ministre in drugi, C-254/18, ECLI:EU:C:2019:318, točka 32; sodba v zadevi Unitatea Administrativ Teritorială D., C-909/19, točka 36; sodba v zadevi Dublin City Council, C-214/20, točka 37.

194

(195)  Glej zlasti: sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točke 93–95; sodba v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, točka 50.

195

(196)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 99; sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točka 52; sodba v zadevi Fuß, C-429/09, točka 34.

196

(197)  Sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točki 65 in 66.

197

(198)  Sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točka 53.

198

(199)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 69.

199

(200)  Sodba z dne 20. januarja 2009 v združenih zadevah Gerhard Schultz-Hoff /Deutsche Rentenversicherung Bund ter Stringer in drugi/Her Majesty's Revenue and Customs, C-350/06 in C-520/06, ECLI:EU:C:2009:18, točka 27.

200

(201)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točke 104–106; sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točka 59; sodba v zadevi Fuß, C-429/09, točka 35.

201

(202)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 68.

202

(203)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 70.

203

(204)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točki 108 in 109.

204

(205)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točke 110–113.

205

(206)  Sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točka 61; sodba v zadevi Fuß, C-429/09, točka 38.

206

(207)  Sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točka 56; sodba v zadevi Fuß, C-429/09, točki 38 in 39.

207

(208)  Sodba v zadevi Fuß, C-429/09, točke 45–48.

208

(209)  V zvezi z izvzetjem glej zlasti sodbo v zadevi Fuß, C-243/09, točki 58 in 59.

209

(210)  Sodba z dne 26. junija 2001, The Queen/Secretary of State for Trade and Industry, ex parte Broadcasting, Entertainment, Cinematographic and Theatre Union (BECTU), C-173/99, ECLI:EU:C:2001:356, točka 43; sodba v zadevi Merino Gómez, C-342/01, točka 29; sodba z dne 16. marca 2006 v združenih zadevah C. D. Robinson-Steele/R. D. Retail Services Ltd, Michael Jason Clarke/Frank Staddon Ltd ter J. C. Caulfield in drugi/Hanson Clay Products Ltd., C-131/04 in C-257/04, ECLI:EU:C:2006:177, točka 48; sodba z dne 6. aprila 2006, Federatie Nederlandse Vakbeweging/Staat der Nederlanden, C-124/05, ECLI:EU:C:2006:244, točka 28; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 22; sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 18; sodba z dne 22. aprila 2010, Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols/Land Tirol, C-486/08, ECLI:EU:C:2010:215, točka 28; sodba z dne 15. septembra 2011, Williams in drugi/British Airways plc., C-155/10, ECLI:EU:C:2011:588, točka 17; sodba z dne 22. novembra 2011, KHS AG/Winfried Schulte, C-214/10, ECLI:EU:C:2011:761, točka 23; sodba v zadevi Dominguez, C-282/10, točka 16; sodba v zadevi Neidel, C-337/10, točka 28; sodba z dne 21. junija 2012, Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)/Federación de Asociaciones Sindicales (FASGA) in drugi, C-78/11, ECLI:EU:C:2012:372, točka 16; sodba z dne 8. novembra 2012 v združenih zadevah Alexander Heimann in Konstantin Toltschin/Kaiser GmbH, C-229/11 in C-230/11, ECLI:EU:C:2012:693, točka 22; sklep z dne 21. februarja 2013, Concepción Maestre García /Centros Comerciales Carrefour SA., C-194/12, ECLI:EU:C:2013:102, točka 16; sklep z dne 13. junija 2013, Bianca Brandes/Land Niedersachsen, C-415/12, ECLI:EU:C:2013:398, točka 27; sodba z dne 22. maja 2014, Z. J. R. Lock/British Gas Trading Limited, C-539/12, ECLI:EU:C:2014:351, točka 14; sodba z dne 12. junija 2014, Gülay Bollacke/K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG., C-118/13, ECLI:EU:C:2014:1755, točka 15; sodba z dne 11. novembra 2015, Kathleen Greenfield/The Care Bureau Ltd, C-219/14, ECLI:EU:C:2015:745, točka 26; sodba z dne 30. junija 2016, Alicja Sobczyszyn/Szkoła Podstawowa w Rzeplinie, C-178/15, ECLI:EU:C:2016:502, točka 19; sodba z dne 20. julija 2016, Hans Maschek/ Magistratsdirektion der Stadt Wien – Personalstelle Wiener Stadtwerke, C-341/15, ECLI:EU:C:2016:576, točka 25; sodba z dne 29. novembra 2017, Conley King/The Sash Window Workshop Ltd in Richard Dollar, C-214/16, ECLI:EU:C:2017:914, točka 32; sodba z dne 4. oktobra 2018, Ministerul Justiţiei in Tribunalul Botoşani/Maria Dicu, C-12/17, ECLI:EU:C:2018:799, točka 24; sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 38; sodba z dne 6. novembra 2018, Sebastian W. Kreuziger/Land Berlin, C-619/16, ECLI:EU:C:2018:872, točka 28; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 19; sodba z dne 13. decembra 2018, Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co., C-385/17, ECLI:EU:C:2018:1018, točka 22; sodba z dne 25. junija 2020 v združenih zadevah QH/Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria in CV/Iccrea Banca SpA, C-762/18 in C-37/19, ECLI: EU:C:2020:504, točki 53 in 54; sodba z dne 25. novembra 2021, WD/job-medium GmbH, C-233/20, ECLI:EU:C:2021:960, točka 24; sodba z dne 9. decembra 2021, XXXX/Staatssecretaris van Financiën, C-217/20, ECLI:EU:C:2021:987, točka 19; sodba z dne 13. januarja 2022, DS/Koch Personaldienstleistungen GmbH, C-514/20, ECLI:EU:C:2022:19, točki 23 in 24.

210

(211)  Sodba v zadevi BECTU, C-173/99, točke 41–43; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 24; sodba v zadevi ANGED, C-78/11, točka 16. Glej tudi: sodba v zadevi Federatie Nederlandse Vakbeweging, C-124/05, točka 34; sodba v zadevi job-medium, C-233/20, točka 24. Sodišče je v sodbi v združenih zadevah Robinson-Steele in drugi, C-131/04 in C-257/04, točka 52, dodalo, da od te pravice ni mogoče odstopiti s pogodbenim dogovorom.

211

(212)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 25; sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 21; sodba v zadevi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, C-486/08, točka 30; sodba v zadevi KHS, C-214/10, točka 31; sodba v zadevi ANGED, C-78/11, točka 19; sodba v zadevi Maestre García, C-194/12, točka 18; sodba v zadevi Sobczyszyn, C-178/15, točka 23; sodba v zadevi Maschek, C-341/15, točka 34; sodba Dicu, C-12/17, točka 27; sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 41; sodba v zadevi King, C-214/16, točka 37; sodba v zadevi Koch Personaldienstleistungen, C-514/20, točka 30.

212

(213)  Sodba v zadevi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, C-486/08, točka 29; sodba v zadevi ANGED, C-78/11, točka 18; sodba v združenih zadevah Heimann in Toltschin, C-229/11 in C-230/11, točki 22 in 23; sodba v zadevi Maestre García, C-194/12, točka 16; sodba v zadevi Brandes, C-415/12, točka 29; sodba v zadevi Greenfield, C-219/14, točka 28; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 31; sodba v zadevi job-medium, C-233/20, točka 26.

213

(214)  Sodba v zadevi BECTU, C-173/99, točka 43; sodba v zadevi Merino Gómez, C-342/01, točka 29; sodba v združenih zadevah Robinson-Steele in drugi, C-131/04 in C-257/04, točka 48; sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 18; sodba v zadevi Williams in drugi, C-155/10, točka 17; sodba v zadevi C-341/15, Maschek, točka 19.

214

(215)  Sodba v zadevi BECTU, C-173/99, točka 44; sodba v zadevi Merino Gómez, C-342/01, točka 30; sodba v zadevi Federatie Nederlandse Vakbeweging, C-124/05, točka 29; sodba v zadevi Koch Personaldienstleistungen, C-514/20, točka 31; sodba v zadevi job-medium, C-233/20, točka 24.

215

(216)  Sodba v zadevi Greenfield, C-219/14, točka 32.

216

(217)  Prav tako navedeno v sodbi v zadevi Greenfield, C-219/14, točka 35.

217

(218)  Sodba v zadevi Hein, C-385/17, točki 28 in 29.

218

(219)  Sodba v zadevi Dicu, C-12/17, točke 36–38.

219

(220)  Sodba v zadevi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, C-486/08, točke 32-34; sodba v združenih zadevah Heimann in Toltschin, C-229/11 in C-230/11, točka 35; sodba v zadevi Greenfield, C-219/14, točka 37.

220

Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, C-486/08,

(221)  Sodba v zadevi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, C-486/08, točka 32; sodba v združenih zadevah Heimann in Toltschin, C-229/11 in C-230/11, točka 35; sodba v zadevi Brandes, C-415/12, točka 30; sodba v zadevi Greenfield, C-219/14, točka 34.

221

Brandes,

(222)  Sodba v zadevi Greenfield, C-219/14, točki 38 in 44.

222

(223)  Sodba v zadevi Merino Gómez, C-342/01, točka 43; sodba v združenih zadevah TSN, C-609/17 in C-610/17, točka 33.

223

(224)  Sodba v zadevi C-282/10, Dominguez, točki 47 in 48. sodba v zadevi Neidel, C-337/10, točke 34–37.

224

(225)  Sodba v združenih zadevah TSN, C-609/17 in C-610/17, točka 36.

225

(226)  Sodba v zadevi Neidel, C-337/10, točka 36; sodba v zadevi Maschek, C-341/15, točka 39.

226

(227)  Sodba v združenih zadevah TSN, C-609/17 in C-610/17, točka 40.

227

(228)  Sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 31.

228

(229)  V skladu z opredelitvijo področja uporabe Listine v členu 51(1) se določbe Listine uporabljajo za države članice samo, ko izvajajo pravo EU. Če države članice sprejmejo določbe nacionalne zakonodaje, ki so za delavce ugodnejše od direktive o delovnem času, te ne spadajo na področje uporabe prava EU. Zato se člen 31(2) Listine ne uporablja za plačani letni dopust, ki presega minimalno obdobje štirih tednov. Sodba v združenih zadevah TSN, C-609/17 in C-610/17, točki 42 in 55.

229

(230)  Sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 43; sodba v združenih zadevah TSN, C-609/17 in C-610/17, točka 35.

230

(231)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 40.

231

(232)  Sodba v združenih zadevah Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria, C-762/18 in C-37/19. Drugo razsodbo Sodišča o tem vprašanju lahko pričakujemo v zadevi C-57/22.

232

(233)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 41; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 34.

233

(234)  Sodba v zadevi BECTU, C-173/99, točke 48–53; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 28; sodba v zadevi King, C-214/16, točka 34; sodba v zadevi Dicu, C-12/17, točka 26; sodba v združenih zadevah Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria, C-762/18 in C-37/19, točka 56; sodba v zadevi Koch Personaldienstleistungen, C-514/20, točka 22.

234

(235)  Sodba v zadevi BECTU, C-173/99, točka 64; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 28.

235

(236)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 48; sodba v zadevi Williams in drugi, C-155/10, točka 26; sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 17; sodba v zadevi Bollacke, C-118/13, točka 16; sodba v zadevi King, C-214/16, točka 34.

236

(237)  Sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 54.

237

(238)  Prispevek Komisije v zadevi C-173/99, na katerega se sklicujejo sklepni predlogi generalnega pravobranilca A. Tizziana z dne 8. februarja 2001, The Queen/Secretary of State for Trade and Industry, ex parte Broadcasting, Entertainment, Cinematographic and Theatre Union (BECTU), C-173/99, ECLI:EU:C:2001:81, točka 34, in sklepni predlogi generalne pravobranilke V. Trstenjak z dne 16. junija 2011, Williams in drugi/British Airways plc., C-155/10, ECLI:EU:C:2011:403, točka 37.

238

(239)  Sodba v zadevi BECTU, C-173/99, točka 61.

239

(240)  Sodba v zadevi BECTU, C-173/99, točka 64.

240

(241)  Sodba v zadevi Maestre García, C-194/12.

241

(242)  Sodba v zadevi KHS, C-214/10.

242

(243)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 49; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 42; sodba v zadevi King, C-214/16, točka 39; sodba v zadevi Koch Personaldienstleistungen, C-514/20, točki 32 in 41.

243

(244)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 56; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točki 40 in 61.

244

(245)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 52; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 45.

245

(246)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 52; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 45.

246

(247)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točki 51 in 52; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 44.

247

(248)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 53; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 46.

248

(249)  Sodba v zadevi King, C-214/16, točka 61.

249

(250)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 54; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točki 47 in 56.

250

(251)  Sodba v zadevi King, C-214/16, točka 63.

251

(252)  Sodba v zadevi King, C-214/16, točka 64.

252

(253)  Sodba v zadevi King, C-214/16, točka 64.

253

(254)  Sodba z dne 22. septembra 2022 v združenih zadevah XP/Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide in AR/St. Vincenz-Krankenhaus GmbH, C-518/20 in C-727/20, ECLI:EU:C:2022:707.

254

(255)  Sodba z dne 22. septembra 2022, LB/TO, C-120/21, ECLI:EU:C:2022:718.

255

(256)  Sodba v zadevi Sobczyszyn, C-178/15, točka 33; glej tudi: sodba v zadevi Federatie Nederlandse Vakbeweging, C-124/05, točka 30; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 30; sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 24.

256

(257)  Sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 19; sodba v zadevi Sobczyszyn, C-178/15, točka 22. Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točki 42 in 45.

257

(258)  Sodba v zadevi Federatie Nederlandse Vakbeweging, C-124/05, točka 24.

258

(259)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06.

259

(260)  Sodba v zadevi King, C-214/16, točka 65.

260

(261)  Sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 35.

261

(262)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točki 43 in 55; sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 19.

262

(263)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 56; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točki 40 in 61.

263

(264)  Sodba v združenih zadevah Robinson-Steele in drugi, C-131/04 in C-257/04, točka 58; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 60; sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 17; sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 40.

264

(265)  Sodba v združenih zadevah Robinson-Steele in drugi, C-131/04 in C-257/04, točki 58 in 59; sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 33.

265

(266)  Sodba v združenih zadevah Robinson-Steele in drugi, C-131/04 in C-257/04, točka 50; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 58; sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 16.

266

(267)  Sodba v zadevi Williams in drugi, C-155/10, točka 21; sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 23; sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 44; sodba v zadevi Koch Personaldienstleistungen, C-514/20, točka 33.

267

(268)  Sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 23.

268

(269)  Sodba v združenih zadevah Robinson-Steele in drugi, C-131/04 in C-257/04, točka 63.

269

(270)  Sodba v združenih zadevah Robinson-Steele in drugi, C-131/04 in C-257/04, točke 59–63.

270

(271)  Sodba v zadevi Williams in drugi, C-155/10, točka 22; sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 27.

271

(272)  Sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 52.

272

(273)  Sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 44.

273

(274)  Sodba v zadevi Williams in drugi, C-155/10, točka 27; sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 30.

274

(275)  Sodba v zadevi Williams in drugi, C-155/10, točka 24; sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 29; sodba v zadevi job-medium, C-233/20, točka 31.

275

(276)  Sodba v zadevi Lock, C-539/12, točki 32 in 33.

276

(277)  Sodba v zadevi Williams in drugi, C-155/10, točka 26; sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 34.

277

(278)  Sodba v zadevi Williams in drugi, C-155/10, točka 25; sodba v zadevi Lock, C-539/12, točka 31.

278

(279)  Sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 52.

279

(280)  Sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 46.

280

(281)  Sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 47.

281

(282)  Sodba v zadevi Koch Personaldienstleistungen, C-514/20, točke 43–46.

282

(283)  Sodba v zadevi Staatssecretaris van Financiën, C-217/20, točka 41.

283

(284)  Sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točki 66 in 69.

284

(285)  Sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 67.

285

(286)  Sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 68. Obveznost nacionalnih sodišč, da se pri razlagi in uporabi ustreznih pravil nacionalnega prava sklicujejo na pravo EU, je omejena s splošnimi pravnimi načeli in ne more biti podlaga za razlago nacionalnega prava contra legem. Sodba v zadevi Hein, C-385/17, točka 51.

286

contra legem

(287)  Sodba v zadevi Dominguez, C-282/10, točke 33–35; sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 22; sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točki 72 in 73.

287

(288)  Sodba v zadevi Dominguez, C-282/10, točke 34–39.

288

(289)  Sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 75.

289

(290)  Sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 77; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točki 66 in 67.

290

(291)  Sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točki 80 in 85; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točki 72 in 74.

291

(292)  Sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točki 86 in 91; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točki 75 in 80.

292

(293)  Pravice, ki presegajo minimalni plačani letni dopust štirih tednov, ne spadajo na področje uporabe člena 31(2) Listine, sodba v združenih zadevah TSN, C-609/17 in C-610/17, točka 54.

293

(294)  Sodba v zadevi Ballacke, C-118/13, točka 23; sodba v zadevi Maschek, C-341/15, točka 27.

294

(295)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 56; sodba v zadevi Neidel, C-337/10, točka 29; sodba v zadevi Bollacke, C-118/13, točka 17; sodba v zadevi Maschek, C-341/15, točka 26; sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 43.

295

(296)  Sodba v zadevi Ballacke, C-118/13, točka 23; sodba v zadevi Maschek, C-341/15, točka 27. Sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 44; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 23.

296

(297)  Sodba v zadevi Bollacke, C-118/13, točki 27 in 28.

297

(298)  Sodba v zadevi BECTU, C-173/99, točka 44; sodba v zadevi Merino Gómez, C-342/01, točki 29 in 30; sodba v zadevi Federatie Nederlandse Vakbeweging, C-124/05, točka 29; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 23; sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 20; sodba v zadevi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, C-486/08, točka 31.

298

(299)  Sodba v zadevi Federatie Nederlandse Vakbeweging, C-124/05, točka 32.

299

(300)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 56; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 61.

300

(301)  Sodba v zadevi Kreuziger, C-619/16, točka 53; sodba v zadevi Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C-684/16, točka 46.

301

(302)  Sodba v zadevi Maestre García, C-194/12, točki 28 in 29.

302

(303)  Sodba v zadevi Maschek, C-341/15, točka 28; sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 45; sodba v zadevi job-medium, C-233/20, točka 32.

303

(304)  Sodba v zadevi Maschek, C-341/15, točka 29.

304

(305)  Sodba v zadevi Neidel, C-337/10, točka 31.

305

(306)  Sodba v zadevi Bollacke, C-118/13, točka 24; sodba v združenih zadevah Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 50.

306

(307)  Sodba v zadevi Bauer in Willmeroth, C-569/16 in C-570/16, točka 48.

307

(308)  Sodba v zadevi Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria, C-762/18 in C-37/19.

308

(309)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točke 57–60.

309

(310)  Sodba v združenih zadevah Heimann in Toltschin, C-229/11 in C-230/11, točka 25.

310

(311)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 61.

311

(312)  Sodba v zadevi Neidel, C-337/10, točki 36 in 37; sodba v zadevi Maschek, C-341/15, točka 39.

312

(313)  Sodba z dne 14. aprila 2005, Komisija Evropskih skupnosti/Veliko vojvodstvo Luksemburg, C-519/03, ECLI:EU:C:2005:234, točka 33; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 26.

313

(314)  sodba v zadevi Komisija/Luksemburg, C-519/03, točka 33; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 26.

314

(315)  Sodba v zadevi Merino Gómez, C-342/01, točka 32; sodba v zadevi Dicu, C-12/17, točka 34.

315

(316)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 27.

316

(317)  Sodba v zadevi Dicu, C-12/17, točka 30.

317

(318)  Sodba v zadevi Merino Gómez, C-342/01, točka 41.

318

(319)  Sodba v zadevi Merino Gómez, C-342/01, točki 32 in 33; sodba v zadevi Komisija/Luksemburg, C-519/03, točka 33; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 26; sodba v zadevi Federatie Nederlandse Vakbeweging, C-124/05, točka 24; sodba v zadevi Dicu, C-12/17, točka 37.

319

(320)  Direktiva Sveta 92/85/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo (UL L 348, 28.11.1992, str. 1).

320

(321)  Sodba v zadevi Merino Gómez, C-342/01, točka 45.

321

(322)  Okvirni sporazum o starševskem dopustu, sklenjen 14. decembra 1995, priložen Direktivi Sveta 96/34/ES z dne 3. junija 1996 o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenem med UNICE, CEEP in ETUC (UL L 145, 19.6.1996, str. 4), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/75/ES z dne 15. decembra 1997 (UL L 10, 16.1.1998, str. 24); Revidirani okvirni sporazum o starševskem dopustu, sklenjen 18. junija 2009, priložen Direktivi Sveta 2010/18/EU z dne 8. marca 2010 o izvajanju revidiranega okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, sklenjenega med BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP in ETUC, ter o razveljavitvi Direktive 96/34/ES (UL L 68, 18.3.2010, str. 13).

322

(323)  Direktiva (EU) 2019/1158 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2019 o usklajevanju poklicnega in zasebnega življenja staršev in oskrbovalcev ter razveljavitvi Direktive Sveta 2010/18/EU (UL L 188, 12.7.2019, str. 79).

323

(324)  Člen 10(1) Direktive (EU) 2019/1158 ureja očetovski dopust, starševski dopust, oskrbovalski dopust in odsotnost z dela zaradi višje sile.

324

(325)  Sodba v zadevi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, C-486/08, točke 48–56.

325

(326)  Sodba v zadevi Dicu, C-12/17, točka 35.

326

(327)  Sodba v zadevi Dicu, C-12/17, točka 36.

327

(328)  Sodba v zadevi Komisija/Luksemburg, C-519/03, točka 33; sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 26; sodba v zadevi Dicu, C-12/17, točka 37.

328

(329)  Sodba Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 25; sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 21; sodba v zadevi ANGED, C-78/11, točka 19; sklep v zadevi Maestre García, C-194/12, točka 19; sodba v zadevi Sobczyszyn, C-178/15, točka 25; sodba z dne 4. junija 2020, Federación de Trabajadores Independientes de Comercio (Fetico) in drugi/Grupo de Empresas DIA S.A. in Twins Alimentación S.A., C-588/18, ECLI:EU:C:2020:420, točka 33; sodba v zadevi Staatssecretaris van Financiën, C-217/20, točka 25.

329

(330)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 41; sodba v zadevi Dominguez, C-282/10, točka 20; sodba v združenih zadevah Heimann in Toltschin, C-229/11 in C-230/11, točka 24; sodba v zadevi Dicu, C-12/17, točka 29; sodba v združenih zadevah Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria, C-762/18 in C-37/19, točka 59; sodba v zadevi Staatssecretaris van Financiën, C-217/20, točka 29.

330

(331)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06 točke 28–31; sklep v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 25.

331

(332)  Sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 25.

332

(333)  sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 22; sodba v zadevi ANGED, C-78/11, točka 20; sklep v zadevi Maestre García, C-194/12, točka 19; sodba v zadevi Sobczyszyn, C-178/15, točka 26.

333

(334)  Sodba v zadevi ANGED, C-78/11, točka 21.

334

(335)  Sklep v zadevi Maestre García, C-194/12, točka 24.

335

(336)  Sodba v zadevi ANGED, C-78/11, točka 23; sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 23; sklep v zadevi Maestre García, C-194/12, točka 23.

336

(337)  Sodba v zadevi C-124/05, Federatie Nederlandse Vakbeweging, točka 30.

337

(338)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točke 38–49; Sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 19.

338

(339)  Sodba v zadevi C-78/11, ANGED, točka 23; Sodba v zadevi Vicente Pereda, C-277/08, točka 23.

339

(340)  Sodba v zadevi KHS, C-214/10, točke 28–35.

340

(341)  Sodba v zadevi KHS, C-214/10, točke 28–35.

341

(342)  Sodba v zadevi KHS, C-214/10, točke 38–40.

342

(343)  Sodba v zadevi Neidel, C-337/10, točke 41–43; sodba v zadevi KHS, C-214/10, točka 38.

343

(344)  Sodba v zadevi KHS, C-214/10, točka 44; sodba v zadevi King, C-214/16, točka 55; sodba v združenih zadevah Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria, C-762/18 in C-37/19, točka 71.

344

(345)  Sodba v združenih zadevah TSN, C-609/17 in C-610/17.

345

(346)  Sodba v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, točka 62; sodba v zadevi Neidel, C-337/10, točka 30; sodba v zadevi Maschek, C-341/15, točka 31.

346

(347)  V kontekstu nacionalnih ukrepov proti širjenju COVID-19 je nacionalno sodišče pred kratkim Sodišču predložilo vprašanje za predhodno odločanje (zadeva C-206/22), in sicer ali je obveznost odobritve plačanega letnega dopusta izpolnjena, če v času odobrenega dopusta zadevnega delavca prizadene nepredvidljiv dogodek, kot je karantena, ki jo odredi vlada. Sodišče o navedeni zadevi še ni razsojalo.

347

(348)  Sodba v zadevi Sobczyszyn, C-178/15, točka 32.

348

(349)  Sodba v zadevi Sobczyszyn, C-178/15, točke 24–31.

349

(350)  Sodba v zadevi C-588/18, FETICO in drugi.

350

(351)  Direktiva 2003/88/ES, uvodna izjava 7: „Raziskave so pokazale, da je človeško telo ponoči bolj občutljivo za neugodne vplive okolja in tudi za določene obremenilne oblike organizacije dela in da so lahko dolga obdobja nočnega dela škodljiva za zdravje delavcev in lahko ogrožajo varnost na delovnem mestu.“

351

(352)  Predlog direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295.

352

(353)  Predlog direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295.

353

(354)  Evropski parlament, Sklep o skupnem stališču Sveta o sprejetju direktive o določenih vidikih organizacije delovnega časa (C3 – 0241/93 – SYN 295) (UL C 315, 22.11.1993, str. 125).

354

(355)  Sprememba Komisije predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 23. april 1991, COM(91) 130 final – SYN 295.

355

(356)  Direktiva Sveta 93/104/ES z dne 23. novembra 1993 o določenih vidikih organizacije delovnega časa.

356

(357)  Mednarodna organizacija dela, Konvencija o nočnem delu, C171, 26. junij 1990, člen 4(2).

357

(358)  Mednarodna organizacija dela, Konvencija o nočnem delu, C171, 26. junij 1990, 6. člen.

358

(359)  Evropski parlament, Sklep o skupnem stališču Sveta o sprejetju direktive o določenih vidikih organizacije delovnega časa (C3 – 0241/93 – SYN 295) (UL C 315, 22.11.1993, str. 125).

359

(360)  Predlog direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295.

360

(361)  Obrazložitveni memorandum glede predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295, odstavek 28.

361

(362)  Obrazložitveni memorandum glede predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295, odstavek 29.

362

(363)  Sodba z dne 24. februarja 2022, VB/Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto“, C-262/20, ECLI:EU:C:2022:117, točka 54.

363

(364)  8. člen Konvencije MOD št. 171.

364

(365)  Sodba v zadevi Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto“, C-262/20, točka 55.

365

(366)  Sodba v združenih zadevah Coca-Cola European Partners Deutschland, C-257/21 in C-258/21, točka 53.

366

(367)  Zlasti Direktiva Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (UL L 183, 29.6.1989, str. 1) in Direktiva Sveta 89/654/EGS z dne 30. novembra 1989 o minimalnih zahtevah za varnost in zdravje na delovnem mestu (UL L 393, 30.12.1989, str. 1).

367

(368)  Sodba v zadevi Accardo in drugi, C-227/09, točka 51.

368

(369)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 44.

369

(370)  Sodba v zadevi Accardo in drugi, C-227/09, točka 55.

370

(371)  Sodba v zadevi Accardo in drugi, C-227/09, točka 58; Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 40.

371

(372)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 89; sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 77.

372

(373)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 77; sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točka 34.

373

(374)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točki 39 in 40.

374

(375)  Sodba v zadevi Komisija/Združeno kraljestvo, C-484/04, točka 20; Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 41. Čeprav Sodišče ni pojasnilo, na podlagi točno katerih elementov je bila sprejeta ta razlaga, so bili v sklepnih predlogih generalne pravobranilke J. Kokott v isti zadevi analizirani besedilo, kontekst in cilji Direktive, pri čemer je bilo ugotovljeno, da se odstopanje ne more uporabljati v primerih, v katerih delovni čas delavca samo delno ni odmerjen in/ali vnaprej določen ali ga delavec samo delno določi sam. Glej sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott z dne 9. marca 2006, Komisija Evropskih skupnosti/Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, C-484/04, ECLI:EU:C:2006:166, točke 22–32.

375

(376)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točke 41–43.

376

(377)  Sodba v zadevi Hälvä in drugi, C-175/16.

377

(378)  Sodba v zadevi Hälvä in drugi, C-175/16, točka 35.

378

(379)  Besedilo iz angleške različice člena 18 se nekoliko razlikuje in določa, da so odstopanja dovoljena „pod pogojem, da se delavcem dodeli enakovreden nadomestni počitek ali da se jim v izjemnih primerih, kadar zaradi objektivnih razlogov to ni mogoče, zagotovi ustrezno varstvo“. Ta majhna razlika v besedilu v francoski, nemški in italijanski različici Direktive ni tako velika.

379

(380)  Člen 5(4) Direktive Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu.

380

(381)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 48.

381

(382)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točke 42–45; sklep v zadevi CIG, C-241/99, točke 29–32.

382

(383)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 97.

383

(384)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 49.

384

(385)  Sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točka 49.

385

(386)  Sodba v zadevi Ministrstvo za obrambo, C-742/19, točki 86 in 87.

386

(387)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 91.

387

(388)  Obrazložitveni memorandum glede predloga direktive Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa, 20. september 1990, COM(90) 317 final – SYN 295, str. 4.

388

(389)  Sodba v zadevi Accardo in drugi, C-227/09, točke 32–36.

389

(390)  Glej zlasti: Mednarodna organizacija dela, Priporočilo o kolektivnih pogodbah (Recommendation concerning Collective Agreements), R091, 29. junij 1951; Priporočilo o spodbujanju kolektivnih pogajanj (Recommendation concerning the Promotion of Collective Barganing), R163, 19. junij 1981; Konvencija o uporabi načel o pravicah organiziranja in kolektivnega dogovarjanja C098, 1. julij 1949; Konvencija o spodbujanju kolektivnih pogajanj (Convention concerning the Promotion of Collective Barganing), C154, 3. junij 1981. Glej tudi Mednarodna organizacija dela, Konvencija o varstvu pravice do organiziranja in postopkih za določitev pogojev zaposlitve v javnem sektorju, C151, 27. junij 1978, 7. člen, v katerem je Mednarodna organizacija dela priznala ne le „pogajanja o pogojih zaposlitve med organi javne uprave in organizacijami javnih uslužbencev“, temveč tudi „drug[e] način[e], ki predstavnikom javnih uslužbencev omogočajo sodelovanje pri odločanju o teh zadevah“.

390

(391)  Zlasti je Sodišče večkrat razsodilo, „da sui generis pravna narava delovnega razmerja glede na nacionalno pravo ne more imeti nikakršnih posledic na status delavca v smislu prava Unije“, glej zlasti sodbo v zadevi Fenoll, C-316/13, točka 31.

391

(392)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 90.

392

(393)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 94; sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 50.

393

(394)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 95.

394

(395)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 94.

395

(396)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 95.

396

(397)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 95; sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 51.

397

(398)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 96.

398

(399)  Sodba v zadevi Jaeger, C-151/02, točka 98; sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 55.

399

(400)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točki 45 in 57.

400

(401)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 60.

401

(402)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 59.

402

(403)  Sodba v zadevi Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, točka 58.

403

(404)  Sodba v zadevi Syndicat des cadres de la sécurité intérieure, C-254/18.

404

(405)  Sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točke 36–38.

405

(406)  Sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točka 50.

406

(407)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 74; sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 80.

407

(408)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 74; sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 80.

408

(409)  Sodba v zadevi Simap, C-303/98, točka 73.

409

(410)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 82.

410

(411)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 82.

411

(412)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 85.

412

(413)  Sodba v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, C-397/01 do C-403/01, točka 82.

413

(414)  Sodba v zadevi Fuß, C-243/09, točke 41–55. Kljub temu je treba opozoriti, da se je ta zadeva nanašala na delavca, za katerega določba o izvzetju ni veljala, saj ni bila prenesena v nacionalno pravo. Vseeno je Sodišče nakazalo, da je premestitev brez soglasja navedenega delavca v drugo službo po njegovi zahtevi, naj se zagotovi skladnost z najvišjo zgornjo mejo, ki znaša povprečno 48 ur, pomenila, da je delavec utrpel škodo.

414

(415)  Kar zadeva obravnavo le dnevnega in tedenskega počitka, od skupno 168 ur (24 ur, pomnoženih s sedmimi dnevi) v tednu, minimalni dnevni in tedenski počitek, ki je določen v Direktivi, v povprečju že znaša do 90 ur počitka (6 dni, pomnoženih z 11 urami dnevnega počitka, čemur se prišteje 24 ur tedenskega počitka). V skladu s tem delovne ure ne morejo presegati povprečja 78 ur na teden, ne da bi se upoštevali odmori in morebitne strožje zgornje meje, ki se uporabljajo za nočno delo.

415

(416)  Obrazložitveni memorandum k Sporočilu Komisije o organizaciji delovnega časa v sektorjih in dejavnostih, izključenih iz Direktive 93/104/ES z dne 23. novembra 1993, 18. november 1998, COM(1998) 662 final, odstavek 13.

416

(417)  Obrazložitveni memorandum k Sporočilu Komisije o organizaciji delovnega časa v sektorjih in dejavnostih, izključenih iz Direktive 93/104/ES z dne 23. novembra 1993, 18. november 1998, COM(1998) 662 final, odstavek 13.

417

(418)  Bela knjiga o sektorjih in dejavnostih, izključenih iz direktive o delovnem času (White Paper on sectors and activities, excluded from the Working Time Directive), 15. julij 1997, COM(97) 334, odstavek 60.

418

(419)  Poročilo Komisije o izvajanju določb Direktive 2003/88/ES za delavce, ki delajo proč od obale, 22. december 2006, COM(2006) 853 final.

419

(420)  Zlasti ribiči in ribiška plovila, ki se ukvarjajo z gospodarskim ribolovom, ki jih zajema Direktiva Sveta (EU) 2017/159 z dne 19. decembra 2016 o izvajanju Sporazuma o izvajanju Konvencije o delu na področju ribolova Mednarodne organizacije dela iz leta 2007, sklenjene 21. maja 2012 med Splošno konfederacijo kmetijskih zadrug v Evropski uniji (COGECA), Evropsko federacijo delavcev v prometu (ETF) in Združenjem nacionalnih organizacij ribiških podjetij v Evropski uniji (Europêche). Sporazum o izvajanju Konvencije o delu na področju ribolova Mednarodne organizacije dela iz leta 2007, priložen Direktivi (EU) 2017/159, se uporablja za „ribiče“, tj. „vsak[o] oseb[o], ki je zaposlena ali najeta v kakršni koli vlogi ali opravlja poklic na ribiškem plovilu“, ki je opredeljeno kot „kater[a] koli ladj[a] ali čoln, ki pluje pod zastavo države članice ali je vpisan v register pod popolno sodno pristojnostjo države članice, je katere koli vrste ter se ne glede na obliko lastništva uporablja ali naj bi se uporabljal za gospodarski ribolov“. Pristaniški piloti in osebje na kopnem, ki opravlja delo na ribiškem plovilu na privezu, so izključeni iz področja uporabe Sporazuma. V zvezi z enim od meril veljavnosti Sporazum določa, da „[č]e obstaja dvom, ali se plovilo ukvarja z gospodarskim ribolovom, o vprašanju po posvetovanju odloči pristojni organ“.

420

(421)  Direktiva Sveta (EU) 2017/159 z dne 19. decembra 2016 o izvajanju Sporazuma o izvajanju Konvencije o delu na področju ribolova Mednarodne organizacije dela iz leta 2007, sklenjene 21. maja 2012 med Splošno konfederacijo kmetijskih zadrug v Evropski uniji (COGECA), Evropsko federacijo delavcev v prometu (ETF) in Združenjem nacionalnih organizacij ribiških podjetij v Evropski uniji (Europêche).

421

---

IV Informacije

INFORMACIJE INSTITUCIJ, ORGANOV, URADOV IN AGENCIJ EVROPSKE UNIJE

Svet

| 24.3.2023 | SL | Uradni list Evropske unije | C 109/69 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

SL

Uradni list Evropske unije

C 109/69

---

SKLEP SVETA

z dne 21. marca 2023

o imenovanju člana Svetovalnega odbora za prosto gibanje delavcev za Estonijo

(2023/C 109/02)

SVET EVROPSKE UNIJE JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (1) in zlasti členov 23 in 24 Uredbe,

ob upoštevanju seznamov kandidatov, ki so jih Svetu poslale vlade držav članic,

ob upoštevanju naslednjega:

| (1) | Svet je 20. septembra 2022 (2) in 25. oktobra 2022 (3) sprejel sklepa o imenovanju članov in namestnikov članov Svetovalnega odbora za prosto gibanje delavcev za obdobje od 25. septembra 2022 do 24. septembra 2024. |
| --- | --- |

(1)

Svet je 20. septembra 2022 (2) in 25. oktobra 2022 (3) sprejel sklepa o imenovanju članov in namestnikov članov Svetovalnega odbora za prosto gibanje delavcev za obdobje od 25. septembra 2022 do 24. septembra 2024.

| (2) | Estonska vlada je za prosto mesto dala predlog o imenovanju – |
| --- | --- |

(2)

Estonska vlada je za prosto mesto dala predlog o imenovanju –

SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:

Člen 1

Za člana Svetovalnega odbora za prosto gibanje delavcev se za obdobje do 24. septembra 2024 imenuje naslednja oseba:

| I. | PREDSTAVNIKI ZDRUŽENJ DELODAJALCEV






  Država članica | Član |
| --- | --- | --- |
| Estonija | Jüri SULIN |

I.

PREDSTAVNIKI ZDRUŽENJ DELODAJALCEV

Država članica

Član

Estonija

Jüri SULIN

Člen 2

Svet bo pozneje imenoval še člane in namestnike članov, ki še niso bili predlagani.

Člen 3

Ta sklep začne veljati na dan sprejetja.

V Bruslju, 21. marca 2023

Za Svet

predsednica

J. ROSWALL

---

(1)  UL L 141, 27.5.2011, str. 1.

1

(2)  Sklep Sveta z dne 20. septembra 2022 o imenovanju članov in nadomestnih članov Svetovalnega odbora za prosto gibanje delavcev (UL C 393, 13.10.2022, str. 5).

2

(3)  Sklep Sveta z dne 25. oktobra 2022 o imenovanju članov in namestnikov članov Svetovalnega odbora za prosto gibanje delavcev za Dansko, Nemčijo, Grčijo, Hrvaško, Italijo, Ciper, Luksemburg, Malto in Portugalsko (UL C 481, 19.12.2022, str. 1).

3

---

| 24.3.2023 | SL | Uradni list Evropske unije | C 109/71 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

SL

Uradni list Evropske unije

C 109/71

---

SKLEP SVETA

z dne 21. marca 2023

o imenovanju nadomestnega člana Svetovalnega odbora za varnost in zdravje pri delu za Dansko

(2023/C 109/03)

SVET EVROPSKE UNIJE JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju Sklepa Sveta z dne 22. julija 2003 o ustanovitvi Svetovalnega odbora za varnost in zdravje pri delu (1) in zlasti člena 3 Sklepa,

ob upoštevanju seznamov kandidatov, ki so jih Svetu predložile vlade držav članic,

ob upoštevanju naslednjega:

| (1) | Svet je s Sklepom z dne 24. februarja 2022 (2) imenoval člane in nadomestne člane Svetovalnega odbora za varnost in zdravje pri delu za obdobje od 1. marca 2022 do 28. februarja 2025. |
| --- | --- |

(1)

Svet je s Sklepom z dne 24. februarja 2022 (2) imenoval člane in nadomestne člane Svetovalnega odbora za varnost in zdravje pri delu za obdobje od 1. marca 2022 do 28. februarja 2025.

| (2) | Danska vlada je za prosto mesto predložila predlog za imenovanje – |
| --- | --- |

(2)

Danska vlada je za prosto mesto predložila predlog za imenovanje –

SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:

Člen 1

Za nadomestnega člana Svetovalnega odbora za varnost in zdravje pri delu za obdobje do 28. februarja 2025 se imenuje naslednja oseba:

I.   PREDSTAVNIKI VLAD

| Država članica | Nadomestni član |
| --- | --- |
| Danska | Ulrik SPANNOW |

Država članica

Nadomestni član

Danska

Ulrik SPANNOW

Člen 2

Svet bo pozneje imenoval člane in nadomestne člane, ki še niso bili predlagani.

Člen 3

Ta sklep začne veljati na dan sprejetja.

V Bruslju, 21. marca 2023

Za Svet

predsednica

J. ROSWALL

---

(1)  UL C 218, 13.9.2003, str. 1.

1

(2)  Sklep Sveta z dne 24. februarja 2022 o imenovanju članov in nadomestnih članov Svetovalnega odbora za varnost in zdravje pri delu (UL C 92, 25.2.2022, str. 1).

2

---

Evropska komisija

| 24.3.2023 | SL | Uradni list Evropske unije | C 109/72 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

SL

Uradni list Evropske unije

C 109/72

---

Menjalni tečaji eura (1)

23. marec 2023

(2023/C 109/04)

1 euro =

| | Valuta | Menjalni tečaj |
| --- | --- | --- |
| USD | ameriški dolar | 1,0879 |
| JPY | japonski jen | 142,87 |
| DKK | danska krona | 7,4482 |
| GBP | funt šterling | 0,88523 |
| SEK | švedska krona | 11,2220 |
| CHF | švicarski frank | 0,9969 |
| ISK | islandska krona | 149,90 |
| NOK | norveška krona | 11,2840 |
| BGN | bolgarski lev | 1,9558 |
| CZK | češka krona | 23,658 |
| HUF | madžarski forint | 384,75 |
| PLN | poljski zlot | 4,6868 |
| RON | romunski lev | 4,9228 |
| TRY | turška lira | 20,7179 |
| AUD | avstralski dolar | 1,6242 |
| CAD | kanadski dolar | 1,4875 |
| HKD | hongkonški dolar | 8,5396 |
| NZD | novozelandski dolar | 1,7373 |
| SGD | singapurski dolar | 1,4434 |
| KRW | južnokorejski won | 1 396,18 |
| ZAR | južnoafriški rand | 19,7787 |
| CNY | kitajski juan | 7,4312 |
| IDR | indonezijska rupija | 16 450,63 |
| MYR | malezijski ringit | 4,8063 |
| PHP | filipinski peso | 59,125 |
| RUB | ruski rubelj | |
| THB | tajski bat | 37,119 |
| BRL | brazilski real | 5,6995 |
| MXN | mehiški peso | 20,1915 |
| INR | indijska rupija | 89,4810 |

Valuta

Menjalni tečaj

USD

ameriški dolar

1,0879

JPY

japonski jen

142,87

DKK

danska krona

7,4482

GBP

funt šterling

0,88523

SEK

švedska krona

11,2220

CHF

švicarski frank

0,9969

ISK

islandska krona

149,90

NOK

norveška krona

11,2840

BGN

bolgarski lev

1,9558

CZK

češka krona

23,658

HUF

madžarski forint

384,75

PLN

poljski zlot

4,6868

RON

romunski lev

4,9228

TRY

turška lira

20,7179

AUD

avstralski dolar

1,6242

CAD

kanadski dolar

1,4875

HKD

hongkonški dolar

8,5396

NZD

novozelandski dolar

1,7373

SGD

singapurski dolar

1,4434

KRW

južnokorejski won

1 396,18

ZAR

južnoafriški rand

19,7787

CNY

kitajski juan

7,4312

IDR

indonezijska rupija

16 450,63

MYR

malezijski ringit

4,8063

PHP

filipinski peso

59,125

RUB

ruski rubelj

THB

tajski bat

37,119

BRL

brazilski real

5,6995

MXN

mehiški peso

20,1915

INR

indijska rupija

89,4810

---

(1)  Vir: referenčni menjalni tečaj, ki ga objavlja ECB.

---

V Objave

DRUGI AKTI

Evropska komisija

| 24.3.2023 | SL | Uradni list Evropske unije | C 109/73 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

SL

Uradni list Evropske unije

C 109/73

---

Objava enotnega dokumenta iz člena 94(1), točka (d), Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta ter sklica na objavo specifikacije proizvoda za ime v vinskem sektorju

(2023/C 109/05)

V skladu s členom 98 Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper vlogo v dveh mesecih od datuma te objave.

ENOTNI DOKUMENT

„Terras do Dão“

PGI-PT-02352

Datum vloge: 2. marec 2017

1.   Ime za registracijo

Terras do Dão

2.   Vrsta geografske označbe

ZGO – zaščitena geografska označba

3.   kategorije proizvodov vinske trte

| 1. | Vino |
| --- | --- |

1.

Vino

| 4. | Peneče vino |
| --- | --- |

4.

Peneče vino

4.   Opis vin

1.   Vino (belo, rdeče in rosé)

KRATEK OPIS

Bela vina – po videzu so bistra do sijoča, njihova barva pa sega od bledo bele z rahlim odtenkom citrina do bolj žive zlato bele barve. Imajo dobro izražene in prefinjene arome, pri mladih vinih so to predvsem cvetlične in sadne note (belomesnatih sadežev). Sčasoma se enakomerno razvijejo v kompleksnejše in nežnejše arome. Okus je uravnotežen in mineralen, z znatno in elegantno vsebnostjo kislin, ki jim daje svežino in dobro konsistenco. Struktura in srednje dolg do dolg zaton.

Vina rosé – po videzu so bistra do sijoča, njihova barva pa sega od barve čebulne lupine do češnjevo rožnate. Elegantna aroma z blagimi notami, predvsem rdečega jagodičja in sadja, ki sta značilni za te sorte vinske trte. Sčasoma se arome razvijejo ter pridobijo kompleksnejše in elegantnejše note. Okus je zelo prefinjen in mineralen, z dobrim izražanjem nehlapnih kislin ter dobrim ravnotežjem med svežino in teksturo. Srednje močna do močna struktura, ki prispeva k bogatemu pookusu.

Rdeča vina – po videzu so bistra, njihova barva pa sega od izrazite rubinaste do temno škrlatne. Z leti barva pridobi odtenke, ki segajo od opečnato rdeče do kostanjevo rjave barve. Zelo poudarjeno, izrazito prefinjeno aromatično izražanje, predvsem sadnih not, značilnih za sorte vinske trte; pri mladih vinih prevladuje rdeče in črno jagodičje. Sčasoma se razvijejo v kompleksnejše arome z dobro izraženimi notami, predvsem notami suhega sadja in začimb. Okus je kompleksen in nežen, z dobrim ravnotežjem med vsebnostjo kislin in alkohola ter značilno mineralnostjo. Srednje močna do močna struktura, z dobro povezanimi tanini, žametno teksturo in dolgim pookusom.

Druge analitske lastnosti morajo biti v skladu z omejitvami veljavne zakonodaje.

| Splošne analitske lastnosti |
| --- |
| Največji delež skupnega alkohola (v vol. %) | |
| Najmanjši delež dejanskega alkohola (v vol. %) | 10,0 |
| Najnižja vsebnost skupnih kislin | |
| Najvišja vsebnost hlapnih kislin (v miliekvivalentih na liter) | |
| Najvišja vsebnost skupnega žveplovega dioksida (v miligramih na liter) | |

Splošne analitske lastnosti

Največji delež skupnega alkohola (v vol. %)

Najmanjši delež dejanskega alkohola (v vol. %)

10,0

Najnižja vsebnost skupnih kislin

Najvišja vsebnost hlapnih kislin (v miliekvivalentih na liter)

Najvišja vsebnost skupnega žveplovega dioksida (v miligramih na liter)

2.   Peneče vino (belo, rdeče in rosé)

KRATEK OPIS

Bela vina – vina različnih barv, ki segajo od barve citrina do slamnato rumene, s pretežno cvetličnimi, sadnimi (citrusi in belo sadje) in mineralnimi aromami, svežim in uravnoteženim okusom zaradi nehlapnih kislin ter drobnimi, obstojnimi mehurčki.

Vina rosé – rožnata vina s pretežno sadnimi aromami. Sveža vina z uravnoteženo vsebnostjo kislin in drobnimi, obstojnimi mehurčki.

Rdeča vina – vina različnih barv, ki segajo od sijoče do živo rdeče, pri čemer se sčasoma razvijejo opečnato rdeči odtenki. Predvsem arome zrelega rdečega jagodičja in sadja. Uravnotežena vina z drobnimi, obstojnimi mehurčki.

Druge analitske lastnosti morajo biti v skladu z omejitvami veljavne zakonodaje.

| Splošne analitske lastnosti |
| --- |
| Največji delež skupnega alkohola (v vol. %) | |
| Najmanjši delež dejanskega alkohola (v vol. %) | 10,0 |
| Najnižja vsebnost skupnih kislin | |
| Najvišja vsebnost hlapnih kislin (v miliekvivalentih na liter) | |
| Najvišja vsebnost skupnega žveplovega dioksida (v miligramih na liter) | |

Splošne analitske lastnosti

Največji delež skupnega alkohola (v vol. %)

Najmanjši delež dejanskega alkohola (v vol. %)

10,0

Najnižja vsebnost skupnih kislin

Najvišja vsebnost hlapnih kislin (v miliekvivalentih na liter)

Najvišja vsebnost skupnega žveplovega dioksida (v miligramih na liter)

5.   Enološki postopki

a.   Bistveni enološki postopki

1.   Najmanjši delež dejanskega alkohola – vino in peneče vino

Omejitev pri pridelavi vina

Zahteva glede najmanjšega volumenskega deleža dejanskega alkohola v moštu:

vina z ZGO „Terras do Dão“:

| — | belo, rosé in rdeče vino: najmanj 10 vol. %, |
| --- | --- |

—

belo, rosé in rdeče vino: najmanj 10 vol. %,

| — | osnovno vino za peneče vino: najmanj 10 vol. %, |
| --- | --- |

—

osnovno vino za peneče vino: najmanj 10 vol. %,

vina z dodatno označbo „Terras de Lafões“:

| — | belo, rosé in rdeče vino: najmanj 9,5 vol. %, |
| --- | --- |

—

belo, rosé in rdeče vino: najmanj 9,5 vol. %,

| — | osnovno vino za peneče vino: najmanj 9,5 vol. %. |
| --- | --- |

—

osnovno vino za peneče vino: najmanj 9,5 vol. %.

2.   Metoda priprave – peneče vino

Posebni enološki postopki

Pri pripravi penečih vin, zajetih z ZGO „Terras do Dão“, je treba uporabiti tradicionalno metodo v skladu z veljavno zakonodajo.

3.   Tla in metode gojenja

Metoda gojenja

V vinogradih za proizvodnjo vin z ZGO „Terras do Dão“ je treba uporabljati metode gojenja, ki so v regiji tradicionalne ali jih priporoča certifikacijski organ.

Vinogradi, ki se uporabljajo za proizvodnjo vin z ZGO „Terras do Dão“, so zasajeni na naslednjih vrstah tal:

| — | nehuminskih ali huminskih litosolih iz nekonsolidiranega peščenjaka ali huminskih litosolih iz skrilavca in/ali granita, |
| --- | --- |

—

nehuminskih ali huminskih litosolih iz nekonsolidiranega peščenjaka ali huminskih litosolih iz skrilavca in/ali granita,

| — | zelo nenasičenih argiličnih tleh iz skrilavca, |
| --- | --- |

—

zelo nenasičenih argiličnih tleh iz skrilavca,

| — | rjavih in/ali rdečih sredozemskih tleh iz skrilavca, laporja in/ali trdega apnenca, |
| --- | --- |

—

rjavih in/ali rdečih sredozemskih tleh iz skrilavca, laporja in/ali trdega apnenca,

| — | podzolih iz peska ali peščenjaka, |
| --- | --- |

—

podzolih iz peska ali peščenjaka,

| — | peščenih psamitnih regozolih, |
| --- | --- |

—

peščenih psamitnih regozolih,

| — | novejših aluvialnih tleh. |
| --- | --- |

—

novejših aluvialnih tleh.

b.   Največji donosi

| 1. | Vino in peneče vino – rdeče sorte vinske trte
  18 000 kilogramov grozdja na hektar |
| --- | --- |

1.

18 000 kilogramov grozdja na hektar

| 2. | Vino in peneče vino – bele sorte vinske trte
  20 000 kilogramov grozdja na hektar |
| --- | --- |

2.

20 000 kilogramov grozdja na hektar

6.   Razmejeno geografsko območje

Geografsko območje proizvodnje geografske označbe „Terras do Dão“ vključuje:

| (a) | v okrožju Aveiro le krajevno skupnost Cedrim v občini Sever do Vouga in v združenju krajevnih skupnosti Cedrim in Paradela; |
| --- | --- |

(a)

v okrožju Aveiro le krajevno skupnost Cedrim v občini Sever do Vouga in v združenju krajevnih skupnosti Cedrim in Paradela;

| (b) | v okrožju Coimbra vse krajevne skupnosti občin Arganil, Oliveira do Hospital in Tábua; |
| --- | --- |

(b)

v okrožju Coimbra vse krajevne skupnosti občin Arganil, Oliveira do Hospital in Tábua;

| (c) | v okrožju Guarda vse krajevne skupnosti občin Aguiar da Beira, Fornos de Algodres, Gouveia in Seia; |
| --- | --- |

(c)

v okrožju Guarda vse krajevne skupnosti občin Aguiar da Beira, Fornos de Algodres, Gouveia in Seia;

| (d) | v okrožju Viseu vse krajevne skupnosti občin Carregal do Sal, Castro Daire, Mangualde, Mortágua, Nelas, Oliveira de Frades, Penalva do Castelo, Santa Comba Dão, São Pedro do Sul, Sátão, Tondela, Vila Nova de Paiva, Viseu in Vouzela. |
| --- | --- |

(d)

v okrožju Viseu vse krajevne skupnosti občin Carregal do Sal, Castro Daire, Mangualde, Mortágua, Nelas, Oliveira de Frades, Penalva do Castelo, Santa Comba Dão, São Pedro do Sul, Sátão, Tondela, Vila Nova de Paiva, Viseu in Vouzela.

Geografsko območje proizvodnje vin in penečih vin, ki se lahko prodajajo z dodatno označbo podregije „Terras de Lafões“, je naslednje:

| (a) | v okrožju Aveiro krajevna skupnost Couto de Esteves v občini Sever do Vouga in le krajevna skupnost Cedrim v združenju krajevnih skupnosti Cedrim in Paradela; |
| --- | --- |

(a)

v okrožju Aveiro krajevna skupnost Couto de Esteves v občini Sever do Vouga in le krajevna skupnost Cedrim v združenju krajevnih skupnosti Cedrim in Paradela;

| (b) | v okrožju Viseu vse krajevne skupnosti občin Oliveira de Frades, São Pedro do Sul, Vouzela in Castro Daire. V istem okrožju tudi krajevne skupnosti Bodiosa, Calde, Campo, Lordosa in Ribafeita v občini Viseu. |
| --- | --- |

(b)

v okrožju Viseu vse krajevne skupnosti občin Oliveira de Frades, São Pedro do Sul, Vouzela in Castro Daire. V istem okrožju tudi krajevne skupnosti Bodiosa, Calde, Campo, Lordosa in Ribafeita v občini Viseu.

7.   Glavne sorte vinske trte

Alfrocheiro – tinta-bastardinha

Alicante-bouschet

Alicante-branco

Alvar

Alvar-roxo

Alvarelhão – brancelho

Alvarinho

Amaral

Aragonez – tinta-roriz; tempranillo

Arinto – pedernã

Arinto-do-interior

Assaraky

Azal

Baga

Barcelo

Bastardo – graciosa

Bical – borrado-das-moscas

Branda

Cabernet-franc

Cabernet-sauvignon

Camarate

Campanário

Castelão – joão-de-santarém(1); periquita

Cerceal-branco

Cercial – cercial-da-bairrada

Chardonnay

Cidreiro

Coração-de-galo

Cornifesto

Douradinha

Encruzado

Esganoso

Fernão-pires – maria-gomes

Folgasão – terrantez

Folgasão-roxo

Folha-de-figueira – dona-branca

Fonte-cal

Gewürztraminer

Gouveio

Grand noir

Jaen – mencia

Jampal

Loureiro

Luzidio

Malvasia-fina – boal; bual

Malvasia-fina-roxa

Malvasia-preta

Malvasia-rei

Marufo – mourisco-roxo

Merlot

Monvedro

Moreto

Moscatel-galego-branco – muscat-à-petits-grains

Mourisco

Pilongo

Pinot blanc

Pinot noir

Português-azul – blauer-portugieser

Rabo-de-ovelha

Riesling

Rufete – tinta-pinheira

Sauvignon – sauvignon blanc

Semillon

Sercial – esgana-cão

Sercialinho

Syrah – shiraz

Síria – roupeiro, códega

Tamarez – molinha

Terrantez

Tinta-carvalha

Tinta-francisca

Tintem

Tinto-cão

Touriga franca

Touriga fêmea

Touriga nacional

Trincadeira – tinta-amarela; trincadeira-preta

Tália – ugni-blanc; trebbiano-toscano

Uva-cão

Verdelho

Verdial-branco

Vinhão – sousão

Viosinho

Vital

Água-santa

8.   Opis povezave

Vino in peneče vino

Naravni in človeški dejavniki

Geografsko območje obdajajo gorske verige, ki dajejo zaščito pred vzhodnimi vetrovi z območij bolj v notranjosti države in vlažnimi zračnimi masami z obale.

Številne globoke doline so ključna značilnost pokrajine in tvorijo gosto mrežo vodnih teles.

Podnebje je zmerno, saj v povprečju zapade od 1 100 mm do 1 600 mm dežja na leto (večinoma jeseni in pozimi), območje pa prejme povprečno 2 200 do 2 700 ur sonca na leto (večinoma med majem in avgustom).

Za območje so značilne mrzle zime in vroča poletja z zelo velikimi nihanji temperature.

Tla – večinoma iz granita s sledovi predkambrijskega skrilavca – imajo na splošno malo organskih snovi in nizek pH.

Dokazano je bilo, da se vinska trta na tem geografskem območju goji že več kot tisoč let. Obstajajo zapisi, ki dokazujejo gospodarski pomen vinogradov in vina v tej regiji od 12. stoletja.

Lastnosti vin, povezane z geografskim območjem

Ta vina imajo pretežno mineralne note in dobro aromatično izražajo različne sorte vinske trte. Gre za vina z dolgim zatonom ter dobrim ravnotežjem med deležem alkohola, sladkostjo in vsebnostjo kislin.

Bela vina in vina rosé so sveža ter imajo izrazito in uravnoteženo vsebnost kislin.

Rdeča vina so po teksturi žametna in polnega telesa ter imajo blage tanine.

Peneča vina so zelo prefinjena z očitno, dobro povezano vsebnostjo kislin, so sveža ter imajo drobne, obstojne mehurčke.

Vzročna povezava

Zaščita, ki jo daje relief, je ključna značilnost geografskega območja in vpliva tudi na podnebje. Od podnebja je odvisen način rasti in zorenja vinske trte, kar pomeni, da to neposredno vpliva na kakovost vin. Ta vpliv je jasno viden v blagem in aromatičnem izražanju vin.

Pretežno granitna tla z nizko vsebnostjo organskih snovi in nizkim pH vinom in penečim vinom dajejo mineralni značaj in odločilno prispevajo k njihovi dobri vsebnosti nehlapnih kislin.

Vina so aromatična, mineralna in sveža ter imajo uravnoteženo vsebnost kislin zaradi razmer, v katerih zori grozdje: vroča poletja z znatnimi dnevnimi nihanji temperature.

V vročih in sončnih poletjih grozdje popolnoma dozori. Veliko dnevno nihanje temperature se odraža v pravilnem nastanku sladkorja, poleg tega se ohranja optimalna raven kislin.

Bela vina in vina rosé so zato sveža, harmonična in prefinjena ter imajo mineralne arome, izrazito uravnoteženo vsebnost nehlapnih kislin, dobro aromatično izražanje sort in dolg zaton. Rdeča vina dobro aromatično izražajo sorte ter imajo optimalne polifenole, dobro ravnotežje med kislinami in alkoholom, mineralne arome, blage tanine, žametno teksturo in dolg zaton.

V razmeroma dolgem in nežnem postopku zorenja nastanejo vina, ki dobro izražajo arome sort vinske trte.

Geografsko območje je primerno za vinogradništvo zaradi goste mreže vodotokov, izpostavljenosti tal dežju in kopičenja vode pozimi ter vpliva hudega mraza, ko vinska trta miruje.

Tradicija se ohranja že več kot tisoč let, človeški dejavnik pa se odraža v izbiri sort, ki najbolj ustrezajo razmeram na geografskem območju. To je odločilno za zagotavljanje proizvodnje kakovostnega grozdja in lastnosti vin.

9.   Bistveni dodatni pogoji

Vino in peneče vino

Pravni okvir:

nacionalna zakonodaja

Vrsta dodatnega pogoja:

dodatne določbe o označevanju

Opis pogoja:

Dodatne določbe o označevanju:

| — | predhodna odobritev označevanja: etikete, ki se uporabljajo na proizvodih z ZGO „Terras do Dão“, je treba najprej predložiti v odobritev certifikacijskemu organu, |
| --- | --- |

—

predhodna odobritev označevanja: etikete, ki se uporabljajo na proizvodih z ZGO „Terras do Dão“, je treba najprej predložiti v odobritev certifikacijskemu organu,

| — | blagovna znamka mora biti registrirana pri INPI (nacionalnem inštitutu za industrijsko lastnino), vendar se ne uporablja izključno za ZGO, |
| --- | --- |

—

blagovna znamka mora biti registrirana pri INPI (nacionalnem inštitutu za industrijsko lastnino), vendar se ne uporablja izključno za ZGO,

| — | uporaba dodatne označbe „Terras de Lafões“: samo na etiketah vin z ZGO „Terras do Dão“, ki so bila proizvedena na geografskem območju podregije „Terras de Lafões“ (in katerih najmanjši delež dejanskega alkohola znaša 9,5 vol. %). |
| --- | --- |

—

uporaba dodatne označbe „Terras de Lafões“: samo na etiketah vin z ZGO „Terras do Dão“, ki so bila proizvedena na geografskem območju podregije „Terras de Lafões“ (in katerih najmanjši delež dejanskega alkohola znaša 9,5 vol. %).

Povezava na specifikacijo proizvoda

http://www.ivv.gov.pt/np4/8616.html

---

(1)  UL L 347, 20.12.2013, str. 671.

---

Popravki

| 24.3.2023 | SL | Uradni list Evropske unije | C 109/80 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

SL

Uradni list Evropske unije

C 109/80

---

Popravek Stališča Sveta (EU) št. .../2023 v prvi obravnavi z namenom sprejetja uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) 2018/1806 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti (Kosovo *)

Sprejeto s strani Sveta dne 9. marca 2023

(
  Uradni list Evropske unije C 105 z dne 21. marca 2023
  )

(2023/C 109/06)

Naslovnica, kazalo vsebine, in stran 4, naslov se glasi:

„STALIŠČE SVETA (EU) št. 1/2023 V PRVI OBRAVNAVI

z namenom sprejetja uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) 2018/1806 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti (Kosovo *)

Sprejeto s strani Sveta dne 9. marca 2023“.

---

| 24.3.2023 | SL | Uradni list Evropske unije | C 109/81 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

SL

Uradni list Evropske unije

C 109/81

---

Popravek Stališča Sveta (EU) št. .../2023 v prvi obravnavi z namenom sprejetja uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) 2018/1806 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti (Kosovo *

(
  Uradni list Evropske unije C 105 z dne 21. marca 2023
  )

(2023/C 109/07)

Naslovnica, kazalo vsebine, in stran 8, naslov se glasi:

„Utemeljitev Sveta: Stališče Sveta (EU) št. 1/2023 v prvi obravnavi z namenom sprejetja uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) 2018/1806 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti (Kosovo *)“.

---

| 24.3.2023 | SL | Uradni list Evropske unije | C 109/82 |
| --- | --- | --- | --- |

24.3.2023

SL

Uradni list Evropske unije

C 109/82

---

Popravek objave Public holidays 2023

(
  Uradni list Evropske unije C 39 z dne 1. februarja 2023
  )

(2023/C 109/08)

Stran 20, vrstica 24:

besedilo:

| „Slovenija | 2.1, 6.4, 7.4, 10.4, 1.5, 29.5, 21.7, 31.10, 1.11, 25.12, 26.12“ |
| --- | --- |

„Slovenija

2.1, 6.4, 7.4, 10.4, 1.5, 29.5, 21.7, 31.10, 1.11, 25.12, 26.12“

se glasi:

| „Slovenija | 1.1, 2.1, 8.2, 10.4, 27.4, 1.5, 2.5, 25.6, 15.8, 31.10, 1.11, 25.12, 26.12“. |
| --- | --- |

„Slovenija

1.1, 2.1, 8.2, 10.4, 27.4, 1.5, 2.5, 25.6, 15.8, 31.10, 1.11, 25.12, 26.12“.

---