# Den Europæiske Unions C 2/2023

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 2 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 66. årgang4. januar 2023 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 2

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

66. årgang4. januar 2023

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | II   Meddelelser |
| | MEDDELELSER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Europa-Kommissionen |
| 2023/C 2/01 | Meddelelse fra Kommissionen — Økonomiske sanktioner som led i traktatbrudsprocedurer | 1 |
| 2023/C 2/02 | Beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en anmeldt fusion (Sag M.10944 — MITSUBISHI / HERE) (
  1
  ) | 17 |

Indhold

Side

II   Meddelelser

MEDDELELSER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

2023/C 2/01

Meddelelse fra Kommissionen — Økonomiske sanktioner som led i traktatbrudsprocedurer

1

2023/C 2/02

Beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en anmeldt fusion (Sag M.10944 — MITSUBISHI / HERE) (
  1
  )

1

17

---

| | IV   Oplysninger |
| --- | --- |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Europa-Kommissionen |
| 2023/C 2/03 | Den Europæiske Centralbanks rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner: — 2,50 % pr. 1. januar 2023 — Euroens vekselkurs | 18 |
| 2023/C 2/04 | Resumé af Kommissionens afgørelse af 10. januar 2022 om, at den ikke har kompetence som omhandlet i artikel 1 og 4 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (Sag C.1886 – Iliad – Invitation à agir au titre de l’article 265)
  [meddelt under C(2022)78] | 19 |

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

2023/C 2/03

Den Europæiske Centralbanks rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner: — 2,50 % pr. 1. januar 2023 — Euroens vekselkurs

18

2023/C 2/04

Resumé af Kommissionens afgørelse af 10. januar 2022 om, at den ikke har kompetence som omhandlet i artikel 1 og 4 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (Sag C.1886 – Iliad – Invitation à agir au titre de l’article 265)
  [meddelt under C(2022)78]

[meddelt under C(2022)78]

19

---

| | |
| --- | --- |
| | (1)   EØS-relevant tekst. |

---

(1)   EØS-relevant tekst.

1

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

II Meddelelser

MEDDELELSER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

| 4.1.2023 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 2/1 |
| --- | --- | --- | --- |

4.1.2023

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 2/1

---

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN

Økonomiske sanktioner som led i traktatbrudsprocedurer

(2023/C 2/01)

1.   INDLEDNING — EN FORHOLDSMÆSSIG OG AFSKRÆKKENDE TILGANG

I henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«) kan Kommissionen, når den indbringer en medlemsstat for Den Europæiske Unions Domstol (»Domstolen«) for manglende opfyldelse af en forpligtelse i henhold til traktaterne, foreslå Domstolen at pålægge den pågældende medlemsstat økonomiske sanktioner i to situationer:

| — | hvis medlemsstaten ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at opfylde en tidligere dom afsagt af Domstolen om tilsidesættelse af EU-retten (artikel 260, stk. 2, i TEUF) (1), |
| --- | --- |

—

hvis medlemsstaten ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at opfylde en tidligere dom afsagt af Domstolen om tilsidesættelse af EU-retten (artikel 260, stk. 2, i TEUF) (1),

| — | hvis medlemsstaten ikke har overholdt sin forpligtelse til at meddele gennemførelsesforanstaltninger til et direktiv vedtaget efter en lovgivningsprocedure (artikel 260, stk. 3, i TEUF). |
| --- | --- |

—

hvis medlemsstaten ikke har overholdt sin forpligtelse til at meddele gennemførelsesforanstaltninger til et direktiv vedtaget efter en lovgivningsprocedure (artikel 260, stk. 3, i TEUF).

I begge tilfælde kan den sanktion, som Domstolen pålægger, bestå i betaling af et fast beløb som følge af fortsættelsen af traktatbruddet indtil afsigelsen af dommen eller fuldstændig opfyldelse, hvis dette sker på et tidligere tidspunkt, og en daglig tvangsbøde for at få den pågældende medlemsstat til at bringe traktatbruddet til ophør hurtigst muligt efter afsigelsen af dommen. Kommissionen foreslår Domstolen beløbene for de økonomiske sanktioner, men det tilkommer Domstolen inden for rammerne af sin skønsbeføjelse (2) at fastsætte de beløb, som den finder passende henset til omstændighederne, og som står i rimeligt forhold til såvel den konstaterede tilsidesættelse som til den pågældende medlemsstats betalingsevne (3).

Domstolens mulighed for at pålægge medlemsstaterne økonomiske sanktioner — og for Kommissionen at anmode om, at der pålægges sådanne sanktioner — går tilbage til Maastrichttraktaten fra 1992. For at sikre gennemsigtighed og ligebehandling har Kommissionen siden 1996 offentliggjort en række meddelelser og notater om sin politik og den metode, den anvender til beregning af økonomiske sanktioner (4).

I denne meddelelse gennemgås alle Kommissionens meddelelser om økonomiske sanktioner, der blev vedtaget fra 1996 til 2021 (listen findes i bilag II). Den erstatter og sammenfatter deres indhold og ajourfører dem, hvor det er nødvendigt set i lyset af Domstolens seneste praksis. Dette gælder navnlig for fjernelsen af enhver henvisning til den pågældende medlemsstats institutionelle vægt i beregningen af de økonomiske sanktioner, som Kommissionen foreslår Domstolen (jf. afsnit 3.4).

Denne meddelelse finder også anvendelse i forbindelse med Euratomtraktaten, for så vidt som det i nævnte traktats artikel 106a er fastsat, at artikel 260 i TEUF finder anvendelse på spørgsmål, der er omfattet af Euratomtraktaten.

2.   ALMINDELIGE PRINCIPPER

Selv om den endelige afgørelse om pålæggelse af sanktioner i henhold til artikel 260 TEUF ligger hos Domstolen, spiller Kommissionen en central rolle, da den indbringer sagen for Domstolen med et forslag til størrelsen af de økonomiske sanktioner. For at sikre gennemsigtighed og ligebehandling har Kommissionen konsekvent offentliggjort de kriterier, den anvender, når den foreslår økonomiske sanktioner.

Kommissionen mener, at de økonomiske sanktioner skal fastlægges på basis af følgende tre grundlæggende kriterier (5):

| — | tilsidesættelsens grovhed |
| --- | --- |

—

tilsidesættelsens grovhed

| — | dens varighed |
| --- | --- |

—

dens varighed

| — | nødvendigheden af at sikre, at den økonomiske sanktion i sig selv forebygger yderligere tilsidesættelser. |
| --- | --- |

—

nødvendigheden af at sikre, at den økonomiske sanktion i sig selv forebygger yderligere tilsidesættelser.

For at sikre, at sanktionerne er effektive, er det vigtigt at fastsætte beløb, der er tilstrækkeligt høje til at have en afskrækkende virkning. Idømmelse af rent symbolske sanktioner ville fratage sanktionsmekanismen i artikel 260 TEUF, der supplerer traktatbrudsproceduren, enhver faktisk virkning og modarbejde procedurens endelige mål, nemlig at sikre at Unionsretten anvendes fuldt ud.

De sanktioner, som Kommissionen foreslår Domstolen, skal være konsekvente, kunne forudses af medlemsstaterne og skal fastsættes efter en metode, der både er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og princippet om ligebehandling af medlemsstaterne. En klar og ensartet metode sikrer også, at Kommissionen behørigt begrunder beregningen af størrelsen af de sanktioner, den foreslår Domstolen (6).

Kommissionen foreslår konsekvent Domstolen at pålægge den pågældende medlemsstat at betale både et fast beløb og en tvangsbøde. Dette er tilfældet for søgsmål anlagt i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF (manglende opfyldelse af en tidligere dom afsagt af Domstolen) og artikel 260, stk. 3, TEUF (manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger til et lovgivningsdirektiv).

Når en medlemsstat bringer traktatbruddet til ophør, mens sagen verserer, hæver Kommissionen således ikke sagen, men fastholder sin påstand om betaling af et fast beløb, der afspejler traktatbruddets varighed, indtil det tidspunkt, hvor det er bragt til ophør. Kommissionen bestræber sig på omgående at underrette Domstolen, såfremt en medlemsstat bringer et traktatbrud til ophør, uanset på hvilket stadium af sagen det sker. Den gør det samme, når en medlemsstat efter en dom afsagt i medfør af artikel 260, stk. 2, eller artikel 260, stk. 3, i TEUF tilpasser sin retsorden, og forpligtelsen til at betale en bøde dermed bortfalder.

Økonomiske sanktioner, der betales af medlemsstaterne, efter at Domstolen har tilpligtet dem hertil, henføres under Unionens »andre indtægter« som omhandlet i artikel 311 TEUF og afgørelse 2007/436/EF, Euratom, hvad enten der er tale om et fast beløb eller en tvangsbøde (7).

2.1.   Proportionalitetsprincippet

Ifølge Domstolens faste praksis (8) skal økonomiske sanktioner være afpasset efter omstændighederne og stå i et rimeligt forhold til både det fastslåede traktatbrud og den pågældende medlemsstats betalingsevne. Kommissionen undersøger nøje i hvert enkelt tilfælde, hvordan der bedst kan tages hensyn til disse principper, når den gør brug af de forskellige kriterier, der anvendes ved beregningen af de sanktioner, den foreslår Domstolen. Navnlig bør sanktionerne, hvor det er relevant, på forhånd fastsættes således, at der tages hensyn til muligheden for, at omstændighederne ændrer sig (9).

Der kan drages flere konsekvenser af proportionalitetsprincippet og nærmere bestemt af det princip, at sanktionerne skal være afpasset efter omstændighederne:

Der kan være situationer, hvor det er hensigtsmæssigt at foreslå sanktioner baseret på en matematisk degressiv formel for at tage hensyn til en medlemsstats fremskridt hen imod opfyldelsen af dens EU-forpligtelser. Et muligt eksempel er, at en medlemsstat har tilsidesat EU-retten, fordi den driver en række ulovlige deponeringsanlæg, fordi nogle af byerne i landet ikke overholder kvalitetsstandarderne for byspildevand eller har luftkvalitetszoner, der ikke opfylder kravene. Hvis det er muligt at foretage en matematisk opgørelse af medlemsstatens fremskridt hen imod overholdelse af EU-retten (f.eks. som en procentdel af de samlede deponeringsanlæg, byer eller luftkvalitetszoner, der bringes i overensstemmelse med kravene), og der er tale om en tilsidesættelse, der er kendetegnet ved en rent »resultatbaseret« forpligtelse, kan Kommissionen foreslå Domstolen en degressiv formel (10).

Der kan også være situationer, hvor Kommissionen foreslår, at de pålagte bøder betales med regelmæssige mellemrum, f.eks. seks måneder eller et år efter en dom, der er afsagt af Domstolen i henhold til artikel 260, stk. 2, i TEUF (11). Dette kan være hensigtsmæssigt, hvis overholdelsen kun kan vurderes med regelmæssige mellemrum, eller hvis metoden til vurdering af overholdelsen afhænger af, om der foreligger overvågningsresultater. Dette kan være fastsat i den relevante lovgivning. Dette skal sikre, at den sanktion, som Kommissionen foreslår, rent faktisk svarer til det antal dage, hvor tilsidesættelsen har varet - hvilket undertiden først kan fastslås efter udløbet af en vis periode, og når der foreligger tilstrækkelige oplysninger om, hvorvidt EU-retten nu overholdes.

2.2.   Principper i forbindelse med artikel 260, stk. 3, i TEUF

Formålet med artikel 260, stk. 3, i TEUF (12) er at tilskynde medlemsstaterne til at gennemføre direktiver, der er vedtaget efter en lovgivningsprocedure (13), inden for de frister, der er fastsat af EU-lovgiver, og dermed sikre EU-lovgivningens effektive virkning. Dette er ikke kun et spørgsmål om at beskytte de almene interesser, der forfølges med EU-lovgivningen, men også og frem for alt om at beskytte de europæiske borgeres interesser, idet de nyder godt af de rettigheder og fordele, der følger af denne lovgivning. Forsinkelser er uacceptable i begge henseender. I sidste ende svækkes EU-rettens troværdighed som helhed, når en medlemsstat gennemfører EU-lovgivningen i national ret senere, end den burde.

Det betyder, at for tilsidesættelser, der er omfattet af artikel 260, stk. 3, TEUF, dvs. manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger til et direktiv, der er vedtaget efter en lovgivningsprocedure, ledsages indbringelse af sager for Domstolen direkte af en anmodning til Domstolen om at pålægge den pågældende medlemsstat økonomiske sanktioner. I modsætning til tilsidesættelser, der udelukkende falder ind under anvendelsesområdet for artikel 258 TEUF, er der ikke behov for en anden, særskilt procedure for pålæggelse af økonomiske sanktioner i tilfælde af sådanne tilsidesættelser.

I artikel 260, stk. 3, i TEUF er det udtrykkeligt fastsat, at den økonomiske sanktion, som Domstolen pålægger, ikke må overstige det beløb, som Kommissionen har foreslået.

Kommissionen har hele tiden haft den opfattelse, at sanktionsmekanismen i artikel 260, stk. 3, i TEUF principielt bør anvendes i alle tilfælde, hvor en medlemsstat ikke opfylder en forpligtelse, der er omfattet af denne bestemmelse. Betydningen af at sikre, at medlemsstaterne gennemfører lovgivningsdirektiver inden for de frister, der er fastsat i disse direktiver, gælder på samme måde for alle lovgivningsdirektiver. Kommissionen har for sin del sat sig som mål, at traktatbrudssager skal indbringes for Domstolen inden 12 måneder, hvis den manglende gennemførelse af et direktiv varer ved.

Artikel 260, stk. 3, TEUF finder ikke anvendelse på en medlemsstats manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger til direktiver, der ikke er vedtaget efter en lovgivningsprocedure. Hvis medlemsstaten tilsidesætter sin forpligtelse til at meddele foranstaltninger i forbindelse med sådanne ikke-lovgivningsmæssige direktiver, indbringer Kommissionen for det første en sådan tilsidesættelse for Domstolen ved hjælp af den traktatbrudsprocedure, der er fastsat i artikel 258 TEUF, og, hvis medlemsstaten ikke efterkommer en dom, hvorved det fastslås, at der foreligger et traktatbrud, ved endnu en indbringelse for Domstolen i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF. På samme måde kan artikel 260, stk. 3, TEUF ikke anvendes, når en medlemsstat undlader at give meddelelse om foranstaltninger til gennemførelse af direktiver, der er vedtaget i henhold til Euratomtraktatens artikel 31 og 32. I sådanne tilfælde anvender Kommissionen den samme dobbelte indbringelsesprocedure som den, der anvendes i forbindelse med ikke-lovgivningsmæssige direktiver, der er vedtaget i henhold til TEUF.

Artikel 260, stk. 3, TEUF omfatter både hel eller delvis manglende meddelelse af foranstaltninger til gennemførelse af et lovgivningsdirektiv. Der kan opstå tilfælde, hvor en medlemsstat delvis tilsidesætter sine EU-retlige forpligtelser, enten hvis de meddelte gennemførelsesforanstaltninger ikke omfatter hele den pågældende medlemsstats område, eller hvis meddelelsen er ufuldstændig, da den ikke omfatter alle foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre direktivet.

Medlemsstatens forpligtelse til at meddele gennemførelsesforanstaltninger som omhandlet i artikel 260, stk. 3, TEUF omfatter en forpligtelse til at give tilstrækkeligt klare og præcise oplysninger (14) om, ved hvilke nationale bestemmelser de tilsvarende bestemmelser i et direktiv gennemføres. Undladelse af at give sådanne klare og præcise oplysninger kan sanktioneres i henhold til artikel 260, stk. 3, i TEUF.

Kommissionen er af den opfattelse, at meddelelser om gennemførelsesforanstaltninger, der ikke entydigt angiver for hver bestemmelse i et direktiv, hvilken national bestemmelse der sikrer dets gennemførelse, berettiger et sagsanlæg i henhold til artikel 260, stk. 3, i TEUF. Uden sådanne oplysninger er Kommissionen ikke i stand til at efterprøve, om medlemsstaten faktisk og fuldstændigt har gennemført det pågældende direktiv. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet vil Kommissionen, når en meddelelse er selvforklarende, imidlertid ikke skride til et sagsanlæg i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF, selv om det i meddelelsen ikke præciseres, hvilken national gennemførelsesforanstaltning, der svarer til hver bestemmelse i et lovgivningsdirektiv. Kommissionen indbringer derfor kun en sag for Domstolen i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF, når der ikke foreligger klare oplysninger om, hvilke bestemmelser i national ret der gennemfører hvilke bestemmelser i et direktiv. Sådanne angivelser bør gives i form af forklarende dokumenter, hvortil der kan tilføjes en sammenligningstabel, ved hjælp af hvilken man præcist kan se, hvilke af direktivets bestemmelser, der svarer til hvilke bestemmelser i den nationale lovgivning.

Direktiver indeholder typisk en bestemmelse, hvorved medlemsstaterne forpligtes til at henvise til direktivet enten direkte i de nationale bestemmelser, der er vedtaget til gennemførelse af direktivet, eller ved offentliggørelsen af disse bestemmelser (»henvisningsbestemmelse«). Denne forpligtelse gør det muligt for de berørte at få kendskab til omfanget af deres rettigheder og forpligtelser på det særlige område, der reguleres af EU-retten.

Domstolen har gentagne gange fastslået, at der med en henvisningsbestemmelse er behov for en specifik gennemførelsesforanstaltning (15). En medlemsstats henvisning til allerede eksisterende national lovgivning, når den underretter Kommissionen om gennemførelsesforanstaltninger, kan ikke betegnes som en specifik gennemførelsesforanstaltning. Nationale retsakter, der var gældende, før direktivet blev vedtaget, kan betragtes som en specifik gennemførelsesforanstaltning, forudsat at medlemsstaten henviser til dem i en officiel publikation, der utvetydigt angiver de love og administrative bestemmelser, der allerede gælder, og som efter dens opfattelse opfylder de forpligtelser, der følger af et direktiv. En sådan officiel publikation bør bilægges meddelelsen til Kommissionen.

Enhver tvist om tilstrækkeligheden af de meddelte gennemførelsesforanstaltninger, dvs. spørgsmålet om, hvorvidt disse foranstaltninger udgør en korrekt gennemførelse af de tilsvarende bestemmelser i et direktiv, behandles efter proceduren i artikel 258 i TEUF.

3.   TVANGSBØDER

Den bøde, som medlemsstaterne skal betale, er et beløb, der i princippet beregnes pr. dags forsinkelse — med forbehold af en anden referenceperiode i særlige tilfælde — fra den dato, hvor Domstolen afsiger sin dom i medfør af artikel 260, stk. 2, eller 3, i TEUF, og indtil den dato, hvor medlemsstaten bringer traktatbruddet til ophør. Tvangsbøden har til formål at få den pågældende medlemsstat til at bringe traktatbruddet til ophør hurtigst muligt efter afsigelsen af Domstolens dom.

Den daglige tvangsbøde beregnes således:

| — | multiplikation af en grundsats med en koefficient, der afspejler tilsidesættelsens grovhed og en koefficient, der afspejler dens varighed |
| --- | --- |

—

multiplikation af en grundsats med en koefficient, der afspejler tilsidesættelsens grovhed og en koefficient, der afspejler dens varighed

| — | multiplikation af det opnåede resultat med et beløb, der er fastsat for hver medlemsstat (n-faktoren), der afspejler den pågældende medlemsstats betalingsevne. |
| --- | --- |

—

multiplikation af det opnåede resultat med et beløb, der er fastsat for hver medlemsstat (n-faktoren), der afspejler den pågældende medlemsstats betalingsevne.

Følgende formel sammenfatter den deraf følgende beregningsmetode for tvangsbøden:

| Dp = (F-Rap × Cs × Cd) × n

  hvor: Dp = dagbøde, F-Rap = grundsats »tvangsbøde«, Cs = koefficient for tilsidesættelsens grovhed, Cd = koefficient for varighed, n = »n« -faktor, der afspejler den pågældende medlemsstats betalingsevne. |
| --- |

Dp = (F-Rap × Cs × Cd) × n

hvor: Dp = dagbøde, F-Rap = grundsats »tvangsbøde«, Cs = koefficient for tilsidesættelsens grovhed, Cd = koefficient for varighed, n = »n« -faktor, der afspejler den pågældende medlemsstats betalingsevne.

3.1.   Grundsats

Grundsatsen defineres som det faste beløb, som multiplikationskoefficienterne anvendes på. Den afspejler tilsidesættelsen af legalitetsprincippet, som gælder for alle sager, der falder ind under artikel 260 i TEUF. Den er blevet fastsat på et niveau, der sikrer, at:

| — | Kommissionen bevarer en bred skønsmargen med hensyn til anvendelsen af multiplikationskoefficienten for tilsidesættelsens grovhed |
| --- | --- |

—

Kommissionen bevarer en bred skønsmargen med hensyn til anvendelsen af multiplikationskoefficienten for tilsidesættelsens grovhed

| — | beløbet er rimeligt, så det kan udredes af alle medlemsstater |
| --- | --- |

—

beløbet er rimeligt, så det kan udredes af alle medlemsstater

| — | beløbet, multipliceret med koefficienten for tilsidesættelsens grovhed, er så højt, at det lægger tilstrækkeligt pres på den pågældende medlemsstat, uanset hvilken medlemsstat det drejer sig om. |
| --- | --- |

—

beløbet, multipliceret med koefficienten for tilsidesættelsens grovhed, er så højt, at det lægger tilstrækkeligt pres på den pågældende medlemsstat, uanset hvilken medlemsstat det drejer sig om.

Grundsatsen for tvangsbøder er angivet i punkt 1 i bilaget I.

3.2.   Anvendelse af koefficienten for tilsidesættelsens grovhed (faktor mellem 1 og 20)

En tilsidesættelse vedrørende en medlemsstats manglende opfyldelse af en dom eller manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger til et direktiv, der er vedtaget efter en lovgivningsprocedure, anses altid for at være grov. For at tilpasse sanktionens størrelse til sagens konkrete omstændigheder fastsætter Kommissionen koefficienten for tilsidesættelsens grovhed på grundlag af to parametre: betydningen af de EU-regler, der er tilsidesat eller ikke gennemført, og konsekvenserne af denne tilsidesættelse for generelle og individuelle interesser.

På baggrund af nedenstående betragtninger bestemmes tilsidesættelsens grovhed ved en af Kommissionen fastsat koefficient på mellem mindst 1 og højst 20.

3.2.1.   
  Manglende opfyldelse af en dom (artikel 260, stk. 2, TEUF)

3.2.1.1.   Betydningen af de bestemmelser, der er tilsidesat

Ved fastlæggelsen af betydningen af den vedvarende tilsidesættelse af EU-retten tager Kommissionen hensyn til arten og omfanget af de pågældende bestemmelser snarere end deres status i hierarkiet af retlige normer. F.eks. skal en tilsidesættelse af princippet om, at der ikke må udøves forskelsbehandling, altid anses for meget alvorlig, uanset om der foreligger en tilsidesættelse af det princip, der er fastsat i selve traktaten, eller af samme princip fastsat i en forordning eller et direktiv. I almindelighed må tilsidesættelser af de grundlæggende rettigheder eller af de fire grundlæggende frihedsrettigheder, der er forankret i traktaten, betragtes som særligt alvorlige, og de må derfor udløse en passende sanktion.

Når Kommissionen anlægger en sag i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF, anses den omstændighed, at medlemsstaten ikke har opfyldt en dom, der er udtryk for fast retspraksis (f.eks. når dommen har samme indhold som lignende domme, der er afsagt som led i en traktatbrudsprocedure eller i besvarelse af en præjudiciel forelæggelse), for at være en skærpende omstændighed. Dette er navnlig tilfældet, når Domstolen tidligere har fastslået, at den pågældende medlemsstat har tilsidesat lignende EU-retlige bestemmelser.

På samme måde udgør en medlemsstats undladelse af at samarbejde fuldt ud med Kommissionen under den procedure, der fører til et sagsanlæg for Domstolen i henhold til artikel 260, stk. 2, første afsnit, TEUF, en skærpende omstændighed.

Den omstændighed, at en medlemsstat har truffet foranstaltninger, som den anser for tilstrækkelige til at afhjælpe den angivelige tilsidesættelse, men som Kommissionen betragter som værende utilstrækkelige, giver anledning til en anderledes behandling end den situation, hvor medlemsstaten slet ikke træffer foranstaltninger for at afhjælpe tilsidesættelsen (i hvilket tilfælde medlemsstaten klart har handlet i strid med artikel 260, stk. 1, TEUF).

Endelig bør der tages hensyn til eventuelle formildende omstændigheder, så som at den dom, der skal opfyldes, giver anledning til reelle fortolkningsspørgsmål, eller det objektivt set er særligt vanskeligt at efterkomme dommen på kort sigt (idet det f.eks. er nødvendigt at planlægge, godkende, finansiere og opbygge infrastruktur for at kunne opfylde dommen).

3.2.1.2.   Tilsidesættelsens konsekvenser for generelle og individuelle interesser

Tilsidesættelsens følger for generelle og individuelle interesser skal bedømmes fra sag til sag, idet der f.eks. tages hensyn til følgende:

| — | tab af Unionens egne indtægter |
| --- | --- |

—

tab af Unionens egne indtægter

| — | alvorlig skade på EU's finansielle interesser |
| --- | --- |

—

alvorlig skade på EU's finansielle interesser

| — | tilsidesættelsens indvirkning på den måde, hvorpå Unionen fungerer (f.eks. tilsidesættelser vedrørende Unionens enekompetence som omhandlet i artikel 2, stk. 1, i TEUF sammenholdt med artikel 3 i TEUF, samt tilsidesættelser, der påvirker de nationale retssystemers evne til at bidrage til en effektiv håndhævelse af EU-retten) |
| --- | --- |

—

tilsidesættelsens indvirkning på den måde, hvorpå Unionen fungerer (f.eks. tilsidesættelser vedrørende Unionens enekompetence som omhandlet i artikel 2, stk. 1, i TEUF sammenholdt med artikel 3 i TEUF, samt tilsidesættelser, der påvirker de nationale retssystemers evne til at bidrage til en effektiv håndhævelse af EU-retten)

| — | alvorlig eller uoprettelig skade på folkesundheden eller miljøet |
| --- | --- |

—

alvorlig eller uoprettelig skade på folkesundheden eller miljøet

| — | tab eller anden skade, som enkeltpersoner og erhvervsdrivende har lidt |
| --- | --- |

—

tab eller anden skade, som enkeltpersoner og erhvervsdrivende har lidt

| — | størrelsen af de beløb, der er tale om |
| --- | --- |

—

størrelsen af de beløb, der er tale om

| — | medlemsstatens eventuelle økonomiske fordel ved ikke at opfylde Domstolens dom |
| --- | --- |

—

medlemsstatens eventuelle økonomiske fordel ved ikke at opfylde Domstolens dom

| — | tilsidesættelsens relative betydning henset til omsætningen eller værditilvæksten inden for den berørte økonomiske sektor |
| --- | --- |

—

tilsidesættelsens relative betydning henset til omsætningen eller værditilvæksten inden for den berørte økonomiske sektor

| — | størrelsen af den del af befolkningen, der er berørt af tilsidesættelsen |
| --- | --- |

—

størrelsen af den del af befolkningen, der er berørt af tilsidesættelsen

| — | Unionens ansvar over for tredjelande |
| --- | --- |

—

Unionens ansvar over for tredjelande

| — | tilsidesættelsens art, dvs. tilsidesættelsens systemiske eller strukturelle karakter eller en medlemsstats vedvarende undladelse af at anvende EU-retten korrekt. |
| --- | --- |

—

tilsidesættelsens art, dvs. tilsidesættelsens systemiske eller strukturelle karakter eller en medlemsstats vedvarende undladelse af at anvende EU-retten korrekt.

Andre overvejelser kunne være, om tilsidesættelsen er en enkeltstående tilsidesættelse eller en gentagelse af en tidligere tilsidesættelse.

Når Kommissionen ved beregningen af sanktionens størrelse tager hensyn til interesser af individuel art, er det ikke dens hensigt at søge erstatning på de skadelidtes vegne, da sådanne erstatningssager kan indbringes for de nationale domstole. Det Kommissionen vil sikre ved anvendelsen af dette parameter er, at der tages hensyn til tilsidesættelsens følger for privatpersoner og økonomiske aktører. Det har jo ikke de samme konsekvenser, hvis tilsidesættelsen blot er et konkret tilfælde af ukorrekt anvendelse af EU-retten (f.eks. hvis en medlemsstat ikke anerkender et eksamensbevis fra en anden medlemsstat), som hvis en medlemsstat undlader at gennemføre et direktiv om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, da noget sådant ville skade en hel faggruppe.

3.2.2.   Manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger (artikel 260, stk. 3, TEUF)

For søgsmål anlagt i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF anvender Kommissionen konsekvent en koefficient for tilsidesættelsens grovhed på 10 i tilfælde, hvor en medlemsstat overhovedet ikke meddeler nogen gennemførelsesforanstaltninger. I en Union, der er baseret på respekt for retsstatsprincippet, skal alle lovgivningsdirektiver betragtes som lige vigtige og skal gennemføres fuldt ud af medlemsstaterne inden for de frister, EU-lovgiver har fastsat.

I tilfælde af delvis manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger skal betydningen af den manglende gennemførelse tages i betragtning ved fastsættelsen af koefficienten for tilsidesættelsens grovhed, som i så tilfælde er lavere end 10. Desuden kan der tages hensyn til tilsidesættelsens virkninger for generelle og individuelle interesser (jf. betragtningerne i punkt 3.2.1.2 ovenfor).

3.3.   C. Anvendelse af koefficienten for tilsidesættelsens varighed

Ved beregning af tvangsbødens størrelse under hensyntagen til tilsidesættelsens varighed har Kommissionen følgende praksis:

| — | For så vidt angår sager, der anlægges i medfør af artikel 260, stk. 2, er det tidsrum, Kommissionen tager i betragtning, det tidsrum, der hengår fra afsigelsen af Domstolens første dom og indtil det tidspunkt, hvor Kommissionen beslutter at indbringe sagen for Domstolen. |
| --- | --- |

—

For så vidt angår sager, der anlægges i medfør af artikel 260, stk. 2, er det tidsrum, Kommissionen tager i betragtning, det tidsrum, der hengår fra afsigelsen af Domstolens første dom og indtil det tidspunkt, hvor Kommissionen beslutter at indbringe sagen for Domstolen.

| — | For så vidt angår sager, der anlægges i medfør af artikel 260, stk. 3, er det tidsrum, Kommissionen tager i betragtning, det tidsrum, der hengår fra dagen efter udløbet af fristen for gennemførelse af det pågældende direktiv og indtil det tidspunkt, hvor Kommissionen beslutter at indbringe sagen for Domstolen. |
| --- | --- |

—

For så vidt angår sager, der anlægges i medfør af artikel 260, stk. 3, er det tidsrum, Kommissionen tager i betragtning, det tidsrum, der hengår fra dagen efter udløbet af fristen for gennemførelse af det pågældende direktiv og indtil det tidspunkt, hvor Kommissionen beslutter at indbringe sagen for Domstolen.

Varighedskoefficienten udtrykkes som en multiplikator på mellem 1 og 3. Den beregnes med 0,10 om måneden fra datoen for den første doms afsigelse eller fra dagen efter udløbet af fristen for gennemførelse af det pågældende direktiv.

Domstolen har bekræftet (16), at tilsidesættelsens varighed skal tages i betragtning ved beregningen af tvangsbøden og det faste beløb henset til hver sanktions særlige formål.

3.4.   Medlemsstatens betalingsevne

Tvangsbødens størrelse skal stå i rimeligt forhold til tilsidesættelsen og have en præventiv virkning. Spørgsmålet om bødens præventive virkning har to aspekter. Sanktionen bør være tilstrækkelig til, at:

| — | den pågældende medlemsstat bringer tilsidesættelsen til ophør (den bør således overstige medlemsstatens fordele ved tilsidesættelsen) |
| --- | --- |

—

den pågældende medlemsstat bringer tilsidesættelsen til ophør (den bør således overstige medlemsstatens fordele ved tilsidesættelsen)

| — | medlemsstaten ikke begår nye traktaktbrud. |
| --- | --- |

—

medlemsstaten ikke begår nye traktaktbrud.

Det sanktionsniveau, der kræves for, at bøden får en afskrækkende virkning, vil variere afhængigt af medlemsstaternes betalingsevne. Denne afskrækkende virkning afspejles i n-faktoren. Det defineres som et vægtet geometrisk gennemsnit af den pågældende medlemsstats bruttonationalprodukt (BNP) (17) sammenlignet med gennemsnittet af medlemsstaternes BNP, med en vægt på to, og af befolkningen i den pågældende medlemsstat set i forhold til gennemsnittet af medlemsstaternes befolkninger, med en vægt på én. Dette repræsenterer den pågældende medlemsstats betalingsevne set i forhold til de øvrige medlemsstaters betalingsevne:

Formula

Den måde, hvorpå n-faktoren beregnes efter denne meddelelse, er en ændring af den måde, hvorpå n-faktoren tidligere blev beregnet. I tidligere meddelelser blev der taget hensyn til både medlemsstaternes BNP og deres institutionelle vægt. Sidstnævnte blev udtrykt ved hjælp af en proxy, senest det antal pladser i Europa-Parlamentet, der var tildelt hver medlemsstat.

Ved dom af 20. januar 2022 i sagen Kommissionen mod Grækenland (18) gennemgik Domstolen de elementer, der blev anset for relevante for vurderingen af en medlemsstats betalingsevne med henblik på at pålægge økonomiske sanktioner på grundlag af artikel 260 TEUF. Domstolen lagde følgende til grund: »uden at det berører Kommissionens mulighed for at foreslå økonomiske sanktioner, der er baseret på flere kriterier, navnlig med henblik på at gøre det muligt at opretholde en rimelig forskel mellem de forskellige medlemsstater, skal der med henblik på at pålægge tilstrækkeligt afskrækkende og forholdsmæssige sanktioner lægges vægt på Den Hellenske Republiks BNP som den væsentligste faktor med henblik på vurderingen af dens betalingsevne, uden at tage højde for Den Hellenske Republiks institutionelle vægt [...].« (19) Domstolen udtalte videre, at »formålet om at fastsætte tilstrækkeligt afskrækkende sanktioner ikke nødvendigvis kræver, at der tages hensyn til den pågældende medlemsstats institutionelle vægt i EU, og at «hensynet til den pågældende medlemsstats institutionelle vægt følgelig ikke [forekommer] absolut nødvendig for at sikre tilstrækkelig afskrækkelse og foranledige denne medlemsstat til at ændre sin aktuelle eller fremtidige adfærd [...] (20).

Kommissionen har derfor besluttet at revidere sin metode til beregning af n-faktoren, som nu hovedsagelig er baseret på medlemsstaternes BNP og sekundært på deres befolkning som et demografisk kriterium, der gør det muligt at opretholde en rimelig forskel mellem de forskellige medlemsstater. Hvis der tages hensyn til medlemsstaternes befolkning i en tredjedel af beregningen af n-faktoren, mindskes variationen i medlemsstaternes n-faktorer i rimelig grad sammenlignet med en beregning, der udelukkende er baseret på medlemsstaternes BNP. Den tilføjer også et element af stabilitet i beregningen af n-faktoren, da befolkningens størrelse sandsynligvis ikke vil variere betydeligt på årsbasis. I modsætning hertil kan en medlemsstats BNP opleve større årlige udsving, navnlig i perioder med økonomisk krise. Da medlemsstatens BNP stadig tegner sig for to tredjedele af beregningen, er det samtidig den vigtigste faktor ved vurderingen af dens betalingsevne.

N-faktorerne for hver medlemsstat er fastsat i punkt 3 i bilaget I.

4.   DET FASTE BELØB

For at tage fuldt hensyn til det faste beløbs præventive formål og til proportionalitets- og ligebehandlingsprincippet vil Kommissionens forslag til Domstolen omfatte:

| — | fastlæggelse af et fast minimumsbeløb og |
| --- | --- |

—

fastlæggelse af et fast minimumsbeløb og

| — | en beregningsmetode baseret på et dagligt beløb ganget med det antal dage, tilsidesættelsen vedvarer. Denne beregningsmetode anvendes, når resultatet af beregningen overstiger det faste minimumsbeløb. |
| --- | --- |

—

en beregningsmetode baseret på et dagligt beløb ganget med det antal dage, tilsidesættelsen vedvarer. Denne beregningsmetode anvendes, når resultatet af beregningen overstiger det faste minimumsbeløb.

4.1.   Faste minimumsbeløb

Når Kommissionen indbringer en sag for Domstolen efter EF-traktatens artikel 260, foreslår den mindst et fast minimumsbeløb, der fastsættes for hver medlemsstat ved hjælp af ovennævnte n-faktor, uanset resultatet af den beregning, der er omhandlet i punkt 4.2.

Dette faste minimumsbeløb afspejler princippet om, at ethvert tilfælde, hvor en medlemsstat vedvarende undlader at efterkomme en dom fra Domstolen, eller en medlemsstats manglende gennemførelse af et lovgivningsdirektiv, uanset eventuelle skærpende omstændigheder, undergraver legalitetsprincippet i et retsfællesskab og bør mødes med en effektiv sanktion. Med minimumsbeløbet undgås endvidere forslag om rent symbolske beløb, der ikke vil have nogen form for præventiv virkning og risikerer at underminere i stedet for at styrke den autoritet, som Domstolens domme har.

Minimumsbeløbet for hver medlemsstat er fastsat i punkt 5 i bilaget I.

4.2.   Beregning af det faste beløb

Det faste beløb beregnes på en måde, der stort set svarer til metoden til beregning af tvangsbøden, dvs.:

| — | multiplikation af en grundsats med en koefficient, der afspejler tilsidesættelsens grovhed, |
| --- | --- |

—

multiplikation af en grundsats med en koefficient, der afspejler tilsidesættelsens grovhed,

| — | multiplikation af resultatet med n-faktoren, |
| --- | --- |

—

multiplikation af resultatet med n-faktoren,

| — | multiplikation af resultatet med det antal dage, tilsidesættelsen varer ved (se punkt 4.2.1). |
| --- | --- |

—

multiplikation af resultatet med det antal dage, tilsidesættelsen varer ved (se punkt 4.2.1).

Følgende formel sammenfatter beregningsmetoden for det faste beløb:

| LS = F-Rals × Cs × n × dy

  hvor:


  LS = fast beløb, F-Rals= grundsats »fast beløb«, Cs = koefficient for tilsidesættelsens grovhed, n = faktor, der afspejler den pågældende medlemsstats betalingsevne, dy = antal dage, hvor tilsidesættelsen varer ved. |
| --- |

LS = F-Rals × Cs × n × dy

hvor:

LS = fast beløb, F-Rals= grundsats »fast beløb«, Cs = koefficient for tilsidesættelsens grovhed, n = faktor, der afspejler den pågældende medlemsstats betalingsevne, dy = antal dage, hvor tilsidesættelsen varer ved.

Hvis resultatet af denne beregning overstiger det faste minimumsbeløb for den pågældende medlemsstat, foreslår Kommissionen Domstolen et fast beløb, der fastsættes ved hjælp af denne formel.

4.2.1.   
  Antal dage, hvor tilsidesættelsen varer ved.

For at beregne det faste beløb skal det daglige beløb ganges med det antal dage, tilsidesættelsen varer ved. Sidstnævnte defineres således:

| — | for så vidt angår søgsmål anlagt i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF er dette antallet af dage mellem datoen for afsigelsen af den første dom og den dato, hvor traktatbruddet er bragt til ophør, eller i tilfælde af, at det ikke er bragt til ophør, datoen for afsigelsen af dommen i henhold til artikel 260 TEUF. |
| --- | --- |

—

for så vidt angår søgsmål anlagt i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF er dette antallet af dage mellem datoen for afsigelsen af den første dom og den dato, hvor traktatbruddet er bragt til ophør, eller i tilfælde af, at det ikke er bragt til ophør, datoen for afsigelsen af dommen i henhold til artikel 260 TEUF.

| — | for så vidt angår søgsmål anlagt i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF er dette antallet af dage mellem dagen efter udløbet af fristen for gennemførelse i det relevante direktiv og den dato, hvor traktatbruddet bringes til ophør, eller i tilfælde af, at det ikke er bragt til ophør, datoen for afsigelsen af dommen i henhold til artikel 260 TEUF. |
| --- | --- |

—

for så vidt angår søgsmål anlagt i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF er dette antallet af dage mellem dagen efter udløbet af fristen for gennemførelse i det relevante direktiv og den dato, hvor traktatbruddet bringes til ophør, eller i tilfælde af, at det ikke er bragt til ophør, datoen for afsigelsen af dommen i henhold til artikel 260 TEUF.

For så vidt angår søgsmål anlagt i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF defineres den dato, fra hvilken den frist, der skal tages i betragtning ved beregningen af det faste beløb, begynder at løbe, som datoen for afsigelsen af den dom, hvorved det fastslås, at den pågældende medlemsstat har tilsidesat EU-retten (21).

Ifølge Domstolen skal en medlemsstat »straks« efterkomme en sådan dom, og opfyldelsen skal »afsluttes så hurtigt som muligt« (22). Før Kommissionen anlægger et søgsmål i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF, skal den naturligvis give medlemsstaten tilstrækkelig tid til at opfylde en sådan dom, hvilket Kommissionen vurderer i lyset af tilsidesættelsens karakter. Når medlemsstaten har fået en rimelig frist, og dommen ikke er blevet opfyldt fuldt ud, må medlemsstaten imidlertid anses for ikke at have opfyldt sin forpligtelse til straks at indlede proceduren for opfyldelse og afslutte den så hurtigt som muligt fra datoen for den dom, hvorved traktatbruddet blev fastslået.

For så vidt angår søgsmål anlagt i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF er den dag, fra hvilken den relevante frist begynder at løbe, dagen efter udløbet af den gennemførelsesfrist, der er fastsat i det pågældende direktiv.

4.2.2.   
  Andre omstændigheder ved beregningsmetoden for det faste beløb:

Ved beregningen af det faste beløb anvender Kommissionen den samme koefficient for tilsidesættelsens grovhed og den samme faste n-faktor som ved beregningen af tvangsbøden (jf. afsnit 3.2 og 3.4). Kommissionen vil ved fastsættelsen af det faste beløb i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF tage hensyn til omfanget af gennemførelsen ved vurderingen af alvoren af den manglende gennemførelse i national ret.

Grundsatsen for det faste beløb er lavere end for tvangsbøder. Det forekommer nemlig rimeligt, at den daglige tvangsbøde er højere end det faste beløb, da den pågældende medlemsstats adfærd må anses for mere skadelig, når der er afsagt en dom efter artikel 260, fordi dens tilsidesættelse fortsætter på trods af, at der er afsagt en sådan dom.

Grundsatsen for det faste beløb er angivet i punkt 2 i bilaget I.

Til forskel fra beregningen af tvangsbøden anvendes der ikke nogen varighedskoefficient, når det faste beløb beregnes, fordi der tages hensyn til tilsidesættelsens varighed ved at multiplicere et dagligt beløb med det antal dage, hvor tilsidesættelsen varer ved.

5.   OVERGANGSBESTEMMELSER FOR DET FORENEDE KONGERIGE

Det Forenede Kongerige udtrådte af Unionen den 31. januar 2020. Det var dog stadig forpligtet til at anvende og overholde EU-retten indtil udløbet af overgangsperioden (som udløb den 31. december 2020) i henhold til udtrædelsesaftalen, som trådte i kraft den 1. februar 2020.

I henhold til artikel 12, stk. 4, i protokollen om Irland/Nordirland og artikel 12 i protokollen om de baseområder i Cypern, hvorover Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland udøver overhøjhed, bevarer Kommissionen og Domstolen de beføjelser, som traktaterne tillægger dem i forbindelse med anvendelse af de dele af EU-retten, som finder anvendelse på og i Det Forenede Kongerige i henhold til disse protokoller for så vidt angår Nordirland og de nævnte baseområder. I henhold til artikel 160 i udtrædelsesaftalen har Domstolen fortsat kompetence vedrørende artikel 258, 260 og 267 i TEUF for så vidt angår fortolkningen og anvendelsen af visse bestemmelser i udtrædelsesaftalens femte del.

I henhold til disse bestemmelser er det muligt for Kommissionen at anmode Domstolen om at pålægge Det Forenede Kongerige økonomiske sanktioner efter den 31. december 2020. I et sådant tilfælde vil Kommissionen foreslå økonomiske sanktioner, der står i et rimeligt forhold til den pågældende tilsidesættelses grovhed, varigheden af denne tilsidesættelse og Det Forenede Kongeriges betalingsevne. Kommissionen vil i den forbindelse anvende samme formel som den, der er fastsat for medlemsstaterne i denne meddelelse (23).

6.   DATOEN FOR BETALINGSPLIGTENS INDTRÆDEN

Når Domstolen pålægger en medlemsstat en sanktion i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF, svarer den dato, hvor forpligtelsen til at betale sanktionen indtræder, normalt til den dato, hvor Domstolen afsiger sin dom.

Når Domstolen pålægger en medlemsstat en sanktion i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF, fremgår det af samme bestemmelse, at betalingspligten »får virkning på den dato, Domstolen fastsætter i sin dom«. Dette giver Domstolen mulighed for at fastsætte den dato, hvor forpligtelsen får virkning, enten til den dato, hvor den afsiger sin dom, eller til et senere tidspunkt. Domstolen har endnu ikke gjort brug af muligheden for at fastsætte en dato, der ligger efter datoen for domsafsigelsen.

7.   ANVENDELSESDATO

Kommissionen vil anvende de regler og kriterier, der er omhandlet i denne meddelelse, på alle de beslutninger om at indbringe sager for Domstolen i henhold til artikel 260 TEUF, som den træffer efter offentliggørelsen af denne meddelelse i EU-Tidende.

---

(1)  Eller hvis medlemsstaterne ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at opfylde en dom om tilsidesættelse af en afgørelse om statsstøtte i henhold til artikel 108, stk. 2, i TEUF.

(2)  Dette skøn er begrænset i sager, der er støttet på artikel 260, stk. 3, i TEUF, hvor Domstolen ikke kan gå ud over det beløb, som Kommissionen har fastsat.

(3)  Jf. dom af 12. juli 2005, sag C-304/02, Kommissionen mod Frankrig, EU:C:2005:444, præmis 103, dom af 14. marts 2006, sag C-177/04, Kommissionen mod Frankrig, EU:C:2006:173, præmis 61, og dom af 10. januar 2008, sag C-70/06, Kommissionen mod Tyskland, ECLI:EU:C:2008:3, præmis 38.

(4)  Se bilag II »Liste over tidligere meddelelser om økonomiske sanktioner«.

(5)  Domstolen har godkendt disse kriterier i sin praksis. Se. bl.a. dom af 4. juli 2000, sag C-387/97, Kommissionen mod Grækenland, ECLI:EU:C:2000:356, præmis 92, dom af 25. februar 2021, sag C-658/19, Kommissionen mod Spanien, ECLI:EU:C:2021:138, præmis 63, dom af 16. juli 2020, sag C-550/18, Kommissionen mod Irland, ECLI:EU:C:2020:564, præmis 81, dom af 25. februar 2021, sag C-658/19, Kommissionen mod, ECLI:EU:C:2021:138, præmis 73.

(6)  Jf. dom af 16. juli 2020, sag C-549/18, Kommissionen mod Frankrig, EU:C:2020:563, præmis 51.

(7)  Rådets afgørelse 2007/436/EF, Euratom af 7. juni 2007 om ordningen for De Europæiske Fællesskabers egne indtægter (EUT L 163 af 23.6.2007, s. 17).

(8)  Sag C-658/19, Kommissionen mod Spanien, EU:C:2021:138, præmis 63, sag C-550/18 Kommissionen mod Irland, EU:C:2020:564, præmis 81, sag C-658/19, Kommissionen mod Spanien, EU:C:2021:138, præmis 73.

(9)  Jf. dom af 25. november 2003, sag C-278/01, Kommissionen mod Spanien, EU:C:2003:635.

(10)  Jf. sag C-278/01, Kommissionen mod Spanien, vedrørende kvalitetsnormer for badevand, der er fastsat i direktiv 76/160/EØF, hvor det, som Domstolen bemærkede, »er særlig vanskeligt for medlemsstaterne at nå frem til en fuldstændig gennemførelse af direktivet«, og hvor »det kan forekomme, at det lykkes for den sagsøgte medlemsstat i væsentlig omfang at forøge graden af direktivets gennemførelse, uden at der på kort sigt er tale om en fuldstændig gennemførelse«. Under disse omstændigheder, udtalte Domstolen, »er en sanktion, der ikke tager hensyn til den fremgang, der måtte have været i medlemsstatens opfyldelse af sine forpligtelser, hverken afpasset efter omstændighederne eller proportional med det fastslåede traktatbrud«.

(11)  Jf. præmis 43-46 i dommen i sag C-278/01, Kommissionen mod Spanien og præmis 111-112 i dommen i sag C-304/02, Kommissionen mod Frankrig.

(12)  Jf. dom af 8. juli 2019 i sag C-543/17, Kommissionen mod Belgien, hvor Domstolen for første gang anvendte sanktionsordningen i artikel 260, stk. 3, i TEUF.

(13)  Der er tale om direktiver, der er vedtaget i henhold til de almindelige eller særlige lovgivningsprocedurer, der er fastsat i traktaterne. Det udelukker navnlig delegerede direktiver og gennemførelsesdirektiver, som Kommissionen har vedtaget i henhold til artikel 290 og 291 i TEUF samt direktiver, der er vedtaget i henhold til Euratomtraktaten.

(14)  Jf. sag C-543/17, Kommissionen mod Belgien, præmis 51 og 59.

(15)  Dom af 29. oktober 2009, sag C-551/08, Kommissionen mod Polen, EU:C:2009:683, præmis 23, dom af 11. juni 2015, sag C-29/14, Kommissionen mod Polen, EU:C:2015:379, præmis 49, dom af 4. oktober 2018, sag C-599/17, Kommissionen mod Polen, EU:C:2018:813, præmis 21, og dom af 16. juli 2020, sag C-550/18, Kommissionen mod Irland, ECLI:EU:C:2020:564, præmis 31.

(16)  Jf. præmis 84 i dommen i sag C-304/02, Kommissionen mod Frankrig.

(17)  Kilde: Nominelt BNP — Eurostat. Eurostat offentliggør regelmæssigt BNP-data for medlemsstaterne (nama_10_gdp).

(18)  Dom af 20. januar 2022, sag C-51/20, Kommissionen mod Grækenland, EU:C:2022:36.

(19)  Sag C-51/20, Kommissionen mod Grækenland, præmis 116,

(20)  Sag C-51/20, Kommissionen mod Grækenland, præmis 113 og 115.

(21)  Jf. sag C-304/02, Kommissionen mod Frankrig.

(22)  Jf. dom af 12. november 2019, sag C-261/18, Kommissionen mod Irland, EU:C:2019:955, præmis 123.

(23)  
  Formula

---

BILAG I

Oplysninger, der anvendes til at fastsætte de finansielle sanktioner, der foreslås Domstolen

Kommissionen vil gennemgå og ajourføre oplysningerne i dette bilag årligt set i lyset af inflationsvariationer, medlemsstaternes BNP og deres befolkning på grundlag af officielle data offentliggjort af Eurostat.

1.   Grundsatsen for tvangsbøder

Grundsatsen for den tvangsbøde, der er omhandlet i afsnit 3.1 i denne meddelelse, fastsættes til 3 000 EUR pr. dag.

2.   Grundsatsen for det faste beløb

Grundsatsen for det faste beløb, der er omhandlet i afsnit 4.2.2 i denne meddelelse fastsættes til 1 000 EUR pr. dag, svarende til en tredjedel af grundsatsen for tvangsbøder.

3.   »N«-Faktorer

De »n«-faktorer, der er nævnt i afsnit 3.4 og 4.2.2 i denne meddelelse, er:

| | »N«-faktor (1) |
| --- | --- |
| Belgien | 0,84 |
| Bulgarien | 0,18 |
| Tjekkiet | 0,49 |
| Danmark | 0,52 |
| Tyskland | 6,16 |
| Estland | 0,06 |
| Irland | 0,55 |
| Grækenland | 0,41 |
| Spanien | 2,44 |
| Frankrig | 4,45 |
| Kroatien | 0,14 |
| Italien | 3,41 |
| Cypern | 0,05 |
| Letland | 0,07 |
| Litauen | 0,12 |
| Luxembourg | 0,09 |
| Ungarn | 0,35 |
| Malta | 0,03 |
| Nederlandene | 1,39 |
| Østrig | 0,68 |
| Polen | 1,37 |
| Portugal | 0,46 |
| Rumænien | 0,61 |
| Slovenien | 0,10 |
| Slovakiet | 0,22 |
| Finland | 0,42 |
| Sverige | 0,83 |

»N«-faktor (1)

Belgien

0,84

Bulgarien

0,18

Tjekkiet

0,49

Danmark

0,52

Tyskland

6,16

Estland

0,06

Irland

0,55

Grækenland

0,41

Spanien

2,44

Frankrig

4,45

Kroatien

0,14

Italien

3,41

Cypern

0,05

Letland

0,07

Litauen

0,12

Luxembourg

0,09

Ungarn

0,35

Malta

0,03

Nederlandene

1,39

Østrig

0,68

Polen

1,37

Portugal

0,46

Rumænien

0,61

Slovenien

0,10

Slovakiet

0,22

Finland

0,42

Sverige

0,83

4.   Fast referencebeløb

Det faste referencebeløb, der anvendes til beregning af de faste minimumsbeløb pr. medlemsstat, er fastsat til 2 800 000 EUR (2).

5.   Faste minimumsbeløb pr. medlemsstat

De faste minimumsbeløb svarer til det faste referencebeløb ganget med »n«-faktorerne.

De minimumsbeløb (3), der er nævnt i afsnit 4.1 i denne meddelelse, er fastsat til:

| | Faste minimumsbeløb (EUR) |
| --- | --- |
| Belgien | 2 352 000 |
| Bulgarien | 504 000 |
| Tjekkiet | 1 372 000 |
| Danmark | 1 456 000 |
| Tyskland | 17 248 000 |
| Estland | 168 000 |
| Irland | 1 540 000 |
| Grækenland | 1 148 000 |
| Spanien | 6 832 000 |
| Frankrig | 12 460 000 |
| Kroatien | 392 000 |
| Italien | 9 548 000 |
| Cypern | 140 000 |
| Letland | 196 000 |
| Litauen | 336 000 |
| Luxembourg | 252 000 |
| Ungarn | 980 000 |
| Malta | 84 000 |
| Nederlandene | 3 892 000 |
| Østrig | 1 904 000 |
| Polen | 3 836 000 |
| Portugal | 1 288 000 |
| Rumænien | 1 708 000 |
| Slovenien | 280 000 |
| Slovakiet | 616 000 |
| Finland | 1 176 000 |
| Sverige | 2 324 000 |

Faste minimumsbeløb (EUR)

Belgien

2 352 000

Bulgarien

504 000

Tjekkiet

1 372 000

Danmark

1 456 000

Tyskland

17 248 000

Estland

168 000

Irland

1 540 000

Grækenland

1 148 000

Spanien

6 832 000

Frankrig

12 460 000

Kroatien

392 000

Italien

9 548 000

Cypern

140 000

Letland

196 000

Litauen

336 000

Luxembourg

252 000

Ungarn

980 000

Malta

84 000

Nederlandene

3 892 000

Østrig

1 904 000

Polen

3 836 000

Portugal

1 288 000

Rumænien

1 708 000

Slovenien

280 000

Slovakiet

616 000

Finland

1 176 000

Sverige

2 324 000

---

(1)  Baseret på BNP og befolkning i 2020 (år n-2) som opgjort den 7. september 2022 og afrundet til to decimaler.

(2)  I 2005 anvendte Kommissionen i sin meddelelse »Anvendelse af EF-traktatens artikel 228«500 000 EUR som et fast referencebeløb. Det faste referencebeløb er steget i årene efter flere på hinanden følgende revisioner som følge af inflationen og de forskellige metodeændringer. I Kommissionens seneste meddelelse »Ajourføring af data, der anvendes til at beregne faste beløb og tvangsbøder, som Kommissionen foreslår Den Europæiske Unions Domstol i traktatbrudssager« (C (2022) 568) var det faste referencebeløb, der blev anvendt til at beregne de faste minimumsbeløb 2 255 000 EUR. Det er nu fastsat til 2 800 000 EUR for at sikre, at de faste minimumsbeløb forbliver tilstrækkeligt afskrækkende under hensyntagen til deres tidligere niveauer og den ændring af metoden, der er beskrevet i denne meddelelse med hensyn til n-faktoren.

(3)  Baseret på BNP og befolkningen i 2020 (år n-2) som opgjort den 7. september 2022 og afrundet til nærmeste tusinde.

---

BILAG II

Liste over tidligere meddelelser om finansielle sanktioner.

Denne meddelelse er resultatet af en fornyet gennemgang af alle disse meddelelser fra Kommissionen om finansielle sanktioner fra 1996 til 2021:

| — | I 1996 afgav Kommissionen en »Meddelelse vedrørende gennemførelsen af artikel 171 i EF-traktaten« (1), Dette var en indledende tilgang, der skulle finpudses yderligere, men den skabte grundlaget for den nuværende politik vedrørende økonomiske sanktioner, idet det heri blev fastslået, at sanktionens størrelse skal beregnes på grundlag af tre grundlæggende kriterier, nemlig tilsidesættelsens grovhed, dens varighed og behovet for at sikre, at sanktionen i sig selv har afskrækkende virkning på yderligere tilsidesættelser. |
| --- | --- |

—

I 1996 afgav Kommissionen en »Meddelelse vedrørende gennemførelsen af artikel 171 i EF-traktaten« (1), Dette var en indledende tilgang, der skulle finpudses yderligere, men den skabte grundlaget for den nuværende politik vedrørende økonomiske sanktioner, idet det heri blev fastslået, at sanktionens størrelse skal beregnes på grundlag af tre grundlæggende kriterier, nemlig tilsidesættelsens grovhed, dens varighed og behovet for at sikre, at sanktionen i sig selv har afskrækkende virkning på yderligere tilsidesættelser.

| — | I 1997 offentliggjorde Kommissionen for første gang en »metode til beregning af tvangsbøder i henhold til EF-traktatens artikel 171« (2). På daværende tidspunkt fandtes der ingen metode til beregning af det faste beløb. Efter den beskrevne metode skulle den daglige tvangsbøde beregnes som et ensartet fast beløb multipliceret med en koefficient for tilsidesættelsens grovhed og en varighedskoefficient, hvis resultat blev multipliceret med en særlig faktor (kendt som »n-faktoren«), der afspejler den pågældende medlemsstats betalingsevne og det antal stemmer, den har i Rådet. Denne n-faktor, der på daværende tidspunkt afspejlede både den økonomiske og institutionelle vægt, blev udformet som en metode til at sikre, at sanktionerne er rimelige, forholdsmæssige, men også tilstrækkeligt afskrækkende til, at medlemsstaterne motiveres til at bringe tilsidesættelsen til ophør og ikke gentage den. Kommissionen forklarede endvidere i dokumentet, hvordan grovheds- og varighedskoefficienterne skulle fastsættes, og fastsatte de første værdier for n-faktoren (3). |
| --- | --- |

—

I 1997 offentliggjorde Kommissionen for første gang en »metode til beregning af tvangsbøder i henhold til EF-traktatens artikel 171« (2). På daværende tidspunkt fandtes der ingen metode til beregning af det faste beløb. Efter den beskrevne metode skulle den daglige tvangsbøde beregnes som et ensartet fast beløb multipliceret med en koefficient for tilsidesættelsens grovhed og en varighedskoefficient, hvis resultat blev multipliceret med en særlig faktor (kendt som »n-faktoren«), der afspejler den pågældende medlemsstats betalingsevne og det antal stemmer, den har i Rådet. Denne n-faktor, der på daværende tidspunkt afspejlede både den økonomiske og institutionelle vægt, blev udformet som en metode til at sikre, at sanktionerne er rimelige, forholdsmæssige, men også tilstrækkeligt afskrækkende til, at medlemsstaterne motiveres til at bringe tilsidesættelsen til ophør og ikke gentage den. Kommissionen forklarede endvidere i dokumentet, hvordan grovheds- og varighedskoefficienterne skulle fastsættes, og fastsatte de første værdier for n-faktoren (3).

| — | I 2001 blev det i en intern afgørelse (4) truffet af Kommissionen præciseret, at varighedskoefficienten skulle beregnes på grundlag af 0,1 pr. måned (med 3 som maksimum) fra den 7. måned efter Domstolens afgørelse. |
| --- | --- |

—

I 2001 blev det i en intern afgørelse (4) truffet af Kommissionen præciseret, at varighedskoefficienten skulle beregnes på grundlag af 0,1 pr. måned (med 3 som maksimum) fra den 7. måned efter Domstolens afgørelse.

| — | I 2005 afgav Kommissionen en »Meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 228« (5), da der var behov for en ajourføring, navnlig med hensyn til Domstolens nye praksis, nye medlemsstaters tiltrædelse af EU og udviklingen i væksten og inflationen. Heri blev der fastlagt generelle principper, der skal overholdes, når der anmodes om finansielle sanktioner, som stadig er gyldige i dag. Der blev også for første gang fastsat en metode til beregning af det faste beløb, herunder faste minimumsbeløb for hver medlemsstat, beregningen af n-faktoren blev ajourført (6) og de faste beløb til beregning af tvangsbøden og det faste beløb blev fastsat (7). |
| --- | --- |

—

I 2005 afgav Kommissionen en »Meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 228« (5), da der var behov for en ajourføring, navnlig med hensyn til Domstolens nye praksis, nye medlemsstaters tiltrædelse af EU og udviklingen i væksten og inflationen. Heri blev der fastlagt generelle principper, der skal overholdes, når der anmodes om finansielle sanktioner, som stadig er gyldige i dag. Der blev også for første gang fastsat en metode til beregning af det faste beløb, herunder faste minimumsbeløb for hver medlemsstat, beregningen af n-faktoren blev ajourført (6) og de faste beløb til beregning af tvangsbøden og det faste beløb blev fastsat (7).

| — | I 2010 efter indførelsen i Lissabontraktaten af muligheden for at anmode om økonomiske sanktioner i tilfælde af manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger til lovgivningsmæssige direktiver afgav Kommissionen i 2010 en meddelelse om »Gennemførelse af artikel 260, stk. 3, i TEUF« (8). I denne meddelelse forklarede Kommissionen, hvordan den ville anvende de eksisterende beregningsmetoder for faste beløb og tvangsbøder i de tilfælde, der er omfattet af artikel 260, stk. 3. |
| --- | --- |

—

I 2010 efter indførelsen i Lissabontraktaten af muligheden for at anmode om økonomiske sanktioner i tilfælde af manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger til lovgivningsmæssige direktiver afgav Kommissionen i 2010 en meddelelse om »Gennemførelse af artikel 260, stk. 3, i TEUF« (8). I denne meddelelse forklarede Kommissionen, hvordan den ville anvende de eksisterende beregningsmetoder for faste beløb og tvangsbøder i de tilfælde, der er omfattet af artikel 260, stk. 3.

| — | I 2019 afgav Kommissionen en ny meddelelse om »Ændring af beregningsmetoden for de faste beløb og de daglige tvangsbøder, som Kommissionen foreslår Den Europæiske Unions Domstol i traktatbrudssøgsmål« (9). Denne meddelelse fulgte efter en af Domstolens domme (10), hvori den fandt, at Kommissionen ikke længere kunne basere sig på antallet af stemmer i Rådet for hver medlemsstat for at afspejle den institutionelle vægt, da afstemningsmetoden havde ændret sig efter den 1. april 2017. Desuden benyttede Kommissionen lejligheden til at ajourføre referenceværdien for BNP (som tidligere var Luxembourgs BNP) og erstatte den med gennemsnittet af medlemsstaternes BNP ved beregningen af n-faktoren (11). Endelig indførte Kommissionen en justeringsfaktor på 4,5 for at sikre, at de deraf følgende finansielle sanktioner stort set var i overensstemmelse med de tidligere niveauer. |
| --- | --- |

—

I 2019 afgav Kommissionen en ny meddelelse om »Ændring af beregningsmetoden for de faste beløb og de daglige tvangsbøder, som Kommissionen foreslår Den Europæiske Unions Domstol i traktatbrudssøgsmål« (9). Denne meddelelse fulgte efter en af Domstolens domme (10), hvori den fandt, at Kommissionen ikke længere kunne basere sig på antallet af stemmer i Rådet for hver medlemsstat for at afspejle den institutionelle vægt, da afstemningsmetoden havde ændret sig efter den 1. april 2017. Desuden benyttede Kommissionen lejligheden til at ajourføre referenceværdien for BNP (som tidligere var Luxembourgs BNP) og erstatte den med gennemsnittet af medlemsstaternes BNP ved beregningen af n-faktoren (11). Endelig indførte Kommissionen en justeringsfaktor på 4,5 for at sikre, at de deraf følgende finansielle sanktioner stort set var i overensstemmelse med de tidligere niveauer.

| — | Senest, i 2021, justerede Kommissionen beregningen af faste beløb og tvangsbøder (12) på grund af Det Forenede Kongeriges udtræden af EU. Da n-faktoren tog hensyn til gennemsnittet af alle medlemsstaternes BNP, resulterede Det Forenede Kongeriges udtræden i en stigning i n-faktoren, hvilket ville resultere i, at Kommissionen ville foreslå højere finansielle sanktioner. Kommissionen anvendte derfor en justeringsfaktor på 0.836 for at sikre, at stigningen blev begrænset til inflationen. |
| --- | --- |

—

Senest, i 2021, justerede Kommissionen beregningen af faste beløb og tvangsbøder (12) på grund af Det Forenede Kongeriges udtræden af EU. Da n-faktoren tog hensyn til gennemsnittet af alle medlemsstaternes BNP, resulterede Det Forenede Kongeriges udtræden i en stigning i n-faktoren, hvilket ville resultere i, at Kommissionen ville foreslå højere finansielle sanktioner. Kommissionen anvendte derfor en justeringsfaktor på 0.836 for at sikre, at stigningen blev begrænset til inflationen.

---

(1)  Meddelelse fra Kommissionen — Meddelelse vedrørende gennemførelsen af artikel 171 i EF-traktaten (EFT C 242 af 21.8.1996, s. 6).

(2)  Meddelelse fra Kommissionen — Metode til beregning af tvangsbøder efter artikel 171 i EF-Traktaten (EFT C 063 af 28.2.1997, s. 2).

(3)  
  Formula

(4)  Jf. dok. PV (2001)1517/2 af 2. april 2001.

(5)  Meddelelse fra Kommissionen - Anvendelse af EF-traktatens artikel 228 (SEC(2005) 1658).

(6)  
  Formula

(7)  Fastsat til 600 EUR pr. dag for tvangsbøder og 200 EUR for faste beløb.

(8)  Meddelelse fra Kommissionen — Gennemførelse af artikel 260, stk. 3, i TEUF (SEC (2010) 1371 final).

(9)  Meddelelse fra Kommissionen — Ændring af beregningsmetoden for de faste beløb og de daglige tvangsbøder, som Kommissionen foreslår Den Europæiske Unions Domstol i traktatbrudssøgsmål (EUT C 70 af 25.2.2019, s. 1).

(10)  Dom af 14. november 2018, sag C-93/17, Kommissionen mod Grækenland, EU:C:2018:903.

(11)  
  Formula

(12)  Meddelelse fra Kommissionen — Tilpasning af beregningen af de faste beløb og tvangsbøder, som Kommissionen foreslår Den Europæiske Unions Domstol i traktatbrudssøgsmål, efter Det Forenede Kongeriges udtræden (EUT C 129 af 13.4.2021, s. 1).

---

| 4.1.2023 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 2/17 |
| --- | --- | --- | --- |

4.1.2023

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 2/17

---

Beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en anmeldt fusion

(Sag M.10944 — MITSUBISHI / HERE)

(EØS-relevant tekst)

(2023/C 2/02)

Den 19. december 2022 besluttede Kommissionen ikke at gøre indsigelse mod ovennævnte anmeldte fusion og erklære den forenelig med det indre marked. Beslutningen er truffet efter artikel 6, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (1). Beslutningens fulde ordlyd foreligger kun på engelsk og vil blive offentliggjort, efter at eventuelle forretningshemmeligheder er udeladt. Den vil kunne ses:

| — | under fusioner på Kommissionens websted for konkurrence (http://ec.europa.eu/competition/mergers/cases/). Dette websted giver forskellige muligheder for at finde de konkrete fusionsbeslutninger, idet de er opstillet efter bl.a. virksomhedens navn, sagsnummer, dato og sektor |
| --- | --- |

—

under fusioner på Kommissionens websted for konkurrence (http://ec.europa.eu/competition/mergers/cases/). Dette websted giver forskellige muligheder for at finde de konkrete fusionsbeslutninger, idet de er opstillet efter bl.a. virksomhedens navn, sagsnummer, dato og sektor

| — | i elektronisk form på EUR-Lex-webstedet (http://eur-lex.europa.eu/homepage.html?locale=da) under dokumentnummer 32022M10944. EUR-Lex giver onlineadgang til EU-retten. |
| --- | --- |

—

i elektronisk form på EUR-Lex-webstedet (http://eur-lex.europa.eu/homepage.html?locale=da) under dokumentnummer 32022M10944. EUR-Lex giver onlineadgang til EU-retten.

---

(1)  EUT L 24 af 29.1.2004, s. 1.

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

| 4.1.2023 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 2/18 |
| --- | --- | --- | --- |

4.1.2023

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 2/18

---

Den Europæiske Centralbanks rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner (1):

2,50 % pr. 1. januar 2023

Euroens vekselkurs (2)

3. januar 2023

(2023/C 2/03)

1 euro =

| | Valuta | Kurs |
| --- | --- | --- |
| USD | amerikanske dollar | 1,0545 |
| JPY | japanske yen | 137,93 |
| DKK | danske kroner | 7,4370 |
| GBP | pund sterling | 0,88048 |
| SEK | svenske kroner | 11,1430 |
| CHF | schweiziske franc | 0,9879 |
| ISK | islandske kroner | 151,70 |
| NOK | norske kroner | 10,5280 |
| BGN | bulgarske lev | 1,9558 |
| CZK | tjekkiske koruna | 24,124 |
| HUF | ungarske forint | 403,33 |
| PLN | polske zloty | 4,6831 |
| RON | rumænske leu | 4,9310 |
| TRY | tyrkiske lira | 19,7566 |
| AUD | australske dollar | 1,5708 |
| CAD | canadiske dollar | 1,4414 |
| HKD | hongkongske dollar | 8,2392 |
| NZD | newzealandske dollar | 1,6932 |
| SGD | singaporeanske dollar | 1,4188 |
| KRW | sydkoreanske won | 1 346,51 |
| ZAR | sydafrikanske rand | 18,0190 |
| CNY | kinesiske renminbi yuan | 7,2863 |
| IDR | indonesiske rupiah | 16 471,95 |
| MYR | malaysiske ringgit | 4,6439 |
| PHP | filippinske pesos | 59,020 |
| RUB | russiske rubler | |
| THB | thailandske bath | 36,254 |
| BRL | brasilianske real | 5,6656 |
| MXN | mexicanske pesos | 20,5283 |
| INR | indiske rupee | 87,4095 |

Valuta

Kurs

USD

amerikanske dollar

1,0545

JPY

japanske yen

137,93

DKK

danske kroner

7,4370

GBP

pund sterling

0,88048

SEK

svenske kroner

11,1430

CHF

schweiziske franc

0,9879

ISK

islandske kroner

151,70

NOK

norske kroner

10,5280

BGN

bulgarske lev

1,9558

CZK

tjekkiske koruna

24,124

HUF

ungarske forint

403,33

PLN

polske zloty

4,6831

RON

rumænske leu

4,9310

TRY

tyrkiske lira

19,7566

AUD

australske dollar

1,5708

CAD

canadiske dollar

1,4414

HKD

hongkongske dollar

8,2392

NZD

newzealandske dollar

1,6932

SGD

singaporeanske dollar

1,4188

KRW

sydkoreanske won

1 346,51

ZAR

sydafrikanske rand

18,0190

CNY

kinesiske renminbi yuan

7,2863

IDR

indonesiske rupiah

16 471,95

MYR

malaysiske ringgit

4,6439

PHP

filippinske pesos

59,020

RUB

russiske rubler

THB

thailandske bath

36,254

BRL

brasilianske real

5,6656

MXN

mexicanske pesos

20,5283

INR

indiske rupee

87,4095

---

(1)  Rentesats for den seneste transaktion inden den angivne dato. Ved refinansieringstransaktioner til en variabel rente er rentesatsen den marginale rentesats.

(2)  Kilde: Referencekurs offentliggjort af Den Europæiske Centralbank.

---

| 4.1.2023 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 2/19 |
| --- | --- | --- | --- |

4.1.2023

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 2/19

---

RESUMÉ AF KOMMISSIONENS AFGØRELSE

af 10. januar 2022

om, at den ikke har kompetence som omhandlet i artikel 1 og 4 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (1) (Sag C.1886 – Iliad – Invitation à agir au titre de l’article 265)

[meddelt under C(2022)78]

(Kun den franske udgave er autentisk)

(2023/C 2/04)

(1)

Den 10. november 2021 modtog Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) en opfordring til at handle (»opfordring til at handle«) fra Iliad S.A. (»Iliad«, Frankrig), som i overensstemmelse med artikel 265 TEUF anmodede Kommissionen om at tage stilling til sin kompetence i henseende til den transaktion, hvis formål er at etablere et joint venture (»den nye enhed«) mellem Télévision Française 1 S.A. (»TF1«, Frankrig) og Métropole Télévision S.A. (»M6«, Frankrig) (»transaktionen«).

1.   PARTERNE OG TRANSAKTIONEN

PARTERNE OG TRANSAKTIONEN

| (2) | TF1 er et datterselskab, som ejes 43,7 % af Bouygues S.A. (»Bouygues«). Bouygues driver virksomhed i bygge- og anlægsbranchen og inden for telekommunikation og medier. TF1 driver primært, direkte eller via sine filialer, TV-virksomhed. Ud over dette primære forretningsområde driver TF1 også andre typer virksomhed i tilknytning hertil, nemlig audiovisuel produktion og spillefilmsproduktion, erhvervelse af audiovisuelle rettigheder, salg af reklametid, udgivelse og distribution af musik-DVD’er og -CD’er, udvikling af produkter afledt af TV-kanalen samt udvikling af digitale og interaktive tjenester. |
| --- | --- |

(2)

TF1 er et datterselskab, som ejes 43,7 % af Bouygues S.A. (»Bouygues«). Bouygues driver virksomhed i bygge- og anlægsbranchen og inden for telekommunikation og medier. TF1 driver primært, direkte eller via sine filialer, TV-virksomhed. Ud over dette primære forretningsområde driver TF1 også andre typer virksomhed i tilknytning hertil, nemlig audiovisuel produktion og spillefilmsproduktion, erhvervelse af audiovisuelle rettigheder, salg af reklametid, udgivelse og distribution af musik-DVD’er og -CD’er, udvikling af produkter afledt af TV-kanalen samt udvikling af digitale og interaktive tjenester.

| (3) | M6 er et datterselskab, der er 48,26 % ejet af RTL Group S.A. (»RTL«), som selv ejes 76,28 % af Bertelsmann SE & Co. KGaA (»Bertelsmann«). M6 driver primært, direkte eller via sine filialer, TV-virksomhed. I tilknytning til dette primære forretningsområde driver M6 endvidere en række af typer virksomhed, nemlig audiovisuel produktion og spillefilmsproduktion, erhvervelse af audiovisuelle rettigheder, salg af reklametid, udgivelse og distribution af musik-DVD’er og -CD’er, udvikling af produkter afledt af TV-kanalen samt udvikling af digitale tjenester. Endelig kontrollerer M6 radiokoncernen RTL France, som råder over flere radiosendetilladelser i Frankrig og udvikler forskellige aktiviteter i tilknytning til driften af disse radiotjenester. |
| --- | --- |

(3)

M6 er et datterselskab, der er 48,26 % ejet af RTL Group S.A. (»RTL«), som selv ejes 76,28 % af Bertelsmann SE & Co. KGaA (»Bertelsmann«). M6 driver primært, direkte eller via sine filialer, TV-virksomhed. I tilknytning til dette primære forretningsområde driver M6 endvidere en række af typer virksomhed, nemlig audiovisuel produktion og spillefilmsproduktion, erhvervelse af audiovisuelle rettigheder, salg af reklametid, udgivelse og distribution af musik-DVD’er og -CD’er, udvikling af produkter afledt af TV-kanalen samt udvikling af digitale tjenester. Endelig kontrollerer M6 radiokoncernen RTL France, som råder over flere radiosendetilladelser i Frankrig og udvikler forskellige aktiviteter i tilknytning til driften af disse radiotjenester.

| (4) | [Beskrivelse af transaktionen]. Efter transaktionen vil Bouygues eje ca. 30 % af kapitalen i den nye enhed, mens Bertelsmann via RTL vil eje ca. 16 % af kapitalen i den nye enhed. |
| --- | --- |

(4)

[Beskrivelse af transaktionen]. Efter transaktionen vil Bouygues eje ca. 30 % af kapitalen i den nye enhed, mens Bertelsmann via RTL vil eje ca. 16 % af kapitalen i den nye enhed.

2.   SAGSFREMSTILLING OG SAGSFORLØB

SAGSFREMSTILLING OG SAGSFORLØB

| (5) | Den 17. maj 2021 bekendtgjorde TF1, M6, Bouygues og RTL, at de havde indgået aftaleprotokoller om at indlede eksklusive forhandlinger om fusion af aktiviteterne i TF1 og M6. Den 17. maj 2021 underskrev Bouygues og RTL to aftalememoranda. Disse aftalememoranda efterfulgtes den 8. juli 2021 af underskrivelsen af en rammeaftale mellem Bouygues og RTL og en forretningssammenlægningsaftale mellem TF1 og M6 (»aftalerne«). Bouygues og RTL blev ligeledes enige om et udkast til en aktionæraftale, som vil blive underskrevet i forbindelse med gennemførelsen af transaktionen (»aktionæraftalen«). |
| --- | --- |

(5)

Den 17. maj 2021 bekendtgjorde TF1, M6, Bouygues og RTL, at de havde indgået aftaleprotokoller om at indlede eksklusive forhandlinger om fusion af aktiviteterne i TF1 og M6. Den 17. maj 2021 underskrev Bouygues og RTL to aftalememoranda. Disse aftalememoranda efterfulgtes den 8. juli 2021 af underskrivelsen af en rammeaftale mellem Bouygues og RTL og en forretningssammenlægningsaftale mellem TF1 og M6 (»aftalerne«). Bouygues og RTL blev ligeledes enige om et udkast til en aktionæraftale, som vil blive underskrevet i forbindelse med gennemførelsen af transaktionen (»aktionæraftalen«).

| (6) | Den 29. oktober 2021 sendte den franske konkurrencemyndighed (»ADLC«) et spørgeskema til flere markedsaktører, herunder Iliad, med henblik på at indhente deres synspunkter vedrørende transaktionen (2). I spørgeskemaets indledning oplyser ADLC, at »spørgeskemaet vedrører den påtænkte fusion af TF1 og [M6] i en ny enhed. [Bouygues] bliver eneejer af denne [nye enhed]«. Derfor anføres det i indledningen til markedsundersøgelsen, at »denne [transaktion] er betinget af en tilladelse fra [ADLC], som er den uafhængige administrative myndighed i Frankrig med ansvar for regulering af konkurrencen på markedet«. |
| --- | --- |

(6)

Den 29. oktober 2021 sendte den franske konkurrencemyndighed (»ADLC«) et spørgeskema til flere markedsaktører, herunder Iliad, med henblik på at indhente deres synspunkter vedrørende transaktionen (2

| (7) | Den 10. november 2021 indgav Iliad en opfordring til at handle til Kommissionen (3). Iliad hævder navnlig, at den nye enhed i modsætning til, hvad ADLC oplyser, vil blive kontrolleret af Bouygues og Bertelsmann i fællesskab og derfor får EU-dimension. |
| --- | --- |

(7)

Den 10. november 2021 indgav Iliad en opfordring til at handle til Kommissionen (3

3.   EU-DIMENSION

EU-DIMENSION

3.1.   Retlig sammenhæng

Retlig sammenhæng

| (8) | I henhold til fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, har Kommissionen enekompetence til at vurdere fusioner med EU-dimension. Fusionsforordningens artikel 1 omfatter to sæt numeriske tærskler til afgørelse af, om en fusion har EU-dimension. |
| --- | --- |

(8)

I henhold til fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, har Kommissionen enekompetence til at vurdere fusioner med EU-dimension. Fusionsforordningens artikel 1 omfatter to sæt numeriske tærskler til afgørelse af, om en fusion har EU-dimension.

| (9) | I henhold til fusionsforordningens artikel 1, stk. 2, har en fusion EU-dimension, når a) alle deltagende virksomheders samlede omsætning på verdensplan i alt overstiger 5 mia. EUR, og b) mindst to af de deltagende virksomheders samlede omsætning i EU hver især overstiger 250 mio. EUR, medmindre hver af de deltagende virksomheder har over to tredjedele af deres samlede omsætning på EU-plan i én og samme medlemsstat. |
| --- | --- |

(9)

I henhold til fusionsforordningens artikel 1, stk. 2, har en fusion EU-dimension, når a) alle deltagende virksomheders samlede omsætning på verdensplan i alt overstiger 5 mia. EUR, og b) mindst to af de deltagende virksomheders samlede omsætning i EU hver især overstiger 250 mio. EUR, medmindre hver af de deltagende virksomheder har over to tredjedele af deres samlede omsætning på EU-plan i én og samme medlemsstat.

| (10) | En fusion, der ikke når op over de i fusionsforordningens artikel 1, stk. 2, fastsatte tærskler, har EU-dimension, når a) alle de deltagende virksomheder tilsammen har en samlet omsætning på verdensplan, der overstiger 2,5 mia. EUR, b) alle de deltagende virksomheder tilsammen har en samlet omsætning i hver af mindst tre medlemsstater, der overstiger 100 mio. EUR, c) mindst to af de deltagende virksomheder hver især har en samlet omsætning i hver af mindst tre medlemsstater som omhandlet i litra b), der overstiger 25 mio. EUR, og d) mindst to af de deltagende virksomheder hver især har en samlet omsætning i EU, der overstiger 100 mio. EUR, medmindre hver af de deltagende virksomheder har over to tredjedele af deres samlede omsætning på EU-plan i én og samme medlemsstat (fusionsforordningens artikel 1, stk. 3). |
| --- | --- |

(10)

En fusion, der ikke når op over de i fusionsforordningens artikel 1, stk. 2, fastsatte tærskler, har EU-dimension, når a) alle de deltagende virksomheder tilsammen har en samlet omsætning på verdensplan, der overstiger 2,5 mia. EUR, b) alle de deltagende virksomheder tilsammen har en samlet omsætning i hver af mindst tre medlemsstater, der overstiger 100 mio. EUR, c) mindst to af de deltagende virksomheder hver især har en samlet omsætning i hver af mindst tre medlemsstater som omhandlet i litra b), der overstiger 25 mio. EUR, og d) mindst to af de deltagende virksomheder hver især har en samlet omsætning i EU, der overstiger 100 mio. EUR, medmindre hver af de deltagende virksomheder har over to tredjedele af deres samlede omsætning på EU-plan i én og samme medlemsstat (fusionsforordningens artikel 1, stk. 3).

| (11) | Med henblik på afgørelsen af kompetencespørgsmålet er de deltagende virksomheder dem, som deltager i en fusion, dvs. en sammensmeltning eller en erhvervelse af en kontrollerende andel, jf. fusionsforordningens artikel 3, stk. 1 (4). |
| --- | --- |

(11)

Med henblik på afgørelsen af kompetencespørgsmålet er de deltagende virksomheder dem, som deltager i en fusion, dvs. en sammensmeltning eller en erhvervelse af en kontrollerende andel, jf. fusionsforordningens artikel 3, stk. 1 (4

| (12) | I de tilfælde, hvor der erhverves enekontrol, er de deltagende virksomheder den overtagende og den overtagne virksomhed (5). |
| --- | --- |

(12)

I de tilfælde, hvor der erhverves enekontrol, er de deltagende virksomheder den overtagende og den overtagne virksomhed (5

| (13) | Ved erhvervelse af fælles kontrol med et nyetableret joint venture, der er stiftet ved en virksomheds tilførsel af et datterselskab eller et eksisterende forretningsområde, som denne virksomhed hidtil har haft enekontrol med, betragtes hver af de virksomheder, der har del i den fælles kontrol, som deltagende virksomheder. I så fald indgår joint venture-virksomhedens omsætning i det oprindelige moderselskabs omsætning (6). |
| --- | --- |

(13)

Ved erhvervelse af fælles kontrol med et nyetableret joint venture, der er stiftet ved en virksomheds tilførsel af et datterselskab eller et eksisterende forretningsområde, som denne virksomhed hidtil har haft enekontrol med, betragtes hver af de virksomheder, der har del i den fælles kontrol, som deltagende virksomheder. I så fald indgår joint venture-virksomhedens omsætning i det oprindelige moderselskabs omsætning (6

3.2.   Omsætning

Omsætning

| (14) | Bouygues havde i 2020 en samlet omsætning på 34,7 mia. EUR, heraf en omsætning på [omsætning] mia. EUR i EU og en omsætning på [omsætning] mia. EUR i Frankrig. Bouygues havde således over to tredjedele af sin samlede omsætning på EU-plan i Frankrig. |
| --- | --- |

(14)

Bouygues havde i 2020 en samlet omsætning på 34,7 mia. EUR, heraf en omsætning på [omsætning] mia. EUR i EU og en omsætning på [omsætning] mia. EUR i Frankrig. Bouygues havde således over to tredjedele af sin samlede omsætning på EU-plan i Frankrig.

| (15) | Bertelsmann havde i 2020 en samlet omsætning på 17,3 mia. EUR, heraf en omsætning på [omsætning] mia. EUR i EU og [omsætning] mia. EUR i Frankrig. Bertelsmann havde således ikke over to tredjedele af sin samlede omsætning på EU-plan i Frankrig. |
| --- | --- |

(15)

Bertelsmann havde i 2020 en samlet omsætning på 17,3 mia. EUR, heraf en omsætning på [omsætning] mia. EUR i EU og [omsætning] mia. EUR i Frankrig. Bertelsmann havde således ikke over to tredjedele af sin samlede omsætning på EU-plan i Frankrig.

| (16) | M6 havde i 2020 en samlet omsætning på verdensplan på 1,27 mia. EUR, heraf en omsætning på [omsætning] mia. EUR i EU og en omsætning på [omsætning] mia. EUR i Frankrig. M6 havde således mere end to tredjedele af sin samlede omsætning på EU-plan i Frankrig. |
| --- | --- |

(16)

M6 havde i 2020 en samlet omsætning på verdensplan på 1,27 mia. EUR, heraf en omsætning på [omsætning] mia. EUR i EU og en omsætning på [omsætning] mia. EUR i Frankrig. M6 havde således mere end to tredjedele af sin samlede omsætning på EU-plan i Frankrig.

| (17) | Uanset om man lægger omsætningen hos Bouygues og M6 eller Bouygues og Bertelsmann til grund, er der ingen tvivl om, at disse overstiger de i artikel 1, stk. 2, litra a) og b), fastsatte tærskler. Hvis alene omsætningen hos Bouygues og M6 tages i betragtning, har transaktionen imidlertid ikke EU-dimension, idet Bouygues og M6 har mere end to tredjedele af deres omsætning på EU-plan i Frankrig. Hvis omsætningen hos Bouygues og Bertelsmann tages i betragtning, har transaktionen EU-dimension, idet Bertelsmann ikke har over to tredjedele af sin omsætning på EU-plan i Frankrig. |
| --- | --- |

(17)

Uanset om man lægger omsætningen hos Bouygues og M6 eller Bouygues og Bertelsmann til grund, er der ingen tvivl om, at disse overstiger de i artikel 1, stk. 2, litra a) og b), fastsatte tærskler. Hvis alene omsætningen hos Bouygues og M6 tages i betragtning, har transaktionen imidlertid ikke EU-dimension, idet Bouygues og M6 har mere end to tredjedele af deres omsætning på EU-plan i Frankrig. Hvis omsætningen hos Bouygues og Bertelsmann tages i betragtning, har transaktionen EU-dimension, idet Bertelsmann ikke har over to tredjedele af sin omsætning på EU-plan i Frankrig.

| (18) | Der skal derfor fastlægges en afgrænsning af de deltagende virksomheder. |
| --- | --- |

(18)

Der skal derfor fastlægges en afgrænsning af de deltagende virksomheder.

3.3.   De deltagende virksomheder

De deltagende virksomheder

| (19) | ADLC og Bouygues er af den opfattelse, at den nye enhed udelukkende vil blive kontrolleret af Bouygues (7). I så fald bliver de deltagende virksomheder Bouygues og M6, og fusionen får ikke EU-dimension. |
| --- | --- |

(19)

ADLC og Bouygues er af den opfattelse, at den nye enhed udelukkende vil blive kontrolleret af Bouygues (7

| (20) | Omvendt gør Iliad gældende, at den nye enhed vil blive kontrolleret i fællesskab af Bouygues og Bertelsmann (8). I så fald bliver de deltagende virksomheder Bouygues og Bertelsmann (9), og fusionen får EU-dimension. |
| --- | --- |

(20)

Omvendt gør Iliad gældende, at den nye enhed vil blive kontrolleret i fællesskab af Bouygues og Bertelsmann (8

9

| (21) | Før afgrænsningen af de deltagende virksomheder kan ske, skal arten af den kontrol, der skal udøves med den nye enhed, bestemmes. |
| --- | --- |

(21)

Før afgrænsningen af de deltagende virksomheder kan ske, skal arten af den kontrol, der skal udøves med den nye enhed, bestemmes.

3.3.1.   Arten af kontrollen med den nye enhed

Arten af kontrollen med den nye enhed

3.3.1.1.   Introduktion til styringen af den nye enhed

Introduktion til styringen af den nye enhed

| (22) | Efter transaktionen vil Bouygues eje ca. 30 % af kapitalen i den nye enhed, mens Bertelsmann via RTL vil eje ca. 16 % af kapitalen i den nye enhed. |
| --- | --- |

(22)

Efter transaktionen vil Bouygues eje ca. 30 % af kapitalen i den nye enhed, mens Bertelsmann via RTL vil eje ca. 16 % af kapitalen i den nye enhed.

| (23) | For så vidt angår den nye enheds generalforsamling (»generalforsamlingen«) bestemmer artikel 2.5 i aktionæraftalen, at Bouygues og Bertelsmann før hver generalforsamling skal enes om en fælles holdning til alle punkter på dagsordenen. I tilfælde af uenighed skal Bertelsmann i princippet stemme sammen med Bouygues. |
| --- | --- |

(23)

For så vidt angår den nye enheds generalforsamling (»generalforsamlingen«) bestemmer artikel 2.5 i aktionæraftalen, at Bouygues og Bertelsmann før hver generalforsamling skal enes om en fælles holdning til alle punkter på dagsordenen. I tilfælde af uenighed skal Bertelsmann i princippet stemme sammen med Bouygues.

| (24) | Den nye enheds bestyrelse (»bestyrelsen«) består af 12 medlemmer. Bouygues kan udpege fire medlemmer, heriblandt den administrerende direktør og formand for bestyrelsen (10), og foreslå to uafhængige medlemmer. Bertelsmann kan udpege to direktører, heriblandt næstformanden for bestyrelsen, og foreslå [antal uafhængige medlemmer foreslået af Bertelsmann]. I overensstemmelse med artikel 2.1.4 i aktionæraftalen træffer bestyrelsen beslutninger ved flertal blandt de afgivne stemmer. I tilfælde af stemmelighed har den administrerende direktør den udslagsgivende stemme. Aktionæraftalens artikel 2.1.2 bestemmer, at Bouygues og Bertelsmann skal enes om en fælles holdning til alle punkter på bestyrelsens dagsorden. I tilfælde af uenighed skal Bertelsmann i princippet stemme sammen med Bouygues. |
| --- | --- |

(24)

Den nye enheds bestyrelse (»bestyrelsen«) består af 12 medlemmer. Bouygues kan udpege fire medlemmer, heriblandt den administrerende direktør og formand for bestyrelsen (10

3.3.1.2.   Iliads argumenter

Iliads argumenter

| (25) | Iliad gør gældende, at den nye enhed vil blive kontrolleret i fællesskab af Bouygues og Bertelsmann. |
| --- | --- |

(25)

Iliad gør gældende, at den nye enhed vil blive kontrolleret i fællesskab af Bouygues og Bertelsmann.

| (26) | Til støtte for sit synspunkt anfører Iliad for det første, at driftsstrukturen som påtænkt af Bouygues og Bertelsmann gør det muligt at konkludere, at der er tale om fælles kontrol med den nye enhed udøvet af Bouygues og Bertelsmann. Iliad understreger således, at Bertelsmann (via RTL) efter gennemførelsen af transaktionen vil eje 16 % af kapitalen i den nye enhed. Bertelsmann bliver således den næststørste aktionær i den nye enhed. |
| --- | --- |

(26)

Til støtte for sit synspunkt anfører Iliad for det første, at driftsstrukturen som påtænkt af Bouygues og Bertelsmann gør det muligt at konkludere, at der er tale om fælles kontrol med den nye enhed udøvet af Bouygues og Bertelsmann. Iliad understreger således, at Bertelsmann (via RTL) efter gennemførelsen af transaktionen vil eje 16 % af kapitalen i den nye enhed. Bertelsmann bliver således den næststørste aktionær i den nye enhed.

| (27) | Iliad hævder således, at Bertelsmann bliver nøgleaktør i den nye enhed, navnlig i kraft af RTL’s ekspertise i den audiovisuelle sektor. Det fremgår bl.a. af et interview med Thomas Rabe, Bertelsmanns administrerende direktør, og Olivier Roussat, generaldirektør for Bouygues, at Bouygues og Bertelsmann betragter sig selv som partnere på langt sigt med en fælles markedsvision (11). Disse udtalelser blev gentaget under en præsentation for investorerne, hvor TF1 og M6 oplyste, at RTL fortsat vil være en strategisk aktionær på langt sigt (12). I øvrigt understreger Iliad, at for så vidt som hverken Bouygues eller RTL hver for sig råder over det tilstrækkelige antal stemmer til at opnå et flertal på generalforsamlingerne, kan alene den fælles udøvelse af deres stemmerettigheder sikre dem et flertal (13). |
| --- | --- |

(27)

Iliad hævder således, at Bertelsmann bliver nøgleaktør i den nye enhed, navnlig i kraft af RTL’s ekspertise i den audiovisuelle sektor. Det fremgår bl.a. af et interview med Thomas Rabe, Bertelsmanns administrerende direktør, og Olivier Roussat, generaldirektør for Bouygues, at Bouygues og Bertelsmann betragter sig selv som partnere på langt sigt med en fælles markedsvision (11

12

13

| (28) | For det andet er Iliad af den opfattelse, at Bouygues og RTL som strategiske partnere vil gennemføre en samordnet indsats. En samordnet indsats, jf. artikel L.233-10 i den franske handelslov, defineres som en aftale indgået mellem personer »med henblik på erhvervelse, afhændelse eller udøvelse af stemmerettigheder med det formål at gennemføre en fælles politik for selskabet eller opnå kontrollen med dette selskab«. Forekomsten af en sådan indsats er i øvrigt en indikator, som ADLC anvender i sin vurdering af arten af den kontrol, der udøves af en eller flere virksomheder med en anden virksomhed (14). |
| --- | --- |

(28)

For det andet er Iliad af den opfattelse, at Bouygues og RTL som strategiske partnere vil gennemføre en samordnet indsats. En samordnet indsats, jf. artikel L.233-10 i den franske handelslov, defineres som en aftale indgået mellem personer »med henblik på erhvervelse, afhændelse eller udøvelse af stemmerettigheder med det formål at gennemføre en fælles politik for selskabet eller opnå kontrollen med dette selskab«. Forekomsten af en sådan indsats er i øvrigt en indikator, som ADLC anvender i sin vurdering af arten af den kontrol, der udøves af en eller flere virksomheder med en anden virksomhed (14

| (29) | For det tredje er Iliad af den opfattelse, af Bertelsmann vil blive særligt repræsenteret i bestyrelsen (15). Iliad bemærker bl.a., at den første administrerende direktør for den nye enhed bliver Nicolas de Tavernost, der er nuværende bestyrelsesformand for M6. Iliad anfører endvidere, at det antal bestyrelsesmedlemmer, der er tildelt Bouygues (4) og Bertelsmann (3) hver for sig, ikke gør det muligt for nogen af disse to at handle individuelt (16). |
| --- | --- |

(29)

For det tredje er Iliad af den opfattelse, af Bertelsmann vil blive særligt repræsenteret i bestyrelsen (15

16

| (30) | Endelig gør Iliad gældende, at Bouygues og Bertelsmann har defineret en fælles strategi, som er blevet fremlagt i pressemeddelelser og præsentationer for investorerne (17). |
| --- | --- |

(30)

Endelig gør Iliad gældende, at Bouygues og Bertelsmann har defineret en fælles strategi, som er blevet fremlagt i pressemeddelelser og præsentationer for investorerne (17

3.3.1.3.   ADLC’s og Bouygues’ argumenter

ADLC’s og Bouygues’ argumenter

| (31) | Ifølge ADLC og Bouygues er transaktionen struktureret således, at Bouygues sikres enekontrol med den nye enhed (18). |
| --- | --- |

(31)

Ifølge ADLC og Bouygues er transaktionen struktureret således, at Bouygues sikres enekontrol med den nye enhed (18

| (32) | For så vidt angår generalforsamlingen understreger Bouygues, at Bouygues og Bertelsmann ifølge aktionæraftalens artikel 2.5 før hver generalforsamling skal bestræbe sig på at nå til enighed om en fælles holdning til hvert punkt, der skal til afstemning. I tilfælde af uenighed mellem Bouygues og Bertelsmann vil det være Bouygues’ holdning, der har forrang, og Bertelsmann skal derefter stemme sammen med Bouygues (19). En analyse af det historiske aktionærfremmøde på TF1’s og M6’s generalforsamlinger gør det muligt at konkludere, at det samlede antal stemmer, som Bouygues og Bertelsmann kommer til at råde over, vil give disse virksomheder et de facto flertal på generalforsamlingerne. |
| --- | --- |

(32)

For så vidt angår generalforsamlingen understreger Bouygues, at Bouygues og Bertelsmann ifølge aktionæraftalens artikel 2.5 før hver generalforsamling skal bestræbe sig på at nå til enighed om en fælles holdning til hvert punkt, der skal til afstemning. I tilfælde af uenighed mellem Bouygues og Bertelsmann vil det være Bouygues’ holdning, der har forrang, og Bertelsmann skal derefter stemme sammen med Bouygues (19

| (33) | Med hensyn til bestyrelsen bemærker Bouygues, at aktionæraftalens artikel 2.1.1 bestemmer, at bestyrelsen for den nye enhed sammensættes af 12 medlemmer, hvoraf Bouygues udpeger halvdelen, herunder sin bestyrelsesformand, der får den udslagsgivende stemme (20). |
| --- | --- |

(33)

Med hensyn til bestyrelsen bemærker Bouygues, at aktionæraftalens artikel 2.1.1 bestemmer, at bestyrelsen for den nye enhed sammensættes af 12 medlemmer, hvoraf Bouygues udpeger halvdelen, herunder sin bestyrelsesformand, der får den udslagsgivende stemme (20

| (34) | Bouygues anfører, at aktionæraftalen analogt med forberedelsen til generalforsamlingerne fastsætter en periode inden hvert bestyrelsesmøde, hvor Bouygues og Bertelsmann skal søge at nå til enighed (21). I tilfælde af uenighed mellem Bouygues og Bertelsmann vil det være Bouygues’ holdning, der har forrang, og Bertelsmann skal derefter stemme sammen med Bouygues (22). Bertelsmann kan kun i ekstraordinære tilfælde frigøre sig fra Bouygues’ holdning. I aktionæraftalens artikel 2.1.2 er det navnlig bestemt, at Bertelsmann ikke har pligt til at følge Bouygues’ holdning, hvis Bertelsmann eller en af selskabets repræsentanter i bestyrelsen mener, at beslutningen vil være ulovlig eller i strid med den nye enheds selskabsinteresse (23). Endvidere opregner artikel 2.1.4 en række emner, hvor Bertelsmann ikke har pligt til at stemme sammen med Bouygues, men dog kun i forbindelse med usædvanlige beslutninger, der kan påvirke værdien af den nye enhed (24). |
| --- | --- |

(34)

Bouygues anfører, at aktionæraftalen analogt med forberedelsen til generalforsamlingerne fastsætter en periode inden hvert bestyrelsesmøde, hvor Bouygues og Bertelsmann skal søge at nå til enighed (21

22

23

24

| (35) | Endelig gør Bouygues gældende, at selskabet får kontrollen med alle den nye enheds strategiske beslutninger, herunder dennes forretningsplan og budget, investeringer og udnævnelse af ledelsen. I den forbindelse understreger Bouygues, at de faktuelle elementer, hvorpå Iliad støtter sin konklusion om, at der er tale om en fælles strategi for Bouygues og Bertelsmann, kun er pressemeddelelser, der ikke gengiver det fulde indhold af aftalerne og aktionæraftalen (25). |
| --- | --- |

(35)

Endelig gør Bouygues gældende, at selskabet får kontrollen med alle den nye enheds strategiske beslutninger, herunder dennes forretningsplan og budget, investeringer og udnævnelse af ledelsen. I den forbindelse understreger Bouygues, at de faktuelle elementer, hvorpå Iliad støtter sin konklusion om, at der er tale om en fælles strategi for Bouygues og Bertelsmann, kun er pressemeddelelser, der ikke gengiver det fulde indhold af aftalerne og aktionæraftalen (25

3.3.1.4.   Kommissionens vurdering

Kommissionens vurdering

(A)   Retlig sammenhæng

| (36) | Den berigtigede jurisdiktionsmeddelelse fastslår, at der er tale om fælles kontrol, når to eller flere virksomheder eller personer har mulighed for at få afgørende indflydelse på en anden virksomhed. Med afgørende indflydelse mener Kommissionen normalt muligheden for at blokere for dispositioner, der er bestemmende for en virksomheds forretningspolitik. De virksomheder, der erhverver fælles kontrol med en anden virksomhed, må derfor nå til enighed om joint venture-virksomhedens forretningspolitik og er nødt til at samarbejde (26). |
| --- | --- |

(36)

Den berigtigede jurisdiktionsmeddelelse fastslår, at der er tale om fælles kontrol, når to eller flere virksomheder eller personer har mulighed for at få afgørende indflydelse på en anden virksomhed. Med afgørende indflydelse mener Kommissionen normalt muligheden for at blokere for dispositioner, der er bestemmende for en virksomheds forretningspolitik. De virksomheder, der erhverver fælles kontrol med en anden virksomhed, må derfor nå til enighed om joint venture-virksomhedens forretningspolitik og er nødt til at samarbejde (26

| (37) | Kommissionen anvender flere kriterier til at afgøre, om der er tale om fælles kontrol. |
| --- | --- |

(37)

Kommissionen anvender flere kriterier til at afgøre, om der er tale om fælles kontrol.

| (38) | Selv om der godt kan foreligge fælles kontrol, når to moderselskaber har samme antal stemmer og er ligeligt repræsenteret i de besluttende organer, er Kommissionen af den opfattelse, at det ikke er en nødvendig forudsætning. Der kan derfor ligeledes foreligge fælles kontrol uden en sådan ligelig fordeling. Dette er navnlig tilfældet, hvor minoritetsaktionærer har særlige rettigheder, f.eks. vetoret i beslutninger af strategisk betydning for den nye enhed (27). De former for vetoret, der afspejler deltagelse i fælles kontrol, omfatter typisk vetoret i beslutninger angående budget, driftsplan, større investeringer eller udpegelse af den øverste ledelse. |
| --- | --- |

(38)

Selv om der godt kan foreligge fælles kontrol, når to moderselskaber har samme antal stemmer og er ligeligt repræsenteret i de besluttende organer, er Kommissionen af den opfattelse, at det ikke er en nødvendig forudsætning. Der kan derfor ligeledes foreligge fælles kontrol uden en sådan ligelig fordeling. Dette er navnlig tilfældet, hvor minoritetsaktionærer har særlige rettigheder, f.eks. vetoret i beslutninger af strategisk betydning for den nye enhed (27

| (39) | Endvidere er det Kommissionens vurdering, at den fælles udøvelse af stemmerettigheder kan give anledning til fælles kontrol. Selv i tilfælde, hvor der ikke findes nogen konkret vetoret, kan to eller flere virksomheders erhvervelse af minoritetsinteresser i en anden virksomhed således give dem fælles kontrol med denne virksomhed (28). Dette kan være tilfældet, når minoritetsinteresserne tilsammen giver dem mulighed for at kontrollere den overtagne virksomhed. Denne enighed kan være en følge af en juridisk bindende aftale herom eller fastslås på grundlag af faktiske omstændigheder, navnlig i tilfælde af stærke fælles interesser (29). |
| --- | --- |

(39)

Endvidere er det Kommissionens vurdering, at den fælles udøvelse af stemmerettigheder kan give anledning til fælles kontrol. Selv i tilfælde, hvor der ikke findes nogen konkret vetoret, kan to eller flere virksomheders erhvervelse af minoritetsinteresser i en anden virksomhed således give dem fælles kontrol med denne virksomhed (28

29

| (40) | Endelig tager Kommissionen hensyn til andre elementer, bl.a. forekomsten af en udslagsgivende stemme (30). For at der kan være tale om fælles kontrol, må et af moderselskaberne ikke have det afgørende ord (31). Der kan dog foreligge fælles kontrol, når denne udslagsgivende stemme i praksis har ringe betydning og virkning (32). |
| --- | --- |

(40)

Endelig tager Kommissionen hensyn til andre elementer, bl.a. forekomsten af en udslagsgivende stemme (30

31

32

(B)   Bertelsmanns vetoret i den nye enhed

| (41) | Som beskrevet ovenfor i betragtning (22)-(24) og med visse undtagelser skal Bertelsmann stemme sammen med Bouygues såvel på bestyrelsesmøder som på generalforsamlinger. |
| --- | --- |

(41)

Som beskrevet ovenfor i betragtning (22)-(24) og med visse undtagelser skal Bertelsmann stemme sammen med Bouygues såvel på bestyrelsesmøder som på generalforsamlinger.

| (42) | Undtagelsesvis fastsætter aktionæraftalens artikel 2.1.4 [en mekanisme, der gør det muligt for Bertelsmann at undlade at stemme for et forslag i ekstraordinære tilfælde og i forbindelse med visse beslutninger, der er udtømmende anført] (33). Kommissionens vurdering er, at undtagelsesmekanismen i aktionæraftalens artikel 2.1.4 svarer til en vetoret for Bertelsmann på disse punkter. [Nærmere oplysninger om, hvordan aktionæraftalen fungerer]. Bertelsmann får således vetoret på de punkter, der er opregnet i aktionæraftalens artikel 2.1.4. |
| --- | --- |

(42)

Undtagelsesvis fastsætter aktionæraftalens artikel 2.1.4 [en mekanisme, der gør det muligt for Bertelsmann at undlade at stemme for et forslag i ekstraordinære tilfælde og i forbindelse med visse beslutninger, der er udtømmende anført] (33

| (43) | Først og fremmest indeholder aktionæraftalens artikel 2.1.4 en liste over emner, hvor Bertelsmann undtagelsesvis får vetoret. Dette angår navnlig vedtægtsændringer, udskiftning af revisorer, enhver ændring af udbyttepolitikken, enhver ændring af ledelsesprincipperne, enhver kapitalforhøjelse, enhver betydelig gældsforøgelse samt den nye enheds eventuelle engagement i et nyt forretningsområde, som ikke falder ind under dens formål. Med hensyn til disse vetorettigheder konstaterer Kommissionen, at disse emner i overensstemmelse med punkt 66 i den berigtigede jurisdiktionsmeddelelse ikke omfatter den nye enheds strategiske beslutninger. Vetoretten vedrørende disse emner, der berører selve kernen i den nye enhed, kan nemlig ikke som sådan give Bertelsmann en fælles kontrol med den nye enhed. Disse vetorettigheder svarer snarere til dem, der normalt indrømmes minoritetsaktionærer til beskyttelse af deres økonomiske interesser som investorer i joint venture-virksomheden. |
| --- | --- |

(43)

Først og fremmest indeholder aktionæraftalens artikel 2.1.4 en liste over emner, hvor Bertelsmann undtagelsesvis får vetoret. Dette angår navnlig vedtægtsændringer, udskiftning af revisorer, enhver ændring af udbyttepolitikken, enhver ændring af ledelsesprincipperne, enhver kapitalforhøjelse, enhver betydelig gældsforøgelse samt den nye enheds eventuelle engagement i et nyt forretningsområde, som ikke falder ind under dens formål. Med hensyn til disse vetorettigheder konstaterer Kommissionen, at disse emner i overensstemmelse med punkt 66 i den berigtigede jurisdiktionsmeddelelse ikke omfatter den nye enheds strategiske beslutninger. Vetoretten vedrørende disse emner, der berører selve kernen i den nye enhed, kan nemlig ikke som sådan give Bertelsmann en fælles kontrol med den nye enhed. Disse vetorettigheder svarer snarere til dem, der normalt indrømmes minoritetsaktionærer til beskyttelse af deres økonomiske interesser som investorer i joint venture-virksomheden.

| (44) | Aktionæraftalens artikel 2.1.4 tildeler ligeledes, til gavn for Bertelsmann, vetoret vedrørende visse investeringstyper. Især vil Bertelsmann bevare sin ret til ikke at tilslutte sig Bouygues’ forslag om i) investering i eller køb eller erhvervelse af værdipapirer, forretninger eller aktiver for et højere beløb end [tærskelbeløb] EUR pr. transaktion, ii) erhvervelse af audiovisuelle indholdsrettigheder for et højere beløb end [tærskelbeløb] EUR pr. transaktion og pr. år, iii) indgåelse af distributionsaftaler for et højere beløb end [tærskelbeløb] EUR pr. transaktion og pr. år, iv) oprettelse af joint ventures eller partnerskaber eller enhver anden garanti, som hver især udgør et årligt beløb på [tærskelbeløb] EUR, og v) indledning af tvister for et højere beløb end [tærskelbeløb] EUR. I denne henseende har Kommissionen bemærket, at de i aktionæraftalen fastsatte tærskler overstiger værdien af stort set samtlige TF1’s investeringer de seneste ti år (og alle M6’s investeringer) (34). Der er således ikke tale om, at Bertelsmann får vetoret over den daglige drift i den nye enhed. Henset til størrelsen af de fastsatte beløb svarer disse vetorettigheder mere til minoritetsaktionærers almindelige beskyttelsesrettigheder. |
| --- | --- |

(44)

Aktionæraftalens artikel 2.1.4 tildeler ligeledes, til gavn for Bertelsmann, vetoret vedrørende visse investeringstyper. Især vil Bertelsmann bevare sin ret til ikke at tilslutte sig Bouygues’ forslag om i) investering i eller køb eller erhvervelse af værdipapirer, forretninger eller aktiver for et højere beløb end [tærskelbeløb] EUR pr. transaktion, ii) erhvervelse af audiovisuelle indholdsrettigheder for et højere beløb end [tærskelbeløb] EUR pr. transaktion og pr. år, iii) indgåelse af distributionsaftaler for et højere beløb end [tærskelbeløb] EUR pr. transaktion og pr. år, iv) oprettelse af joint ventures eller partnerskaber eller enhver anden garanti, som hver især udgør et årligt beløb på [tærskelbeløb] EUR, og v) indledning af tvister for et højere beløb end [tærskelbeløb] EUR. I denne henseende har Kommissionen bemærket, at de i aktionæraftalen fastsatte tærskler overstiger værdien af stort set samtlige TF1’s investeringer de seneste ti år (og alle M6’s investeringer) (34

| (45) | På baggrund af ovenstående er det således Kommissionens vurdering, at Bertelsmann ikke opnår fælles kontrol med den nye enhed på grund af de vetorettigheder, der er anført i aktionæraftalens artikel 2.1.4. |
| --- | --- |

(45)

På baggrund af ovenstående er det således Kommissionens vurdering, at Bertelsmann ikke opnår fælles kontrol med den nye enhed på grund af de vetorettigheder, der er anført i aktionæraftalens artikel 2.1.4.

| (46) | Den første administrerende direktør for den nye enhed bliver udnævnt af Bouygues og Bertelsmann (35). Han bliver en af de fire bestyrelsesmedlemmer, som Bouygues skal udpege. I bibeholdelsesperioden vil (36)Bouygues efter drøftelse med Bertelsmann, men uden at denne har vetoret over den endelige beslutning, kunne afskedige den administrerende direktør for den nye enhed. For så vidt angår udnævnelsen af fremtidige administrerende direktører skal Bouygues foreslå [et antal] kandidater [...], og Bertelsmann vil kunne gøre sin vetoret gældende vedrørende en af kandidaterne (37). Bouygues får således det sidste ord med hensyn til valget [af den administrerende direktør], medmindre Bertelsmann mener, at der kan rejses alvorlig kritik af kandidatens etiske habitus (38). [...] (39). Det følger heraf, at Bouygues både i og efter bibeholdelsesperioden får det sidste ord med hensyn til udnævnelse og afskedigelse af den administrerende direktør for den nye enhed. Bertelsmann får nemlig kun vetoret over [...] og over udnævnelsen af en kandidat, om hvis etiske habitus der efter Bertelsmanns vurdering kan rejses alvorlig tvivl. Derimod får Bertelsmann ikke vetoret over afskedigelsen af den administrerende direktør. Bertelsmanns vetorettigheder ved udnævnelsen af den administrerende direktør for den nye enhed kan således sidestilles med en ret til at blive hørt og sammenlignes med mindretalsaktionærers normale beskyttelsesvilje. Kommissionen bemærker i øvrigt, at Bouygues vil kunne afskedige den første administrerende direktør for de nye enhed uden varsel. |
| --- | --- |

(46)

Den første administrerende direktør for den nye enhed bliver udnævnt af Bouygues og Bertelsmann (35

36

37

38

39

| (47) | Det er således Kommissionens vurdering, at Bertelsmann ikke opnår fælles kontrol med den nye enhed på grund af sin medvirken i udnævnelse og afskedigelse af den administrerende direktør for den nye enhed. |
| --- | --- |

(47)

Det er således Kommissionens vurdering, at Bertelsmann ikke opnår fælles kontrol med den nye enhed på grund af sin medvirken i udnævnelse og afskedigelse af den administrerende direktør for den nye enhed.

| (48) | For så vidt angår driftsplan og budget bemærker Kommissionen, at der ifølge aktionæraftalens artikel 2.2.1 nedsættes et revisionsudvalg, som får ansvaret for at udarbejde budgettet og driftsplanen, bestående af et bestyrelsesmedlem udpeget af Bouygues og et bestyrelsesmedlem udpeget af Bertelsmann (40). [Bouygues og Bertelsmann når til enighed om den første forretningsplan] (41). I øvrigt skal de fremtidige forretningsplaner, som Bertelsmann kun kan modsætte sig, hvis selskabet finder, at disse planer strider mod den nye enheds interesse, (42) opfylde de målsætninger om indtjening, synergier og investeringer [...], som Bouygues og Bertelsmann har aftalt (43). Således [vil Bouygues med hensyn til de fremtidige forretningsplaner på grund af sin udslagsgivende stemme i bestyrelsen kunne bestemme, hvad bestyrelsen skal beslutte].Disse fremtidige driftsplaner og budgetter udgør strategiske beslutninger for den nye enhed (44). Disse fremtidige driftsplaner og budgetter udgør strategiske beslutninger for den nye enhed. |
| --- | --- |

(48)

For så vidt angår driftsplan og budget bemærker Kommissionen, at der ifølge aktionæraftalens artikel 2.2.1 nedsættes et revisionsudvalg, som får ansvaret for at udarbejde budgettet og driftsplanen, bestående af et bestyrelsesmedlem udpeget af Bouygues og et bestyrelsesmedlem udpeget af Bertelsmann (40

41

42

43

44

| (49) | Det er således Kommissionens vurdering, at Bertelsmann ikke opnår fælles kontrol med den nye enhed på grund af ordningen med drøftelse og vedtagelse af den nye enheds fremtidige forretningsplaner og budgetter. |
| --- | --- |

(49)

Det er således Kommissionens vurdering, at Bertelsmann ikke opnår fælles kontrol med den nye enhed på grund af ordningen med drøftelse og vedtagelse af den nye enheds fremtidige forretningsplaner og budgetter.

| (50) | Kommissionen anfører derfor, at der ikke foreligger nogen rettighed, der kan give Bertelsmann vetoret over den nye enheds strategiske beslutninger. |
| --- | --- |

(50)

Kommissionen anfører derfor, at der ikke foreligger nogen rettighed, der kan give Bertelsmann vetoret over den nye enheds strategiske beslutninger.

(C)   Fælles udøvelse af stemmerettigheder

| (51) | For så vidt angår generalforsamlingerne vil Bertelsmann ud over de særlige emner, der er fastsat i aktionæraftalens artikel 2.1.4 (jf. betragtning (43)-(45) ovenfor), ikke kunne modsætte sig Bouygues’ holdning. |
| --- | --- |

(51)

For så vidt angår generalforsamlingerne vil Bertelsmann ud over de særlige emner, der er fastsat i aktionæraftalens artikel 2.1.4 (jf. betragtning (43)-(45) ovenfor), ikke kunne modsætte sig Bouygues’ holdning.

| (52) | I bestyrelsen har Bertelsmann dog ud over de særlige emner, der er fastsat i aktionæraftalens artikel 2.1.4, og med hensyn til udnævnelsen af den nye enheds administrerende direktør (jf. betragtning (43)-(47) ovenfor) ret til at gøre indsigelse over for enhver beslutning, som selskabet finder ulovlig eller i strid med den nye enheds selskabsinteresse (aktionæraftalens artikel 2.1.2). |
| --- | --- |

(52)

I bestyrelsen har Bertelsmann dog ud over de særlige emner, der er fastsat i aktionæraftalens artikel 2.1.4, og med hensyn til udnævnelsen af den nye enheds administrerende direktør (jf. betragtning (43)-(47) ovenfor) ret til at gøre indsigelse over for enhver beslutning, som selskabet finder ulovlig eller i strid med den nye enheds selskabsinteresse (aktionæraftalens artikel 2.1.2).

| (53) | Begrebet selskabsinteresse er ikke omfattet af særlige betingelser. Som Bouygues har fremhævet, forholder det sig dog således, at i) undtagelsen i aktionæraftalens artikel 2.1.2 er sædvaneretlig og ikke specifik for den audiovisuelle sektor, og at ii) den kun finder anvendelse i ekstreme tilfælde, iii) eftersom formålet med den er at undgå, at de af Bertelsmanns udpegede bestyrelsesmedlemmer ifalder civil- og/eller strafferetligt ansvar (45). Hertil bemærker Kommissionen, at rækkevidden af undtagelsen er begrænset til dens anvendelsesområde. |
| --- | --- |

(53)

Begrebet selskabsinteresse er ikke omfattet af særlige betingelser. Som Bouygues har fremhævet, forholder det sig dog således, at i) undtagelsen i aktionæraftalens artikel 2.1.2 er sædvaneretlig og ikke specifik for den audiovisuelle sektor, og at ii) den kun finder anvendelse i ekstreme tilfælde, iii) eftersom formålet med den er at undgå, at de af Bertelsmanns udpegede bestyrelsesmedlemmer ifalder civil- og/eller strafferetligt ansvar (45

| (54) | Det følger heraf, at Bertelsmann ikke de jure får mulighed for at øve afgørende indflydelse på den nye enhed i medfør af bestemmelserne i aktionæraftalen. Det skal ikke desto mindre vurderes, om der de facto kunne foreligge fælles udøvelse af stemmerettigheder. |
| --- | --- |

(54)

Det følger heraf, at Bertelsmann ikke de jure får mulighed for at øve afgørende indflydelse på den nye enhed i medfør af bestemmelserne i aktionæraftalen. Det skal ikke desto mindre vurderes, om der de facto kunne foreligge fælles udøvelse af stemmerettigheder.

| (55) | For det første er Bertelsmann i besiddelse af en knowhow om den audiovisuelle sektor, der rækker ud over den nye enheds forretningsområde. Endvidere skal Bouygues og Bertelsmann, selv om sidstnævnte ikke kan gennemtvinge sin holdning, før hvert bestyrelsesmøde eller hver generalforsamling i den nye enhed forsøge at nå til enighed om en fælles holdning med henblik på stemmeafgivningen. I denne forbindelse kan det ikke udelukkes, at Bouygues og Bertelsmann optræder som én samlet enhed i den nye enheds beslutningstagende organer. Endvidere fortsætter den nye enheds fremtidige administrerende direktør med at varetage flere forskellige funktioner hos Bertelsmann (46). |
| --- | --- |

(55)

For det første er Bertelsmann i besiddelse af en knowhow om den audiovisuelle sektor, der rækker ud over den nye enheds forretningsområde. Endvidere skal Bouygues og Bertelsmann, selv om sidstnævnte ikke kan gennemtvinge sin holdning, før hvert bestyrelsesmøde eller hver generalforsamling i den nye enhed forsøge at nå til enighed om en fælles holdning med henblik på stemmeafgivningen. I denne forbindelse kan det ikke udelukkes, at Bouygues og Bertelsmann optræder som én samlet enhed i den nye enheds beslutningstagende organer. Endvidere fortsætter den nye enheds fremtidige administrerende direktør med at varetage flere forskellige funktioner hos Bertelsmann (46

| (56) | Bouygues råder imidlertid over sin egen ekspertise inden for den audiovisuelle sektor og bliver på ingen måde afhængig af Bertelsmann i denne henseende. Endvidere får Bertelsmann ingen væsentlige forretningsmæssige forbindelser med den nye enhed (47). Endelig bevarer Bouygues retten til at afskedige den administrerende direktør for den nye enhed, uden at Bertelsmann kan gøre indsigelse. |
| --- | --- |

(56)

Bouygues råder imidlertid over sin egen ekspertise inden for den audiovisuelle sektor og bliver på ingen måde afhængig af Bertelsmann i denne henseende. Endvidere får Bertelsmann ingen væsentlige forretningsmæssige forbindelser med den nye enhed (47

| (57) | Det følger heraf, at der intet belæg er for, at Bouygues og Bertelsmann har en stærk fælles interesse. |
| --- | --- |

(57)

Det følger heraf, at der intet belæg er for, at Bouygues og Bertelsmann har en stærk fælles interesse.

| (58) | Når der ikke foreligger en sådan interesse, er det Kommissionens vurdering, at muligheden for en ændring af koalitionerne mellem minoritetsaktionærer normalt udelukker, at der kan være tale om de facto fælles kontrol. I det foreliggende tilfælde er det dog muligt, at Bouygues såvel i bestyrelsen som på generalforsamlingen kan alliere sig med andre minoritetsaktionærer om emner, hvor Bertelsmann har en interesse i at stemme modsat Bouygues. |
| --- | --- |

(58)

Når der ikke foreligger en sådan interesse, er det Kommissionens vurdering, at muligheden for en ændring af koalitionerne mellem minoritetsaktionærer normalt udelukker, at der kan være tale om de facto fælles kontrol. I det foreliggende tilfælde er det dog muligt, at Bouygues såvel i bestyrelsen som på generalforsamlingen kan alliere sig med andre minoritetsaktionærer om emner, hvor Bertelsmann har en interesse i at stemme modsat Bouygues.

| (59) | Kommissionen bemærker endvidere, at Bertelsmann i tilfælde af uenighed med Bouygues kun er forpligtet til at beholde sin ejerandel i bibeholdelsesperioden på [varigheden af denne periode]. Ved udløbet af denne periode vil Bertelsmann kunne sælge sine aktier, idet selskabet giver Bouygues en forkøbsret til [beløb] af sin ejerandel. Resten af ejerandelen kan sælges frit, [forudsat at valget af køber ikke skaber vanskeligheder med hensyn til konkurrence]. I tilfælde af uenighed bliver den nye enheds videreførelse ifølge Kommissionen således ikke påvirket. |
| --- | --- |

(59)

Kommissionen bemærker endvidere, at Bertelsmann i tilfælde af uenighed med Bouygues kun er forpligtet til at beholde sin ejerandel i bibeholdelsesperioden på [varigheden af denne periode]. Ved udløbet af denne periode vil Bertelsmann kunne sælge sine aktier, idet selskabet giver Bouygues en forkøbsret til [beløb] af sin ejerandel. Resten af ejerandelen kan sælges frit, [forudsat at valget af køber ikke skaber vanskeligheder med hensyn til konkurrence]. I tilfælde af uenighed bliver den nye enheds videreførelse ifølge Kommissionen således ikke påvirket.

| (60) | Kommissionen konkluderer således, at aftalerne og aktionæraftalen ikke giver anledning til en de facto fælles udøvelse af stemmerettigheder. |
| --- | --- |

(60)

Kommissionen konkluderer således, at aftalerne og aktionæraftalen ikke giver anledning til en de facto fælles udøvelse af stemmerettigheder.

(D)   Forekomsten af en udslagsgivende stemme

| (61) | Under alle omstændigheder bestemmes det i punkt 82 i den berigtigede jurisdiktionsmeddelelse, at for at der kan være tale om fælles kontrol, må et af moderselskaberne ikke have det afgørende ord. |
| --- | --- |

(61)

Under alle omstændigheder bestemmes det i punkt 82 i den berigtigede jurisdiktionsmeddelelse, at for at der kan være tale om fælles kontrol, må et af moderselskaberne ikke have det afgørende ord.

| (62) | I det foreliggende tilfælde skal Bouygues sidde på halvdelen af stemmerne i bestyrelsen, herunder den administrerende direktør, som får den udslagsgivende stemme (48). Således forekommer Bertelsmanns stemme ikke at være nødvendig for at vedtage Bouygues’ holdning i bestyrelsen, medmindre det drejer sig om emner, der er fastsat i aktionæraftalens artikel 2.1.4 (som ikke kræver forudgående forhandlinger om at nå til enighed). Ligeledes kan Bertelsmann på generalforsamlingen kun modsætte sig Bouygues’ holdning med hensyn til de emner, der er fastsat i aktionæraftalens artikel 2.1.4 (som ikke kræver forudgående forhandlinger om at nå til enighed). |
| --- | --- |

(62)

I det foreliggende tilfælde skal Bouygues sidde på halvdelen af stemmerne i bestyrelsen, herunder den administrerende direktør, som får den udslagsgivende stemme (48

| (63) | På grund af Bouygues’ udslagsgivende stemme får Bertelsmann derfor ikke fælles kontrol med den nye enhed. |
| --- | --- |

(63)

På grund af Bouygues’ udslagsgivende stemme får Bertelsmann derfor ikke fælles kontrol med den nye enhed.

(E)   Enekontrol med den nye enhed

| (64) | Som forklaret ovenfor konstaterer Kommissionen, at Bouygues får beføjelse til at udpege halvdelen af bestyrelsesmedlemmerne i den nye enhed. På grund af bestemmelserne i den franske handelslov, (49) får den nye enheds administrerende direktør, der udnævnes af Bouygues, en udslagsgivende stemme i tilfælde af stemmelighed. Dermed bliver Bouygues i stand til at gennemtvinge beslutninger i den nye enheds bestyrelse. Kommissionen konstaterer, at disse rettigheder giver Bouygues de jure enekontrol med den nye enhed. |
| --- | --- |

(64)

Som forklaret ovenfor konstaterer Kommissionen, at Bouygues får beføjelse til at udpege halvdelen af bestyrelsesmedlemmerne i den nye enhed. På grund af bestemmelserne i den franske handelslov, (49

| (65) | Endvidere skal Bertelsmann ifølge bestemmelserne i aktionæraftalens artikel 2.5 og bortset fra de emner, der er fastsat i aktionæraftalens artikel 2.1.4 (som ikke kan udløse fælles kontrol), stemme sammen med Bouygues på generalforsamlingerne. Bouygues vil således de facto kontrollere ca. 46 % af stemmerettighederne i den nye enheds generalforsamling. Ifølge de konsoliderede historiske statistikker, som Bouygues har fremlagt, udgør denne andel mere end halvdelen af de stemmer, der faktisk er repræsenteret på generalforsamlingerne (50). Kommissionen konstaterer følgelig, at Bouygues ligeledes har de facto enekontrol med den nye enhed. Nedenstående tabel viser de konsoliderede historiske data for fremmødet på generalforsamlingerne i henholdsvis TF1 og M6 siden 2019.

  Tabel 1


  Konsoliderede historiske fremmødetal for TF1 og M6









  År | Konsolideret fremmødeprocent | Bouygues' anslåede andel af kapitalen | Bouygues' fremmødeprocent i forhold til det konsoliderede antal stemmer |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | [...] % | 46  % | [mere end halvdelen] % |
| 2020 | [...] % | 46  % | [mere end halvdelen] % |
| 2019 | [...] % | 46  % | [mere end halvdelen] % |

(65)

Endvidere skal Bertelsmann ifølge bestemmelserne i aktionæraftalens artikel 2.5 og bortset fra de emner, der er fastsat i aktionæraftalens artikel 2.1.4 (som ikke kan udløse fælles kontrol), stemme sammen med Bouygues på generalforsamlingerne. Bouygues vil således de facto kontrollere ca. 46 % af stemmerettighederne i den nye enheds generalforsamling. Ifølge de konsoliderede historiske statistikker, som Bouygues har fremlagt, udgør denne andel mere end halvdelen af de stemmer, der faktisk er repræsenteret på generalforsamlingerne (50

Tabel 1

Tabel 1

Konsoliderede historiske fremmødetal for TF1 og M6

Konsoliderede historiske fremmødetal for TF1 og M6

År

Konsolideret fremmødeprocent

Bouygues' anslåede andel af kapitalen

Bouygues' fremmødeprocent i forhold til det konsoliderede antal stemmer

2021

[...] %

46  %

[mere end halvdelen] %

2020

[...] %

46  %

[mere end halvdelen] %

2019

[...] %

46  %

[mere end halvdelen] %

Kilde: Bouygues' svar på RFI 2, spørgsmål 3.

Kilde:

| (66) | Kommissionen er således af den opfattelse, at Bouygues får enekontrol med den nye enhed såvel de jure som de facto. |
| --- | --- |

(66)

Kommissionen er således af den opfattelse, at Bouygues får enekontrol med den nye enhed såvel de jure som de facto.

(F)   Konklusion vedrørende arten af kontrollen med den nye enhed

| (67) | Af ovennævnte grunde vurderer Kommissionen, at den nye enhed udelukkende vil blive kontrolleret af Bouygues. |
| --- | --- |

(67)

Af ovennævnte grunde vurderer Kommissionen, at den nye enhed udelukkende vil blive kontrolleret af Bouygues.

3.3.2.   Konklusion vedrørende de deltagende virksomheder

Konklusion vedrørende de deltagende virksomheder

| (68) | Kommissionen vurderer, at da Bouygues’ kontrol med den nye enhed har karakter af enekontrol, er de deltagende virksomheder i transaktionen Bouygues (inklusive TF1) som den overtagende virksomhed og M6 som den overtagne virksomhed. |
| --- | --- |

(68)

Kommissionen vurderer, at da Bouygues’ kontrol med den nye enhed har karakter af enekontrol, er de deltagende virksomheder i transaktionen Bouygues (inklusive TF1) som den overtagende virksomhed og M6 som den overtagne virksomhed.

3.4.   Konklusion vedrørende transaktionens EU-dimension

Konklusion vedrørende transaktionens EU-dimension

| (69) | Da både Bouygues og M6 har over to tredjedele af deres omsætning i Frankrig, vurderer Kommissionen, at transaktionen ikke udgør en fusion med EU-dimension. |
| --- | --- |

(69)

Da både Bouygues og M6 har over to tredjedele af deres omsætning i Frankrig, vurderer Kommissionen, at transaktionen ikke udgør en fusion med EU-dimension.

4.   KONKLUSION

KONKLUSION

| (70) | Kommissionen har ikke kompetence til at vurdere transaktionen. |
| --- | --- |

(70)

Kommissionen har ikke kompetence til at vurdere transaktionen.

| (71) | Nærværende afgørelse meddeles Iliad og offentliggøres, uden fortrolige oplysninger og forretningshemmeligheder, i Den Europæiske Unions Tidende. |
| --- | --- |

(71)

Nærværende afgørelse meddeles Iliad og offentliggøres, uden fortrolige oplysninger og forretningshemmeligheder, i Den Europæiske Unions Tidende

---

(1)  EUT L 24 af 29.1.2004, s. 1 (»fusionsforordningen«). Med virkning fra den 1. december 2009 er der ved traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«) foretaget en række ændringer, såsom udskiftning af »Fællesskabet« med »Unionen« og »fællesmarkedet« med »det indre marked«. Terminologien i TEUF vil blive anvendt i hele denne afgørelse.

1

(2)  Opfordring til at handle, bilag 1.

2

(3)  Den 30. november 2021 meddelte Bouygues Kommissionen som svar på dennes anmodning om bemærkninger (»Bouygues' bemærkninger«), at opfordringen til at handle »er underskrevet af bestyrelsesformanden i aktieselskabet Iliad, som ikke har repræsentationsbeføjelser og derfor ikke kan handle på vegne af selskabet Iliad« Ved bekræftelsesskrivelse (jf. artikel 1156, stk. 3, og 1998, stk. 2, i den franske civillovbog) fremsendt til Kommissionen den 6. december 2021 har Iliad bekræftet, at dets administrerende direktør havde givet sin bestyrelsesformand mundtlig fuldmagt til at henvende sig til Kommissionen med opfordringen til at handle (jf. Iliads svar på den første anmodning om oplysninger (»RFI 1«)). Kommissionen finder derfor, at opfordringen til at handle er gyldigt indgivet af Iliad.

3

(4)  Kommissionens konsoliderede meddelelse om jurisdiktion efter Rådets forordning (EF) Nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, som ændret (EUT C 43 af 21.2.2009, s. 10), punkt 129 (»den berigtigede jurisdiktionsmeddelelse«).

4

(5)  Den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse, punkt 134.

5

(6)  Den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse, punkt 139.

6

(7)  Jf. ADLC's analyse af fusionsforordningens anvendelighed på transaktionen af 30. november 2021, s. 7, og Bouygues' bemærkninger, s. 10.

7

(8)  Opfordring til at handle, s. 1-3.

8

(9)  Inklusive M6.

9

(10)  Den første administrerende direktør for den nye enhed bliver Nicolas de Tavernost, der er nuværende bestyrelsesformand for M6.

10

(11)  Opfordring til at handle, bilag 2, punkt 7.

11

(12)  Opfordring til at handle, bilag 2, punkt 8.

12

(13)  Opfordring til at handle, bilag 2, punkt 10-12.

13

(14)  Opfordring til at handle, bilag 2, punkt 16-20.

14

(15)  Opfordring til at handle, bilag 2, punkt 22-23.

15

(16)  Opfordring til at handle, bilag 2, punkt 24-26.

16

(17)  Opfordring til at handle, bilag 2, punkt 27-33.

17

(18)  Jf. ADLC's analyse af fusionsforordningens anvendelighed på transaktionen af 30. november 2021, s. 7, og Bouygues' bemærkninger, s. 10.

18

(19)  Bouygues' bemærkninger, s. 5.

19

(20)  Bouygues' bemærkninger, s. 8.

20

(21)  Bouygues' bemærkninger, s. 5-6.

21

(22)  Bouygues' bemærkninger, s. 5.

22

(23)  Bouygues' bemærkninger, s. 6.

23

(24)  Bouygues' bemærkninger, s. 6 og 9.

24

(25)  Bouygues' bemærkninger, s. 9.

25

(26)  Den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse, punkt 62.

26

(27)  Den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse, punkt 65.

27

(28)  Den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse, punkt 74.

28

(29)  Den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse, punkt 74-76.

29

(30)  Den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse, punkt 82.

30

(31)  Den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse, punkt 82.

31

(32)  Den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse, punkt 82.

32

(33)  Denne pligt gælder ikke de uafhængige medlemmer, der er foreslået af Bouygues og Bertelsmann.

33

(34)  Bouygues har bekræftet, at disse tærskler kun er blevet overskredet tre gange siden 2011 af TF1 og aldrig af M6. Som svar på den anden anmodning om oplysninger (»RFI 2«) har Bouygues bekræftet, at konsolidering, når det er relevant, af de historiske oplysninger for TF1 og M6 ikke udløser en yderligere overskridelse af de tærskler, der er defineret i artikel 2.1.4 (jf. RFI 2, svar på spørgsmål 2 og bilaget). Kommissionen er således af den opfattelse, at tærsklerne er tilstrækkeligt høje til ikke at give Bertelsmann vetoret over den nye enheds strategiske beslutninger.

34

(35)  Aktionæraftalen, artikel 2.3

35

(36)  Aktionæraftalens artikel 3.2 bestemmer, at Bertelsmann med visse undtagelser skal beholde sin ejerandel i den nye enhed i [et fastsat tidsrum] (»bibeholdelsesperiode«).

36

bibeholdelsesperiode

(37)  Aktionæraftalen, artikel 2.3

37

(38)  Aktionæraftalen, artikel 2.1.2.

38

(39)  Aktionæraftalen, artikel 2.3

39

(40)  Aktionæraftalen, artikel 2.2.1.

40

(41)  Aktionæraftalen, artikel 2.2.1. I sit svar på RFI 2 har Bouygues endvidere bekræftet, at aftalerne giver Bouygues mulighed for på kort sigt at ændre driftsplanen og tilbagekalde det første budget (jf. RFI 2, svar på spørgsmål 5(b)).

41

(42)  Aktionæraftalen, artikel 2.1.2.

42

(43)  Aktionæraftalen, artikel 2.2.1.

43

(44)  Jf. nedenfor, betragtning (62).

44

(45)  Jf. RFI 2, svar på spørgsmål 1.

45

(46)  Opfordring til at handle, bilag 2, punkt 23.

46

(47)  I sit svar på RFI 2 har Bouygues bekræftet, at de koncerninterne relationer mellem M6 og Bertelsmann ophører (jf. RFI 2, svar på spørgsmål 4(b)). Bouygues har dog fremhævet, at den nye enhed i lighed med enhver anden aktør muligvis vil vælge Bertelsmanns datterselskaber som leverandører på markedsvilkår.

47

(48)  EU-retten har allerede fastslået, at med henblik på anvendelsen af fusionsforordningen er en aktionærudpeget repræsentants uafhængighed uden indflydelse på denne uafhængige repræsentants evne til at tage disse aktionærers synspunkter i betragtning (jf. i denne retning Rettens dom af 23. februar 2006 i sag T-282/02, Cementbouw Handel & Industrie mod Kommissionen, præmis 74). I mangel af bevis på det modsatte er det Kommissionens vurdering, at de to uafhængige bestyrelsesmedlemmer i den nye enhed, der er udpeget af Bouygues, vil handle i tråd med Bouygues.

48

(49)  Den franske handelslov, artikel L.225-37.

49

(50)  Jf. RFI 2, svar på spørgsmål 3.

50

---