# Az Európai Unió L 300/2011

| | ISSN 1977-0731
  doi:10.3000/19770731.L_2011.300.hun |
| --- | --- |
| Az Európai Unió
  Hivatalos Lapja | L 300 |
| | |
| Magyar nyelvű kiadás | Jogszabályok | 54. évfolyam2011. november 17. |

ISSN 1977-0731

doi:10.3000/19770731.L_2011.300.hun

Az Európai Unió

Hivatalos Lapja

L 300

Magyar nyelvű kiadás

Jogszabályok

54. évfolyam2011. november 17.

---

| Tartalom | | IV   Az EK-Szerződés, az EU-Szerződés és az Euratom-Szerződés alapján 2009. december 1-je előtt elfogadott jogi aktusok | Oldal |
| --- | --- | --- | --- |
| | * | Az EFTA Felügyeleti Hatóság 390/09/COL határozata (2009. október 7.) a Mesta AS létrehozásáról (Norvégia) | 1 |

Tartalom

IV   Az EK-Szerződés, az EU-Szerződés és az Euratom-Szerződés alapján 2009. december 1-je előtt elfogadott jogi aktusok

Oldal

*

Az EFTA Felügyeleti Hatóság 390/09/COL határozata (2009. október 7.) a Mesta AS létrehozásáról (Norvégia)

1

| HU | Azok a jogi aktusok, amelyek címe normál szedéssel jelenik meg, a mezőgazdasági ügyek napi intézésére vonatkoznak, és rendszerint csak korlátozott ideig maradnak hatályban.
  Valamennyi más jogszabály címét vastagon szedik, és előtte csillag szerepel. |
| --- | --- |

HU

Azok a jogi aktusok, amelyek címe normál szedéssel jelenik meg, a mezőgazdasági ügyek napi intézésére vonatkoznak, és rendszerint csak korlátozott ideig maradnak hatályban.

Valamennyi más jogszabály címét vastagon szedik, és előtte csillag szerepel.

---

IV Az EK-Szerződés, az EU-Szerződés és az Euratom-Szerződés alapján 2009. december 1-je előtt elfogadott jogi aktusok

| 17.11.2011 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | L 300/1 |
| --- | --- | --- | --- |

17.11.2011

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

L 300/1

---

AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG 390/09/COL HATÁROZATA

(2009. október 7.)

a Mesta AS létrehozásáról (Norvégia)

AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG (1),

TEKINTETTEL az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (2) és különösen annak 61–63. cikkére, valamint 26. jegyzőkönyvére,

TEKINTETTEL az EFTA-államok közötti, a Felügyeleti Hatóság és a Bíróság létrehozásáról szóló megállapodásra (3) és különösen annak 24. cikkére,

TEKINTETTEL a Felügyeleti és Bírósági Megállapodás (4) 3. jegyzőkönyve I. része 1. cikkének (2) bekezdésére, valamint II. része 4. cikkének (4) bekezdésére, 6. cikkére és 7. cikkének (3) bekezdésére,

TEKINTETTEL a Hatóságnak az EGT-megállapodás 61. és 62. cikkének alkalmazásáról és értelmezéséről szóló állami támogatási iránymutatására (5) és különösen annak a közszolgáltatási kompenzáció formájában nyújtott állami támogatásról szóló szakaszára,

TEKINTETTEL a 3. jegyzőkönyv II. részének 27. cikkében említett végrehajtási rendelkezésekről szóló, 2004. július 14-i hatósági határozatra (6),

MIUTÁN felhívta az említett rendelkezéseknek (7) megfelelően felhívta az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, és tekintettel az észrevételeikre,

MIVEL:

I.   TÉNYÁLLÁS

1.   ELJÁRÁS

A Hatósághoz egy 2004. augusztus 30-án kelt levélben a norvég hatóságok elleni panasz érkezett a Norvég Közútigazgatáson (8) belül végzett gyártási tevékenységek átvételére létrehozott Mesta AS létrehozásával kapcsolatban. A Hatóság a levelet 2004. szeptember 2-án vette át és iktatta (eseményszám: 291 537).

Különböző levélváltásokat (9) követően a Hatóság 2007. július 18-án kelt levelében arról tájékoztatta a norvég hatóságokat, hogy a Mesta AS létrehozásával kapcsolatban hozott intézkedések tekintetében a Felügyeleti és Bírósági Megállapodás 3. jegyzőkönyve I. része 1. cikkének (2) bekezdésében megállapított eljárás megindítása érdekében elfogadta a 350/07/COL határozatot (a továbbiakban: az eljárást megindító határozat).

2007. december 7-én benyújtott levelükben a norvég hatóságok észrevételeket küldtek (eseményszám: 456844). Az eljárást megindító határozatot, amely felkérte az érdekelt feleket észrevételeik benyújtására, közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában és annak EGT-kiegészítésében (10). A Hatóság négy érdekelt féltől kapott észrevételeket 2008. január 29-én, valamint február 4-én, 21-én és 27-én (eseményszámok: 461463, 463234, 466015 és 467170). Kiegészítő észrevételek 2008. április 4-én érkeztek (eseményszám: 472381). A Hatóság a 2008. február 21-én és április 7-én megküldött levelek útján (eseményszámok: 463245 és 472529) továbbította ezeket a norvég hatóságoknak, és ezeknek lehetőségük volt a válaszadásra. A norvég hatóságok 2008. május 23-án kelt levelükben (eseményszám: 478082) nyújtottak be észrevételeket.

2008 őszén és 2009 tavaszán a Hatóság és a norvég hatóságok telefonon és elektronikus levelezés útján is nem hivatalos kapcsolatban álltak az üggyel kapcsolatban. A Hatósághoz ebben az összefüggésben beérkezett információkat a norvég hatóságok az Kormányzati és Reformügyi Minisztérium által 2009. július 6-án elektronikus úton benyújtott levélben foglalták egységes szerkezetbe (eseményszám: 523766) (11).

2.   AZ ÁLLÍTÓLAGOS TÁMOGATÁS FENNÁLLÁSÁNAK HÁTTERE

2.1.   AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁS FELMERÜLÉSÉT ÁLLÍTÓ PANASZ

A Norvég Közútigazgatás a nemzeti és a megyei önkormányzati utak, hidak és alagutak építéséért és fenntartásáért felelős. 2003. január 1. előtt a Norvég Útigazgatás saját gyártási részlegeket (a továbbiakban együttesen: a Gyártási Részleg) üzemeltetett a Közútigazgatás nevében építési munkát végző körzeti irodákon keresztül. A norvég hatóságok azonban 2001–2002-ben úgy döntöttek, hogy végrehajtják saját gyártási tevékenységeik átfogó szerkezetátalakítását. Ebben a tekintetben a kormány azt javasolta, hogy a parlamentnek el kellene vennie a gyártási tevékenységeket a Közútigazgatástól, és azokat egy állami tulajdonban lévő korlátolt felelősségű társasághoz kellene áthelyeznie (12). A jövőbeli tevékenységek megtervezését – azon belül közbeszerzési pályázatok megszervezését – magukban foglaló adminisztratív feladatok az államigazgatáson belül maradtak.

Ennek eredményeként 2003. január 1-jén a Közútigazgatáson belüli Gyártási Részleg gyártási tevékenységeit elvették az államtól, és azokat egy újonnan létrehozott vállalathoz, a Mesta AS-hez helyezték át. A Gyártási Részleget megillető valamennyi eszközt, jogot és kötelezettséget természetbeni juttatások formájában a Mesta AS-re ruházták át (13). Az eszközök között szerepeltek gépek és berendezések, valamint a Gyártási Részleg és a Közútigazgatás között létrejött szolgáltatási szerződések. Az állam ennek fejében részesedéseket kapott az új vállalatban. A Mesta AS jelenleg az e piacon tevékenykedő más gazdasági szereplőkkel versengve építési és fenntartási tevékenységeket hajt végre.

A panaszos azzal érvelt, hogy a Mesta AS az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdésével négy tekintetben ellentétes állami támogatásban részesült: i. az állam finanszírozta a szerkezetátalakítási költségeket; ii. a Mesta AS-hez áthelyezett állóeszközöket a nyitóegyenlegben piaci ár alatti áron értékelték; iii. a Mesta AS kereszttámogatásban részesült annak következtében, hogy a vállalat átvette a Gyártási Részleg korábbi szerződésportfólióját, valamint iv. a Mesta AS nem fizetett az ingatlan-átruházás esetében szokásosan esedékes eljárási illetékeket és nyilvántartásba vételi díjakat.

Az alábbiakban ismertetésre kerülnek azok a tények, amelyek annak értékelése szempontjából lényegesek, hogy mindezek az állítólagos intézkedések állami támogatással járnak-e.

2.2.   SZERKEZETÁTALAKÍTÁSI ÉS MÁS ÁTSZERVEZÉSI INTÉZKEDÉSEK

Az előkészítő jogalkotási munkából úgy tűnik, hogy a korábban a Gyártási Részlegnél foglalkoztatott (összesen mintegy 5 000) alkalmazott közül 4 750 főt terveztek áthelyezni az újonnan létrehozott vállalathoz, a Mesta AS-hez (14). A Mesta AS-hez történő áthelyezéskor az alkalmazottak elveszítették köztisztviselői jogállásukat. Mivel az alkalmazottak jogosultak voltak az említett áthelyezés elutasítására, ösztönzőket kellett biztosítani számukra ahhoz, hogy elfogadják az áthelyezést (15). Ezen túlmenően, egy kereskedelmileg életképes vállalat létrehozásának biztosítása érdekében szükség volt a munkaerő – megközelítőleg 1 700 fővel – 3 050 főre történő csökkentésére (16).

Az előkészítő jogalkotási munka a norvég hatóságok által előirányzott különböző „szerkezetátalakítási” intézkedéseket állapít meg. Négy intézkedés i. a köztisztviselői nyugdíjjogosultságok ideiglenes fenntartásából (17); ii. egyedi nyugdíjkorhatárra való jogosultság fenntartásából (18); iii. korengedményes nyugdíjcsomagokból, továbbá különböző, iv. a költözéssel, az ingázással, a fizetés fenntartásával és a gépek felújításával (19) kapcsolatos egyéb intézkedésekből állt. Ezekre „szerkezetátalakítási intézkedésekként” hivatkoznak, és finanszírozásuk közvetlen támogatásokból történik. Eredetileg egy további költségtételt v. fizetési kompenzációt irányoztak elő közvetett támogatáson keresztüli finanszírozásra (20). Azonban közvetlenül a Mesta AS nyitóegyenlegének megállapítása előtt a norvég hatóságok úgy döntöttek, hogy a vonatkozó költségeket ehelyett a Mesta AS-nek saját tőke formájában biztosított tőkejuttatásnak kell fedeznie.

A közvetlen támogatásból finanszírozott négy szerkezetátalakítási intézkedés összes költségét (jelenértékre diszkontálva) eredetileg 1 468 millió NOK-ra becsülték, és azt tervezték. hogy az állam három év alatt, 2003 és 2005 között részletekben fizette volna vissza a Mesta AS-nek (21). Ezeket a szerkezetátalakítási költségeket a Mesta AS nyitóegyenlege nem tartalmazta, ugyanis a szerkezetátalakítási költségeket az államnak kellett finanszíroznia az adott három évre – 2003-ra, 2004-re és 2005-re – vonatkozó költségvetésből (22).

A 2006-ra vonatkozó költségvetésből kitűnik, hogy a Mesta AS összesen 993,6 millió NOK-ot kapott az államtól szerkezetátalakítási költségek fedezésére (23). 2008. június 30-ig a Mesta 879,6 millió NOK-ot költött el ebből az összegből, míg az összes szerkezetátalakítási költséget 1 097,8 millió NOK összegűre becsülték (2013-ig) (24). A norvég hatóságok kifejtették, hogy bár eredetileg azt tervezték, hogy az összes szerkezetátalakítási költséget az államnak kellene fedeznie (feltételezve, hogy amennyiben az eredetileg 1 468 millió NOK-ra becsült szerkezetátalakítási költség nem lenne elegendő, az állam további pénzeszközöket nyújtana), a 2007-re és a 2008-ra vonatkozó állami költségvetés egyértelművé teszi, hogy a Mesta AS a már megkapott 993,6 millió NOK összegnél több szerkezetátalakítási célú pénzeszközben nem részesül (25).

A norvég hatóságok kifejtették, hogy – bár ez igen valószínűtlen – amennyiben az időszak végén a szerkezetátalakítási költségek kevesebbnek bizonyulnának, mint a Mesta AS által kapott összeg, a többletösszeget vissza kell fizetni az államnak.

Szabályozási területen a norvég hatóságok elfogadták a Közútigazgatás gyártási tevékenységeinek egy állami tulajdonban lévő korlátolt felelősségű társasághoz történő áthelyezéséről szóló törvényt, amely a Közútigazgatástól a Mesta AS-ben történő foglalkoztatás céljával áthelyezett alkalmazottak bizonyos jogait szabályozza (a továbbiakban: a Mesta-törvény) (26).

2.2.1.   
  Általános információk

A norvég hatóságok kifejtették, hogy az alkalmazottaknak a Gyártási Részlegből a Mesta AS-hez történő áthelyezése tekintetében a legfőbb kihívás annak lehetővé tétele volt, hogy az új vállalat a versenytársaiéhoz hasonló feltételek mellett működjön, és ezáltal egyenlő feltételek teremtődjenek. A norvég hatóságok úgy döntöttek, hogy a munkaerőt áthelyezik a Mesta AS-hez, és hagyják, hogy a Mesta AS (az Útigazgatással ellentétben) feladata legyen a munkaerő áthelyezésében és leépítésében érintett intézkedések végrehajtása. Ezek a kérdések és a megoldásuk a nemzeti úthálózat piaca liberalizációjának és megnyitásának részét képezték, és annak előfeltételét jelentették. A norvég állam nem nyitotta volna meg ezt a piacot, ha nem tudott volna létrehozni egy kellő létszámú személyzettel rendelkező új vállalatot. A norvég hatóságok kifejtették, hogy ez volt az állam és a szakszervezetek között a Gyártási Részlegből a Mesta AS-hez történő személyzetáthelyezés tárgyában folytatott tárgyalások háttere. A tárgyalások eredményeképpen 2003. június 4-én„egyezség” jött létre a felek között bizonyos közalkalmazotti jogok ideiglenes fennmaradásáról és a munkaerő leépítését célzó intézkedések – például korengedményes nyugdíjazás – felkínálásának lehetőségéről (27). Ennek az egyezségnek a konkrét elemeit az alábbi alszakaszok ismertetik (28).

2003. január 1-je előtt létrejött a Mesta AS ideiglenes igazgatótanácsa (a továbbiakban: az ideiglenes tanács) a jövőbeli vállalat képviseletére. A norvég hatóságok kifejtették, hogy az ideiglenes tanács az alkalmazottakkal kapcsolatos tárgyalások egyikén sem vett részt. A fizetési kompenzációhoz való jogot azonban belefoglalták a Mesta-törvénybe (29). Nemlétezett viszont a köztisztviselők jogait szabályozó jogszabály vagy más jogi eszköz.

Az egyezség feltételeinek ismertetése előtt célszerű röviden vázolni a Gyártási Részleg alkalmazottainak a Mesta AS-hez történő áthelyezése előtti jogállását. A norvég hatóságok kifejtették, hogy a Gyártási Részleg alkalmazottait az állam foglalkoztatta. A norvég jogszabályokból következik, hogy az állami alkalmazottak köztisztviselői jogállással rendelkeznek (30), és hogy az említett alkalmazottak számára az állami nyugdíjalapban („Statens pensjonskasse” vagy „SPK”) való tagság kötelező (31). Ennélfogva az SPK-tagság a köztisztviselők számára nyugdíjjogosultságokat biztosít. Ezen túlmenően, a köztisztviselők számára a különleges (korengedményes) nyugdíjkorhatár feltételeit megállapító jogszabály alapján a Gyártási Részleg bizonyos köztisztviselői (például gépjárművezetők és szakácsok) jogosultak voltak különleges (korengedményes) nyugdíjkorhatárra (32).

Mivel a köztisztviselői jogállás állami foglalkoztatáshoz kapcsolódik, a Mesta AS-hez áthelyezett alkalmazottak köztisztviselői jogállása 2003. január 1-jén megszűnt. Ha a kérdéses foglalkoztatási intézkedések elfogadására nem került volna sor, ezek az alkalmazottak elveszítették volna a köztisztviselői jogállásukhoz kapcsolódó jogokat (33). A norvég hatóságok kifejtették, hogy a norvég jogszabályok értelmében a Gyártási Részleg Mesta AS-re történő átruházása „vállalkozás-átruházásnak” minősül (34). Hivatkozással a vállalkozások átruházására vonatkozó szabályokra, az áthelyezett alkalmazottak munkaszerződéseit – a nyugdíjjogosultságok szempontját kivéve – átruházták az új vállalatra (35). Mivel az új munkáltató nem állami szerv, a norvég hatóságok kifejtették, hogy a Gyártási Részlegben foglalkoztatott köztisztviselők jogosultak voltak a Mesta AS-hez történő áthelyezés elutasítására. Az áthelyezés elutasításával azonban azt kockáztatták, hogy a köztisztviselőkre vonatkozó, általánosan alkalmazandó szabályoknak megfelelően elbocsátják őket, hacsak nem tudnak másik megfelelő álláshelyet találni: ilyen körülmények között a köztisztviselők elsőbbségi joggal rendelkeznek az államigazgatáson belüli álláshelyekhez (de a fizetési kompenzációhoz nem) (36).

Míg az alkalmazottak tehát dönthettek úgy, hogy állami foglalkoztatásban maradnak, a Gyártási Részleg alkalmazottainak az új jogalanyhoz (a Mesta AS-hez) történő áthelyezése előfeltétele volt annak, hogy a liberalizáció egyáltalán megtörténjen. Ennek fényében a norvég hatóságoknak további ösztönzőket kellett felajánlaniuk az új alkalmazottak számára, annak érdekében, hogy szabadon beleegyezzenek az áthelyezésbe.

i.   A köztisztviselői nyugdíjjogosultságok ideiglenes fenntartása

A fentiekben ismertetetteknek megfelelően a Közútigazgatás alkalmazottai köztisztviselői jogállással rendelkeztek, de a Mesta AS-hez történő áthelyezésükkor elveszítették ezt a jogállást. Mindazonáltal a szakszervezetek és az állam közötti, fent említett egyezség alapján az alkalmazottaknak előnyük kellett, hogy származzon a köztisztviselői nyugdíjjogosultságok ötéves átmeneti időszak alatti (azaz a 2003. január 1-je és a 2007. december vége közötti) fenntartásából. A Mesta AS-nek nyújtott állami finanszírozás célja, hogy fedezze azokat a kiegészítő költségeket, amelyek annak biztosítására szolgálnak, hogy az alkalmazottak számára a vonatkozó időszakban a köztisztviselőkével megegyező nyugdíjjárulékokat lehessen garantálni (37).

A fentiekben megállapítottaknak megfelelően az SPK-tagság biztosítja a köztisztviselők nyugdíjjogosultságait, és az e jogosultságokhoz kapcsolódó költségek az SPK-ba kerülnek befizetésre. Ezért az ötéves átmeneti rendszer biztosítása érdekében az alkalmazottak számára fenntartották az SPK-tagságot. Ezen túlmenően, annak lehetővé tétele érdekében, hogy a Mesta AS az alkalmazottai vonatkozásában járulékokat fizessen, a Mesta AS SPK-tagságot kért és kapott (38).

A Mesta AS-nek nyújtott állami finanszírozás egy rendes magánnyugdíjrendszer átlagos költségei és az SPK-tagság fenntartásának (magasabb) költségei közötti különbségre korlátozódik. Míg az eredeti költségbecslés mintegy 395 millió NOK volt (39), a norvég hatóságok azt állították, hogy 2007. június 30-ra a felhalmozódott költségek összege (az adminisztrációs költségeket nem számítva) 277,3 millió NOK volt (40).

ii.   Az egyedi nyugdíjkorhatárra való jogosultság fenntartása

A fentiekben említettek szerint a Mesta AS-hez áthelyezett bizonyos köztisztviselők jogosultak voltak a rendes nyugdíjkorhatárnál – 67. életévüknél – korábbi életkorban (azaz 65 évesen) nyugdíjba vonulni. A szakszervezetek és az állam közötti egyezség feltételei értelmében a Gyártási Részleg azon alkalmazottai számára, akiknek a Mesta AS létrehozásakor (azaz 2003. január 1-jén) 10 vagy annál kevesebb évük volt a nyugdíj előtt (azaz az 55 évesek és az idősebbek számára) biztosították azt a jogot, hogy megtartsák a 65 éves egyedi nyugdíjkorhatárukat (41). Ezt a megállapodást az tette lehetővé, hogy az alkalmazottak a fentiekben ismertetettek szerint továbbra is SPK-tagok voltak.

A Mesta AS-nek nyújtott állami finanszírozás fedezi a rendes nyugdíjrendszer átlagos költségei és az egyedi nyugdíjkorhatár fenntartásának költségei közötti különbséget. Míg az eredeti költségbecslés mintegy 85 millió NOK volt (42) (amely magában foglalta az összes költség mintegy 5 %-át jelentő adminisztrációs költségeket), a 2007. június 30-ig felhalmozódott összes költség (az adminisztrációs költségek nélkül) 26,5 millió NOK volt (43).

iii.   Korengedményes nyugdíjcsomagok

A szakszervezetek és az állam közötti egyezség azt is megállapítja, hogy a Mesta AS a Gyártási Részlegből áthelyezett alkalmazottak számára három évig (2003. január 1-jétől 2005 végéig) biztosíthatott olyan megállapodást, amely szerint a 67 évet jelentő rendes nyugdíjkorhatár helyett 60 éves életkorban nyugdíjba vonulhattak (44). Korengedményes nyugdíjazást a vállalat mérlegelési jogkörében ajánlhattak fel az alkalmazottak egyéni értékelése alapján (45).

A Mesta AS-nek nyújtott állami finanszírozás fedezi a rendes magánnyugdíjrendszer átlagos költségei és a korengedményes nyugdíjazás felajánlásának költségei közötti különbséget. A jogalkotási előkészítő munkákban a korengedményes nyugdíjazási megállapodások felajánlásának állami finanszírozású költségeit (ideértve az összes költség mintegy 5 %-át jelentő adminisztrációs költségeket is) 911 millió NOK összegűre becsülték (46). A norvég hatóságok kifejtették, hogy mintegy 470 alkalmazott vette igénybe ezt a megállapodást, és 2007. június 30-ig a felhalmozódott összes költség (az adminisztrációs költségeket nem számítva) 691,9 millió NOK volt (47).

iv.   Költözés, ingázás, fizetés fenntartása és gépek felújítása

Előkészítő költségvetési dokumentumok szerint ez a költségtétel a költözésre („flyttekostnader”), az ingázásra („pendlergodtgjørelse”), a fizetés fenntartására („bibehold av lønn”), valamint a gépek felújítására („maskiner–sanering”) szánt költségeket foglalja magában (48). A norvég hatóságok kifejtették, hogy ez az irodák átköltöztetésével („kontor–flyttekostnader”), a fenntartó és támogató irodák átköltöztetésével („støttepunkter–flyttekostnader”) valamint az irattár átadásával („arkivoverføring”) kapcsolatos költségeket is tartalmaz.

A fizetés fenntartásához kapcsolódó intézkedés kivételével (amelyet nem léptettek hatályba, és ennélfogva nem járt semmiféle költséggel) minden intézkedést a Mesta AS létrehozásakor hajtottak végre, és azok 2005 végéig tartottak. Míg az összes intézkedéshez kapcsolódó összes költséget eredetileg 77 millió NOK összegűre becsülték (49), a norvég hatóságok kifejtették, hogy 2006 januárjáig a felhalmozódott összes költség (az adminisztrációs költségeket nem számítva) hozzávetőleg 82,4 millió NOK összegű volt. A költségeket az állam fizette meg (50).

Ez a tétel magában foglalja a vezető, illetve az adminisztratív személyzetnek a Mesta AS-nél történő foglalkoztatását célzó áthelyezésével kapcsolatban felmerült költségeket. Mivel a személyzet a Mesta AS-en belül eltérő helyszíneken foglalt el álláshelyeket, mint azok a helyszínek, ahol az említett személyzet korábban a Közútigazgatáson belül dolgozott, bizonyos alkalmazottaknak új foglalkoztatásuk érdekében lakóhelyet kellett változtatniuk. A költségek például magukban foglalják a tényleges, dokumentált költözési költségeket („faktiske, legitimerte kostnader ved boligkjøp”), a költözés miatti fizetett távollétet („flyttepermisjon”), valamint az új ingatlan megtekintéséhez kapcsolódó utazási költségeket („visningsreise”).

Ez a tétel magában foglalja az annak biztosításához szükségesnek tekintett költségeket, hogy a vezető, illetve az adminisztratív személyzet a lakóhelyétől távoli telephelyen kerüljön foglalkoztatásra a Mesta AS-en belül. A költségek például magukban foglalják a lakóhely és a munkahely közötti ingázás költségeit („hjemreise”), a kétszeres lakbér költségeit („dekning av husleie”) (51), a lakóhely és a munkahely közötti járművezetési támogatást („kjøregodtgjørelse”), valamint az étkezési támogatást („kostgodtgjørelse”).

Ez a tétel a Közútigazgatás irodáiból a Mesta AS székhelyére és regionális irodáiba való átköltöztetés költségeit foglalja magában. A költségek például magukban foglalják a régi irodák kitakarítását („rydding og rengjøring av gamle kontorer”), az irodai felszerelések becsomagolását (52) és azoknak az új irodákba szállítását („pakking og transport”), a Mesta AS-nél az új irodahelyiségek előkészítését, bebútorozását és korszerűsítését („klargjøring, innredning og oppgradering av nye kontorer”), valamint a költöztetési tevékenységek adminisztrációs költségeit („administrasjon av flyttning”).

Ez a tétel a régi irodák új, helyi fenntartó és támogató irodákba történő átköltöztetésére, valamint a korábbi üzemeltetési és támogató irodáknak a Mesta AS számára kialakított új üzemeltetési és támogató irodákba történő átszervezésére szánt költségeket tartalmazza Magában foglalja egy új informatikai rendszer létrehozását, amelyet az tett szükségessé, hogy a Gyártási Részlegnek a Közútigazgatáson belüli más részlegekkel közös informatikai rendszere volt. Konkrét példák a költségekre: régi üzemeltetési és fenntartó, támogató irodák kitakarítása („rydding og rengjøring av gamle driftsstøttepunkt”), irodai felszerelések becsomagolása és azoknak az új irodákba szállítása („pakking og transport”), új üzemeltetési és fenntartó, támogató irodák előkészítése, bebútorozása és korszerűsítése („klargjøring, innredning og oppgradering av driftsstøttepunkt”), valamint a költöztetési tevékenységek adminisztrációja („administrasjon av flytting”).

Ez a tétel elektronikus és fizikai irattárak Mesta AS-nél történő felállítására szánt költségeket tartalmaz. Magában foglalja a Közútigazgatáson belüli releváns irattárak és más irreleváns irattárak szétválogatásával járó költségeket, valamint a Mesta AS-ben új irattár létrehozásával kapcsolatos költségeket. Ide tartozó költségek például az egyes irattárakhoz szükséges erőforrások nagyságrendjének értékelésére („ressursbehov pr. arkiv”), a fénymásolásra („kopiering”), a szállításra („frakt”), az előkészítésre („klargjøring”), valamint a minőségbiztosítási munkára („kvalitetssikring og sikkerhetsarbeid”) fordított költségek.

Bár ez a költségtétel arra utalna, hogy a gépek javításával vagy felújításával kapcsolatos költségeket fedezi, nem ez a helyzet. A hatóságok kifejtették, hogy a reform előtt a Gyártási Részleg olyan munkákat végzett, amelyek összefüggésében a gépeket és más berendezéseket az építési és újjáépítési területeken hagyták (53). Ennélfogva ez a költségtétel a munkákra vonatkozó korábbi szerződésekből fennmaradó kötelezettségekből állt, és a területek kitakarítását („opprydding”), valamint a felesleges gépek eltávolítását, selejtezését és elszállítását („fjerning, skroting, og fraktkostnader”) foglalta magában. Az eltávolítandó gépek régiek és töröttek voltak, és az üzleti tevékenység szempontjából haszontalanok voltak, és ezért nem képezték részét a gépek (illetve az üzleti tevékenység egésze) értékelésének (54). A norvég hatóságok kifejtették, hogy a Mesta AS a munka egy részét kereskedelmi feltételek mellett alvállalkozókra bízta. A munka másik részét óránkénti költségen alapuló árfolyamon (a haszonkulcsot nem számítva) maga a Mesta AS végezte el, amely ezért alacsonyabb volt, mint a hasonló munkáért akkoriban járó piaci árfolyam (55). A norvég hatóságok az alvállalkozók számláit felsoroló dokumentációt nyújtottak be, továbbá benyújtották azokat az árakat, amelyeket maga a Mesta AS számított fel (56).

v.   Fizetési kompenzáció

A fizetési kompenzáció („ventelønn”) költségtétele nem része a norvég hatóságok által „szerkezetátalakítási költségként” említett költségeknek. Mindazonáltal a fizetési kompenzáció részét képezte azoknak az ösztönzőknek, amelyeket az alkalmazottak Mesta AS-hez történő átszerződéséhez biztosítottak. Ezt a munkaerő létszámcsökkentése szükségességének fényében kell figyelembe venni.

Bár a Gyártási Részlegből áthelyezett alkalmazottak elveszítették köztisztviselői jogállásukat, az e jogállásból fakadó, bizonyos egyedi jogok ennek ellenére korlátozott időtartamra fennmaradtak. E jogok némelyikét a Mesta-törvény szabályozza (57). A Mesta-törvény 4. szakasza úgy rendelkezik, hogy a Mesta AS-nél 2003. január 1-jén kezdődő munkavállalásukat követő három év során azok az alkalmazottak, akiket ezután bocsátanak el, és eleget tesznek bizonyos feltételeknek (például legalább egy évig foglalkoztatottak voltak) jogosultak arra, hogy az államigazgatáson belül megfelelő álláshelyet ajánljanak fel számukra („fortrinnsrett til annen statlig stilling”), vagy amennyiben álláshely felajánlására nincs lehetőség, jogosultak arra, hogy fizetési kompenzációban („ventelønn”) részesüljenek.

A fizetési kompenzációt a köztisztviselőkről szóló törvény (58) szabályozza. Olyan megállapodásról van szó, amelynek értelmében azok a köztisztviselők, akiknek létszámfelesleg miatt mondtak fel, és akiknek nem ajánlottak fel másik megfelelő álláshelyet (a törvényben megállapított feltételekre és időbeli korlátozásokra is figyelemmel), a felmondás napja szerinti fizetés kétharmadára lesznek jogosultak.

Bár a fizetési kompenzációhoz kapcsolódó költségek eredetileg a szerkezetátalakítási költségek részét képezték, a Munkaügyi Minisztérium később úgy döntött, hogy a becsült költségeket inkább a Mesta AS saját tőkéje nagyságrendjének meghatározásakor kellene figyelembe venni. Másképp fogalmazva: a vonatkozó költségek finanszírozási eszközeit az állam tőke formájában juttatná a Mesta AS-nek (59). E megközelítést azzal indokolták, hogy a tőkén keresztüli finanszírozás következtében óvatosabban kellene elbocsátásokat alkalmazni átszervezési eszközként az új vállalatban. Ehelyett fokozottabban kellene igénybe venni más (olcsóbb) átszervezési eszközöket, például csökkentett bér melletti szabadságolást és nyugdíjcsomagokat stb.

Bár eredetileg azt irányozták elő, hogy a fizetési kompenzációs rendszer 450 alkalmazottra vonatkozzon, mintegy 512 millió NOK összköltséggel (60), ezt a becslést 2002 októberében frissítették és 150 alkalmazottra módosították, hozzávetőlegesen 150 millió NOK összköltséggel (61). Ezért a Mesta AS saját tőkéjének meghatározásakor az utóbbi összeget vették figyelembe.

A költségek mérséklése érdekében a Mesta AS a következő (olcsóbb) alternatív munkaerő-csökkentő eszközöket vette igénybe (62). Mindazonáltal a norvég hatóságok kifejtették, hogy az ilyen intézkedések és a fizetési kompenzáció együttes költségei összesen 359 millió NOK-ot tesznek ki (melyből 255,1 millió NOK-ot 2008. december 21-ig elköltöttek), és ezért jóval meghaladja az ilyen költségek fedezésére juttatott összeget:

Munkaviszony-megszüntetési csomagok: olyan megállapodás, amely szerint az alkalmazottak munkaviszonya úgy szűnik meg, hogy nem részesülnek fizetési kompenzációban, és ennek fejében legfeljebb egy évi fizetést, valamint pénzügyi támogatást kapnak ahhoz, hogy más munkahelyet találjanak.

Nyugdíjcsomagok: olyan megállapodás, amelynek értelmében az alkalmazottak munkaviszonya 62 éves korukban megszűnik, és ennek fejében garantálják számukra a 67 éves korban esedékes nyugdíjkorhatárig járó fizetés 66 %-át, valamint azt a jogot, hogy ezen időszak során továbbra is rendes nyugdíjjogosultságokat szerezzenek.

Csökkentett fizetés melletti szabadságolás: olyan rendelkezés, amely arra ösztönzi azokat az alkalmazottakat, akik 2003 és 2005 között (60 évesen) korengedményes nyugdíjazásra való jogosultságot szereznének, hogy korábban megszüntessék munkaviszonyukat, azáltal, hogy az ilyen alkalmazottak számára azonnali munkaviszony-megszüntetést ajánlanak fel, és ennek fejében kifizetik számukra a korengedményes nyugdíjazásra való jogosultság megszerzés időpontjáig járó fizetés 66 %-át.

2.3.   GÉPEK ÉS BERENDEZÉSEK („GÉPEK”), VALAMINT AZ INGATLANOK ÉS ÉPÜLETEK („INGATLANOK”) ÉRTÉKE A NYITÓEGYENLEGBEN

A következő szakasz a Mesta AS végleges nyitóegyenlegében szereplő állóeszközök értékelési eljárásáról ad áttekintést. Erre az eljárásra két könyvvizsgálót szerződtettek: a Közútigazgatás az Ernst & Youngot szerződtette az új vállalat létrehozására, míg a Közlekedési és Hírközlési Minisztérium a Deloitte & Touche-t szerződtette az eszközértékelés és a nyitóegyenleg-tervezet minőség-ellenőrzésére, valamint az ezen összefüggésben alkalmazott eljárások, módszerek és elvek ellenőrzésére. Ezt követően az Ernst & Young lett a Mesta AS könyvvizsgálója.

Röviden: 2002 májusában a könyvvizsgálók a szimulált folytonossági elv (azaz a rekonstruált könyv szerinti érték) alapján megkezdték az eszközök értékelését, de 2002 augusztusában az értékelési elvet „tényleges értékre” változtatták. Egyedi (illetve csoportos) értékelésekre került sor a gépek és az ingatlanok tekintetében egyaránt (ez az 2.3.1. szakaszban részletesen ismertetésre került). 2002 októberében a könyvvizsgálók a Mesta AS összesített, folyamatos üzleti tevékenységének valós értékét (a 2.3.2. szakaszban részletesen ismertetett) diszkontált cash-flow módszer alapján értékelték. A diszkontált cash-flow azt mutatta, hogy az üzleti tevékenység teljes értéke (azaz a működő tőke) kevesebb volt, mint az egyedi eszközértékelésekből keletkező érték. Mivel a norvég korlátolt felelősségű társaságokról szóló törvény arról rendelkezik, hogy a saját tőke nem haladhatja meg az üzleti tevékenység teljes értékét, az egyedi eszközök (illetve az eszközcsoportok) értékét csökkentették.

2.3.1.   
  Az eszközök elkülönített értékelése

vi.   Gépek

Az eszközök értékelése érdekében a Közútigazgatás, az Arthur Andersen & Co AS, a norvég kormány ügyvédje, a ViaNova és a Skagerak Forsikringsmegling 2002. MÁJUS 10-ÉNNYITÓEGYENLEG

   (63)
  CÍMMEL jelentést készített. Az értékelés elvileg „könyv szerinti értéken” alapult. Mivel azonban az államigazgatásra nem vonatkozik a számviteli törvény (64), a Gyártási Részleg könyvelésében megjelenő értékeket rekonstruálni kellett azokra az értékekre, amelyeket felvettek volna, ha a Gyártási Részlegre vonatkoztak volna az általános számviteli jogszabályok (65). Ilyen módon az értékelési elv inkább „könyv szerinti érték visszamenőleges létrehozása” vagy egyszerűen „szimulált folytonosság” volt. Ennek alapján a Gyártási Részleg könyvelésében a gépek 2002. január 1-jén közölt 1 111 millió NOK értékét 866 millió NOK-ra igazították ki. 2003. január 1-jén az érték további kiigazításra került, 747 millió NOK-ra.

Azonban egy későbbi, 2002 augusztusában kelt, a Közútigazgatás, az Ernst & Young, a Via Nova és a Skagerak Forsikringsmegling AS által „
  Nyitóegyenleg
  ” (66)
  címmel készített jelentés feltárja, hogy 2002 júliusában döntés született arról, hogy a Gyártási Részleg Mesta AS-re átruházandó eszközeit a „szimulált folytonosság” helyett a „tényleges érték” elve alapján kell értékelni, mivel ez átláthatóbb értékelési elv.

A Közútigazgatás, az Ernst & Young, a Via Nova, az OPAK és a Skagerak Forsikringsmegling AS által 2002 decemberében „A nyitóegyenleg kiegészítése: eszközök értékelése” címmel készített jelentés a gépek értékét tényleges érték alapján mutatja (67). A tényleges érték meghatározása érdekében két megközelítést követtek: bizonyos gépcsoportok esetében a kiindulópont az államigazgatásban nyilvántartott könyv szerinti érték volt, amelyet a hozzáadottérték-adó, az értékcsökkenési időszakok és diszkrecionális értékelések alkalmazásához igazítottak. Más gépcsoportok esetében az értékek külső értékeléseken és árakon alapultak (68). Ennek alapján a gépek valós értékét 572 millió NOK-ra, míg az összes eszköz teljes értékét 1 162 millió NOK-ra becsülték (69).

Az Ernst & Young ezt követően kifejtette, hogy a fent említett jelentésben szereplő számítások félrevezetőek; a jelentés szimulált folytonosság elvén alapuló, 747 millió NOK könyv szerinti értéket használja kiindulópontjául ahhoz, hogy az 572 millió NOK tényleges értékhez eljusson. Az Ernst & Young szerint ezek a számítások nem képezték részét a Mesta AS -re átruházandó gépek tényleges értékének meghatározására szolgáló eljárásnak.

vii.   Ingatlanok

A „Nyitóegyenleg” című, 2002. májusi jelentésben az államigazgatás által 2002. január 1-jén nyilvántartott ingatlanok könyv szerinti értéke 596 millió NOK volt. A Mesta AS-re nem átruházandó ingatlanok kizárását és a szimulált folytonosság elve alapján végrehajtott kiigazításokat követően a becsült érték 277 millió NOK volt.

A szimulált folytonosság elvéről a tényleges értéken alapuló értékelési elvre való áttérést követően az ingatlanokat egy független ingatlanszakértő, az OPAK értékelte. A norvég hatóságok benyújtottak egy 2002. augusztus 28-i szakértői értékelést, amelyben az OPAK a 375 ingatlant mintegy 336 millió NOK-ra értékelte (70). Az OPAK által készített, 2002. október 31-i nyomon követési jelentés megállapította, hogy – többek között – 16 ingatlan hozzáadását követően az ingatlanok hozzávetőleges értéke 395 millió NOK volt. Az Ernst & Young kifejtette, hogy ezt követően a Mesta AS-re nem átruházandó ingatlanok kizárása és a bérelt ingatlanokra vonatkozó helyesbítések (71) eredményeként az ingatlanok értéke 331 millió NOK lett (72).

„A nyitóegyenleg kiegészítése: eszközök értékelése” című, 2002. decemberi jelentés azt mutatja, hogy míg a szimulált folytonosság elve alapján az ingatlanok értéke 596 millió NOK volt, a tényleges érték elvének alkalmazásával keletkezett érték 331 millió NOK volt.

2.3.2.   
  Diszkontált cash-flow-n alapuló értékelés

Az egyedi eszközértékelésekkel párhuzamosan, de azoktól elkülönítve az összes folyamatos üzleti tevékenység valós értékét a diszkontált cash-flow módszer alapján értékelték, melyet az Ernst & Young „Értékelés” (73)
  című, 2002. októberi jelentése foglalt össze. A jelentés azt a következtetést vonja le, hogy a diszkontált cash-flow módszer alkalmazásával a működő tőke (74) megközelítőleg 600 millió NOK(+/– 25 %-os intervallumban). Az elemzés a 2003–2012 közötti időszakra vonatkozó cash-flow-értékelésen alapult, amely időszakra 300 millió NOK negatív jelenértéket és + 900 millió NOK záróértéket becsültek (75). A megtérülési rátát az adózás utáni összes eszköz 6,7 %-os névleges megtérülésében rögzítették (76).

Az Ernst & Young kifejtette, hogy a (600 millió NOK összegű) működő tőke az összes eszközök és a rövid lejáratú tartozás különbségéből tevődik össze. Összehasonlításképpen, az egyedi eszközértékelésből származó becslés 1 162 millió NOK volt. Ha a (464 millió NOK összegű) rövid lejáratú tartozást nem számítják bele az 1 162 millió NOK-ba, a működő tőke (77) 698 millió NOK. Ez magasabb, mint a teljes üzleti tevékenység valós értékén alapuló értékeléséből (azaz a diszkontált cash-flow módszerből) származó 600 millió NOK összegű működő tőke. A norvég korlátolt felelősségű társaságokról szóló törvény arról rendelkezik, hogy a tőke nem haladhatja meg az üzleti tevékenység teljes értékét, és ezért szükség volt az eszközök értékének csökkentésére (78). Ezért az Ernst & Young csökkentette az eszközök értékét, hogy a működő tőkét 619 millió NOK-ra mérsékelje. Ez a következőkben kerül bemutatásra (79):

| Állóeszközök | 1 053 |
| --- | --- |
| Forgóeszközök | 109 |
| Rövid lejáratú tartozás | (464) |
| Nettó | 698 |
| Lefelé irányuló kiigazítás gépek esetében | (25) |
| Lefelé irányuló kiigazítás ingatlanok esetében | (54) |
| Lefelé irányuló kiigazítás összesen | (79) |
| Lefelé irányuló kiigazítás utáni érték | 619 |
| Tartozás (nyugdíjak) | 319 |
| Saját tőke | 300 |
| Saját tőke készpénzben | 1 600 |
| Összes saját tőke a nyitóegyenlegben | 1 900 |

Állóeszközök

1 053

Forgóeszközök

109

Rövid lejáratú tartozás

(464)

Nettó

698

Lefelé irányuló kiigazítás gépek esetében

(25)

Lefelé irányuló kiigazítás ingatlanok esetében

(54)

Lefelé irányuló kiigazítás összesen

(79)

Lefelé irányuló kiigazítás utáni érték

619

Tartozás (nyugdíjak)

319

Saját tőke

300

Saját tőke készpénzben

1 600

Összes saját tőke a nyitóegyenlegben

1 900

Amint a fentiekből látható, 79 millió NOK lefelé irányuló kiigazításra került sor. Az ingatlanok és a gépek értékének nagyfokú bizonytalansága miatt az adott eszközökhöz a lefelé irányuló kiigazítást az alábbiakban feltüntetett módon határozták meg:

| A gépek becsült tényleges értéke | 572 |
| --- | --- |
| Beszerzések | 44 |
| Lefelé irányuló kiigazítás | (25) |
| Érték a nyitóegyenlegben | 591 |
| Az ingatlanok becsült tényleges értéke | 331 |
| Beszerzések | 4 |
| Lefelé irányuló kiigazítás | (54) |
| Érték a nyitóegyenlegben | 281 |

A gépek becsült tényleges értéke

572

Beszerzések

44

Lefelé irányuló kiigazítás

(25)

Érték a nyitóegyenlegben

591

Az ingatlanok becsült tényleges értéke

331

Beszerzések

4

Lefelé irányuló kiigazítás

(54)

Érték a nyitóegyenlegben

281

2.3.3.   
  Minőségellenőrzés

A tényleges érték meghatározására szolgáló eljárással párhuzamosan a Deloitte & Touche (2002 októberében) (szimulált folytonosság alapján) megkezdte a legelső eszközértékelések diszkontált cash-flow-val való összevetését. Ennek alapján a Deloitte & Touche megállapította, hogy az állóeszközök (szimulált folytonosság szerinti) értékét 1 137 millió NOK-ról (80) 937 millió NOK-ra (azaz 200 millió NOK-kal) kellett csökkenteni (81).

2.3.4.   
  Értékelés a végleges nyitóegyenlegben

A Mesta AS által az Ernst & Young, a ViaNova Plan és a Trafikk AS segítségével készített (A. mellékletként csatolt), 2003. január 1-jei végleges nyitóegyenleg összesen 977 millió NOK (82) értékű állóeszközt mutat.

A végleges nyitóegyenleg megerősíti, hogy a gépeknek a 2002. decemberi („A nyitóegyenleg kiegészítése: eszközök értékelése” című) jelentésben meghatározott, 572 millió NOK értékét 25 millió NOK-kal, 547 millió NOK-ra lefelé igazították ki. A további befektetések hozzáadása és kisebb kiigazítások eredményeként a gépek végleges értéke 594 millió NOK lett.

4 millió NOK értékben eszközölt bizonyos beszerzéseket követően az ingatlanok értéke 335 millió NOK volt, és a (diszkontált cash-flow módszer eredménye miatt szükségessé vált) 54 millió NOK összegű lefelé irányuló kiigazítás azt jelentette, hogy az ingatlanok értéke 281 millió NOK volt.

2.4.   AZ ÁTMENETI SZERZŐDÉSEK ÁTRUHÁZÁSA ÉS AZOK ÉRTÉKÉKE A NYITÓEGYENLEGBEN

2.4.1.   
  Az építési szerződések

A norvég hatóságok kifejtették, hogy 2003. január 1-jén valamennyi (például út-, alagút-, dokk- és hídépítési munkákra vonatkozó) új építési szerződés közbeszerzési eljárás tárgyát képezte.

A meglévő építési projektet azonban át kellett ruházni a Mesta AS-re, annak érdekében, hogy a folyamatban lévő építési projektek teljesítése folytatódjon. A meglévő szerződések összetettsége és időtartama változó volt, azonban a Mesta AS létrehozását követő egy vagy két év során mindegyik lejárt. A norvég hatóságok kifejtették, hogy az építési szerződéseket az adott szerződések esetében eredetileg megállapított árakon ruházták át a Mesta AS-re. A norvég hatóságok álláspontja szerint az ilyen árak piaci árakat tükröznek. 2003. január 1-je előtt az építési szerződések méltányos részére pályázatott írtak ki, és a Közútigazgatás némi tapasztalatot szerzett a piaci ár szintjét illetően. Ezen túlmenően, a Közútigazgatás és a Gyártási Részleg közötti belső építési szerződések árait a belső szerződések árképzésére vonatkozó szabályokat tartalmazó belső iránymutatással (83) összhangban kellett megállapítani. A belső iránymutatás szerint a nyílt közbeszerzési pályázatok összefüggésében tapasztalt áraknak kell a belső szerződések árképzésének alapjául szolgálnia. Az ilyen közbeszerzési pályázatokat kell közvetlenül kihasználni, vagy pedig a belső szerződések árainak kell (amennyiben releváns) a piachoz képest és a piac szintjére korlátozva tesztelt becsléseken alapulniuk (84). Az Útigazgatás számára mindegyik esetben az volt az általános feltétel, hogy a nemzetközi megállapodásokban rögzített árak tükrözzék a piac árszintjét (85). Végezetül a norvég hatóságok azt is egyértelművé tették, hogy a valamennyi szolgáltatásra kivetett adótól és illetéktől eltekintve az adóügyi és más szabályozási követelmények nem befolyásolták a szerződések átruházási árát (86).

Azok az árak, amelyeken az építési szerződéseket átruházták a Mesta AS-re, megegyeztek a diszkontált cash-flow elemzésben a szerződések bevételeinek maghatározásához alkalmazott árakkal.

2.4.2.   
  Az üzemeltetési és fenntartási szerződések

A Mesta AS 102 meglévő üzemeltetési és fenntartási szerződést („funksjonsavtaler”) vett át (87). Ezek a – például útfelülettel, útburkolati jelek festésével, csatornázással, kőporozással, valamint árvíz- és lavinaveszéllyel kapcsolatos munkákra vonatkozó – szerződések legfeljebb négy éven belül, azaz 2006 harmadik negyedévében mind lejártak. Időtartamukat tekintve az alábbiakban meghatározott négy kategóriába tartoznak. Az üzemeltetési és fenntartási szerződések lejártakor a Közútigazgatás a szerződéseknek mintegy 25 %-ára minden év szeptember 1-jén a következőképpen írt ki közbeszerzési pályázatot:

—   „A” kategória: a 2003 őszén lejáró 24 szerződésre,

—   „B” kategória: a 2004 őszén lejáró 25 szerződésre,

—   „C” kategória: a 2005 őszén lejáró 27 szerződésre,

—   „D” kategória: a 2006 őszén lejáró 26 szerződésre.

Míg az egyes kategóriák Norvégia egészében egyenletesen elosztott földrajzi területeket fednek le (a szolgáltatásnyújtás folyamatos stabilitásának biztosítása érdekében), a kategóriák a kivitelezendő munka nehézségi szintjének is megfelelnek. E tekintetben az „A” kategória a kis területeken (azaz a közlekedési és időjárási feltételek és az út típusa tekintetében minimális kihívást jelentő területeken) kivitelezendő legegyszerűbb szerződéses munkát tartalmazza, míg a „D” kategória mind az út (például hegyvidéki és sziklás utak), mind a közlekedés és az időjárás tekintetében nehéz szerződéses munkát tartalmazza. A „B” és a „C” kategória a két véglet közötti szerződéses munkára vonatkozik.

A norvég hatóságok kifejtették, hogy a Gyártási Részleg által megkötött üzemeltetési és fenntartási szerződések értelmében nyújtott szolgáltatások árait a szerződések Mesta AS-re történő átruházásakor fenntartották.

2.4.3.   
  A szerződések átruházásának értéke

A szerződések átruházási árai a norvég hatóságok által benyújtott Excel táblázatban láthatók, amely hasonlít a Veidekke ASA által korábban benyújtott táblázathoz (88). Az eljárást megindító határozatot követően a norvég hatóságok az építési szerződések Mesta AS-re történő átruházásának teljes árát 2 960 millió NOK-ról 2 942 millió NOK-ra frissítették (89). A norvég hatóságok frissítették az üzemeltetési és fenntartási szerződések Mesta AS-re történő átruházásának teljes árára vonatkozó becslést is frissítették: 5 750 millió NOK-ról 5 866 millió NOK-ra. Az áttekintés az egyes szerződések árát nem tünteti fel.

2.4.4.   
  Későbbi pályázatokból adódó árszint

A Közútigazgatás, a ViaNova Plan és a Trafikk AS által megrendelt és közzétett jelentés tartalmaz egy elemzést a szerződések 2003. decemberi árszintjéről (a továbbiakban: ViaNova-jelentés). A ViaNova-jelentés azt mutatja, hogy 2003 januárjában a Mesta AS-re átruházott számos átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződésre írtak ki közbeszerzési pályázatot. A jelentés egyik következtetése az volt, hogy a 2003 során közbeszerzési pályázat tárgyát képező átmeneti szerződések költségszintje a Mesta AS-re átruházott hasonló átmeneti szerződések eredeti költségszintjénél mintegy 32 %-kal alacsonyabbnak tűnik. A norvég hatóságok azt az észrevételt tették, hogy a Közútigazgatás helyesen tette, hogy nem bocsátkozott újabb tárgyalásokba annak érdekében, hogy a (fennmaradó) átmeneti szerződések vonatkozásában árcsökkentést érjen el.

A norvég hatóságok benyújtottak egy áttekintést az üzemeltetési és fenntartási szerződések 2003 és 2006 közötti pályáztatásából származó árakról. A norvég hatóságok által benyújtott áttekintésben feltüntetett összegek (néhány eltéréssel) hasonlóak a Veidekke ASA által benyújtott Excel táblázatban közölt összegekhez; ez a táblázat az egyes pályázati eljárások nyertes (azaz a legalacsonyabb árú) ajánlatát a szerződések átruházási áraival összehasonlító táblázatot is tartalmaz. A Veidekke ASA által benyújtott összehasonlítás azt mutatja, hogy a 2003-tól 2006-ig pályáztatott szerződések vonatkozásában a létrejött nyertes árak általában alacsonyabbak voltak azoknál az áraknál, amelyeken a szerződéseket korábban a Mesta AS-re átruházták. Ezen túlmenően az áttekintés azt is mutatja, hogy (maga) a Mesta AS által későbbi pályázatokon később benyújtott árak alacsonyabbak, mint azok az árak, amelyeken a szerződéseket a Mesta AS-re átruházták (90):

| (millió NOK-ban) |
| --- |
| Pályázati év | Nyertes ár | Az az összeg, amellyel a szerződések átruházási ára meghaladja a nyertes árat | Az az összeg, amellyel a szerződések átruházási ára meghaladja a Mesta AS pályázati ajánlatait |
| 2003 | 1 226,6 | 94 | 67 |
| 2004 | 1 605,2 | 328 | 282 |
| 2005 | 1 857,1 | 760 | 563 |
| 2006 | 7 455,5 | 948 | 900 |

(millió NOK-ban)

Pályázati év

Nyertes ár

Az az összeg, amellyel a szerződések átruházási ára meghaladja a nyertes árat

Az az összeg, amellyel a szerződések átruházási ára meghaladja a Mesta AS pályázati ajánlatait

2003

1 226,6

94

67

2004

1 605,2

328

282

2005

1 857,1

760

563

2006

7 455,5

948

900

A 2003 és 2006 között közbeszerzési pályázatra kiírt üzemeltetési és fenntartási szerződéseknek a hatóságok által benyújtott áttekintése azt mutatja, hogy a Mesta AS a 2003-ban pályáztatott 24 szerződésből 14-et nyert meg. 2004-ben a Mesta AS 25 szerződésből 13-at, míg 2005-ben 29 szerződésből 20-at nyert meg. 2006-ban a Mesta AS 30 szerződésből 21-et nyert meg (91). Ez azt jelenti, hogy összesen 108 szerződésből a Mesta AS 68 szerződést nyert meg, amely mintegy 62,7 %-nak felel meg.

2.4.5.   
  A Közútigazgatás korábbi árvizsgálatai és tapasztalata

A norvég hatóságok kifejtették, hogy a Mesta AS létrehozását megelőzően a norvég parlament öt próba-/kísérleti szerződést támogatott, amelyekre a Közútigazgatás közbeszerzési pályázatot kívánt kiírni. A hatóságok kifejtették, hogy az ennek eredményeként kapott árakat e szerződéstípus belső értékelésére használták (a Mesta AS létrehozására vonatkozó 2001-es határozat előtti és utáni időszakban egyaránt). Az árak azonban nem kerültek felhasználásra az átmeneti szerződések árainak rögzítési alapjaként. A Hatóság ennek indokolásával kapcsolatos kéréseire a norvég hatóságok kifejtették, hogy egy döntés értelmében az átmeneti szerződések értékét a szerződések költségalapja alapján kell meghatározni.

A hatóságok szerint az öt próba-/kísérleti szerződés nyertes árai a következők voltak:

| — | a Bærum (1998) öt évre szóló ára: 74 940 000 NOK |
| --- | --- |

—

a Bærum (1998) öt évre szóló ára: 74 940 000 NOK

| — | a Nedre Romerike (1999) öt évre szóló ára: 56 000 000 NOK |
| --- | --- |

—

a Nedre Romerike (1999) öt évre szóló ára: 56 000 000 NOK

| — | az Ibestad Dyrøy (1999) négy évre szóló ára: 30 418 400 NOK |
| --- | --- |

—

az Ibestad Dyrøy (1999) négy évre szóló ára: 30 418 400 NOK

| — | a Lågendalen (2000) négy évre szóló ára: 45 706 323 NOK |
| --- | --- |

—

a Lågendalen (2000) négy évre szóló ára: 45 706 323 NOK

| — | a Våler og Åsnes (2001) öt évre szóló ára: 39 018 023 NOK. |
| --- | --- |

—

a Våler og Åsnes (2001) öt évre szóló ára: 39 018 023 NOK.

A Közútigazgatás 2000 decemberében kiadott egy jelentést, amelyben a Gyártási Részleg üzemeltetési és fenntartási szerződéseinek versenyképességét vizsgálta (92). A jelentés 2000. augusztusi előzetes eredményeket tartalmaz, és a versenyképesség kiszámítására egy-egy szerződés kiszámított költségei és az egyeztetett ár közötti összefüggés meghatározásával került sor. A Gyártási Részleg szerződései esetében a költségek az ár 94 %-át tették ki, míg a magánvállalkozók szerződéseiben a költségek az ár 71 %-át képviselték. Úgy tűnik, hogy e következtetés alapjául a próba-/kísérleti esetek szolgáltak. A jelentés 7. oldalán a Bærum-szerződést úgy sorolják fel, mint amelynek a közbeszerzési pályázat következtében 15 millió NOK az átlagos éves értéke. Ez a számadat a 125 000 × 120 km-nyi út kilométerenkénti árának eredménye, amely 15 millió NOK-kal (illetve öt év alatt 75 millió NOK-kal) egyenlő (93). A Nedre Romerike szerződést a jelentés 11,2 millió NOK éves értékkel sorolja fel. A kilométerenkénti ár 50 000 × 198 km-nyi út, amely 9,9 millió NOK-kal (illetve öt év alatt 49,5 millió NOK-kal) egyenlő (94).

Ettől eltekintve a Parlament Közlekedési Bizottsága által 1999–2000-ben a Közútigazgatás helyzetére vonatkozóan a Közlekedési Minisztériumnak feltett kérdésekből kitűnik, hogy Akershus-ban elvégeztek egy elemzést, amely azt mutatta, hogy az üzemeltetési és fenntartási szerződések árszintje 20–25 %-kal volt a magánszektorral kötött szerződések árszintje felett (95). Ezen túlmenően, egy 2001. április 17-i sajtóközleményben a Közútigazgatás arra a tényre hivatkozik, hogy egyrészt annak a négy szerződésnek az összehasonlítása, amelynek értelmében magánszektorbeli szereplők fenntartási és üzemeltetési szolgáltatásokat nyújtottak, másrészt azoknak a szerződéseknek az összehasonlítása, amelyek értelmében a Gyártási Részleg kapcsolódó szolgáltatásokat nyújtott, azt mutatta, hogy a magánszolgáltatók körében a legalacsonyabb árajánlat mintegy 15–20 %-kal alacsonyabb volt, mint a Gyártási Részlegé.

2.4.6.   
  Az átmeneti szerződések és a nyitóegyenleg

A norvég hatóságok kifejtették, hogy az átmeneti szerződések olyan eszközök voltak, amelyek a diszkontált cash-flow részét képezték, és ezért azokat figyelembe vették a Mesta AS teljes értékének megállapításakor. A diszkontált cash-flow eredményei alapján azonban a szerződésportfólió (96) értéke túl alacsony volt ahhoz, hogy bármilyen értéket hozzá lehessen rendelni (97).

2.4.7.   
  Ideiglenes közszolgáltatási kötelezettség

A norvég hatóságok kifejtették, hogy az EGT-megállapodás 59. cikkének (2) bekezdésével összhangban a norvég hatóságok 2003. január 1-jén arra kényszerítették a Mesta AS-t, hogy a nemzeti útmunkákkal kapcsolatos üzemeltetési és fenntartási szolgáltatások formájában közszolgáltatási kötelezettséget teljesítsen. A kötelezettséget fokozatosan szüntették meg, mígnem 2006. szeptember 1-jén teljesen megszűnt. A közszolgáltatási feladatot az üzemeltetési és fenntartási szabványokra vonatkozó, a Közútigazgatás által 1999-ben kiadott (2003-ban frissített) jelentés (98) ismerteti részletesen. A jelentés megállapítja az annak biztosításához szükséges alapvető követelményeket, az üzemeltetési és fenntartási munkák szabványai kielégítőek legyenek az útbiztonság fenntartásához, konkrét előírásokat, illetve fellépéseket határozva meg az alagutak, a csatornázás, az útburkolat, a hidak, a rakpartok és a járdák tekintetében (a továbbiakban: a szabványosítási jelentés) (99). A szabványosítási jelentés – az útbiztonság fenntartásának biztosítása érdekében – egyedi szabványokat is meghatároz a megbízható téli fenntartással kapcsolatban. A szolgáltatási feladatot a Mesta AS-nek odaítélt szerződések mindegyikében szereplő rendelkezés útján a Mesta AS-re bízták, rövid áttekintést adva a vonatkozó szabványokról, valamint az üzemeltetésre és fenntartásra vonatkozó szabványosítási jelentésre hivatkozva.

A norvég hatóságok kifejtették, hogy a fent ismertetett közszolgáltatási feladatot azért bízták a Mesta AS-re, hogy 2006 szeptemberéig kellő szintű útbiztonságot garantáljanak. E tekintetben a hatóságok kifejtették, hogy a Közútigazgatás felelős az útbiztonságért, továbbá – a javítások és a fenntartás felügyelete és nyomon követése révén – egy minimális szint biztosításáért (100). 2003. január 1-jéig ez a feladat túlnyomórészt egy szolgáltató – azaz a Gyártási Részleg – munkáinak nyomon követését foglalta magában. Az említett időpontot követően azonban ez a feladat új dimenzióba kerülne, mivel az útfenntartási munkák közbeszerzési pályázatok tárgyát képeznék, és ezért azokat több különböző szolgáltató kivitelezné. E tekintetben az előkészítő jogalkotási munkákból úgy tűnik, hogy a piac fokozatos megnyitásának mögöttes indokolása annak biztosítása volt, hogy a Közútigazgatás továbbra is megfelelően ellenőrizhesse és biztosíthassa az utakra vonatkozó szabványok és az útbiztonság kielégítő szinten tartását (101).

A norvég hatóságok kifejtették továbbá azt, hogy a legkockázatosabb és a legmagasabb követelményeket támasztó szerződéseket emiatt pályáztatták a folyamat végén, míg a legegyszerűbbeket és a legkisebb horderejűeket elsőként pályáztatták (102). Azzal, hogy a legnagyobb kihívást jelentő szerződéseket a végére hagyta, a Közútigazgatás már tekintélyes mennyiségű tapasztalatot szerzett volna több szolgáltatónak az első pályázati fordulók utáni felügyeletéből és nyomon követéséből. A Közútigazgatás ezért a nagyobb kihívást jelentő szerződések pályáztatásának idejére a lehető legjobb lehetőségekkel rendelkezett volna az útbiztonság szintje ellenőrzésének fenntartásához (103).

A közszolgáltatásokért járó kompenzáció kifizetése tekintetében a norvég hatóságok a következő táblázatokat nyújtották be, áttekintést adva a Mesta AS által az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések alapján nyújtott szolgáltatások vonatkozásában a költségekről, a bevételekről és a megtérülési rátáról (104). Ebben a tekintetben a norvég hatóságok kifejtették, hogy a Mesta AS a 2003–2006 közötti időszakban minden egyes átmeneti szerződés esetében külön elszámolást tartott fenn. Ennélfogva a következő táblázatokban megállapított valamennyi bevétel (és költség) közvetlenül az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződésekhez kapcsolódik.

Az 1. táblázat azt mutatja, hogy a Mesta AS-be befektetett összes tőke vonatkozásában ugyanolyan arányban rendeltek tőkét az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződésekhez, mint amennyit az átmeneti szerződésekből származó bevétel részaránya képvisel az összes bevételből.

Mesta AS – tőkeallokáció

| millió NOK-ban |
| --- |
| Összes tőke | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| Nyitóegyenleg | 2 686 | 3 989 | 4 291 | 4 643 |
| Záróegyenleg | 3 989 | 4 291 | 4 643 | 4 340 |
| Átlag | 3 338 | 4 140 | 4 467 | 4 492 |
| A Mesta összes forgalma | 6 386 | 5 899 | 6 076 | 4 492 |
| Üzemeltetés és fenntartás összes forgalma | 3 645 | 3 613 | 3 235 | 3 253 |
| Üzemeltetés és fenntartás forgalmának részaránya az összes forgalomhoz viszonyítva | 57 % | 61 % | 53 % | 55 % |
| Üzemeltetésre és fenntartásra allokált tőke | 1 905 | 2 536 | 2 378 | 2 460 |
| Átmeneti szerződésekre allokált üzemeltetési és fenntartási tőke részaránya (%) | 96 % | 81 % | 60 % | 30 % |
| Átmeneti szerződésekre allokált üzemeltetési és fenntartási tőke részaránya (NOK) | 1 835 | 2 050 | 1 437 | 748 |

millió NOK-ban

Összes tőke

2003

2004

2005

2006

Nyitóegyenleg

2 686

3 989

4 291

4 643

Záróegyenleg

3 989

4 291

4 643

4 340

Átlag

3 338

4 140

4 467

4 492

A Mesta összes forgalma

6 386

5 899

6 076

4 492

Üzemeltetés és fenntartás összes forgalma

3 645

3 613

3 235

3 253

Üzemeltetés és fenntartás forgalmának részaránya az összes forgalomhoz viszonyítva

57 %

61 %

53 %

55 %

Üzemeltetésre és fenntartásra allokált tőke

1 905

2 536

2 378

2 460

Átmeneti szerződésekre allokált üzemeltetési és fenntartási tőke részaránya (%)

96 %

81 %

60 %

30 %

Átmeneti szerződésekre allokált üzemeltetési és fenntartási tőke részaránya (NOK)

1 835

2 050

1 437

748

A következő táblázat áttekintést ad a Mesta AS által a 2003–2006 közötti időszakban az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések alapján felmerült költségekről, elért bevételről és tényleges megtérülési rátáról. A norvég hatóságok pontosították, hogy az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések tekintetében konkrét megtérülési rátát előzetesen nem rögzítettek.

Mesta AS: bevételek, költségek és megtérülési ráta átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések esetében

| millió NOK-ban |
| --- |
| | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | Összesen |
| Bevétel | 2 116 | 1 871 | 1 293 | 586 | 5 866 |
| Adózás előtti nyereség (105) | 277 | 175 | 199 | 151 | 802 |
| Adózás utáni nyereség | 199 | 126 | 144 | 108 | 577 |
| Haszonkulcs | 9 % | 7 % | 11 % | 18 % | |
| Átmeneti szerződésekhez allokált tőke | 1 835 | 2 050 | 1 437 | 748 | 6 070 |
| Tényleges tőkemegtérülés | 10,86 % | 6,15 % | 9,98 % | 14,50 % | |

millió NOK-ban

2003

2004

2005

2006

Összesen

Bevétel

2 116

1 871

1 293

586

5 866

Adózás előtti nyereség (105)

277

175

199

151

802

Adózás utáni nyereség

199

126

144

108

577

Haszonkulcs

9 %

7 %

11 %

18 %

Átmeneti szerződésekhez allokált tőke

1 835

2 050

1 437

748

6 070

Tényleges tőkemegtérülés

10,86 %

6,15 %

9,98 %

14,50 %

A norvég hatóságok kifejtették, hogy az üzemeltetési és fenntartási piacon az átlagos megtérülési ráta, azaz a „referencia megtérülési ráta” a 8,42 %-os adózás utáni súlyozott átlagos tőkeköltség (WACC) (106).

A következő táblázat áttekintést nyújt a referencia megtérülési ráta összetételéről.

A referencia megtérülési ráta összetétele

| Súlyozott átlagos tőkeköltség (WACC) | |
| --- | --- |
| Adózás előtti kockázatmentes kamat (107) | 3,85 % |
| Piaci kamatláb szerinti kockázati prémium (108) | 5,00 % |
| Az összes tőke bétája | 0,90 |
| Nettó adósságállomány/saját tőke |
| Saját tőke béta értéke | 1 |
| Adózás utáni saját tőke költsége | 8,85 % |
| Külső tőkeköltség |
| Adózás előtti kockázatmentes kamat | 3,85 % |
| Hiteltámogatás | 2,50 % |
| Adózás előtti külső tőkeköltség | 6,35 % |
| Adókulcs | 28 % |
| Adózás utáni külső tőkeköltség | 4,57 % |
| Súlyozott átlagos tőkeköltség (WACC) |
| Saját tőke költsége | 8,85 % |
| Saját tőke részaránya | 90 % |
| Adózás utáni saját tőke súlyozott költsége | 8,00 % |
| Adózás utáni külső tőkeköltség | 4,6 % |
| Külső tőke részaránya | 10 % |
| Adózás utáni súlyozott külső tőkeköltség | 0,5 % |
| Az összes tőke adózás utáni WAAC-költsége | 8,42 % |

Súlyozott átlagos tőkeköltség (WACC)

Adózás előtti kockázatmentes kamat (107)

3,85 %

Piaci kamatláb szerinti kockázati prémium (108)

5,00 %

Az összes tőke bétája

0,90

Nettó adósságállomány/saját tőke

Saját tőke béta értéke

1

Adózás utáni saját tőke költsége

8,85 %

Külső tőkeköltség

Adózás előtti kockázatmentes kamat

3,85 %

Hiteltámogatás

2,50 %

Adózás előtti külső tőkeköltség

6,35 %

Adókulcs

28 %

Adózás utáni külső tőkeköltség

4,57 %

Súlyozott átlagos tőkeköltség (WACC)

Saját tőke költsége

8,85 %

Saját tőke részaránya

90 %

Adózás utáni saját tőke súlyozott költsége

8,00 %

Adózás utáni külső tőkeköltség

4,6 %

Külső tőke részaránya

10 %

Adózás utáni súlyozott külső tőkeköltség

0,5 %

Az összes tőke adózás utáni WAAC-költsége

8,42 %

A 8,42 %-os referencia megtérülési ráta az 1 béta értéken alapul, amelynek megállapítása a következőkhöz viszonyítva történt:

| — | 15 hasonló vállalat (mint például a Veidekke ASA, a Skanska AB-B SHS, a PEAB AB) béta értékének 40 hónapos időszak (2002–2007) alatti megfigyelése (109), |
| --- | --- |

—

15 hasonló vállalat (mint például a Veidekke ASA, a Skanska AB-B SHS, a PEAB AB) béta értékének 40 hónapos időszak (2002–2007) alatti megfigyelése (109),

| — | a megtérülési ráta a Morgan Stanley „All Country World Index” elnevezésű mutatója alapján korrelál (110), |
| --- | --- |

—

a megtérülési ráta a Morgan Stanley „All Country World Index” elnevezésű mutatója alapján korrelál (110),

| — | a saját tőke részarányát az ágazat átlagával összhangban lévőnek tekintették (15 hasonló vállalat alapján) (111). |
| --- | --- |

—

a saját tőke részarányát az ágazat átlagával összhangban lévőnek tekintették (15 hasonló vállalat alapján) (111).

Végezetül a következő táblázat a referencia megtérülési ráta és a Mesta AS által a vonatkozó években az üzemeltetési és fenntartási szerződések alapján ténylegesen elért megtérülési ráta különbségét mutatja be.

Megtérülési ráta

| | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | Összesen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Mesta: megtérülési ráta | 10,86 % | 6,15 % | 9,98 % | 14,5 % | |
| Megtérülési referenciaráta | 8,42 % | 8,42 % | 8,42 % | 8,42 % | |
| Többletmegtérülés aránya | 2,44 % | –2,27 % | 1,56 % | 6,08 % | |
| Többletmegtérülés (millió NOK-ban) | 44,8 | –46,4 | 22,5 | 45,5 | 66,4 |

2003

2004

2005

2006

Összesen

Mesta: megtérülési ráta

10,86 %

6,15 %

9,98 %

14,5 %

Megtérülési referenciaráta

8,42 %

8,42 %

8,42 %

8,42 %

Többletmegtérülés aránya

2,44 %

–2,27 %

1,56 %

6,08 %

Többletmegtérülés (millió NOK-ban)

44,8

–46,4

22,5

45,5

66,4

2.5.   ELJÁRÁSI ILLETÉK ÉS NYILVÁNTARTÁSBA VÉTELI DÍJAK

A Mesta-törvény szerint a Gyártási Részlegről a Mesta AS-re átruházott ingatlanokat a norvég-ingatlannyilvántartásban „névváltozásként” kellett nyilvántartásba venni (112). Ez azt jelentette, hogy a Mesta úgy vétetné nyilvántartásba ingatlanait, hogy nem merülnének fel eljárási illetékei és nyilvántartásba vételi díjai, amelyek szokásosan esedékesek abban az esetben, ha ingatlan jogcímének átruházására kerül sor Norvégiában (113).

Norvégiában egy közigazgatási gyakorlat, amelyre a „folytonossági elvként” hivatkoznak, mentesítést ír elő az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj megfizetése alól olyan esetekben, amelyekben úgy tekintik, hogy a vállalkozás valamilyen formában „fennmarad”. A folytonossági elv alkalmazásáról az Igazságügyi Minisztérium két körlevelet adott ki. Az első körlevél szerint, amely 2003. január 1-jén alkalmazandó volt, a folytonossági elv csak korlátolt felelősségű társaságok egyesülésére vonatkozhat (114). A második körlevél 2005. július 1-jei hatállyal kiterjeszti ezt a gyakorlatot a szétválásokra és átalakulásokra is (115).

2.6.   AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK INDOKAI

2007. július 18-án a Hatóság elfogadta a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatot azon előzetes megállapítás alapján, hogy a Mesta AS létrehozásával összefüggésben hozott intézkedések az EGT-megállapodásban előírt kivételek egyikének sem minősülő állami támogatással járhattak (116). A Hatóságnak ezért kétségei merültek fel azt illetően, hogy a vonatkozó intézkedések az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével összeegyeztethetőnek tekinthetők-e. A vonatkozó intézkedések a szerkezetátalakítási intézkedéseket, az eszközértékelést, a Mesta AS-re átruházott átmeneti szerződéseket, valamint az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díjak megfizetésének elmaradását érintették.

3.   HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEI

Az eljárást megindító határozatot követően négy érdekelt féltől érkeztek észrevételek, és ezeket követően a Hatóság és különböző érdekelt felek átfogó párbeszédet folytattak az érintett kérdéskörökkel kapcsolatban.

3.1.   ARNTZEN DE BESCHE – MESTA AS

Az Arntzen de Besche (a továbbiakban: Arntzen) ügyvédi iroda a Mesta AS nevében nyújtott be észrevételeket.

A szerkezetátalakítási intézkedésekért nyújtott állami kompenzáció kérdéskörével kapcsolatban az Arntzen azt állítja, hogy a kulcsfontosságú kérdés az, hogy a költségek kötelezettséget jelentenek-e az állam számára. A szerkezetátalakítási költségek kizárólag ettől eltérő esetben tekinthetők úgy, hogy a Mesta AS rendes költségvetésének részét képezik, és az ilyen költségekért nyújtott térítés gazdasági előnyt jelent. A Combus-ítélet alapján a döntő kérdés az, hogy a kompenzáció „enyhíti-e a vállalkozás költségvetésének szokásos terheit”, és csak az ilyen költségek enyhítése képez gazdasági előnyt (117).

Különbséget kell tenni i. a társaság rendes működése során felmerült költségek és ii. az előírt költségek között, amelyek következésképpen nem a társaság rendes működése során merülnek fel, és nem felelnek meg a versenytársak költségvállalási kötelezettséginek. Ez utóbbi költségtípus kompenzálása – ehhez az ügyhöz hasonlóan – pusztán strukturális hátrányt ellensúlyozhat vagy semlegesíthet azáltal, hogy egyenlő feltételeket biztosít, és ennélfogva nem képez állami támogatást. Ennek alapján az Arntzen azt állítja, hogy a Mesta AS-nek szánt szerkezetátalakítási intézkedésekért nyújtott kompenzáció egy olyan állami kötelezettségből ered, amelynek célja strukturális hátrányok ellensúlyozása, és következésképpen nem jár állami támogatással.

Amennyiben a Hatóság megállapítja, hogy a szerkezetátalakítási intézkedések nem járnak állami támogatással, az Arntzen azt állítja, hogy a támogatás összeegyeztethető az EGT-megállapodással, mivel lehetővé teszi a Mesta AS számára, hogy egyenlő feltételek mellett versenyezzen egy olyan piacon, amelyet nemrég nyitottak meg a verseny előtt. Mivel a Mesta AS gyártási részlege korábban az állam saját szolgáltatója volt, a Mesta AS-t versenyre nem alkalmas szervezeti felépítéssel jött létre. Kompenzáció nélkül a Mesta AS versenypozíciója érintett lenne. A Bizottság a Destia-ügyben hozott határozatában úgy ítélte meg, hogy a piac megnyitása közös érdeket szolgáló közösségi célkitűzés (118). Ezen túlmenően, a meg nem térülő költségekhez kapcsolódó állami támogatásról szóló iránymutatás célja, hogy megkönnyítse a vállalkozások versenypiacra történő átállását. A zárt piacról egy (részlegesen) liberalizált piacra történő áttérés megkönnyítésére vonatkozó közös célkitűzés elérésére irányuló (idejét és hatásait tekintve korlátozott) támogatás valójában a közös érdeket és a versenytorzulás ellensúlyozását szolgálja. Ebben az összefüggésben felhívják a figyelmet arra, hogy a Mesta AS-nek vissza kell fizetnie bármely, többletként jelentkező szerkezetátalakítási pénzeszközt.

Ami a gépek értékelését illeti, az Arntzen azt állítja, hogy az értékelési elveknek a könyv szerinti értékről a tényleges értékre történő megváltoztatásakor a diszkontált cash-flow elemzés az üzleti tevékenység értékét 600 millió NOK összegűként állapította meg. Az eszközök értékének allokációja nem módosítja a teljes értéket, és ezért nem vet fel állami támogatással kapcsolatos kérdéseket. A diszkontált cash-flow elemzés eredménye alapján az eszközök értéke (a rövid lejáratú tartozásokat is ideértve) 698 millió NOK tényleges értékről 619 millió NOK-ra csökkent. Így a kiigazítás 79 millió NOK-ot, nem pedig 200 millió NOK-ot jelentett.

Az átmeneti szerződések tekintetében az Arntzen azt állítja, hogy a Mesta AS csak a vonatkozó szerződések szerinti szolgáltatásnyújtás költségéért kapott kompenzációt, és ezért nem részesült az állami támogatásra vonatkozó szabályok értelmében vett gazdasági előnyben. Az Arntzen továbbá azt állítja, hogy az előny megállapításához a Hatóságnak meg kell állapítania egy olyan referenciaárat, amely a Mesta AS-re átruházott szerződések tényleges árával való összehasonlításkor gazdasági előnyt képez. Ezek az árak, amelyeken a szerződéseket a Mesta AS-re átruházták, kizárólag akkor voltak túlzottak, ha a Hatóság be tudja bizonyítani, hogy 2003. január 1-jén létező vállalkozások alacsonyabb áron tudtak hasonló szolgáltatásokat nyújtani. A bizonyítási teher a Hatóságra hárul.

Ezen túlmenően az Arntzen azt állítja, hogy 2003. január 1-jén tulajdonképpen nem létezett piaci ár, mivel minden üzemeltetési és fenntartási szolgáltatást házon belül végeztek, és 2003. január 1-jén a Mesta AS létrehozásával de facto monopólium jött létre. A kísérleti projektekre kiírt közbeszerzési pályázatokból származó árak nem használhatók referenciaárként. Először is azért nem, mert a Hatóság nem állapította meg, hogy más vállalkozások valóban készen álltak, és képesek voltak arra, hogy a vonatkozó szolgáltatásokat alacsonyabb áron teljesítsék. Az ügy jelentőségére való tekintettel a Hatóságnak részletes értékelést kellene végeznie arra vonatkozóan, hogy más vállalkozások valóban készen álltak-e arra, hogy a vonatkozó szolgáltatásokat alacsonyabb áron nyújtsák. Csak ebben az esetben merülhet fel állami támogatás. Másodszor: míg a kísérleti szerződésekre kiírt közbeszerzési pályázatokból származó árszintek alacsonyabbak voltak, mint azok az árak, amelyeken a szerződéseket a Mesta AS-re átruházták, a két szerződéscsoport nem hasonló. Ez azt jelenti, hogy a kísérleti szerződések nem tekinthetők úgy, hogy a piaci árat képviselik. Ebben a tekintetben megállapításra kerül, hogy az egyik kísérleti szerződés – konkrétan a Bærum-szerződés – eredeti szerződéses árát kiegészítő munkák miatt 25 %-kal megemelték. Ezeknek a kiegészítő munkáknak a túlnyomó része szerepel a Mesta AS-re átruházott átmeneti szerződések kiindulási árában. Végezetül a Hatóság nem rendelkezik olyan információval, amely bizonyítaná, hogy azok a vállalkozások, amelyek elnyerték a kísérleti szerződéseket vagy a 2003 után pályáztatott szerződéseket, valóban fedezik szolgáltatásnyújtási költségeiket. Ha a vállalkozások nem fedezik költségeiket, nincs szó tényleges piacnyitásról.

3.2.   THOMMESSEN – VEIDEKKE ASA

A Thommessen Krefting Greve Lund AS („Thommessen”) ügyvédi iroda a Veidekke ASA nevében nyújtott be érveket.

Ami a szerkezetátalakítási intézkedéseket illeti, a Thommessen állítása szerint a Combus-ítélet elismeri, hogy a korábbi munkajogi jogszabályokból eredő költséghatékonyság hiányának állami finanszírozása nem képez állami támogatást, amennyiben arányos a strukturális hátránnyal. A strukturális hátrány költségei és egy összehasonlítható vállalkozás vonatkozó munkaerőköltségei közötti különbséget meghaladóan nyújtott bármely kompenzáció állami támogatás. Az állami beavatkozás a Mesta AS-nek a korábban felmerült nyugdíjkötelezettségei alól nem, csak a jövőbeli (azaz 2003-tól kezdődően felmerülő) strukturális hátrányok esetében biztosíthat enyhítést. A Thommessen azt állítja, hogy a Mesta AS túlkompenzációban részesült a strukturális hátrányokért. A Hatóságnak ezért ellenőriznie kellene, hogy a Mesta AS létszámfeleslege eredményezett-e valamilyen előnyöket a vállalat számára, ami azt jelentette, hogy a (létszámfelesleg jelentette) strukturális hátrány mértékét eltúlozták. Másképp fogalmazva: a Hatóságnak tisztáznia kell, hogy a létszámfelesleg jelentette hátrányt ellensúlyozta-e a felesleges és olcsó munkaerő. Ebben a tekintetben arra hívják fel a figyelmet, hogy a Mesta AS jövedelmezősége határozottabban jobb volt, mint azt először előirányozták a vállalat fennállásának első három éve során. Az 1. sz. St.prp. (2007–2008) azt mutatja, hogy az évente odaítélt pénzeszközök a szerkezetátalakítási intézkedésekben foglalt vonatkozó kötelezettségnél többet fedeztek, ezáltal túlkompenzációt jeleztek.

A Hatóságnak különösen azt kellene ellenőriznie, hogy az államnak volt-e lehetősége arra, hogy bizonyos alkalmazottakat újra áthelyezzen, átcsoportosítson vagy helyettesítsen, ahelyett, hogy korengedményes nyugdíjazást ajánlott volna fel számukra. A Hatóságnak fel kellene kérnie a norvég hatóságokat arra, hogy szolgáltassanak azt igazoló bizonyítékot, hogy a korengedményes nyugdíjazás szükséges volt a személyzet kérdésének kezeléséhez. A Hatóságnak ellenőriznie kellene, hogy a hatóságok csak a rendes magánnyugdíjrendszer átlagos költségei és az állami nyugdíjalapban való tagság közötti különbséget kompenzálták-e, valamint azt, hogy a kompenzáció a köztisztviselőkre korlátozódott-e. A Hatóságot felkérik annak ellenőrzésére, hogy az egyedi nyugdíjkorhatár fenntartásának költségei szokásosan szerepeltek-e egy vállalkozás költségvetésében, és ezért az nem strukturális hátrány volt, ami azt jelenti, hogy a kompenzáció állami támogatásnak minősíthető. A Hatóságnak a vállalkozások átruházásról szóló irányelv alapján is értékelnie kellene a tranzakciót.

A Thommessen emellett azt állítja, hogy a „kormány iránymutatása szerint a munkáltató a Munkaügyi Minisztériumnál folyamodhat folytatódó tagságért. Elutasítás esetén az adott személy az úgynevezett zárt tagsági megállapodás révén kapcsolódhat a nyugdíjrendszerhez”, továbbá felteszi azt a kérdést, hogy a zárt tagságot alternatívának tekintették-e a Mesta AS kompenzálása kapcsán a szerkezetátalakítási intézkedések vonatkozásában. A Thommessen azt állítja, hogy a Mesta AS olyan kötelezettséget vállalt, amelynek vállalására nem volt köteles. Ha a Mesta AS szerkezetátalakítási költségei ebben a tekintetben a kötelezettségek önkéntes átvételének (vagy fenntartásának) következményei, az a Mesta AS döntése. Az olyan költségekre nyújtott kompenzáció, amelyeknek a betartására a Mesta AS jogilag nem volt kötelezve, olyan költségek, amelyek szokásosan szerepelnek egy vállalat költségvetésében, és az e célra nyújtott állami finanszírozás állami támogatást képez.

A szerkezetátalakítási költségek kompenzálása az EGT-megállapodás 61. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében összeegyeztethető lehet az EGT-megállapodással, amennyiben a szükségesség és az arányosság feltételei teljesülnek. Ebben a tekintetben a korábbi Gyártási Részleg hatékonyságának növelésére irányuló célt egyensúlyba kell hozni a piac versenyképességének fokozására vonatkozó célkitűzéssel. A Thommessen azt állítja, hogy a Mesta AS versenyképessége tulajdonképpen megvalósult – azáltal, hogy számos közbeszerzési szerződést elnyert a piacon folytatott hatékony verseny árán. A Mesta AS – 60 %-os piaci részesedéssel – messze a legjelentősebb szereplő. A közbeszerzési pályázatokon az ajánlattevők egyenletesen csökkenő száma megerősíti ezt. A probléma az, hogy a Mesta AS túlkompenzációban részesült strukturális hátrányaiért. A piac egyszerűen oligopolisztikus piacból duopolisztikus piaccá vált, domináns szereplője pedig a Mesta AS lett. A Hatóságnak felül kell vizsgálnia, hogy a kérdéses intézkedések nem biztosítanak-e olyan előnyt, amelynek piactorzulás a következménye.

Az eszközértékelés kérdése kapcsán a Thommessen azt állítja, hogy a Hatóságnak attól függetlenül kell megvizsgálnia az ügyet, hogy a nyitóegyenleg megfelel-e a norvég számviteli és társasági szabályoknak. E tekintetben a Thommessen azt állítja, hogy a norvég korlátolt felelősségű társaságokról szóló törvény tartalmaz egy olyan szabályt, amely biztosítja, hogy a részvénytőke-hozzájárulás ne haladja meg a valós értéket. Míg azonban az igazgatótanács felelősséggel tartozhat a valós értéket meghaladó értékelésért, a valós érték alatti értékelések esetében nem áll fenn kötelezettség. A Thommessen ezért egy különálló, független szakértői értékelésre számít arra vonatkozóan, hogy az eszközök értékét piaci értéken állapították-e meg.

A Thommessen egyetért azzal, hogy az eszközöknek folyamatosan valós értéken kellene alapulniuk, amely alapulhatna a diszkontált cash-flow elemzésen. A norvég számviteli törvény 4. szakaszának (2) bekezdése szerint az elemzésnek a „legjobb becslés” elvén kell alapulnia. A Thommessen azonban azt állítja, hogy a norvég hatóságok által benyújtott becslés nincs összhangban ezzel az elvvel, hanem azt az eszközök leértékelését célzó egyoldalú érvekre alapozták. Először is, a diszkontált cash-flow elemzés elismerte ugyan, hogy vannak eredendő bizonytalanságok, az egyes eszközök valós értéken történő értékelése azt mutatta, hogy a tényleges érték jóval magasabb volt, és így a diszkontált cash-flow elemzést felfelé kellett volna kiigazítani. Másodszor a diszkontált cash-flow elemzésből úgy tűnik, hogy a végső érték 900 millió NOK volt, ez azonban lefelé irányuló kiigazítás tárgyát képezte, mert a 2003–2012 közötti időszak pénzforgalmát –300 millióra becsülték. A Thommessen azt állítja, hogy a Mesta AS létrehozása és teljesítőképessége kapcsán felmerült bizonytalanságok túlzottak voltak, és az eszközök valós értékének lefelé irányuló kiigazítását célozták. Harmadszor 18 gépcsoport külső értékelését 424 millió NOK-ra becsülték. Ez jóval magasabb, mint a 148 millió NOK, amely egy ennél is magasabb szám – 37 gépcsoport – értékelése során kapott érték volt. A Thommessen érthetetlennek tartja, hogy a Mesta AS gépeit – amelyeknek nagyobb volt a mennyisége, mint a Veidekke ASA gépeinek – hogyan rögzítették a Veidekke ASA ára alatti piaci áron. A Hatóságnak ezt meg kellene vizsgálnia. Végezetül a Thommessen azt állítja, hogy szokatlan, hogy a folyamatos valós érték nem tartalmaz üzleti és cégértéket.

Ezenkívül a Thommessen azt állítja, hogy a gépek 200 millió NOK összegű, valamint az ingatlanok 50 millió NOK összegű (azaz 331 millió NOK és 281 millió NOK közötti különbséget jelentő) lefelé irányuló kiigazítása előnyökkel jár, ugyanis az eszközök alacsonyabb értékelése azt jelenti, hogy az értékcsökkenés kevesebb, és ennélfogva a működési bevétel magasabb. A működési többletbevétel állami támogatásnak minősül. Ezen túlmenően, minél magasabb az eszközök értékelése, annál magasabbnak kell lennie az előírt megtérülési rátának. Ennélfogva az alacsonyabb értékelés azt jelenti, hogy a norvég hatóságok éves nyeresége túlságosan alacsony, és a közte és a helyes értékelésen alapuló nyereség közötti különbség állami támogatással jár.

Ami az átmeneti szerződéseket illeti, a Thommessen kedvezően fogadja, hogy a norvég hatóságok elismerik a (közbeszerzési pályázatokból származó) piaci ár, valamint az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések átruházási ára közötti különbséget, amely mintegy 2 milliárd NOK (119). Ami a norvég hatóságok azon érvét illeti, hogy a szerződések becsült bruttó bevétele a nyitómérleg részét képezi, és hogy az nem szükséges a piaci értékük megállapításához, a Thommessen azt állítja, hogy a diszkontált cash-flow elemzés helytelenül előfeltételezi, hogy a szerződéseket piaci értéken ruházták át (120). Ami azt az érvet illeti, hogy 2003. január 1-jén sem piaci ár nem létezett, sem a piaci ár megbízható mutatói nem léteztek, a norvég hatóságok figyelmen kívül hagyják a kísérleti esetek alapján keletkezett árakat, a más skandináv országok hasonló piacain alkalmazott piaci árat, valamint a 2003-ban és azt követően kiírt közbeszerzési pályázatokból származó piaci árat.

Ennélfogva a Mesta AS – 993,6 millió NOK összegű szerkezetátalakítási finanszírozással, 1 600 millió NOK készpénzjuttatással és a Mesta AS-re átruházott átmeneti szerződések túlzott áraival – kompenzációban részesült strukturális hátrányokért. A Mesta AS kétszer részesült kompenzációban ugyanazokért a szerkezetátalakítási költségekért. A norvég hatóságok tisztában voltak azzal, hogy a piaci ár 25–30 %-kal alacsonyabb volt, mint a Gyártási Részleg és a Közútigazgatás közötti belső árképzés – pontosan ez az oka a piac liberalizációjának. Hivatkoznak a Közútigazgatás által 2000 decemberében kiadott jelentésre, amely megállapítja, hogy a Gyártási Részleg költségei jóval magasabbak voltak, mint a magánvállalkozók által kötött hasonló szerződések költségei. A Thommessen ezért azt állítja, hogy a piaci árat jól dokumentálták. Végezetül a Thommessen azt állítja, hogy amennyiben a piaci árat a Mesta AS költségei alapján kell megállapítani, a Mesta AS vonatkozó költségalapja a szerkezetátalakítási intézkedések kifizetése után meglévő költségalap, azaz egy „versenyképes” Mesta AS költségalapja összevetve egy kompenzációban részesült (vagy a jövőben részesülő) szerkezetátalakítási költségekre kötelezett Mesta AS költségalapjával. A versenyképes Mesta AS költségalapjának figyelembevétele esetén a Thommessen azt állítja, hogy a Mesta AS mintegy 181 millió NOK túlkompenzációban részesült (amely a szerződések átruházási ára és a későbbi pályázatokból származó árak közötti különbség).

3.3.   SCHJØDT

Ami a szerkezetátalakítási intézkedéseket illeti, a Schjødt ügyvédi iroda, amely egy névtelen panaszos nevében nyújtott be észrevételeket, rámutat arra, hogy a köztisztviselői jogállásból fakadó előnyök fenntartását célzó finanszírozás nem képez állami támogatást, ha az adott finanszírozást objektív kritériumok alapján magánszemélyeknek nyújtják, és következményként nem eredményezi konkrét vállalatok előnyhöz jutását. Ezzel szemben a vállalatokat szokásosan terhelő munkavállalói juttatásokra nyújtott finanszírozás állami támogatást képez. Ennélfogva a felmerülő kérdés az, hogy mi tekinthető a vállalatok szokásos pénzügyi terhének. A Schjødt azt állítja, hogy állami támogatás csak akkor merül fel, ha a juttatás meghaladja azt a juttatást, amelyet a piacon toborzott alkalmazottaknak ajánlanának fel. A Combus-ítélet (amely ellen soha nem fellebbeztek) kimutatta, hogy a köztisztviselői jogállásról való lemondásért cserébe az alkalmazottak részére teljesített közvetlen kifizetések nem járnak a vállalatnak nyújtott támogatással (121). A Combus-ítélet kihirdetésére azonban akkor került sor, amikor nagyfokú volt a bizonytalanság a strukturális hátrányokat illetően, továbbá semmi esetre sem egyértelmű, hogy a Mesta AS-ügy tényállása hasonló-e a Combus-ügy tényállásához, és így az sem, hogy a Combus-ügy megbízható precedenst jelent-e ennek az ügynek a vonatkozásában.

A Schjødt azt állítja, hogy a személyzet költözésére, ingázására, az irodák átköltöztetésére, az üzemeltetési és fenntartási irodák átköltöztetésére stb. nyújtott kompenzáció állami támogatásnak minősül, amely – úgy tűnik – nem ítélhető az EGT-megállapodással összeegyeztethetőnek. Ezen túlmenően a gépek felújításával kapcsolatos kiadások sem kompenzálhatók, és ugyanakkor negatív eszköznek számítanak.

A Schjødt – a megmentési és szerkezetátalakítási intézkedésekről szóló állami támogatási iránymutatásra hivatkozva – kifogásolja a Mesta AS-nek nyújtott szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetőnek tekintését. A Mesta AS és a jogelődje az – átszervezés nyomán létrejövő új vállalatokra semmiképp sem alkalmazandó – említett iránymutatás értelmében nincs, illetve nem volt nehéz helyzetben.

Ami az eszközök értékelését illeti, a Schjødt rámutat, hogy egy független értékelés útmutatással szolgálhat az eszközök állítólagos alulértékelésének megállapításához. Az alulértékelés és az 1 600 millió NOK összegű készpénzjuttatás együttesen olyan tőkearányt eredményezhet, amely meghaladja azt az arányt, amely a piaci magánbefektető elvének megfelelő alkalmazásából következne. Ennek ellenőrzésével összefüggésben azt is meg kellene vizsgálni, hogy a norvég hatóságok eltekintettek-e a befektetéseik megfelelő hozamának kifizetésétől.

Az átmeneti szerződések kapcsán a Schjødt rámutat arra, hogy a norvég hatóságok érvei azt feltételezik, hogy i. a szerződéseket piaci áron kellene átruházni ahhoz, hogy ne képezzenek támogatást, valamint azt, hogy ii. intézkedéseiket a vonatkozó időpontban rendelkezésre álló információk alapján kell értékelni – feltételezve, hogy későbbi bizonyíték (amely azt igazolja, hogy az átmeneti szerződések árai meghaladták a piaci árat) nem vehető figyelembe (122). A Schjødt azonban azt állítja, hogy utólagos bizonyíték olyan mértékben vehető figyelembe, amilyen mértékben éppen megerősíti a vonatkozó időpontban rendelkezésre álló információkat. A norvég hatóságok tisztában voltak azzal, hogy a Mesta AS-re átruházott szerződések minden valószínűség szerint meghaladták a piaci árat. Az átszervezést tulajdonképpen a hatékonyságnövelés és a „kevesebb pénzért magasabb érték” motiválta (123). A Statskonsult által 2001-ben kiadott jelentésből nyilvánvaló, hogy 1996-ban az oslói önkormányzat versenynek tette ki útüzemeltetési és -fenntartási tevékenységeit, ami az üzemeltetés és a fenntartás területén mintegy 20 %-os költségcsökkenést eredményezett. Végezetül maga a Közútigazgatás által 2001-ben kiadott jelentés is arról számolt be hogy a magánüzemeltetőknek odaítélt üzemeltetési és fenntartási szerződések versenyképesebbek voltak a Gyártási Részleg által teljesített szerződéseknél.

A norvég hatóságok – ahelyett, hogy a rendelkezésükre álló információk alapján jártak volna el – figyelmen kívül hagyták a korábbi tapasztalatokat, és a szerződéseket a piaci ár felett ruházták át. A Schjødt azt állítja, hogy a norvég hatóságok nem mondhatnak le ilyen információkról. A hatóságok könnyen alkalmazhattak volna általános csökkentési rátát a szerződésportfólióra. A Schjødt ezen túlmenően azt állítja, hogy a túlzott árképzés nem engedélyezhető, mivel a Mesta AS már részesült szerkezetátalakítási intézkedésekért járó kompenzációban, továbbá a szerződéses árak nem alapultak közbeszerzési pályázatokon, és kiigazítási mechanizmust sem foglaltak magukban. A Mesta AS-ügy következésképpen teljesen eltér a Destia-ügytől (124).

A norvég hatóságok több alkalommal megállapítják, hogy az üzemeltetés és fenntartás piacán nem voltak magánüzemeltetők, bár az 1. sz. St. prp. (2001–2002) alapján úgy tűnik, hogy az üzemeltetési és fenntartási munkák 30 %-a szükségessé teszi a piaci szereplők közötti versenyt. Ezen túlmenően a fent említett Statskonsult-jelentés megállapítja, hogy miközben az üzemeltetési és fenntartási munka többségét 2000-ben a Közútigazgatás végezte, 28 %-ot korábban kihelyeztek a piacra. Ami a munkák pályáztatása vonatkozásában a Közútigazgatáson belüli megfelelő szakértelem megszerzését illeti, a Schjødt rámutat, hogy a Közútigazgatás folyamatosan igénybe vette ezt a szakértelmet a Gyártási Részleggel kötött üzemeltetési és fenntartási megállapodás („funksjonsavtale”) útján, így 2003-ra a szakértelmet meg kellett volna szereznie. A hatóságok nem fejtették ki, hogy a munkák piaci szereplőket célzó pályáztatása vonatkozásában a szakértelem hogyan különbözne a Gyártási Részleggel kötött megállapodások összefüggésében igénybe vett szakértelemtől.

Végezetül az eljárási illeték kapcsán a Schjødt azt állítja, hogy a mentesítés a Mesta AS-nek biztosított gazdasági előnynek minősül, valamint azt, hogy a folytonossági elv nem érvényes, mivel nincs tényleges jogcímátruházás. A Mesta AS-ügy tényállása az Entra-ügy tényállásához hasonló, és ennélfogva – az Entra-ügyhöz hasonlóan – a Mesta AS-nek biztosított előnyök állami támogatást képeznek. Mivel az ingatlanok értékét lefelé igazították ki a nyitóegyenlegben, a támogatás összegét annak alapján nem lehet kiszámítani, hanem az átruházott ingatlan piaci értéke alapján kell értékelni.

3.4.   WIERSHOLM – SKANSKA

A Wiersholm ügyvédi iroda a Skanska nevében nyújtott be észrevételeket.

A Wiersholm azt állítja, hogy a piaci ár alatt értékelt eszközök alapján megállapított megtérülési ráta nem felel meg a magánbefektetői tesztnek. A Wiersholm rámutat, hogy – amint azt a Hatóság említette – jelentős bizonytalanság van az állóeszközök értéke vonatkozásában, és nem érti, hogy a norvég hatóságok hogyan feleltek meg a magánbefektetői tesztnek. A norvég hatóságok sem azt nem tudták megmagyarázni, hogy a tényleges érték külső felülvizsgálata (amely az 55 gépcsoportból mindössze 18-ra terjedt ki) miért nem terjedt ki minden gépcsoportra, sem pedig azt, hogy miért térnek el az értékelési módszerek a különböző csoportok között. A Wiersholm azt állítja, hogy független értékelésre van szükség. Tekintettel az ezen ügyben benyújtott számadatok mennyiségére, az az elv, amely szerint az eszközök könyv szerinti értéken történő átruházása nem képez állami támogatást (azaz a „könyv szerinti érték elve”), amelyet a Bizottság a Destia-határozatban elfogadott, nem alkalmazható közvetlenül (125). Hivatkoznak a Hatóság Arcus-ügyben hozott határozatára (126), amelyben termelő létesítményeket és más eszközöket ruháztak át egy állami monopóliumról az Arcus-csoportra. Az Arcus-ügyben a Hatóság azt állapította meg, hogy az átruházott eszközöket 264 millió NOK összeggel a piaci érték alatt értékelték, és hogy az állam ugyanezen összeggel alulkompenzációban részesült. Az ügylet azzal járt, hogy az Arcus-csoport ugyanilyen nagyságrendű állami támogatásban részesült. A határozat azt mutatja, hogy a Mesta AS-ügyben az eszközök értékelésének vizsgálata helyénvaló.

Az átmeneti szerződések kapcsán a Wiersholm a Hatóságnak az eljárást megindító határozatában tett megállapításra hivatkozik, amelyből úgy tűnik, hogy a piaci ár alatti szerződéses ár gazdasági előnnyel jár a szolgáltató számára. A Wiersholm szerint a norvég hatóságok azt az álláspontot képviselik, hogy nem annyira fontos, hogy a szerződéseket piaci áron ruházták-e át a Mesta AS-re. A legfontosabb kérdés az, hogy a szerződések bruttó bevételei szerepelnek a cash-flow elemzésben, és azokat a Mesta AS nyitóegyenlegében természetbeni hozzájárulásként vették figyelembe. A norvég hatóságok azonban azt is kijelentették, hogy az átmeneti szerződések ennek az értéknek csak kis részét jelentették. A Wiersholm azt állítja, hogy a hatóságok nem hagyhatják figyelmen kívül azt, hogy a piaci árat a diszkontált cash-flow-ban szereplő bruttó bevételekhez viszonyítva kell megállapítani. A Destiával kapcsolatos eljárást megindító határozatban a Bizottság egyértelműen megállapította, hogy a haszonkulcs állami támogatást képez: „Ez megerősíti a Tieliikelaitos [Destia] gazdasági előnyét, melyet állami forrásokból finanszíroznak: a Tieliikelaitos [Destia] az államtól több pénzt kap, mint amennyit egyenértékű szolgáltatásért egy rendes piaci szereplő kapna.” (127)

A Skanska nem ért egyet a norvég hatóságok azon érvével, miszerint a Mesta AS létrehozásakor nem volt piaci ár. Piaci ár már létezett – az eljárást megindító határozatban említett – kísérleti szerződések és a Veidekke ASA elemzése révén; ez egyértelműen igazolja a szerződések átruházási ára és az ugyanazon szerződések későbbi pályáztatásából származó árak közötti különbséget. A későbbi árcsökkentésre vonatkozó elvárások nem feltételezik, hogy a szerződések Mesta AS-re történő átruházásának árai nem jártak gazdasági előnnyel. A hatóságok azzal az érvvel próbálják megindokolni az árképzési politikát, hogy a 2003–2006 közötti időszakban a piac nem volt teljesen nyitott a verseny előtt. A Mesta AS-nek azonban előnye származott a piac megnyitásakor még mindig hatályban lévő, túlzott árképzésű szerződésekből. A Mesta AS átlagos árszintje tulajdonképpen növekedett az átmeneti időszak során, miközben a Skanska átlagos árszintje stabil volt. Ez az építési szerződéseket, valamint az üzemeltetési és fenntartási szerződéseket egyaránt érintő, 2002. augusztus 1-je és 2008. február 1-je közötti pályázatok elemzésén alapul. Ebből az elemzésből kitűnik, hogy a Mesta AS átlagos árai a Skanska árai alatti 20 %-ról a Skanska árszintjénél magasabbra nőttek. Ez azt mutatja, hogy a Mesta AS-re átruházott szerződések állami támogatásnak minősülő gazdasági előnnyel jártak.

4.   A NORVÉG HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI

4.1.   SZERKEZETÁTALAKÍTÁSI ÉS ÁTSZERVEZÉSI INTÉZKEDÉSEK

A norvég hatóságok azzal érveltek, hogy a szerkezetátalakítási intézkedésekre nyújtott állami finanszírozás nem foglalt magában állami támogatást.

Ebben a tekintetben a norvég hatóságok azzal érveltek, hogy a Mesta AS-t 2003. január 1-jén hozták létre, számos olyan hátránnyal, amely abból a tényből adódott, hogy a Gyártási Részleg az államigazgatás részét képezte, valamint abból, hogy az alkalmazottak köztisztviselői jogállással rendelkeztek. A hátrányok között szerepelt az, hogy túlságosan sok (1 700) alkalmazottat helyeztek át a Mesta AS-hez, akik számára köztisztviselői nyugdíjjogosultságokat (vagy alternatív jogokat) tartottak fenn átmeneti ideig. A Mesta AS megfizette az említett jogosultságok átmeneti időszak alatti fenntartásának kiegészítő költségeit (128). A Mesta AS-nek a szerkezetátalakítási intézkedésekért juttatott finanszírozás mögöttes szándéka az volt, hogy kompenzálják a Mesta AS-t azért, hogy kereskedelmi műveletekhez alkalmatlan költségekkel hozták létre, ilyenek például a köztisztviselők kiegészítő nyugdíjköltségei, amelyek egyetlen versenytársa számára sem merülnek fel. A norvég hatóságok úgy ítélik meg, hogy ezek a költségek (amelyek kompenzáció tárgyát képezik) olyan kötelezettségekből fakadnak, amelyek annak következményeként merültek fel, hogy a Gyártási Részleg az államigazgatás részét képezte, és amelyek következésképpen állami kötelezettségnek minősülnek. Ennélfogva az e költségekért nyújtott kompenzáció nem jelent gazdasági előnyt a Mesta AS számára.

Ezen túlmenően a norvég hatóságok azt állították, hogy ugyanez az eredmény született volna, ha a vonatkozó szerkezetátalakítási intézkedésekre a Gyártási Részleg Mesta AS-szé történő átalakítása előtt került volna sor. Ez azonban időigényes, kevésbé költséghatékony lett volna, és következésképpen késleltette volna a liberalizáció folyamatát. Ebben az összefüggésben a norvég hatóságok megjegyzik, hogy amennyiben a szerkezetátalakítási intézkedésekre az átalakítás előtt került volna sor, nem merült volna fel támogatás, és a Mesta AS számára a nettó hatás ugyanaz lenne, függetlenül attól, hogy az intézkedéseket előtte vagy utána hajtják-e végre. A norvég hatóságok álláspontja szerint az, hogy az alternatív megközelítés nem vetne fel állami támogatással kapcsolatos kérdéseket, azt igazolja, hogy a szerkezetátalakítási költségek kompenzálása nem jár gazdasági előnnyel a Mesta AS számára.

Érveik alátámasztására a norvég hatóságok a Combus-ügyre hivatkoznak, amelyben az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a strukturális hátrány ellensúlyozását célzó kompenzáció nem képez állami támogatást (129). Az említett ügyben a dán kormány 100 millió DKK-t fizetett a köztisztviselőknek a köztisztviselői jogállásukról (és a kapcsolódó jogokról) való lemondásért a Combus-hoz történő áthelyezésük összefüggésében. A norvég hatóságok arra is rámutatnak, hogy az Elsőfokú Bíróság megállapítása szerint a dán kormány elérhette volna ugyanazt az eredményt a tisztviselők Combus-hoz történő áthelyezése nélkül: „... a dán kormány elérhette volna ugyanazt az eredményt azáltal, hogy a tisztviselőit új helyre rendeli az államigazgatáson belül, különleges jutalom fizetése nélkül, ami lehetővé tette volna a Combus számára, hogy a magánjog hatálya alá tartozó szerződés alapján közvetlenül foglalkoztasson alkalmazottakat.” (130)

A norvég hatóságok azzal érveltek, hogy a Combus-ítélet alapján a döntő kérdés az, hogy a kompenzáció könnyíti-e a valamely vállalkozás költségvetésében szokásosan vállalt terheket. Az ilyen kompenzáció olyan gazdasági előnynek tekintendő, amelyet a kedvezményezett vállalkozás rendes piaci feltételek mellett nem szerzett volna meg. A hatóságok szerint a megállapítás olyan megközelítést garantál, amely szerint különbséget kellene tenni „a vállalat működése során felmerült költségek, valamint a vállalatra kényszerített azon költségek között, amelyek nem merültek volna fel a vállalat költségvetésének rendes menete során”. A hatóságok úgy ítélik meg, hogy az utóbbi költségek kompenzálása nem jár gazdasági előnnyel, hanem mindössze egy olyan strukturális hátrányt kompenzál, amellyel a versenytársai nem szembesülnek.

Ezenkívül a norvég hatóságok azzal érveltek, hogy amennyiben a pénzügyi kötelezettség „benne foglaltatik” a természetbeni hozzájárulásban, az csökkenti az üzleti tevékenység összes nettó értékét, és ezért az átruházó nyújthat kompenzációt az ilyen pénzügyi kötelezettségekre, azok semlegességének megőrzése érdekében. A Mesta AS-nek nyújtott természetbeni hozzájárulás számos, hátránnyal járó tételt tartalmazott, amelyek kereskedelmi műveletekhez alkalmatlanok voltak. A természetbeni hozzájárulás értékének csökkentése helyett a hatóságok fenntartották az eredeti értéket, és ahelyett a szerkezetátalakítási intézkedések hátrányaira nyújtottak kompenzációt.

Annak az érvnek az alátámasztására, hogy a pénzügyi kötelezettségek továbbra sem érintették a természetbeni hozzájárulás értékét (és hogy a hatóságoknak ezért a szóban forgó kötelezettségek negatív hatását kellene kompenzálniuk), a norvég hatóságok a Mesta AS nettó jelenértékének kiszámítására és a Mesta AS saját tőkéjére hivatkoztak. Ebben a tekintetben a Deloitte & Touche-ra hivatkoznak, amely 2002. december 12-i jelentésében (131) a következőket állapítja meg: „A [szerkezetátalakítási] költségek becslése a munkaerő-leépítést érintő meglévő tervek és meglévő bérmegállapodások alapján történik. A vállalat át fogja venni a meglévő munkaszerződéseket, és fedeznie kell ezeket a költségeket, a költségek azonban az államhoz tartozó kötelezettségekből származnak, ennélfogva azokat előirányzatokon keresztül fedezik 2003-ban, 2004-ben és 2005-ben”. Hozzáteszi, hogy „A vállalat szerkezetátalakítása olyan költségekkel jár, amelyeket egy korábbi állami jogalany jogutódának kell tekinteni, és ilyenként már a létrehozás időpontjában felmerültek. A vállalat át fogja venni a meglévő munkaszerződéseket és fedeznie kell ezeket a költségeket, viszont a költségek az államot terhelő kötelezettségekből adódnak, és ennélfogva azokat előirányzatokon keresztül fogja fedezni 2003-ban, 2004-ben és 2005-ben.” A Deloitte & Touche azt is megállapítja, hogy ez volt az oka annak is, hogy a Mesta AS a (nyitóegyenleg részét nem képező) szerkezetátalakítási költségek fedezése érdekében három éven keresztül folyamatosan finanszírozásban részesült.

A norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy a tulajdonosnak képesnek kell lennie ugyanazoknak a hátrányoknak az ellensúlyozására, amelyeket egy magánvevő megkövetelt volna, ha a Gyártási Részleget úgy adták volna el, hogy nem ütközik az állami támogatási szabályokba. Ha a Gyártási Részleget eladták volna, egy vevő rájött volna, hogy a struktúra alkalmatlan lesz kereskedelmi műveletekre, és a következőket kérte volna: i. a vételár hátrányokhoz igazodó csökkentése, vagy ii. a vevő (azaz a hatóságok) fedezze (fedezzék) a vállalkozás kereskedelmi műveletekre alkalmassá tételéhez szükséges költségeket.

a)   Korengedményes nyugdíjazás, köztisztviselői nyugdíjjogosultságok fenntartása és egyedi nyugdíjkorhatár fenntartása

A norvég hatóságok emlékeztetnek arra, hogy a korengedményes nyugdíjazást a köztisztviselői jogállású alkalmazottak számának csökkentése érdekében ajánlották fel. A norvég hatóságok szerint helytelen ragaszkodni ahhoz, hogy az ilyen megállapodás azt feltételezi, hogy a Mesta AS részesült az adott alkalmazottak által elvégzett munka előnyében – anélkül, hogy megfizette volna a foglalkoztatási feltételeik szerinti összes költséget. Az állam számára költségesebb lett volna az alkalmazottak megtartása, mint a Mesta AS-hez történő áthelyezésük, valamint ez utóbbinak a korengedményes nyugdíjazásra vonatkozó megállapodásokért nyújtott térítés (132). Ennélfogva a korengedményes nyugdíjazásért nyújtott kompenzáció az EGT-megállapodás 61. cikke (1) bekezdésének hatályán kívül esik.

A norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy a köztisztviselői nyugdíj fenntartásáért nyújtott kompenzáció az alkalmazottak korábbi köztisztviselői jogállásának közvetlen következménye, és ezért azt a norvég hatóságok kötelezettségének kellene tekinteni. Ugyanez a következtetés vonatkozik az egyedi nyugdíjkorhatár fenntartásának rendszerére (amelyből bizonyos alkalmazottak részesültek a Gyártási Részlegnél való foglalkoztatásuk során). A kompenzáció mindkét esetben csak a köztisztviselői nyugdíjak, illetve egyrészt az egyedi nyugdíjkorhatárra vonatkozó rendszer, másrészt pedig a rendes nyugdíjrendszer kiegészítő költségei közötti különbséget fedezte. A Mesta AS egyetlen versenytársa sem írt elő ilyen kötelezettséget alkalmazottai vonatkozásában, és ennélfogva az ezen intézkedésekért nyújtott kompenzáció nem jár az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatással.

b)   Irodák átköltöztetése, támogató és fenntartó irodák átköltöztetése, irattár átadása, költöztetés

Az irodák átköltöztetésének költségei nem a Mesta AS-nél végzett tevékenységekből adódtak, hanem a Gyártási Részleg földrajzi elhelyezkedésének következményeként merültek fel. A támogató és fenntartó irodák átköltöztetésének költségei ugyancsak a Mesta AS létrehozása előtt végzett tevékenységekből adódnak, és ezért nem tekinthetők egy vállalkozás költségvetésében szokásosan vállalt költségeknek, hanem inkább állami kötelezettségekből fakadnak. Ugyanez érvényes az irattárátadásra vonatkozó költségekre is. A Hatóságnak az eljárást megindító határozatában tett megállapításával ellentétben ez érvényes a Gyártási Részleg azon személyzetének költözési költségeire is, akiknek lakóhelyet kellett változtatniuk ahhoz, hogy a Mesta AS új telephelyén munkába álljanak. E tekintetben a norvég hatóságok rámutattak arra is, hogy szükséges volt ösztönzőket felajánlani a kulcsszemélyzet számára annak érdekében, hogy minimálisra csökkentsék a felmondásuk kockázatát. Végezetül a kulcsszemélyzet esetében két év alatt (azaz 2005. január 1-jéig) felmerülő ingázási költségek szintén a Gyártási Részleg azon tevékenységének eredményét jelentették, amely arra irányult, hogy visszatartsa a személyzetet a Mesta AS-től való távozástól.

c)   Az összeegyeztethetőségre vonatkozó következtetés és érvek

A fentiek alapján a norvég hatóságok azt a következtetést vonják le, hogy egyetlen olyan intézkedés sem jár gazdasági előnnyel a Mesta AS számára, amelyre szerkezetátalakítási finanszírozást nyújtottak. Tulajdonképpen, mivel az állam a Mesta AS számára csak 993,6 millió NOK-ot ítélt oda szerkezetátalakítási költségek fedezésére (bár a becsült összes szerkezetátalakítási költség összege 1 097,8 millió NOK), a Mesta AS-t mintegy 104,2 millió NOK-kal alulkompenzálják (133).

Ha a Hatóság ennek ellenére arra a következtetésre jut, hogy a szerkezetátalakítási intézkedések állami támogatással járnak, a norvég hatóságok azt állítják, hogy a támogatás a 61. cikk (3) bekezdésének c) pontjára történő hivatkozással összeegyeztethető, mivel i. az intézkedések közös európai érdeket célozzák; ii. a Mesta AS szerkezetátalakítása szükséges e célkitűzésnek az eléréséhez, és iii. a támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.

Ami a közös európai érdek követését illeti, a norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy a piacoknak a verseny előtti megnyitása a közös európai érdeket szolgáló közösségi célkitűzés (134). Ebben az esetben a piac megnyitásának összefüggésében szükség volt egy állami tulajdonban lévő vállalkozás létrehozására, hogy egyenlő feltételek mellett folytathasson versenyt az új piaci szereplőkkel. A norvég hatóságok emlékeztetnek arra, hogy a nemzeti hatóságok továbbra is szabadon dönthetnek a piacnyitás módjáról. A hatóságok azt is megjegyzik, hogy az útüzemeltetés és -fenntartás piacainak a verseny előtti megnyitása kedvezőbb a verseny szempontjából, mint a szolgáltatások állami keretek közötti folytatásának alternatívái vagy a csak részleges piacnyitás.

Végezetül a verseny hatásának mérlegelésekor figyelembe kell venni az útfenntartási és -üzemeltetési tevékenységek szerkezetátalakításának átfogó gazdasági hatását: a Mesta AS-t a versenytársaihoz képest strukturális hátránnyal hozták létre. Ennélfogva gazdasági szempontból a Mesta AS nem volt a versenytársaiéval összehasonlítható helyzetben, mivel a Mesta AS viselte az állami tulajdont képező korábbi Gyártási Részlegből származó terheket. Ezért a versenyre gyakorolt hatások elemzésekor figyelembe kell venni az EGT-megállapodás 125. cikkében meghatározott semlegesség elvét. A norvég hatóságok véleménye szerint ez azt jelenti, hogy elfogadhatónak kell lennie ahhoz, hogy a Mesta AS egy kereskedelmi szempontból indokolt létrehozáshoz strukturális hátrányokért járó kompenzációban részesüljön. A hatóságok azt is megjegyzik, hogy a szerkezetátalakítási intézkedésekre nyújtott támogatás a piacnak a verseny előtti megnyitásához szükséges mértékre korlátozódott. Végezetül a folyamat nem befolyásolta hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.

4.2.   ÁTMENETI SZERZŐDÉSEK

A norvég hatóságok rámutatnak, hogy azok az árak, amelyeken az építési szerződéseket, valamint az üzemeltetési és fenntartási szerződéseket a Mesta AS-re átruházták, megegyeznek a diszkontált cash-flow elemzés összefüggésében a bevétel keletkezésének meghatározásához használt árakkal. Ennélfogva a szerződések – mint eszközök – az üzleti tevékenység teljes értéke felmérésének részét képezte, amely viszont a természetbeni hozzájárulás része volt. Ezért a szerződések – mint természetbeni hozzájárulás – esetében nem áll fenn az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás. Következésképp nem szükséges értékelni, hogy a szerződéseket piaci áron ruházták-e át a Mesta AS-re.

Az építési szerződések tekintetében a norvég hatóságok mindenesetre rámutatnak, hogy mivel belső iránymutatásokat követtek, az építési szerződések átruházási ára megfelel a közbeszerzési pályázatokból adódó árszintnek.

Ami az üzemeltetési és fenntartási szerződéseket illeti, 2003. január 1-jén nem létezett piaci ár, illetve bármely olyan megbízható forrás, amely piaci árra utalt volna, mivel minden üzemeltetési és fenntartási szolgáltatást a Gyártási Részleg végzett (135). A norvég hatóságok véleménye szerint az üzemeltetési és fenntartási piacot nem 2003. január 1-jén, hanem 2003. szeptember 1-jén nyitották meg a verseny előtt (és csak részlegesen) (136). 2003. január 1-jéig a Közútigazgatás a közúthálózattal kapcsolatos üzemeltetési és fenntartási munkák 100 %-áért volt felelős. Mivel a vonatkozó szolgáltatásoknak nem volt piaca 2003. január 1-jén, nem merült fel más alternatíva, mint az, hogy az átmeneti szerződéseket a Gyártási Részlegben korábban rögzített költségalapú árakon ruházzák át. A harmadik felek egyetlen észrevétele sem gyengíti ezt a nézetet.

Ebben az összefüggésben a norvég hatóságok azzal is érveltek, hogy azért nem volt (érett) piac, mert a magánüzemeltetők nem voltak felkészülve arra, hogy 2003. január 1-jén útbiztonság-fenntartási szolgáltatásokat nyújtsanak (137). Ezért úgy tekintették, hogy mindenki legjobb érdekét az szolgálja, ha az üzemeltetési és fenntartási piacot fokozatosan nyitják meg. A fokozatos megnyitás biztosítaná a szerződések ésszerű elosztását, mert a piaci szereplők a teljes szerződésportfólió tekintetében egy és ugyanazon napon mentesülnének az ajánlatkészítési kötelezettség alól. A fokozatos megnyitás összhangban lenne annak szükségességével is, hogy a piaci szereplők szolgáltatói minőségükben fokozatosan bővítsék szakértelmüket az átmeneti időszak és következésképpen a piac érése során (138). Végezetül a fokozatos megnyitás adminisztrációs szempontból könnyebb lenne, és lehetővé tenné a Közútigazgatás számára, hogy kifejlessze a vonatkozó szolgáltatások vevői szakértelmét (139). A norvég hatóságok szerint az előkészítő jogalkotási munka megerősíti ezt a megközelítést azáltal, hogy hangsúlyozza, hogy e tényezők miatt a piac 2003. január 1-jén nem volt még érett a versenyre (140).

Abban az esetben, ha a Hatóság úgy ítélné meg, hogy a piaci szereplők az adott szolgáltatások nyújtására alkalmas helyzetben voltak, a norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy nem léteztek az átmeneti szerződésekben rögzített áraknál alacsonyabb árakra hivatkozó, megbízható források. Az öt kísérleti szerződést nem lehetett referenciaárként használni, mivel azok a Közútigazgatás „professzionalizálási” folyamatának részét képezték. Ez a folyamat magában foglalta egy üzemeltetési és fenntartási szerződésminta elkészítését, amelyet belső üzemeltetési és fenntartási szerződésekkel (141) és az öt kísérleti szerződéssel (142) kellett tesztelni, lehetővé téve ezáltal a Közútigazgatás számára, hogy „szerződő hatóságként” tapasztalatot szerezzen. A kísérleti szerződések célja tehát nem a piac piaci árhoz kapcsolódó tesztelése volt.

Ezen túlmenően a kísérleti szerződésekre benyújtott ajánlatok jelentősen eltértek (például a Våler/Åsnes-szerződésre a legmagasabb ajánlat 63 millió NOK volt, míg a legalacsonyabb ajánlat 30,4 millió NOK volt). Ez a változatosság bizonyítja, hogy a piac éretlen volt, és az árak ezért nem jelezhették megbízhatóan az árszintet (143). Ezen túlmenően, mivel a kísérleti szerződések a teljes úthálózatnak kevesebb mint 2 %-át képviselik (1 000 kilométert az összesen 54 000 kilométerből), kis földrajzi területet képviselnek. Emellett a kísérleti szerződések szerinti illetékek kiegészítő munkákra vonatkoztak (144). Ezt illusztrálja például a SELMER ASA által 74 940 323 millió NOK eredeti szerződéses áron elnyert Bærum-szerződés. A kiegészítő munkák azonban azt jelentették, hogy 18 726 793 millió NOK-ot hozzá kellett adni, 25 %-kal megnövelve így a szerződéses árat. A kísérleti szakaszban a kiegészítő munkák mennyisége azt mutatja, hogy a Közútigazgatás elszámolta az üzemeltetési és fenntartási szerződésekben foglalt munkaterhet. Ezek a kiegészítő munkák azonban szerepetek a Mesta AS-re átruházott átmeneti szerződésekben. E tekintetben a hatóságok felhívták a figyelmet arra, hogy a 118. sz. jelentés óva int a Bærum-szerződéssel összefüggésben szerzett tapasztalatok más szerződésekkel való összehasonlításától (145). A norvég hatóságok véleménye szerint a kísérleti szerződések árait ezért nem lehetett a piaci ár megbízható mutatóiként használni.

Ezenkívül a norvég hatóságok kifogásolják az eljárást megindító határozatban foglalt (és a Veidekke ASA által megismételt) javaslatot, miszerint a 2003-ban közbeszerzési pályázatásra kiírt üzemeltetési és fenntartási szerződések első csoportjának árszintje reprezentatív lehet a fennmaradó átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések árszintjének megállapítása szempontjából. A norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy ez az árszint nem megbízható, mivel az üzemeltetési és fenntartási szerződések piaca még ma sem érett, abban az értelemben, hogy egy közbeszerzési eljárás eredményei előre nem láthatók. A szerződésekben a legmagasabb és a legalacsonyabb ajánlatok közötti jelentős eltérés ezt illusztrálja. A legalacsonyabb eltérés 2 % volt, míg a legmagasabb eltérés 113 % volt. Ez nem elégséges alap egy piaci ár meghatározásához. A norvég hatóságok kétségbe vonják, hogy egy éretlen piacon a legalacsonyabb ajánlatra történő hivatkozással lehetséges-e piaci árat megállapítani. A norvég hatóságok úgy ítélik meg, hogy az átmeneti szerződések árszintje nem haladta meg „az átmeneti szerződések átruházása idején fenntartható piaci árnak tekintendő árszintet ...”. Az értékelésnek mindenesetre a vállalat létrehozásakor rendelkezésre álló tényeken kell alapulnia.

Amennyiben azonban a Hatóság arra a következtetésre jut, hogy a Mesta AS-re átruházott szerződések árai ennek ellenére állami támogatást foglalnak magukban, a norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy az ilyen támogatás összeegyeztethető az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével, annak 61. cikke (3) bekezdésének c) pontjára, illetve 59. cikkének (2) bekezdésére történő hivatkozással.

Ami a 61. cikk (3) bekezdésének c) pontját illeti, a norvég hatóságok azzal érveltek, hogy a Mesta AS-t azért hozták létre, hogy egy monopolizált piacot megnyissanak a teljes verseny előtt, és egy négy évig terjedő átmeneti időszakban fenntartható piacot teremtsenek (146). A fokozatos megnyitásra a nemzeti utak biztonságos üzemeltetésének és fenntartásának biztosítása érdekében volt szükség. Mint már megállapításra került, az előkészítő jogalkotási munkák megerősítik, hogy javítani kellett a Közútigazgatás szakértelmét (amely szolgáltatások vevőjeként és a vonatkozó szerződéses kötelezettségek ellenőreként korlátozott tapasztalattal rendelkezett) (147). Emellett a piaci szereplőknek időre volt szükségük ahhoz, hogy képesek legyenek a releváns feladatok elvégzésére. A közbeszerzési pályázatok számának fokozatos növekedését úgy ítélték meg, hogy az lehetővé teszi a vállalatok számára, hogy szakértelmet szerezzenek, valamint az útüzemeltetés és -fenntartás kielégítő módon történő kezelésére irányuló beruházásokat hajtsanak végre. A fentiekben megállapítottaknak megfelelően a piac fokozatos megnyitása biztosítja a szerződések ésszerű elosztását azzal az esettel szemben, ha minden szerződés pályáztatása egy időben történne (148). Az útbiztonság fenntartását úgy tervezték megvalósítani, hogy elsőként a legegyszerűbb szerződéseket, utolsóként pedig a legnagyobb kihívást jelentő szerződéseket pályáztatják (ez utóbbiak a kemény éghajlatú és változó időjárási feltételekkel jellemzett területeken található utakat érintették). Végezetül a norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy jogszerű volt finanszírozást biztosítani a Mesta AS-nek az átmeneti szerződések költségeiért. Ésszerűtlen lenne előírni a Mesta AS számára azt a kötelezettséget, hogy az átmeneti szerződések alapján a költségek fedezése nélkül nyújtson szolgáltatásokat, mivel a Mesta AS-nek magasabb költségei vannak, mint a versenytársainak (149).

Az átmeneti szerződéseken keresztül nyújtott bármely támogatás arányos volt, mert időtartamuk legfeljebb négy évre korlátozódott, és az ár a hatékonyság növelését ösztönző rögzített ár volt. Ezen túlmenően a működés első három évében az előirányzottnál sokkal jobb jövedelemtermelő képesség ismeretében a norvég hatóságok 2007-ben egyértelművé tették, hogy a Mesta AS-nek további finanszírozást nem fognak odaítélni a szerkezetátalakítási intézkedésekre. Ez azt mutatja, hogy a Mesta AS teljesítményét nyomon követték a túlkompenzáció ellenőrzése érdekében.

Ezek alapján a hatóságok azt állítják, hogy az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések szükségesek voltak „a hatékony és eredményes piacnyitás és a tisztességes verseny eléréséhez”. Hivatkoznak a Destia-ügyben hozott bizottsági határozatra, amelyben a Bizottság megállapította, hogy a finn útszolgáltatási piac verseny előtti megnyitása pozitív fejlemény és fontos közösségi szakpolitikai célkitűzés volt (150). Tekintettel arra, hogy a Mesta AS átszervezésének ugyanez a célja, a norvég hatóságok azt állítják, hogy a Destia-ügyben szereplő megfontolások erre az ügyre is érvényesek. Az átmeneti szerződések hatásaként nem erősödött meg ésszerűtlenül a Mesta AS pozíciója. Az alkalmazott megközelítés a piacnyitás megvalósítása érdekében szükséges volt, és nem volt aránytalan.

Ami az 59. cikk (2) bekezdését illeti, a norvég hatóságok azt állítják, hogy az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések (a nyújtandó szolgáltatások jellegének, földrajzi lefedettségének, gyakoriságának és időtartamának megállapítása révén) a szerződésekben pontosan meghatározott közszolgáltatási kötelezettséget írtak elő a Mesta AS számára. A közszolgáltatási kompenzációról, a vállalkozások állami tulajdonjogáról és a közvállalkozásoknak nyújtott támogatásról szóló állami támogatási iránymutatással (a továbbiakban: közszolgáltatási kompenzációról szóló állami támogatási iránymutatás) összhangban a kompenzáció mennyisége – egy ésszerű nyereséget figyelembe véve – nem haladja meg a költségek fedezéséhez szükséges mértéket (151). A közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatás (8) bekezdése előírja, hogy a nemzeti hatóságok kiterjedt mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az általános gazdasági érdekű szolgáltatásként besorolt szolgáltatások jellege vonatkozásában.

Ezek alapján a norvég hatóságok azt állítják, hogy az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések olyan feladatokat tartalmaztak, amelyeket akkoriban a piac nem láthatott el megfelelően a kielégítő útbiztonság biztosítása érdekében, és azokat következésképpen a Mesta AS-re kényszerítették. Az előkészítő jogalkotási munkák előírják, hogy az útbiztonságot a piac megnyitása során és azt követően is biztosítani kellett. A nemzeti hatóságoknak az útbiztonság fenntartására vonatkozó felelősségének biztosításához a legjobb eszköz a Mesta AS volt. A Mesta AS nem utasíthatta el ezt a hatóságok által elrendelt kötelezettséget, hanem az átmeneti szerződésekben meghatározott szolgáltatások teljesítésére vonatkozó jogi kötelezettség terhelte.

4.3.   AZ ELJÁRÁSI ILLETÉK ALÓLI MENTESÍTÉS

A norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy mivel a (nyitóegyenlegben szereplő) természetbeni hozzájárulás értékelése azon az előfeltevésen alapult, hogy a Mesta AS ezt nem fogja megfizetni, az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj alóli mentesítés nem jelent gazdasági előnyt a Mesta AS számára. A mentesítés ezért semmilyen hatással nem volt sem a megbízhatóságra, sem a tőkeszerkezetre, sem pedig a Mesta AS teljes értékére. Ha nem lehetett volna mentesítést biztosítani, az illeték megfizetését egy annak megfelelő, a Mesta AS saját tőkéjének részét képező készpénzbeli hozzájárulással kompenzálták volna. Ez ugyanahhoz az eredményhez vezetett volna, mint az, ha mentesítést biztosítottak volna. A hatóságok továbbá azt állították, hogy úgy tűnik, hogy a 318/05/COL határozat a mentesítés és az Entra saját tőkéjének nagyságrendje közötti kapcsolat hiányán alapult (vö.: a határozat 26. oldala) (152). A norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy ebben az ügyben nem ez a helyzet, ugyanis nem volt kétséges, hogy mentesítés hiányában az illetéket egy annak megfelelő összegért járó készpénzbeli hozzájárulással ellensúlyozták volna. Az előkészítő munkákból az következik, hogy a saját tőke nagyságrendjét a Mesta AS rövid távú likviditási helyzetére való tekintettel határozták meg. Ezenkívül a norvég hatóságok azzal érvelnek, hogy az eljárási illeték alóli mentesség – a társadalmi és gazdasági szempontból kívánatos intézkedések végrehajtásának megkönnyítését célzó folytonossági elvre történő hivatkozással – nem szelektív.

II.   ÉRTÉKELÉS

1.   ÁLLAMI TÁMOGATÁS FENNÁLLÁSA

1.1.   ÁLLAMI TÁMOGATÁS AZ EGT-MEGÁLLAPODÁS 61. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE ÉRTELMÉBEN

Az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „Ha e megállapodás másként nem rendelkezik, összeegyeztethetetlen az e megállapodásban foglaltak érvényesülésével az EK-tagállamok vagy az EFTA-államok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a Szerződő Felek közötti kereskedelmet.”

Ahhoz tehát, hogy valamely intézkedés az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősüljön, annak a következő, halmozott kritériumoknak kell megfelelnie: az intézkedésnek i. a kedvezményezettek számára olyan gazdasági előnyt kell biztosítania, amelyben a rendes üzletvitel során nem részesülnek; ii. az előnyt az államnak vagy állami forrásból kell biztosítani; iii. szelektívnek kell lennie azáltal, hogy bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését részesíti előnyben, valamint iv. torzítja a versenyt és érinti a Szerződő Felek közötti kereskedelmet. A következőkben vizsgálat tárgyát képezi, hogy ebben az ügyben teljesül-e halmozottan ez a négy kritérium.

1.2.   GAZDASÁGI ELŐNY

1.2.1.   
  Szerkezetátalakítási és átszervezési intézkedések

A Mesta AS finanszírozást kapott az államtól a korábbi állami foglalkoztatásukból a Mesta AS-hez áthelyezett alkalmazottaknak felajánlott három nyugdíjcsomag-típushoz kapcsolódó költségekre. A finanszírozás a következőkre terjed ki: i. a köztisztviselői nyugdíjjárulékok költségének megfelelő költségek 2003. január 1-je és 2007 vége közötti megfizetése; ii. az alkalmazottak egyedi (korengedményes) nyugdíjkorhatárra való jogosultságának fenntartásával összefüggő költségek, valamint iii. a 2003. január 1-je és 2005 vége között felajánlott korengedményes nyugdíjcsomagokhoz kapcsolódó költségek.

Elöljáróban a Hatóság a norvég hatóságok által előterjesztett, bizonyos konkrét érvekkel kapcsolatban tesz észrevételeket. A norvég hatóságok először is azzal érveltek, hogy mivel a Gyártási Részleg potenciális vevője azt kérte volna, hogy a szerkezetátalakítási intézkedések hátrányaival arányosan csökkenjen a vételár, a hatóságok által a szóban forgó hátrányokért nyújtott kompenzáció nem minősül állami támogatásnak. A Hatóság észrevételezi, hogy a jelenlegi ügylet (egy beruházással összefüggésben) finanszírozás odaítélésével, nem pedig eladással és állami támogatás fennállásának értékelésével jár, következésképpen nem a potenciális vevő magatartásától, hanem attól függ, hogy a szóban forgó finanszírozás eredményez-e gazdasági előnyt a Mesta AS számára.

A norvég hatóságok azzal is érveltek, hogy a természetbeni hozzájárulás értékének csökkentése helyett a hatóságok inkább amellett döntöttek, hogy kompenzációban részesítik a Mesta AS-t a szerkezetátalakítási intézkedések hátrányával kapcsolatos költségekért. Mivel az eszközök értékének csökkentése nem járna előnnyel, a költségek kompenzálása sem járna előnnyel. A Hatóság észrevételezi, hogy egy ilyen választási lehetőség fennállása nem feltétlenül jelenti azt, hogy a Mesta AS nem részesült gazdasági előnyben a nyújtott finanszírozás nyomán.

Ami a kérdések lényegét illeti, a norvég hatóságok vitatják, hogy a fent említett intézkedések bármelyike gazdasági előnnyel járna. Inkább azt állítják, hogy az intézkedéseket azért fogadták el, hogy a Mesta AS-re kényszerített strukturális hátrányt kompenzáljanak, és kárpótoljanak a köztisztviselői jogállásból adódó költséges foglalkoztatási feltételekért. E tekintetben a norvég hatóságok a Combus-ítéletre (153) hagyatkoznak.

Ennek kapcsán a norvég hatóságok rámutattak, hogy figyelembe kellene venni azokat a feltételeket, amelyek mellett a korábbi munkáltató – azaz az állam – az érintett munkavállalókat foglalkoztatta, továbbá a szóban forgó megállapodásokból következő állami kötelezettségeket. A köztisztviselőknek biztosított nyugdíjjogosultságok (átmeneti időszak alatti) kompenzálását célzó kiegészítő összegek kifizetésének költségeit az állam kötelezettségének kellene tekinteni, mert az az alkalmazottak köztisztviselőként történő állami foglalkoztatásának közvetlen következménye. Mivel az említett kiegészítő összegek állami finanszírozása a rendes nyugdíjrendszer költsége és a köztisztviselői nyugdíjrendszer (vagy alternatív intézkedés) költsége közötti eltérés finanszírozására korlátozódik, az állam csak a korábbi munkaviszonyból eredő kiegészítő költségeket fizeti. A norvég hatóságok a Combus-ítélettel kapcsolatban azzal érveltek, hogy amennyiben a vonatkozó költségek állami kötelezettségnek tekintendők, a szóban forgó költségek fedezésére nyújtott állami finanszírozás vitatható módon nem jelentene gazdasági előnyt.

A Combus-ügyben a Bíróság kimondta, hogy „a szóban forgó intézkedés, melynek célja a Combus alkalmazottainak kiváltságos és költséges helyzetét más, a Combus versenytársainak számító autóbuszos személyszállító vállalkozásokhoz hasonló szerződéses jogviszonyban foglalkoztatott alkalmazotti státusszal való felváltása. Tehát arról volt szó, hogy a Combus-t megszabadítsák attól a strukturális hátránytól, amely a magánpiacon versenytársaival szemben jellemezte.” (154)

Még abban az esetben is, ha igaz az, hogy – a Combus-ügyhöz hasonlóan – ez az ügy egy vállalat (a Mesta AS) olyan strukturális hátrány miatti mentesítését célzó kompenzációt foglal magában, amely hátrányt a magánszektorbeli versenytársaival szemben elszenvedte volna, ennek az ügynek néhány érdemi ténye eltér a Combus-ügy érdemi tényeitől. A Hatóság azon a véleményen van, hogy az állami támogatás értékelése tekintetében jelentős eltérés az, hogy a Combus-ügyben a kompenzációt közvetlenül az alkalmazottaknak fizették, míg ebben az ügyben a norvég állam közvetlenül a Mesta AS-nek fizet. Ezen túlmenően a Combus-ügyben a kifizetést az alkalmazottak részére teljesítették kárpótlásul azért, hogy az új vállalathoz történő áthelyezésükkor lemondtak kiváltságos jogállásukról. Ami az áthelyezést illeti, az alkalmazottak és a vállalat közötti foglalkoztatási jogviszonyt ezért nem befolyásolta az alkalmazottak korábbi jogállása. Ezen ügyben azonban a Mesta AS-hez áthelyezett korábbi köztisztviselők – a Mesta AS-sel kötött munkaszerződésük révén – ideiglenesen továbbra is élveztek bizonyos köztisztviselői jogokat.

A Hatóság következésképpen úgy ítéli meg, hogy az Elsőfokú Bíróság Combus-ügyben hozott ítélete az ezen ügyben foglalttól eltérő helyzettel foglalkozik (155).

A Bíróság a maga részéről folyamatosan úgy ítélkezik, hogy a támogatás fennállását a hatásával összefüggésben, nem pedig az állami beavatkozás mögöttes okaival vagy célkitűzéseivel összefüggésben kell értékelni (156). A Hatóság ezért úgy ítéli meg, hogy annak meghatározása érdekében, hogy a fent említett három intézkedés jár-e gazdasági előnnyel, annak vizsgálata jelenti a kiindulópontot, hogy az ilyen intézkedések költségeinek közfinanszírozása mentesíti-e a Mesta AS-t azoktól a költségektől, amelyek valamely vállalkozás költségvetésében szokásosan szereplőnek tekinthetők (157).

Valamennyi intézkedés bevezetésére azért került sor, hogy lehetővé tegyék a Gyártási Részleg tevékenységeinek a Mesta AS-hez történő áthelyezését. Mint már ismertetésre került, az intézkedéseket azért kellett bevezetni, hogy i. ösztönözzék az alkalmazottakat az új vállalathoz történő átszerződésben, és ii. csökkentsék a munkaerőt.

Ebben az ügyben a köztisztviselői nyugdíjra és az egyedi nyugdíjkorhatárra való jogosultságok (ideiglenes) fenntartása érdekében a Mesta AS-től ténylegesen megkövetelték, hogy váljon az SPK tagjává. Az SPK-tagság eredményeként a Mesta AS olyan jogi kötelezettség hatálya alá került, hogy nyugdíjjárulékokat kellett fizetnie az SPK-nak az áthelyezett alkalmazottakért. A Mesta AS kész volt elfogadni ezt a kötelezettséget, mert annak költségeiért térítésben részesült az államtól. Következésképp az SPK-tagsághoz kapcsolódó nyugdíjjogosultságok költségeit (a köztisztviselői nyugdíjjogosultságok és az egyedi nyugdíjkorhatár ideiglenes fenntartása) ténylegesen a Mesta AS-re kényszerítették (158). Ezen túlmenően a Hatóság megjegyzi, hogy a jogalkotási előkészítő munkák (azaz a kormány Parlamenthez intézett javaslata) egyértelművé tették, hogy a kérdéses nyugdíjintézkedésekre a finanszírozást azon egyezség alapján nyújtanák, hogy a Mesta AS fizetné az alkalmazottakért a vonatkozó költségeket (159). A norvég állam által elfogadott általános keretrendszer (azaz a javaslat, valamint annak a Parlament általi későbbi jóváhagyása) ezért azon az előfeltételen alapult, hogy a Mesta AS megfizeti a nyugdíjköltségeket. Ezek a körülmények utalhattak a Mesta AS-t terhelő azon jogi kötelezettség fennállására, hogy fedeznie kell a vonatkozó nyugdíjköltségeket, és így azok a vállalkozás költségvetésében szokásosan szereplőnek minősüljenek.

Emellett a korengedményes nyugdíjra való jogosultság vonatkozásában ezt az intézkedést a vállalat mérlegelési jogkörében létszámfelesleg-csökkentésre kellett használni. Az alternatív létszámleépítési intézkedés azonban az alkalmazottak számára védelmet is biztosított létszámleépítés esetére. A munkaerő leépítésére, illetve a vállalat átszervezésére bevezetett intézkedésekhez kapcsolódó költségeket szokásos költségnek kellene tekinteni még akkor is, ha a választott intézkedések költségesebbek, mint amennyi költséget a vállalat köteles biztosítani az alkalmazandó munkajogi jogszabályok vagy kollektív szerződés alapján (160). Az a tény, hogy a Mesta AS csak azért folyamodik a költségesebb intézkedésekhez, mert azok garantált állami finanszírozást jelentenek, nem változtatja meg a költség jellegét. A korengedményes nyugdíj vonatkozásában az állami finanszírozást ezért úgy is lehet tekinteni, hogy mentesíti a Mesta AS-t az üzleti tevékenység folytatásának szokásos költsége alól.

Ezen túlmenően egy általános szempontból tekintve a munkaerőköltségekhez kapcsolódó pénzügyi kötelezettségek a vállalat termelési költségének részét képezik, és így a vállalat szokásos költségeinek részét kellene képezniük, függetlenül attól, hogy a kötelezettségeket jogszabály, kollektív szerződés írja-e elő a vállalat számára, vagy önként vállalja azokat. Ennélfogva az ilyen kötelezettségek alóli bármely mentesítés szokásosan állami támogatásnak tekintendő (161).

Valamely vállalat munkaerőköltségei nemcsak bért, hanem tágabb értelemben vett javadalmazást is magukban foglalnak, továbbá fedezik a nyugdíjköltségeket és a vállalat munkaerejéhez kapcsolódó egyéb költségeket, például a munkanélküli juttatásokat (162). Ebben az ügyben az a tény, hogy az intézkedéseket állami támogatásokon keresztül finanszíroznák, nem akadályozza meg, hogy az alkalmazottak számára biztosított átmeneti jog ne minősüljön az adott vállalkozás számára szokásosan felmerülő munkaerőköltségnek (163).

Ezen túlmenően a nyugdíjkötelezettségek állami finanszírozása további előnyökkel járt a vállalat számára. Bár talán a Gyártási Részleg teljes munkaerejének átvétele nem volt a Mesta AS közvetlen kereskedelmi érdeke, döntő jelentőséggel bírt a vállalat számára, hogy elegendő személyzettel – azon belül kulcsszemélyzettel – rendelkezzen ahhoz, hogy a kezdetektől fogva biztosítsa az üzleti tevékenység hatékony működését. Az állami finanszírozás biztosította ennek a célkitűzésnek az elérését. A Hatóság továbbá valószínűnek tartja, hogy a különleges nyugdíjjogosultságokra nyújtott állami finanszírozás azzal járt, hogy a Mesta AS mentesült a költségek alól más kiegészítőnyugdíj-típusok vonatkozásában. Ennek az az oka, hogy legalább egy bizonyos számú korábbi alkalmazott esetlegesen képes lett volna a rendes magánnyugdíjrendszernél kedvezőbb, más kiegészítőnyugdíj-megállapodások megtárgyalására.

Mivel a vonatkozó nyugdíjintézkedések előnyét élvező alkalmazottak a Mesta AS munkaerejének részét képezték a költségek felhalmozódásának időpontjában, a Hatóság azt állapítja meg, hogy a vitatott intézkedéseknek következésképpen az volt a hatása, hogy enyhítették a Mesta AS szokásos költségvetési terheit. A Hatóság ezért úgy ítéli meg, hogy a fent említett intézkedések állami finanszírozása gazdasági előnyöket jelentő elemekkel járt a Mesta AS számára.

Az állam által a Mesta AS-nek a „költözés” és az „ingázás” céljaira felmerült költségek fedezése érdekében nyújtott finanszírozás tekintetében a Hatóság azt az észrevételt teszi, hogy ezeknek a költségeknek a fedezésére vonatkozó kötelezettség a Közútigazgatás korábbi vezető, illetve adminisztratív személyzete számára – a Mesta AS-nél történő foglalkoztatásra való ösztönzésük érdekében – felajánlott számos ösztönzőből (például átköltözési költségek, ingázás, kétszeres lakásbérleti díj, utazási költségek stb.) fakad.

A fentiekben már említettek szerint valamely vállalkozás szokásos pénzügyi kötelezettségei kiindulópontként magukban foglalnak bármely olyan munkaerőköltséget, amely alkalmazottak foglalkoztatása vagy odavonzása céljaira merül fel a vállalat számára. Míg az alkalmazottak odavonzásának leggyakoribb ösztönzője a fizetés, más ösztönzők – mint például az alkalmazottak lakóhelyének földrajzi elhelyezkedéséhez kapcsolódó hátrányokért nyújtott kompenzáció (például az átköltözés és az ingázás finanszírozása) – többé-kevésbé olyan eszközök, amelyeket egy vállalat a kívánt alkalmazottak megszerzésére és megfizetésére használ. A Hatóság ezért arra az álláspontra helyezkedik, hogy a Mesta AS-nek a „költözés” és az „ingázás” című tételek alatt felmerülő költségeknek az állam általi megtérítése olyan gazdasági előnyt jelent, amelyben a Mesta AS rendes üzletvitele során nem részesült volna.

Ami a Mesta AS által az irodáknak, valamint a támogató és fenntartó irodáknak a Közútigazgatástól a Mesta AS új irodáiba történő átköltöztetését, továbbá a régi irodák átszervezését és a régi irattárnak az új irattár létrehozása érdekében történő átválogatását célzó (50,2 millió NOK teljes összegű) költségek fedezésére kapott állami finanszírozást illeti, ezek a költségek nemcsak a Közútigazgatás régi irodáinak kitakarítására, hanem a Mesta AS új irodáinak előkészítésére és korszerűsítésére, valamint az elektronikus és a fizikai irattár Mesta AS-nél történő elhelyezésére szánt költségeket is magukban foglalják.

A Hatóság úgy ítéli meg, hogy bár elfogadható, hogy a Közútigazgatás régi irodáinak kitakarításával összefüggő költségek az ez utóbbi által korábban végzett munkához kapcsolódnak, a Mesta AS használatára szánt irodák előkészítésére és korszerűsítésére fordított költségek természete hasonló az egy új vállalat létrehozása miatt felmerülő költségekhez. Ez utóbbi költségeket ennélfogva az új vállalatnak kellene viselnie. Tekintettel azonban arra, hogy a költségtételek olyan feladatokat foglaltak magukban, mint például az Útigazgatás – új vállalat által használandó – régi irodáinak kitakarítása, az Útigazgatás irattárának annak meghatározása érdekében történő átválogatása, hogy mely akták relevánsak az új vállalat szempontjából, nehéz ezeket a feladatokat egymástól különválasztani. E megfontolások alapján a Hatóság arra az álláspontra helyezkedik, hogy az irodák (köztük a támogató és fenntartó irodák) átköltöztetéséhez, valamint az irattár átadásához kapcsolódó költségek olyan költségek, amelyeket részben az államnak, részben pedig magának az új vállalatnak kellene viselnie. Mivel az új vállalatot, a Mesta AS-t 2003. január 1-jén hozták létre, az ezen időpont előtt felmerült költségeket az államnak kell viselnie, míg az ezen időpontot követően felmerült költségeket a Mesta AS-nek kell fedeznie. Ezen az alapon a különböző költségtételek (az állam vagy a Mesta AS számára történő) elosztására a költségek felmerülésének időpontjával összhangban kerül majd sor.

Végezetül ami a gépek felújításának költségtételét illeti, a Mesta AS kompenzációban részesült a Gyártási Részleg korábbi munkahelyeinek kitakarításáért. A Mesta AS következésképpen szolgáltatást nyújtott a Közútigazgatásnak (164). A kérdés ezért az, hogy a Mesta AS által a Közútigazgatásnak nyújtott szolgáltatás ára megfelel-e az ilyen szolgáltatásért járó piaci árnak. A Hatóság megjegyzi, hogy a munka egy részét alvállalkozók végezték kereskedelmi feltételek mellett, a másik részét pedig maga a Mesta AS végezte óránkénti költségen alapuló árfolyamon (165). A Hatóság arra az álláspontra helyezkedik, hogy különböző alvállalkozók kereskedelmi feltételek melletti szerződtetése azt bizonyítja, hogy piaci alapú árakat alkalmaztak, és hogy a Mesta AS-nek nyújtott állami kompenzáció ebben a tekintetben ezért nem jár gazdasági előnnyel. Ezenfelül, mivel a Mesta AS által végzett munka a költségek árán alapult, és hasznot egyáltalán nem tartalmazott, a Hatóság arra az álláspontra helyezkedik, hogy nem indokolt kétségbe vonni a norvég hatóságok azon állítását, miszerint ezek az árak a piaci árak alatt voltak. Ezen az alapon a Hatóság úgy ítéli meg, hogy a Mesta AS nem részesült gazdasági előnyben azoknak az áraknak az összefüggésében, amelyeket az Útigazgatás a Mesta AS által nyújtott „takarítási” szolgáltatásokért fizetett.

i.   Más szerkezetátalakítási és átszervezési intézkedések – fizetési kompenzáció

A fizetési kompenzáció tekintetében a vonatkozó költségeket az állam finanszírozta a Mesta AS-nek saját tőke formájában nyújtott tőkejuttatás útján.

Elöljáróban a Hatóság megjegyzi, hogy a költségek lehetséges finanszírozási módja irreleváns az állami támogatásra vonatkozó szabályok alkalmazása szempontjából. Ennélfogva az a tény, hogy a norvég hatóságok úgy döntöttek, hogy a fizetési kompenzáció költségeit saját tőke formájában finanszírozzák, nem befolyásolja annak értékelését, hogy a vonatkozó költségek állami finanszírozása állami támogatást képezhet-e. Emlékeztetni lehet arra, hogy a norvég hatóságok azért döntöttek úgy, hogy azt (támogatások helyett inkább) saját tőke útján finanszírozzák, hogy egyszerűen arra ösztönözzék a vállalatot, hogy a pénzeszközöket a fizetési kompenzációra irányuló megállapodás helyett a munkaerő leépítését célzó alternatív eszközökre költsék.

Azon tény tekintetében, hogy a fizetési kompenzációra szánt pénzeszközöket a munkaerő leépítését céltó alternatív intézkedésekre – mégpedig munkaviszony-megszüntetési csomagokra és nyugdíjcsomagokra, valamint szabadságolási csomagokra – költötték, a Hatóság úgy ítéli meg, hogy ezek az intézkedések pusztán a fizetési kompenzáció elismert alternatíváit képviselik. A fizetési kompenzációra előirányzott állami finanszírozást tulajdonképpen – a fizetési kompenzációval megegyező cél elérésére szánt – alternatív munkaerő-leépítési intézkedések költségeinek fedezésére használják fel, ami nem változtatja meg annak értékelését, hogy a vállalat részesült-e gazdasági előnyben a fizetési kompenzációra nyújtott finanszírozáson keresztül. Ebben a tekintetben a Hatóság emlékeztet arra, hogy az államnak a fizetési kompenzáció saját tőkével történő finanszírozásával az volt a szándéka, hogy egyszerűen mérsékelje az összköltséget, olcsóbb alternatív munkaerő-leépítési eszközök alkalmazására ösztönözze a vállalatot.

Azt illetően, hogy a fizetésekre felajánlott kompenzációval kapcsolatosan felmerülő költségek állami finanszírozása gazdasági előnyt képez-e, a Hatóság emlékeztet arra, hogy a fentiekben megállapítottak szerint a vállalkozásoknak a munkajogi jogszabályok értelmében felmerülő költségei a vállalkozások költségvetésének részét képező költségek. Mivel a fizetési kompenzációból eredő kötelezettségeket jogszerűen – a Mesta-törvénnyel – írták elő a Mesta AS számára (166), a költségek a vállalat „rendes költségeit” képezik. A Mesta AS ezért a fizetési kompenzációhoz kapcsolódó költségek fedezésére szánt pénzeszközök formájában gazdasági előnyben részesült.

ii.   Többletfinanszírozás

A norvég hatóságok arra kérték a Mesta AS-t, hogy fizesse vissza a szerkezetátalakítási költségek céljaira költött összegeket meghaladó finanszírozást. Ennélfogva az eljárást megindító határozatban a többletfinanszírozás elköltésére vonatkozóan felvetett kérdések már nem relevánsak.

1.2.2.   
  Eszköz-hozzájárulás

A Mesta AS az átláthatósági irányelv (167) értelmében közvállalkozásnak minősül. Annak meghatározásában, hogy valamely közvállalkozás tulajdonosának pénzügyi tranzakciója gazdasági előnnyel jár-e, a Hatóság a „piacgazdasági befektető elvét” alkalmazza, amelyet a Bíróság számos alkalommal megerősített (168). Ezen elv szerint ha az állami hatóságok tőkét vagy természetbeni hozzájárulást (például eszközöket) juttatnak az egyik vállalkozásuknak, olyan feltételek mellett, amelyek elfogadhatóak lennének egy piaci magánbefektető számára, gazdasági előny nem merül fel (169). Ha viszont – egy piaci magánbefektető számára elfogadhatatlan feltételek mellett – pénzt vagy más eszközöket juttatnak közvállalkozásoknak, gazdasági előny merül fel (170). Úgy tekintendő, hogy szokásosan ez a helyzet, ha a vállalat szerkezete és jövőbeli kilátásai olyanok, hogy egy összehasonlítható magánvállalkozáshoz viszonyítva (osztalékfizetés vagy tőkeérték-növelés révén) rendes megtérülésre ésszerű időn belül nem lehet számítani (171). Ha például a megtérülési rátát a piaci érték alatt értékelt eszközök értéke alapján állapítják meg, a megtérülés nem lehet egyenértékű azzal, amelyet hasonló körülmények között egy magánbefektető elfogadhatónak tekintene.

A Hatóság e megfontolások fényében vizsgálta meg az eszközök értékelését a Mesta AS létrehozásának összefüggésében.

Előzetes észrevételeként az ítélkezési gyakorlatból arra lehet következtetni, hogy a Hatóságnak az ügy tényállásának megállapítására vonatkozó kötelezettsége – amennyiben helytálló – a bizonyító értékének megállapítása érdekében végzett szakértői értékelések vizsgálatának kötelezettségére terjed ki (172). Az említett ítélkezési gyakorlatból az is egyértelmű, hogy bizonytalanságok esetén a Hatóság jogosult, de nem köteles külső tanácsadókat szerződtetni az ügy tényállásának megállapítására (173). Végezetül a Bíróság megállapította, hogy a Hatóság kizárólagos hatáskörébe, nem pedig a szakértők kizárólagos hatáskörébe tartozik a 61. cikk betartatásának biztosítása (174).

Ebben az ügyben a Mesta AS létrehozásához hozzájáruló eszközök értéke az Ernst & Young, valamint a Deloitte & Touche által végzett értékelések tárgyát képezte. A könyvvizsgálói jelentések alapján a Hatóság az eljárást megindító határozatában azt állapította meg, hogy az eszközök értékelésével és az értékelési módszerek alkalmazásával kapcsolatban bizonytalanságok merültek fel. Az eljárást megindító határozatot követően a norvég hatóságok magyarázatokat nyújtottak be a könyvvizsgáló – az Ernst & Young – részéről. A Hatóság véleménye szerint ezek a magyarázatok egyértelművé tették a következő, az eljárást megindító határozatban először meghatározott bizonytalanságokat:

| | Először is az Ernst & Young egyértelművé tette, hogy 2002 októberében az eszközök értékének meghatározásához alkalmazott alapelv a „tényleges érték”, és ennélfogva a könyv szerinti értéken vagy a szimulált könyv szerinti értéken alapuló kezdeti értékelések már nem voltak relevánsak. |
| --- | --- |

Először is az Ernst & Young egyértelművé tette, hogy 2002 októberében az eszközök értékének meghatározásához alkalmazott alapelv a „tényleges érték”, és ennélfogva a könyv szerinti értéken vagy a szimulált könyv szerinti értéken alapuló kezdeti értékelések már nem voltak relevánsak.

| | Másodszor az eszközök tényleges értékének meghatározása i. az üzleti tevékenység teljes értékét értékelő (azaz a diszkontált cash-flow szerinti), valamint ii. az egyes eszközöket (vagy eszközcsoportokat) külön-külön értékelő eredmények kombinációján alapult. |
| --- | --- |

Másodszor az eszközök tényleges értékének meghatározása i. az üzleti tevékenység teljes értékét értékelő (azaz a diszkontált cash-flow szerinti), valamint ii. az egyes eszközöket (vagy eszközcsoportokat) külön-külön értékelő eredmények kombinációján alapult.

| | Harmadszor azon tény alapján, hogy az üzleti tevékenység (diszkontált cash-flow-ból adódó) összértéke kevesebb volt, mint az eszközök (külön-külön történő értékeléséből adódó) összértéke, és hogy a norvég társasági jog kiköti, hogy a saját tőke nem haladhatja meg az üzleti tevékenység összértékét, bizonyos eszközök értékét csökkenteni kellett.
  Ennek alapján az eszközök tényleges értékét 79 millió NOK összegű osztalékkal csökkentették i. az ingatlanok (ezeknek az értékét 54 millió NOK-kal, 335 millió NOK-ról 281 millió NOK-ra csökkentették), valamint ii. a gépek között (ezeknek az értékét 25 millió NOK-kal, 572 millió NOK-ról 547 millió NOK-ra csökkentették) (175). Ez azt is jelenti, hogy a gépekre nem alkalmaztak 200 millió NOK (747 millió NOK-ról 547 millió NOK-ra történő) lefelé irányuló kiigazítást, ahogyan azt a panaszosok állították. A lefelé irányuló kiigazítás nem a 747 millió NOK értéken alapult, mivel az a már nem alkalmazott „szimulált folytonosság” elvén alapuló érték volt (176). Az Ernst & Young megerősítette, hogy a gépek szimulált folytonosság szerinti (747 millió NOK) és tényleges értékén (572 millió NOK) alapuló érték közötti bármely összefüggés magyarázata érdekében végzett korai számítások félrevezetőek, és nem képezték az eszközök tényleges értékét értékelő folyamat részét. |
| --- | --- |

Harmadszor azon tény alapján, hogy az üzleti tevékenység (diszkontált cash-flow-ból adódó) összértéke kevesebb volt, mint az eszközök (külön-külön történő értékeléséből adódó) összértéke, és hogy a norvég társasági jog kiköti, hogy a saját tőke nem haladhatja meg az üzleti tevékenység összértékét, bizonyos eszközök értékét csökkenteni kellett.

Ennek alapján az eszközök tényleges értékét 79 millió NOK összegű osztalékkal csökkentették i. az ingatlanok (ezeknek az értékét 54 millió NOK-kal, 335 millió NOK-ról 281 millió NOK-ra csökkentették), valamint ii. a gépek között (ezeknek az értékét 25 millió NOK-kal, 572 millió NOK-ról 547 millió NOK-ra csökkentették) (175). Ez azt is jelenti, hogy a gépekre nem alkalmaztak 200 millió NOK (747 millió NOK-ról 547 millió NOK-ra történő) lefelé irányuló kiigazítást, ahogyan azt a panaszosok állították. A lefelé irányuló kiigazítás nem a 747 millió NOK értéken alapult, mivel az a már nem alkalmazott „szimulált folytonosság” elvén alapuló érték volt (176). Az Ernst & Young megerősítette, hogy a gépek szimulált folytonosság szerinti (747 millió NOK) és tényleges értékén (572 millió NOK) alapuló érték közötti bármely összefüggés magyarázata érdekében végzett korai számítások félrevezetőek, és nem képezték az eszközök tényleges értékét értékelő folyamat részét.

| | Negyedszer, ami az átmeneti szerződésekhez történő értékrendelést illeti, egyértelművé tették, hogy míg az átmeneti szerződések a diszkontált cash-flow részét képezték (és ezért azokat figyelembe vették az üzleti tevékenység összértékének értékelésekor), a szerződésportfólió értéke túlságosan alacsony volt ahhoz, hogy bármilyen értéket lehessen ahhoz rendelni, és ennélfogva a szerződések nem szerepeltek a nyitóegyenlegben (177).
  Amint az az eljárásból nyilvánvaló, a Hatóság mélyrehatóan megvizsgálta a könyvvizsgálói jelentésekben benyújtott anyagokat, további anyagok iránt érdeklődött és további anyagokat kért, és azok alapján tisztázta a kezdeti kétségeket és bizonytalanságokat. Mivel – amint a fentiekből kitűnik – ezeket a kétségeket és bizonytalanságokat tisztázták, továbbá tekintettel arra, hogy az értékelésekre általánosan elfogadott értékelési módszerek alapján került sor, a Hatóság nem állapított meg okot a könyvvizsgálói jelentések bizonyító erejének megkérdőjelezésére a Mesta AS végleges nyitóegyenlegében felsorolt állóeszközök értékelésével kapcsolatban. Ezért nem minősült szükségesnek más szakértői vélemény beszerzése. |
| --- | --- |

Negyedszer, ami az átmeneti szerződésekhez történő értékrendelést illeti, egyértelművé tették, hogy míg az átmeneti szerződések a diszkontált cash-flow részét képezték (és ezért azokat figyelembe vették az üzleti tevékenység összértékének értékelésekor), a szerződésportfólió értéke túlságosan alacsony volt ahhoz, hogy bármilyen értéket lehessen ahhoz rendelni, és ennélfogva a szerződések nem szerepeltek a nyitóegyenlegben (177).

Amint az az eljárásból nyilvánvaló, a Hatóság mélyrehatóan megvizsgálta a könyvvizsgálói jelentésekben benyújtott anyagokat, további anyagok iránt érdeklődött és további anyagokat kért, és azok alapján tisztázta a kezdeti kétségeket és bizonytalanságokat. Mivel – amint a fentiekből kitűnik – ezeket a kétségeket és bizonytalanságokat tisztázták, továbbá tekintettel arra, hogy az értékelésekre általánosan elfogadott értékelési módszerek alapján került sor, a Hatóság nem állapított meg okot a könyvvizsgálói jelentések bizonyító erejének megkérdőjelezésére a Mesta AS végleges nyitóegyenlegében felsorolt állóeszközök értékelésével kapcsolatban. Ezért nem minősült szükségesnek más szakértői vélemény beszerzése.

A fentiek alapján a Hatóság úgy ítéli meg, hogy a Mesta AS végleges nyitóegyenlegében feltüntetett eszközök értékelésének megkérdőjelezése nem indokolt.

1.2.3.   
  Átmeneti szerződések átruházása

A piaci magánbefektető elve alkalmazására egy példa, ha az állam az állam földeket és épületeket ad el piaci áron, feltehetőleg nem merül fel állami támogatás, mivel az állam piaci magánbefektetőként viselkedett (178). A piaci magánbefektető elve azonban ugyanúgy alkalmazandó, amikor az állam árukat és szolgáltatásokat vásárol (179). Ha tehát az állam szerződést köt arra, hogy valamely piaci szereplő szolgáltatásokat nyújtson a számára, nem merül fel állami támogatás, ha az állam – a piaci ár megfizetésével – piaci magánbefektetőként viselkedik. Ha viszont az ár magasabb a piaci árnál, a szerződés a hasonló szolgáltatások nyújtásáért járó piaci ár és az adott szolgáltatások szerződés szerinti nyújtásának ára közötti különbségnek megfelelő gazdasági előnnyel járhat a szolgáltató számára (180). Ahhoz, hogy az állam jelzést szerezzen a piaci árról, az egyik lehetőség a közbeszerzési pályázat kiírása. Másik lehetőség a szakértői értékelés beszerzése. Bármelyik esetben a tranzakció valamennyi körülményét figyelembe kell venni annak meghatározásához, hogy piaci árat alkalmaztak el.

Ebben az ügyben a Közútigazgatás és a Gyártási Részleg között ez utóbbi által az előzőnek szánt szolgáltatásnyújtás céljaira létrejött szolgáltatási szerződések közül sokat átruháztak a Gyártási Részlegről a Mesta AS-re abban az értelemben, hogy a Mesta AS szolgáltatói minőségében a Gyártási Részleg helyébe lépett. A Hatóságnak ezért meg kell vizsgálnia, hogy a Közútigazgatás és a Mesta AS között „létrejött” szerződések átruházásának árai piaci árakat tükröznek-e.

A teljesség érdekében ki kell emelni azt a tényt, hogy a Hatóság az annak meghatározása szempontjából lényeges tényezőket értékelte, hogy az állam (az átmeneti szerződésekhez való hozzájárulás révén) piaci magánbefektetőként járt-e el a 100 %-os tulajdonát képező vállalat felé, nem zárja ki, hogy a Hatóság értékelje az állam (181) és az adott vállalat közötti egyéb ügyletekben az állami támogatás fennállását. Épp ellenkezőleg, egy ilyen értékelés még helytállóbb akkor, ha az állam a saját vállalkozásai egyikében vevő. A fentiekben kifejtetteknek megfelelően, abban az esetben, ha az állam valamely vállalkozás (ideértve a 100 %-ban saját tulajdonú vállalkozásait is) szolgáltatásainak előállítója, „piaci magánbefektetőként” kell eljárnia, és meg kell fizetnie a piaci árat.

i.   Építési szerződések

Az eljárást megindító határozatot követően a norvég hatóságok egyértelművé tették azokat a körülményeket, amelyek mellett a meglévő építési szerződéseket a Mesta AS-re ruházták.

A szerződéseket az eredetileg az egyedi szerződésre megállapított árakon ruházták át a Mesta AS-re. A Hatóság figyelembe vett valamennyi benyújtott információt, különösen a Közútigazgatás által a szerződések árképzési módjára vonatkozóan létrehozott belső iránymutatást. Az iránymutatás azt jelzi, hogy a szerződések árát közvetlenül, piaci árak (mégpedig közbeszerzési pályázatokból származó árak) alapján állapították meg, vagy azoknál a telephelyeknél, amelyeknek biztosítaniuk kell, hogy az árak végül piaci árat tükrözzenek (azaz a piaci árral való összhang érdekében kiigazított becslések alapján). Figyelembe kell venni azt a tényt is, hogy a Közútigazgatás számára a Gyártási Részleggel kötendő megállapodások általános feltétele az volt, hogy az árak piaci árakat tükrözzenek, és hogy e cél érdekében a Gyártási Részleg a – jól működő és fejlett – építési piacon közbeszerzési pályázatokból tapasztalatot szerezzen az árakat illetően. A norvég hatóságok ezen túlmenően egyértelművé tették, hogy nem létezett olyan utólagos kiigazítási mechanizmus, és nem léteztek olyan szabályozási követelmények sem, amelyek hatással lettek volna a szerződések átruházási árára.

Valamennyi körülményt együttesen tekintve a Hatóság azon a véleményen van, hogy az építési szerződéseket piaci áron ruházták át. A Hatóság megállapítja, hogy az Útigazgatás – belső iránymutatásai révén – bevezetett a szerződések árképzésére vonatkozóan egy olyan rendszert, amely kellő mennyiségű piaci ismereteivel együtt piaci árakat biztosított. Annak kizárása azonban, hogy az építési szerződésekben megállapított árak minden egyes szerződésben némileg eltértek a piaci áraktól, szükségessé tenné az összes szerződés mélyreható értékelését. Tehát nem zárható ki, hogy a Mesta AS esetlegesen korlátozott gazdasági előnyhöz juthatott az építési szerződések (némelyikének) árai révén. Amint azonban az alábbiakban meghatározott okokból kitűnik, az ezen összefüggésben felmerülő potenciális állami támogatás az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével összeegyeztethetőnek minősülne.

ii.   Üzemeltetési és fenntartási szerződések

a)   Ideiglenes közszolgáltatási kötelezettség

Elöljáróban a Hatóság emlékeztet arra, hogy a norvég hatóságok azzal érveltek, hogy a Mesta AS javára az üzemeltetési és fenntartási szerződésekkel összefüggésben biztosított intézkedések olyan költségekért járó kompenzációt jelentenek, amelyeket a Mesta AS-nek a rákényszerített közszolgáltatási kötelezettségek miatt kellett viselnie. Bár ezt az érvet azért hozták fel, hogy alátámasszák azt az állítást, miszerint az intézkedések az EGT-megállapodás 59. cikkének (2) bekezdése alapján összeegyeztethetőnek tekinthetők, a teljesség kedvéért a Hatóság mérlegelte, hogy egy közszolgáltatási kötelezettség fennállása – az Altmark-ítéletben (182) megállapított kritériumok alapján – teljesen kizárná-e az állami támogatás meglétét.

Az Altmark-ítéletben a Bíróság azt állapította meg, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekért nyújtott kompenzáció nem jelent állami támogatást, ha négy kritérium halmozottan teljesül. Először is a kedvezményezett vállalkozásnak ténylegesen teljesítendő közszolgáltatási kötelezettségei kell, hogy legyenek, és az ilyen kötelezettségeknek egyértelműen meghatározottnak kell lenniük. Másodszor a kompenzáció kiszámításának alapját képező paramétereket objektív és átlátható módon, előzetesen meg kell állapítani. Harmadszor a kompenzáció nem haladhatja meg azt a mértéket, amely a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése során felmerült költségek összességének vagy egy részének fedezéséhez szükséges, figyelembe véve a vonatkozó juttatásokat és egy ésszerű nyereséget. Végezetül amennyiben a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésére kötelezett vállalkozás nem közbeszerzési eljárás alapján kerül kiválasztásra, amely lehetővé tenné az adott szolgáltatások legalacsonyabb költségek melletti teljesítésére képes ajánlattevő kiválasztását, a szükséges kompenzáció szintjét azoknak a költségeknek az elemzése alapján kell meghatározni, amelyek egy jól működtetett és megfelelően felszerelt tipikus vállalkozás számára merültek volna fel. E négy kritérium halmozott teljesülése esetén az állami finanszírozás nem jár előnnyel a vállalkozás számára.

Ezen ügy kapcsán a Hatóság megjegyzi, hogy a Mesta AS kiválasztására nem közbeszerzési eljárás keretében került sor. Ráadásul a norvég hatóságok nem érveltek azzal (és nem is szolgáltattak a Hatóság számára olyan információt, amely lehetővé tenné annak ellenőrzését), hogy a Mesta AS felmerült költségei megfelelnek-e egy jól működtetett és megfelelően felszerelt tipikus vállalkozás költségeinek. A Mesta AS esetében a közszolgáltatási kötelezettség következésképpen nem az Altmark-ítélet negyedik kritériuma által megállapított, szükséges költséghatékonyság mellett teljesült. Tehát már ezen okból kifolyólag sem zárható ki az állami támogatás fennállása az Altmark-ítéletre történő hivatkozás alapján.

b)   Általános információk

A Hatóság megjegyzi, hogy 2003. január 1-jén valamennyi üzemeltetési és fenntartási szerződést olyan árakon ruháztak át a Mesta AS-re, amelyeket a Gyártási Részlegen belüli költségek alapján állapítottak meg. Az árak következésképpen nem közbeszerzési pályázatokból származtak, és nem szakértői értékeléseken alapultak.

A norvég hatóságok és a Mesta AS azzal érveltek, hogy a Mesta AS 2003. január 1-jei létrehozásával, továbbá a nemzeti úthálózattal kapcsolatos valamennyi üzemeltetési és fenntartási szerződés odaítélésével a hatóságok de facto monopóliumot hoztak létre. Ezért még nem létezett „üzemeltetési és fenntartási” piac, és ennélfogva piaci ár sem. Az adott piacot csak fokozatosan nyitották meg, azáltal, hogy a szerződésportfólió 25 %-át évente kiírták közbeszerzési pályázatokra. Mivel nem létezett piaci ár, nem merült felt más alternatíva, mint a szerződések költségalapú árakon történő átruházása.

Ez az észrevétel azon az állításon alapul, hogy az útüzemeltetési és -fenntartási tevékenység 2003. január 1-jén nem volt megnyitva a verseny előtt. A Hatóság azonban megjegyzi, hogy a Közútigazgatás bizonyos üzemeltetési és fenntartási munkáit nemcsak alvállalkozók végezték 2003 előtt (183), hanem önkormányzatok is pályáztattak üzemeltetési és fenntartási munkákat önkormányzati utak vonatkozásában jóval 2003 januárja előtt (184). Másképp fogalmazva: az „útüzemeltetési” és „-fenntartási” tevékenységet már 2003 januárja előtt megnyitották a verseny előtt, és nem történt változás a Mesta AS létrehozásával. Épp ellenkezőleg, a Mesta AS-t a norvég hatóságok juttatták szereplőként az üzemeltetési és fenntartási piacra, és létrehozásakor más vállalkozásokkal állt versenyben – anélkül, hogy korlátozták volna közbeszerzési pályázatokon való részvételben, vagy a Közútigazgatástól eltérő egyéb szerződő hatóságok számára kellett volna útüzemeltetési és -fenntartási feladatokat felvállalnia (185).

Tehát 2003. január 1-jén az üzemeltetési és fenntartási szolgáltatások piaca nyitva állt a verseny előtt, és ennélfogva ez nem szolgáltathat okot annak kijelentésére, hogy nem létezett piaci ár. Igaz, hogy a piac egy részét – mégpedig „a nemzeti úthálózatot” – érintő üzemeltetési és fenntartási munkát a Gyártási Részleg számára tartották fenn, ez azonban nem módosítja az általánosságban vett üzemeltetési és fenntartási piaccal kapcsolatos következtetést.

A norvég hatóságok azonban magán a nemzeti úthálózaton végzett üzemeltetési és fenntartási munkák ellenére is – 2003. január 1-je előtt – az 1998–2001 közötti időszakban végrehajtott öt próba-/kísérleti projekt pályáztatásából származó árakat értek el. Ezek az árak (maga a Közútigazgatás által kiadott) 2000. évi versenyképességi tárgyú összehasonlító elemzés részét képezték, amely azt mutatta, hogy a szerződéses ár költségaránya 23 százalékponttal magasabb volt a Gyártási Részleg esetében, mint a piaci szereplők által kötött próba-/kísérleti szerződések esetében. Ezen túlmenően az Akershusban (2000 előtt) végzett árelemzés azt mutatta, hogy az üzemeltetési és fenntartási szerződések árszintje mintegy 20–25 %-kal meghaladta a piaci szereplők által kötött szerződésekét.

A Hatóság megjegyzi, hogy a próba-/kísérleti projektek árai valójában közbeszerzési pályázatokból származó árak voltak, és ezek a közbeszerzési szerződések nemcsak a nemzeti úthálózatra vonatkoztak, hanem emellett ugyanazokat az útszakaszokat érintették, mint a Gyártási Részleg által végrehajtott üzemeltetési és fenntartási szerződések (186). A Hatóság véleménye szerint a piaci ár szintjét ezért a 2003. január 1-je előtti összehasonlítható szerződések esetében a próba-/kísérleti pályázati árak határozták meg.

Ami a norvég hatóságok azon érvét illeti, miszerint a próba-/kísérleti pályázatokból származó árak a legmagasabb és a legalacsonyabb ajánlatok közötti jelentős eltérés miatt nem voltak megbízhatóak, a Hatóság kiemeli, hogy egy közbeszerzési pályázatban a nyertes ajánlat képviseli a piaci árat, nem pedig az ajánlatok tartománya. Ha nem ez lenne a helyzet, soha nem lenne mód a piaci ár közbeszerzési pályázatok útján történő megállapítására. Tulajdonképpen annak az érvnek a felhozatala, hogy a (közbeszerzési pályázatokon alapuló) próba-/kísérleti szerződések nem piaci árra utalnak, annak vitatását jelentené, hogy a közbeszerzési pályázatok nem eredményeznek piaci árakat. Ezen túlmenően – a norvég hatóságok érvelésével ellentétben – az a tény, hogy a próba-/kísérleti pályázatokat a piaci árra vonatkozó információszerzéstől eltérő céllal írták ki (mégpedig azért, hogy „hassanak” a Közútigazgatásra mint szerződő hatóságra), vagy az, hogy a pályázatok a nemzeti úthálózatnak csak kis részét képviselték, nem befolyásolja a keletkező pályázati árak piaci árakat képviselőnek minősítését. E tekintetben a Hatóság emlékeztet arra, hogy a Bizottság a közelmúltban az útüzemeltetési és -fenntartási piacon kiírt közbeszerzési pályázatokból származó árakra úgy hivatkozott, hogy azok piaci árakat képviselnek (187).

A Hatóság arra is emlékeztet, hogy a norvég hatóságok azzal érveltek, hogy a közbeszerzési pályázat szerinti próba-/kísérleti szerződés később kiegészítő munkákkal járt. Ezeket a kiegészítő munkákat belefoglalták az átmeneti szerződések árába, és ezért azok felemelték az átmeneti szerződések árát. A Hatóság megjegyzi, hogy a közbeszerzési pályázatok tárgyát képező, és ennélfogva versenynek kitett munka mindenképpen kizárta a kiegészítő munkákat, és így ennek a munkának az ára képviseli a piaci árat. A kiegészítő munkákat a közbeszerzési pályázat nyertesének ítélik oda, anélkül, hogy újabb pályázati fordulóban kellene részt vennie. Tehát még akkor is, ha részben esetleg a kiegészítő munkák miatt lehetett magasabb a Mesta AS-re átruházott szerződések ára, ez nem változtatja meg azt az értékelést, hogy – a kiegészítő munkákat leszámítva vett – piaci ár képviseli a piaci árat.

Amint a fentiekben megállapításra került, a Hatóság úgy ítéli meg, hogy a piaci ár szintjét 2003. január 1-je előtti összehasonlítható szerződések vonatkozásában a próba-/kísérleti pályázatok árai határozták meg, és hogy a norvég hatóságok tisztában voltak azzal, hogy a piac által meghatározott árszint alacsonyabb volt a szerződések átruházási árainál. Ezen túlmenően, még az első közbeszerzési pályázatok kiírását követően is – amikorra a hatóságok számára bizonyára nyilvánvalóvá vált az árak közötti eltérés (188) – a hatóságok nem tettek lépéseket az átmeneti szerződések újratárgyalására.

Az átmeneti szerződések akár biztosítanak gazdasági előnyt a Mesta AS javára, akár nem, az EGT-megállapodás 59. cikkének (2) bekezdése értelmében vett közszolgáltatási kötelezettséget jelentenek. A szolgáltatásokért fizetett ellentételezés értékelése ezért e rendelkezés alapján történt, bármiféle túlkompenzáció fennállásának meghatározása érdekében.

1.2.4.   
  Eljárási illeték és nyilvántartásba vételi díj

Gazdasági előny biztosítható a vállalkozás adóterhének különböző módokon történő csökkentése révén, ideértve az adóalap csökkentését, az adó összegének teljes vagy részleges csökkentését, vagy az adótartozás halasztását, törlését, sőt különleges átütemezését is (189). A Gyártási Részlegről a Mesta AS-re átruházott ingatlanokat „névváltozásként” vették nyilvántartásba, ami azt jelenti, hogy a Mesta AS az ingatlan-nyilvántartásban való nyilvántartásba vétel nyújtotta védelem előnyeiben részesül, miközben mentesül az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díjak alól, amelyek rendes körülmények között ingatlan jogcímátruházása esetén esedékessé válnak. A Hatóság ezért úgy ítéli meg, hogy a Mesta AS olyan gazdasági előnyhöz jutott, amelyben nem részesült volna szokásos üzletvitel során. E tekintetben a Hatóság megjegyzi, hogy az a tény, hogy mentesítés hiányában a norvég hatóságok növelték volna (az illeték összegének megfelelő) eredeti készpénzbeli hozzájárulásukat, nem változtat azon az értékelésen, hogy a mentesítés biztosítása gazdasági előnnyel jár a Mesta AS számára. Ez az álláspont összhangban van a Hatóság által az Entra-ügyben (190)2005. december 14-én elfogadott következtetésével is.

1.3.   ÁLLAMI FORRÁSOK JELENLÉTE

i.   Szerkezetátalakítási és más átszervezési intézkedések

Az állami források jelenlétének feltétele teljesül, mert az 1 468 millió NOK teljes összegűre becsült szerkezetátalakítási költségeket a norvég hatóságok által 2003 és 2005 között odaítélt támogatásokkal szándékoznak fedezni (melyekből a Mesta AS 993,6 millió NOK összegben részesült). Ezen túlmenően a norvég hatóságok által a Mesta AS-nek az ideiglenes bérköltségek fedezésére saját tőke formájában juttatott tőke is az állam által nyújtott pénzeszközöket jelent.

ii.   A tőkét és eszközöket (azaz gépeket, ingatlanokat és szerződéseket) érintő hozzájárulás

Az átláthatósági irányelvből (191) és az állami hatóságok holdingtársaságairól szóló állami támogatási iránymutatásból kitűnik, hogy a közvállalkozásoknak szánt tőkejuttatás állami forrásokat foglal magában. A Bizottság döntéshozatali gyakorlatával összhangban a Hatóság hasonlóképpen ítéli meg azt, hogy a természetbeni juttatás (például gépek, ingatlanok és szerződések) formájában az állam által eszközölt beruházás állami források átruházásával jár (192).

iii.   Átmeneti szerződések átruházása

Valamely szerződésnek az állami hatóságok által – az állami jogalany általi, az állami bevételekért cserébe történő szolgáltatásnyújtás érdekében – a szolgáltató szerepét átvevő vállalkozás részére történő átruházása az állam által a szolgáltatásnyújtásért teljesített kifizetések formájában nyújtott állami forrásokat foglal magában.

iv.   Eljárási illeték és nyilvántartásba vételi díj

Az adóbevétel kiesése egyenértékű az adójellegű költségvetési kiadások formájában felhasznált állami forrásokkal. Ilyen állami támogatás jogalkotási természetű adóügyi rendelkezések útján, valamint az adóhatóság gyakorlatainak alkalmazásával egyaránt nyújtható. Az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj megfizetése alóli mentesítéséből kifolyólag a Mesta AS megtartotta a norvég hatóságoknak egyébként fizetendő, vonatkozó illeték és díj fizetésének megfelelő összegeket. Mivel ennélfogva az állam bevételről mond le, a mentesítés állami források átruházásával jár. Ez összhangban van a Hatóság által az Entra-ügyben 2005. december 14-én elfogadott következtetéssel (193).

1.4.   BIZONYOS VÁLLALKOZÁSOKNAK VAGY BIZONYOS ÁRUK TERMELÉSÉNEK AZ ELŐNYBEN RÉSZESÍTÉSE

A szerkezetátalakítási költségek finanszírozását, valamint bármely eszköz – köztük szerződések – állam általi hozzájárulást célzó pénzeszközöknek az állam által piaci érték alatti értéken történő biztosítása csak egy vállalkozást részesít előnyben, nevezetesen a Mesta AS-t. Az intézkedések ezért szelektív természetűek.

Az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj tekintetében a Hatóság úgy ítéli meg, hogy az Igazságügyi Minisztérium által kiadott körlevelek megerősítik, hogy a Mesta AS létrehozásakor (2003. január 1-jén) csak egyesülések részesülhettek a „folytonossági elv” közigazgatási gyakorlatának előnyéből, amely elv mentesítést biztosított az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj megfizetése alól. E tekintetben a Hatóság emlékeztet arra, hogy 2005. június végéig az első körlevél arról rendelkezett, hogy a folytonossági elv alkalmazása korlátolt felelősségű társaságok közötti egyesülések összefüggésében felmerülő tulajdonjog-átruházási esetekre korlátozódik. A második körlevél 2005. július 1-jén kiterjesztette ezt a gyakorlatot szétválásokra és átalakulásokra is, ami implicit módon azt jelentette, hogy a szóban forgó ügyletekre ebben az időpontban semmilyen mentesítés nem vonatkozott. Mivel a Mesta AS létrehozására 2003. január 1-jén került sor, és a Mesta AS létrehozására irányuló ügylet nem tekinthető egyesülésnek, egyik körlevél útján létrehozott mentesítés sem alkalmazandó a Mesta AS esetére.

Ennélfogva a Mesta AS-nek az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj megfizetése alóli mentesítése szelektív, és azt a rendszer logikája nem indokolja. Ez összhangban van az Entra-ügyben 2005. december 14-én megállapított következtetéssel is (194).

1.5.   A VERSENY TORZÍTÁSA ÉS A SZERZŐDŐ FELEK KÖZÖTTI KERESKEDELEMRE GYAKOROLT HATÁS

Az útépítési, -üzemeltetési és -fenntartási piac EGT-n belüli nemzetközi jellegét bizonyítja az a tény, hogy norvég piaci szereplők tevékenykednek más EGT-országokban (például a Veidekke ASA), valamint az is, hogy Norvégiától eltérő EGT-országokból származó nemzetközi vállalatok tevékenykednek a norvég piacon (például a Lemminkäinen Norge AS, a Skanska Norge AS, az NCC Construction AS). Ilyen körülmények között az ezen a piacon tevékenykedő egyetlen szereplőnek – azaz a Mesta AS-nek – juttatott pénzeszközök meg fogják erősíteni és szilárdítani a pozícióját a norvégiai vagy más EGT-országbeli, és az építési, üzemeltetési és fenntartási piacokon versenyző egyéb vállalkozásokhoz képest (195). A finanszírozás többek között lehetővé fogja tenni a Mesta AS számára, hogy a versenytársaival folytatott versenyben alacsonyabb árú ajánlatokat kínáljon építési szerződések elnyerésére.

Ennek alapján a Hatóság úgy ítéli meg, hogy a Mesta AS-nek (akár támogatások, akár a szolgáltatások túlzott árképzése, akár az illeték alóli mentesítés formájában) juttatott pénzügyi támogatás torzítja a versenyt és érinti a kereskedelmet.

1.6.   KÖVETKEZTETÉS

A fentiek alapján a Hatóság azt a következtetést vonja le, hogy az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás fennállásának feltételei valamennyi munkaerő-leépítési intézkedésre (azaz a korengedményes nyugdíjazásra, a köztisztviselői jogok és az egyedi nyugdíjkorhatár ideiglenes fenntartására, valamint a fizetési kompenzációra, illetve alternatív intézkedésekre) vonatkozó állami finanszírozás tekintetében teljesülnek. Az állami támogatás fennállásának feltételei ugyancsak teljesülnek i. a költözés és az ingázás költségei; ii. az irodák/támogató és fenntartó irodák átköltöztetése és az irattár-átadás 2003. január 1-je után felmerülő költségei, továbbá iii. a Mesta AS eljárási illeték és nyilvántartásba vételi díj megfizetése alóli mentesítése tekintetében. Végezetül a Hatóság megállapítja, hogy függetlenül attól, hogy az átmeneti szerződések biztosítottak-e gazdasági előnyt a Mesta AS javára vagy sem, a szerződések az EGT-megállapodás 59. cikkének (2) bekezdése értelmében közszolgáltatási kötelezettséget képeznek.

2.   ELJÁRÁSI KÖVETELMÉNYEK

A Felügyeleti és Bírósági Megállapodás 3. jegyzőkönyve I. része 1. cikkének (3) bekezdése értelmében „az EFTA Felügyeleti Hatóságot az észrevételei megtételéhez szükséges időben tájékoztatni kell minden támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékról. [...]. Amíg ebben az eljárásban végleges határozat nem születik, az érintett állam a tervezett intézkedéseket nem hajthatja végre”.

A norvég hatóságok nem értesítették a Hatóságot a Gyártási Részleg tevékenységeinek a Mesta AS-re történő áthelyezésével kapcsolatban hozott intézkedések előtt. A norvég hatóságok következésképpen nem tartották be a Felügyeleti és Bírósági Megállapodás 3. jegyzőkönyve I. része 1. cikkének (3) bekezdése szerinti értesítési kötelezettségüket. A Gyártási Részlegtől a Mesta AS-hez történő tevékenység-áthelyezés összefüggésében hozott intézkedésekhez kapcsolódó állami támogatás ezért a Felügyeleti és Bírósági Megállapodás 3. jegyzőkönyve II. része 1. cikkének f) pontja értelmében „jogellenes támogatást” képez.

3.   A TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE

3.1.   SZERKEZETÁTALAKÍTÁSI ÉS ÁTSZERVEZÉSI INTÉZKEDÉSEK

Ami a Mesta AS folyamatos működésének létrehozása érdekében szükséges szerkezetátalakítási és átszervezési intézkedéseket – nevezetesen a korengedményes nyugdíjazást, a köztisztviselői jogok és az egyedi nyugdíjkorhatár ideiglenes fenntartását, valamint a fizetési kompenzációt (vagy alternatív intézkedéseket) – illeti, az EGT-megállapodás 61. cikke (3) bekezdésének c) pontjában megállapított, egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését elősegítő támogatás összeegyeztetésére vonatkozó kivétel releváns.

Döntéshozatali gyakorlatában a Bizottság következetesen úgy ítéli meg, hogy valamely vállalat korábbi – állami jogalanyi – jogállása miatt felmerült strukturális hátrányaiból adódó pénzügyi terhek enyhítése, többek között a nyugdíjjogosultságokhoz és a munkaerő létszámának csökkentéséhez kapcsolódó intézkedések enyhítése összeegyeztethetőnek tekinthető, ha az ilyen költségek valamely ágazat liberalizációjának és a verseny előtti megnyitásának összefüggésében merülnek fel (196). A Bizottság e tekintetben tett következtetései abból a tényből eredtek, hogy a szerkezetátalakítási és átszervezési intézkedésekre nyújtott állami finanszírozás a piacralépési korlátok megszüntetéséhez, valamint ahhoz kapcsolódtak, hogy az eredendő strukturális hátrányok pénzügyi terhe érinteni fogja valamely vállalat versenyképességét azt követően, hogy a piacot megnyitották a verseny előtt.

A Hatóság megjegyzi, hogy ebben az ügyben a Gyártási Részleg – korábbi állami jogalany – megreformálása és hatékony vállalattá történő átalakítása azt feltételezte, hogy személyzetének az új vállalathoz történő áthelyezése szervesen hozzátartozott a nemzeti útpiac liberalizációjához. A liberalizációra tulajdonképpen nem került volna sor egy kellő személyzeti létszámú vállalat nélkül. A kérdéses intézkedések átmeneti jellegűek, és a bevezetésükre részben került sor, hogy az alkalmazottakat a Mesta AS-hez történő átszerződésre ösztönözzék, és azok lemondjanak köztisztviselői jogállásukról, részben pedig azért, hogy elősegítsék a munkaerő létszámának csökkentését, ami egy életképes kereskedelmi vállalkozás biztosításához szükséges.

Bár az útüzemeltetés és -fenntartás piaca nyitva állt a verseny előtt (például az önkormányzati utak tekintetében), a Gyártási Részleg nem volt jelen a piacon, mivel pusztán házon belül szolgálta az államot a nemzeti úthálózat vonatkozásában. Így a Közútigazgatás alkalmazottainak sajátos jogállását egy, a versenynek nem kitett keretben biztosították (197).

A Hatóság úgy ítéli meg, hogy a vonatkozó intézkedések állami finanszírozása a közös érdeket szolgálja. Az átmeneti intézkedések lehetővé tették az útszolgáltatási piac állami szegmensének a verseny előtti megnyitását. Azáltal, hogy a Mesta AS mentesült – egy korábban az államigazgatás részét képező részleg átvevői minőségében viselendő – kiegészítő költségek alól, képes lesz szabadon működni annak érdekében, hogy útépítési, -fenntartási és -üzemeltetési szolgáltatásokat nyújtson, és képes lesz a piacra reagálva alkalmazkodni. A vállalat ezért mentesülni fog egy piacralépési korláttól. Összességében a nemzeti úthálózaton korábban monopolisztikus szolgáltatónak (azaz a Gyártási Részlegnek) egy olyan magánvállalattá (Mesta AS) történő átalakítása, amelyre ugyanaz a jogi keret vonatkozik, mint más norvégiai magánüzemeltetőkre, hosszú távon kedvező a végfelhasználók számára. A norvég hatóságok által benyújtott információk azt mutatják, hogy az érintett piacon fokozódott a verseny, és ez alacsonyabb árakat eredményezett, mind az útüzemeltetés, mind az útfenntartás vonatkozásában, és mint ilyen, az adófizetőknek és a gazdaság egészének is kedvezett.

A Hatóság emellett arra az álláspontra helyezkedett, hogy az állami támogatás a megfelelő eszköz. Mivel a Gyártási Részleget soha nem szánták a nyílt piacon működő kereskedelmi jogalanynak, képes volt a köztisztviselőkhöz kapcsolódó magasabb nyugdíjköltségeket viselni anélkül, hogy számottevő gazdasági hátrányt szenvedett volna. Azonban a nemzeti úthálózaton működő szolgáltatók előtti piacnyitáskor, és ezzel összefüggésben a korábban az államigazgatás részét képező részleg kereskedelmi vállalattá történő átalakításakor a munkaerőköltségeit a versenytársaiéhoz kellett igazítania. E háttér mellett az állami támogatás megfelelő eszköz a kereskedelmi vállalatnak a korábbi állami részleg átszervezése során felmerült költségei alóli tehermentesítéséhez. Ami az ösztönző hatást és a szükségességet illeti, a Hatóság megjegyzi, hogy állami támogatás hiányában a Mesta AS költségei nem igazodtak volna a versenytársaiéhoz, és a vállalatnak nehézségei lennének az érdemi versenyben. Az állami finanszírozás ezért szükséges, és az ösztönző hatás teljesül.

E tekintetben a Hatóság megjegyzi, hogy a 2003-ban eredetileg áthelyezett személyzethez (4 740 alkalmazott) képest a munkaerőt 2005-ben fokozatosan 3 296 főre csökkentették, 2006-ban tovább, 3 237 főre, 2007-ben pedig 3 032 főre csökkentették (198). Ez azt jelenti, hogy az intézkedések a kívánt hatással jártak.

Végezetül a vonatkozó intézkedésekre nyújtott állami finanszírozás arányos, mivel azokra a kiegészítő költségekre korlátozódik, amelyek meghaladják azokat a költségeket, amelyeket a Mesta AS-nek (átlagosan) viselnie kellett volna a magánpiaci feltételek mellett foglalkoztatott alkalmazottakért.

Ami azonban a fennmaradó szerkezetátalakítási és átszervezési költségek – azaz a Mesta AS indulásának időpontjától felmerült, költözéshez, ingázáshoz, irodák/támogató irodák átköltöztetéséhez, valamint irattár-átadáshoz kapcsolódó költségek – állami finanszírozását illeti, a Hatóság nem tudott azonosítani olyan tényezőket, amelyek azt igazolják, hogy az intézkedések olyan terhekhez kapcsolódnak, amelyek akkor keletkeztek, amikor a piac még zárt volt. Épp ellenkezőleg, az intézkedések olyan költségekhez kapcsolódnak, amelyek szokásosan felmerülnek, amikor vállalatok üzleti tevékenységet indítanak, és ezért az ilyen költségek felvállalása nem befolyásolná a Mesta AS versenyképességét a piacon bármely más vállalathoz képest. Mivel nem létezik más rendelkezés, amelynek alapján a Hatóság megállapíthatja a működési támogatással járó intézkedések összeegyeztethetőségét, a Hatóság ezért azt a következtetést vonja le, hogy az intézkedések (a költözést, az ingázást, az irodák/támogató irodák átköltöztetését és az irattár-átadást érintő intézkedések) nem egyeztethetők össze az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével.

3.2.   ÁTMENETI SZERZŐDÉSEK

i.   Építési szerződések

A Hatóság úgy ítéli meg, hogy amennyiben az építési szerződések Mesta AS-re történő átruházásának árai meghaladták a piaci árat, és ennélfogva állami támogatással jártak, az ilyen támogatás összeegyeztethető az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével. Ez a következtetés azon a tényen alapul, hogy a piaci árak nyílt pályázatok kiírásával történő megszerzésének alternatívája félkész építési termékek vonatkozásában nem praktikus megoldás. A folyamatban lévő munkát le kellene állítani és azt esetlegesen új vállalkozóknak kellene átvenniük, akik nemcsak jóval költségesebbé tennék a teljes projektet, hanem emellett esetlegesen jelentős késedelemmel teljesítenének. Másrészt az Útigazgatás számos alvállalkozót szerződtetett a folyamatban lévő építési projektek részeinek kivitelezésére. Ha nem írtak volna ki közbeszerzési pályázatokat, ezeknek az alvállalkozóknak fel kellett volna mondani, ami még további költségekkel járt volna. Harmadrészt valamennyi építési projekt időtartama meglehetősen korlátozott volt, és mindegyik rövid időn belül, két éven belül lejárt volna.

Mindezen okokból kifolyólag a Hatóság úgy ítéli meg, hogy a Mesta AS-re átruházott építési szerződések árainak összefüggésében felmerülő potenciális állami támogatás korlátozott mennyisége összeegyeztethető az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével, az EGT-megállapodás 61. cikke (3) bekezdésének c) pontjára hivatkozva.

ii.   Üzemeltetési és fenntartási szerződések

A norvég hatóságok azzal érveltek, hogy a Mesta AS javára biztosított intézkedések kompenzációt jelentenek azokért a költségekért, amelyeket a Mesta AS-nek az EGT-megállapodás 59. cikkének (2) bekezdésére hivatkozva rákényszerített közszolgáltatási kötelezettségek miatt kellett viselnie.

A közszolgáltatási kompenzációra, vállalkozások állami tulajdonjogára, valamint a közvállalkozásoknak nyújtott támogatásra vonatkozó szabályokról szóló állami támogatási iránymutatásból (közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatás) nyilvánvaló, hogy annak érdekében, hogy a közszolgáltatásokért járó kompenzáció összeegyeztethetőnek nyilvánítható legyen az EGT-megállapodással, a közszolgáltatási kötelezettségnek i. valódinak és egyértelműen meghatározottnak kell lennie, ii. a közszolgáltatási kötelezettséget pontosító eszközben kell előírni, továbbá iii. a kompenzáció összege nem haladhatja meg a közszolgáltatási kötelezettség teljesítése során felmerülő költségek fedezéséhez szükséges mértéket (azaz arányosnak kell lennie) figyelembe véve a vonatkozó juttatásokat és az adott kötelezettségek teljesítéséért járó ésszerű nyereséget (199).

A közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatásban is megismételteknek megfelelően a Hatóság emlékeztet arra, hogy az EFTA-államok az általános gazdasági érdekű szolgáltatásként besorolható szolgáltatások jellegét tekintve kiterjedt mérlegelési jogkörrel rendelkeznek (200).

A Hatóság úgy ítéli meg, hogy a Mesta AS-re valódi és egyértelműen meghatározott közszolgáltatási kötelezettségek vonatkoztak, amelyeket egy olyan eszközben írtak elő, amely pontosan meghatározta a vonatkozó kötelezettségeket.

A Hatóság megjegyzi, hogy az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződéseket korlátozott időtartamra kényszerítették a Mesta AS-re, annak biztosítása érdekében, hogy (a nemzeti úthálózaton) az üzemeltetési és fenntartási piacnak a verseny előtti megnyitásakor a tevékenységeket oly módon végezzék, amely lehetővé teszi a Közútigazgatás számára, hogy fenntartsa az út- és a közlekedésbiztonság kellő ellenőrzését. A Mesta AS számára előírt kötelezettségeket egyértelműen meghatározza és ismerteti a Közútigazgatás által kiadott szabványosítási jelentés, konkrét követelményeket tartalmazva a közszolgáltatási feladatra alkalmazandó előírás és/vagy fellépések szintjét illetően. A nemzeti úthálózat üzemeltetése és fenntartása az állam jogszerű közszolgáltatási feladata, és összhangban van a Bizottság közszolgáltatási kötelezettségként felmerülő közúti alagútfenntartásra vonatkozó döntéshozatali gyakorlatával (201). Ezen túlmenően, ebben az ügyben a közszolgáltatási kötelezettségeket csak átmeneti időtartamra (2006-ig) írják elő, annak biztosítása érdekében, hogy a Közútigazgatás fenntartsa az út- és a közlekedésbiztonság ellenőrzéséhez szükséges szintet, megerősítve ezáltal a Közútigazgatás közszolgáltatási feladata és ellenőrzési felelőssége közötti kapcsolatot. Végezetül ami az üzemeltetési és fenntartási munka előírások szerinti elvégzésére vonatkozó kötelezettség előírását illeti, azt a Mesta AS és az állam (a Közútigazgatás minőségében) közötti szerződések mindegyikébe belefoglalt rendelkezés útján írták elő a Mesta AS számára (202).

Ami a kompenzáció összegét illeti, a közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatásban foglalt általános szabály az, hogy a kompenzáció összege nem haladhatja meg a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése során felmerülő költségek fedezéséhez szükséges mértéket, az adott kötelezettségek teljesítéséért járó ésszerű nyereség figyelembevétele mellett.

E tekintetben a közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatás előírja, hogy csak a közszolgáltatási kötelezettséghez kapcsolódó költségeket kell figyelembe venni, és hogy külön kell választani az általános gazdasági érdekű szolgáltatások és bármely más tevékenység költségeit. Ezen túlmenően a beruházásokhoz kapcsolódó költségek annyiban vehetők figyelembe, amennyiben a közszolgáltatási kötelezettség biztosításához szükségesek.

A benyújtott információk alapján a Hatóság úgy ítéli meg, hogy mivel a Mesta AS külön-külön elszámolással rendelkezett az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések tekintetében, a közszolgáltatási kötelezettségek biztosításához benyújtott költségeket helyesen rendelték ki. Továbbá az a tény, hogy a Mesta AS az e szerződésekből szerzett bevétel arányában rendelt ki tőkebefektetéseket, szintén összhangban van a közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatásban megállapított szabályokkal. Ezen az alapon a Hatóság úgy ítéli meg, hogy a Mesta AS által az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések szerinti közszolgáltatás-nyújtás költségfedezetének 100 %-ára biztosított finanszírozás összhangban van a közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatással.

Az ésszerű nyereség meghatározása tekintetében a közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatás úgy rendelkezik, hogy a közszolgáltató által ténylegesen elért megtérülési ráta nem haladhatja meg az érintett ágazat esetében az elmúlt években elért átlagos megtérülési rátát. Másképp fogalmazva: a Mesta AS által ténylegesen elért megtérülési ráta szintjét egy referenciaértékhez vagy az ágazatban jellemző közös nevezőhöz kell hasonlítani.

A Hatóság megvizsgálta a norvég hatóságok által benyújtott 8,42 %-os „referencia megtérülési rátát” (az alábbi táblázat), hogy azt viszonyítási pontként használja a megtérülési rátához az üzemeltetési és fenntartási ágazatban. A Hatóság arra az álláspontra helyezkedett, hogy a referencia megtérülési ráta alkotóelemei piacorientált elemeken alapulnak. A Hatóság először is azt vette figyelembe, hogy az 1 béta érték 15 másik vállalat átlagos béta értéke az üzemeltetési és fenntartási ágazatban. Másodszor az 5 %-os, piaci árfolyam szerinti kockázati prémium az e piacon lévő más szereplők által alkalmazott tartományon belül (3–6 % között), és a PWC által egy, a Mesta AS-ről készített 2008-as jelentésben használt kockázati prémium tartományán belül van. Harmadszor a megtérülési ráta ugyanazon a módszertanon alapul, mint a 6,7 %-os megtérülési ráta, amelyet az állam a Mesta AS-t érintő valamennyi beruházására megkövetel (ideértve mind az építési, mind pedig az üzemeltetési és fenntartási tevékenységeket is). Negyedszer a béta érték a 2002–2007 közötti időszakra – a Mesta AS általi közszolgáltatás-nyújtás időszakára – kiszámított átlag.

A referencia megtérülési ráta összetétele

Súlyozott átlagos tőkeköltség (WACC)

| Adózás előtti kockázatmentes kamat (203) | 3,85 % |
| --- | --- |
| Piaci kamatláb szerinti kockázati prémium (204) | 5,00 % |
| Az összes tőke bétája | 0,90 |
| Nettó adósságállomány/saját tőke |
| Saját tőke béta értéke | 1 |
| Adózás utáni saját tőke költsége | 8,85 % |
| Külső tőkeköltség |
| Adózás előtti kockázatmentes kamat | 3,85 % |
| Hiteltámogatás | 2,50 % |
| Adózás előtti külső tőkeköltség | 6,35 % |
| Adókulcs | 28 % |
| Adózás utáni külső tőkeköltség | 4,57 % |
| Súlyozott átlagos tőkeköltség (WACC) |
| Saját tőke költsége | 8,85 % |
| Saját tőke részaránya | 90 % |
| Adózás utáni saját tőke súlyozott költsége | 8,00 % |
| Adózás utáni külső tőkeköltség | 4,6 % |
| Külső tőke részaránya | 10 % |
| Adózás utáni súlyozott külső tőkeköltség | 0,5 % |
| Az összes tőke adózás utáni WAAC-költsége | 8,42 % |

Adózás előtti kockázatmentes kamat (203)

3,85 %

Piaci kamatláb szerinti kockázati prémium (204)

5,00 %

Az összes tőke bétája

0,90

Nettó adósságállomány/saját tőke

Saját tőke béta értéke

1

Adózás utáni saját tőke költsége

8,85 %

Külső tőkeköltség

Adózás előtti kockázatmentes kamat

3,85 %

Hiteltámogatás

2,50 %

Adózás előtti külső tőkeköltség

6,35 %

Adókulcs

28 %

Adózás utáni külső tőkeköltség

4,57 %

Súlyozott átlagos tőkeköltség (WACC)

Saját tőke költsége

8,85 %

Saját tőke részaránya

90 %

Adózás utáni saját tőke súlyozott költsége

8,00 %

Adózás utáni külső tőkeköltség

4,6 %

Külső tőke részaránya

10 %

Adózás utáni súlyozott külső tőkeköltség

0,5 %

Az összes tőke adózás utáni WAAC-költsége

8,42 %

A 8,42 %-os referencia megtérülési ráta az 1 béta értéken alapul, amelynek megállapítása a következőkhöz viszonyítva történt:

| — | 15 hasonló vállalat (mint például a Veidekke ASA, a Skanska AB-B SHS, a PEAB AB) béta értékének 40 hónapos időszak (2002–2007) alatti megfigyelése (205), |
| --- | --- |

—

15 hasonló vállalat (mint például a Veidekke ASA, a Skanska AB-B SHS, a PEAB AB) béta értékének 40 hónapos időszak (2002–2007) alatti megfigyelése (205),

| — | a megtérülési ráta a Morgan Stanley „All Country World Index” elnevezésű mutatója alapján korrelál (206), |
| --- | --- |

—

a megtérülési ráta a Morgan Stanley „All Country World Index” elnevezésű mutatója alapján korrelál (206),

| — | a saját tőke részarányát az ágazat átlagával összhangban lévőnek tekintették (15 hasonló vállalat alapján) (207). |
| --- | --- |

—

a saját tőke részarányát az ágazat átlagával összhangban lévőnek tekintették (15 hasonló vállalat alapján) (207).

A Mesta AS által elért tényleges megtérülési ráta és a referencia megtérülési ráta (8,42 %) összehasonlítása a 2003–2006 közötti időszakban (lásd az alábbi táblázatot) azt mutatja, hogy a Mesta AS 66,4 millió NOK többletkompenzációt szerzett. A Hatóság ezért arra az álláspontra helyezkedik, hogy ezt az összeget a közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatás értelmében túlkompenzációnak kell tekinteni. A Hatóság megjegyzi, hogy az ezen összeg túlkompenzációként történő kiszámításakor (a közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatással összhangban) már figyelembe vették azt a lehetőséget, hogy a Mesta AS az egyik évben megszerzett túlkompenzációt átvezesse (208) a következő évre.

Megtérülési ráta

| | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | Összesen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Mesta: megtérülési ráta | 10,86 % | 6,15 % | 9,98 % | 14,5 % | |
| Referencia megtérülési ráta | 8,42 % | 8,42 % | 8,42 % | 8,42 % | |
| Többletmegtérülés aránya | 2,44 % | –2,27 % | 1,56 % | 6,08 % | |
| Többletmegtérülés (millió NOK-ban) | 44,8 | –46,4 | 22,5 | 45,5 | 66,4 |

2003

2004

2005

2006

Összesen

Mesta: megtérülési ráta

10,86 %

6,15 %

9,98 %

14,5 %

Referencia megtérülési ráta

8,42 %

8,42 %

8,42 %

8,42 %

Többletmegtérülés aránya

2,44 %

–2,27 %

1,56 %

6,08 %

Többletmegtérülés (millió NOK-ban)

44,8

–46,4

22,5

45,5

66,4

A fentiek alapján a Hatóság úgy ítéli meg, hogy az EGT-megállapodás 59. cikkének (2) bekezdésében foglalt feltételek teljesülnek a közszolgáltatási kötelezettség fennállása, valamint azoknak az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések vonatkozásában történő előírása tekintetében. Mivel azonban a Mesta AS 66,4 millió NOK túlkompenzációban részesült, a Hatóság arra a következtetésre jutott, hogy a Mesta AS-nek a közszolgáltatási kötelezettségekért nyújtott kompenzáció aránytalan, és hogy a túlkompenzáció összege ezért nem egyeztethető össze az EGT-megállapodás 59. cikkének (2) bekezdésével.

3.3.   ELJÁRÁSI ILLETÉK ÉS NYILVÁNTARTÁSBA VÉTELI DÍJ

Ami a Mesta AS javára az eljárási illeték és nyilvántartásba vételi díj megfizetése alól biztosított mentesítés következtében felmerülő állami támogatást illeti, a norvég hatóságok nem érveltek azzal, hogy az ilyen támogatás összeegyeztethető az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével. Mindazonáltal a Hatóság figyelembe vette a támogatás összeegyeztethetőnek tekintéséhez szükséges lehetőségeket. A Hatóság először is megjegyzi, hogy az EGT-megállapodás 61. cikkének (2) bekezdésében foglalt kivételek egyike sem alkalmazandó, mivel a szóban forgó támogatás nem az adott rendelkezésekben felsorolt célkitűzésekre irányul. Az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj alóli mentesítés nem magánszemély fogyasztóknak nyújtott szociális jellegű támogatás, és nem természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítására nyújtott támogatás. Másodszor valamely támogatási intézkedés akkor tekinthető az EGT-megállapodás 61. cikke (3) bekezdésének a) pontjával összeegyeztethetőnek, ha az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására irányul, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal, vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság. Mivel azonban a norvég regionális támogatási térképen nincsenek ilyen területek, ez a rendelkezés nem releváns. Harmadszor az EGT-megállapodás 61. cikke (3) bekezdésének b) pontjában foglalt kivétel nem alkalmazandó, mivel a kérdéses támogatás valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítására vagy Norvégia gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére irányul. Végezetül a Hatóság megállapítja, hogy nem indokolt mérlegelni, hogy a kérdéses támogatásra alkalmazandó-e az EGT-megállapodás 61. cikke (3) bekezdésének c) pontjában megállapított kivétel, amely előírja, hogy az állami támogatás összeegyeztethetőnek tekinthető az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével, ha az elősegíti egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését, amennyiben az nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.

Mivel egyik kivétel sem alkalmazandó, a Hatóság úgy ítéli meg, hogy az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj alóli mentesítés útján nyújtott támogatás nem egyeztethető össze az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével. A Hatóságnak ez a következtetése összhangban van a 2005. december 14-én elfogadott határozatban (209) elfoglalt állásponttal, amelyben a Hatóság szintén úgy tekintette, hogy az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj alóli mentesítések nem egyeztethetők az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével.

4.   KÖVETKEZTETÉS

Az előző értékelés alapján a Hatóság arra az álláspontra helyezkedik, hogy a korengedményes nyugdíjazásból, a köztisztviselői nyugdíjjogosultságok és az egyedi nyugdíjkorhatár ideiglenes fenntartásából, valamint a fizetési kompenzációból (vagy alternatív intézkedésekből) álló szerkezetátalakítási intézkedések az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatás nyújtásával járnak, amely az EGT-megállapodás 61. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján összeegyeztethető az EGT-megállapodással.

A fent meghatározott okokból kifolyólag a Hatóság úgy ítéli meg, hogy a Mesta AS javára nyújtott állami támogatás a következő intézkedések esetében nem egyeztethető össze az EGT-megállapodással:

| i. | költözési és ingázási költségek; |
| --- | --- |

i.

költözési és ingázási költségek;

| ii. | az irodák/támogató és fenntartó irodák, valamint az irattár-átadás 2003. január 1-je után felmerült költségei; |
| --- | --- |

ii.

az irodák/támogató és fenntartó irodák, valamint az irattár-átadás 2003. január 1-je után felmerült költségei;

| iii. | a Mesta AS-nek az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj alóli mentesítése, valamint |
| --- | --- |

iii.

a Mesta AS-nek az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj alóli mentesítése, valamint

| iv. | a Mesta AS-nek az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések szerinti közszolgáltatás-nyújtással kapcsolatos, 66,4 millió NOK összeggel történő túlkompenzálása. |
| --- | --- |

iv.

a Mesta AS-nek az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések szerinti közszolgáltatás-nyújtással kapcsolatos, 66,4 millió NOK összeggel történő túlkompenzálása.

Mivel ezekről az intézkedésekről nem értesítették a Hatóságot, az említett támogatás a Felügyeleti és Bírósági Megállapodás 3. jegyzőkönyve II. része 1. cikkének f) pontja értelmében jogellenes támogatást képez. A Felügyeleti és Bírósági Megállapodás 3. jegyzőkönyve II. részének 14. cikkéből következik, hogy a Hatóság dönt arról, hogy az EGT-megállapodás szerinti állami támogatási szabályokkal összeegyeztethetetlen jogellenes támogatást vissza kell-e fizettetni a kedvezményezettekkel,

ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

1. cikk

A Mesta AS javára a korengedményes nyugdíjazással, a köztisztviselői nyugdíjjogosultságok és az egyedi nyugdíjkorhatár ideiglenes fenntartásával, valamint a fizetési kompenzációval (vagy alternatív intézkedésekkel) kapcsolatban nyújtott állami támogatás összeegyeztethető az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével.

A Mesta AS javára i. a költözés és az ingázás költségeivel; ii. az irodák/támogató és fenntartó irodák átköltöztetése és az irattár-átadás 2003. január 1-je után felmerülő költségeivel, iii. a Mesta AS eljárási illeték és nyilvántartásba vételi díj megfizetése alóli mentesítésével, továbbá iv. a Mesta AS-nek az átmeneti üzemeltetési és fenntartási szerződések szerinti közszolgáltatási kötelezettségek nyújtásával összefüggő 66,4 millió NOK-kal történő túlkompenzálásával kapcsolatban nyújtott állami támogatás nem egyeztethető össze az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével.

2. cikk

A norvég hatóságok megtesznek minden intézkedést annak érdekében, hogy visszafizettessék a Mesta AS-sel az 1. cikk (2) bekezdésében említett, és jogellenesen a rendelkezésére bocsátott támogatást.

3. cikk

A visszafizettetésre haladéktalanul és a nemzeti eljárásoknak megfelelően kerül sor, amennyiben azok lehetővé teszik e határozat azonnali és tényleges végrehajtását. A visszafizettetendő támogatást annak a Mesta AS rendelkezésére bocsátásának napjától a visszafizettetés napjáig kamat és kamatos kamat terheli. A kamat kiszámítása az EFTA Felügyeleti Hatóság 195/04/COL határozatának 9. cikke alapján történik.

4. cikk

A norvég hatóságok az e határozatról szóló értesítést követő két hónapon belül tájékoztatják az EFTA Felügyeleti Hatóságot a határozatnak való megfelelés céljából tett intézkedésekről.

5. cikk

Ennek a határozatnak a Norvég Királyság a címzettje.

6. cikk

Csak az angol nyelvű változat hiteles.

Kelt Brüsszelben, 2009. október 7-én.

az EFTA Felügyeleti Hatóság részéről

Rakel SURLIEN

testületi tag

Kurt JAEGER

testületi tag

---

(1)  A továbbiakban: a Hatóság.

1

(2)  A továbbiakban: EGT-megállapodás.

2

(3)  A továbbiakban: Felügyeleti és Bírósági Megállapodás.

3

(4)  A továbbiakban: 3. jegyzőkönyv.

4

(5)  Iránymutatás az EGT-megállapodás 61. és 62. cikkének és a Felügyeleti és Bírósági Megállapodás 3. jegyzőkönyve I. része 1. cikkének alkalmazásáról és értelmezéséről, amelyet a Hatóság 1994. január 19-én fogadott el és adott ki, és amelyet az Európai Unió Hivatalos Lapja (a továbbiakban: HL) L sorozata 1994. szeptember 3-i 231. számának 1. oldalán és az 1994. szeptember 3-i 32. sz. EGT-kiegészítés 1. oldalán tettek közzé. A továbbiakban: az állami támogatási iránymutatás. Az állami támogatási iránymutatás frissített változatát közzétették a Hatóság honlapján: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/state_aid_guidelines.

5

az Európai Unió Hivatalos Lapja

(6)  A 2004. július 14-i 195/04/COL határozat, közzététel: HL L 139., 2006.5.25., 37. o. és 26. sz. EGT-kiegészítés, 2006.5.25., 1. o. E határozat egységes szerkezetbe foglalt változata a Hatóság honlapján található meg: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/legaltexts.

6

(7)  Közzététel: HL C 310., 2007.12.20., 5. o. és 61. sz. EGT-kiegészítés, 2007.12.20.

7

(8)  A „Statens vegvesen” fordítása.

8

(9)  Az említett levelezéssel kapcsolatos részletesebb információkért a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló 350/07/COL határozatra történik hivatkozás, amelynek összefoglalása a következő helyeken került közzétételre: HL C 310., 2007.12.20., 5. o. és 61. sz. EGT-kiegészítés, 2007.12.20. A határozat teljes szövegét a Hatóság honlapján tették közzé: www.eftasurv.int

9

(10)  A közzétételre vonatkozó részletes adatokat a fenti lábjegyzet említi.

10

(11)  A levél mellékletei: 523838–523841 eseményszámok.

11

(12)  Ebben a vonatkozásban az első javaslatot az 1. sz. St.prp., 4. sz. Tillegg (2001–2002) tartalmazta. A javaslatot az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) „Om omdanning av Statens vegvesens produksjonsvirksomhet til statlig aksjeselskap” (a Közútigazgatáson belüli gyártási tevékenységeknek egy állami tulajdonban lévő vállalathoz történő áthelyezéséről) címmel tovább részletezte.

12

(13)  A 6. sz. Ot.prp. (2002–2003) „Om lov om omdanning av Statens vegvesens produksjonsvirksomhet til statlig aksjeselskap” (a Közútigazgatáson belüli gyártási tevékenységeknek egy állami tulajdonban lévő korlátolt felelősségű társasághoz történő áthelyezéséről) című 2. szakasza.

13

(14)  Mintegy 250 alkalmazottnak az államigazgatáson belül kellene maradnia, lásd az 1. sz. St.prp,. 1. sz. Tillegg (2002–2003) 4.2. szakaszát.

14

(15)  A Kereskedelmi és Ipari Minisztérium 2009. augusztus 28-án kelt levele (esemény: 528656).

15

(16)  Az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) 4.2. szakasza, amely már 2003-ban 3 600 főre történő létszámleépítésre utal, de amely azt mutatja, hogy a létszámleépítés összességében hozzávetőlegesen 1 700 fő lenne (korengedményes nyugdíjazás igénybevétele mintegy 1 000 személy vonatkozásában; egyedi nyugdíjkorhatár mintegy 275 személy vonatkozásában, továbbá mintegy 450 személynek felajánlott fizetési kompenzáció).

16

(17)  A köztisztviselői nyugdíj a „tjenestepensjonsordning” fordítása.

17

(18)  Az „Opprettholdelse av særaldersgrense” fordítása.

18

(19)  Az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) 5. szakasza.

19

(20)  A „Ventelønn” fordítása.

20

Ventelønn

(21)  Az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) 5. szakasza.

21

(22)  Az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) 5. szakasza.

22

(23)  A Mesta AS 2003-ra 357 millió NOK-ban, 2004-re 356,5 millió NOK-ban, 2005-re pedig 280 millió NOK-ban részesült, lásd az 1. sz. St.prp.-t (2005–2006). A 993,5 millió NOK összeg említését a norvég hatóságok 993,6 millió NOK-ra igazították ki.

23

(24)  1. sz. St.prp. (2008–2009).

24

(25)  A hatóságok arra a tényre hivatkoznak, hogy a Mesta AS a létrehozása óta eltelt három év során az előrejelzéseknél jövedelmezőbb volt, lásd a Parlament fehér könyvét; „Stortingsmelding nr. 13 (2006–2007)”.

25

(26)  A 2002. december 13-i 84. sz. törvényt („lov om omdanning av Statens vegvesens produksjonsvirksomhet til statlig aksjeselskap”).

26

(27)  A norvég hatóságok és a szakszervezetek közötti 2002. június 4-i ülés összefoglalója (esemény: 455878).

27

(28)  Az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) alapján is nyilvánvalók.

28

(29)  A Kereskedelmi és Ipari Minisztérium 2009. augusztus 28-án kelt levelének (esemény: 528656) 1.4. szakasza.

29

(30)  A köztisztviselők jogait a köztisztviselőkről szóló törvény („Lov 4. mars 1983 om statens tjenestemenn”) határozza meg.

30

(31)  Az állami nyugdíjalapról szóló törvény; „Lov 28. juli 1949 nr. 26 om Statens Pensjonskasse”.

31

(32)  Az egyedi nyugdíjkorhatárról szóló törvény; „Lov 21. desember 1956 nr. 1 om aldersgrenser for offentlige tjenestemenn m. fl.”, amely csak az SPK tagjaira alkalmazandó. A törvényt a 38. sz. St.prp-re (1994–95) irányuló tárgyalások során egy 1995. december 14-i parlamenti határozat útján a Gyártási Részleg bizonyos álláshely-kategóriáira alkalmazandóvá tették („1 116 Spesialarbeider, 1 117 Fagarbeider, 1 119 Formann, 1 122 Førstekokk, 1 130 Renholdsbetjent, 1 203 Fagarbeider med fagbrev and 1 081 Sjåfør”).

32

(33)  A Kereskedelmi és Ipari Minisztérium 2009. augusztus 28-án kelt levelének (esemény: 528656) 1.3. szakasza.

33

(34)  Bár azonban ennek a jognak a hatálya nem teljesen egyértelmű, vö.: az alkalmazottak védelméről szóló, akkor hatályos korábbi törvény; „Lov 4. februar 1977 nr. 4 om arbeidervern og arbeidsmiljø”.

34

(35)  Az alkalmazottak védelméről szóló törvény („Lov 4. februar 1977 nr. 4 om arbeidervern og arbeidsmiljø”) 73B. szakasza.

35

(36)  Az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) 4.1. szakasza, és szerepel a Kereskedelmi és Ipari Minisztérium 2009. augusztus 28-án kelt levelének (esemény: 528656) 1.3. szakaszában is.

36

(37)  A norvég hatóságok kifejtették, hogy amennyiben a Mesta AS úgy dönt, hogy fenntartja a köztisztviselői nyugdíjjogosultságokat 2007 után, a vállalatnak magának kell fedeznie a költségeket, és az állam nem fogja megtéríteni a vállalatnak az ilyen költségeket.

37

(38)  Míg az említett tagság rendes körülmények között nem lehetséges az olyan alkalmazottak számára, akiket nem az állam foglalkoztat, a norvég hatóságok arra utasították az SPK-t, hogy az állami nyugdíjalapról szóló törvény („Lov 28. juli 1949 nr. 26 om Statens Pensjonskasse”) egyik rendelkezése alapján térjenek el ettől az elvtől. A Mesta tagság iránti kérelme nem tartalmazott a fent ismertetett határidőre vonatkozó hivatkozást.

38

(39)  Az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) 5. szakasza. Az eredeti összeget nem szánták fix összegnek, mivel (az SPK által a nyugdíjra jogosító jövedelem százalékos arányaként megállapított) fizetendő éves nyugdíjprémium paraméterei változóak. A prémium szintjét befolyásoló elemek a következők: a prémium mértéke és az alkalmazottak társadalombiztosítási járulékai.

39

(40)  1. sz. St.prp. (2007–2008), 161. o.

40

(41)  Az egyedi nyugdíjkorhatárra vonatkozó megállapodás következésképpen 2012 végéig lenne alkalmazandó.

41

(42)  Az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) 5. szakasza.

42

(43)  1. sz. St.prp. (2007–2008), 161. o.

43

(44)  1. sz. St.prp. (2002–2003).

44

(45)  Az 1. sz. St.prp. (2002–2003) 4.3. szakasza.

45

(46)  Az 1. sz. St.prp. 1. sz. Tillegg (2002–2003) 5. szakasza.

46

(47)  1. sz. St.prp. (2007–2008), 161. o.

47

(48)  1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003).

48

(49)  Az 1. sz. St.prp. 1. sz. Tillegg (2002–2003) 5. szakasza.

49

(50)  1. sz. St.prp. (2007–2008), 161. o.

50

(51)  Például, ha egy szobát hét közben bérelnek.

51

(52)  Az irattár kivételével, amelyre az alábbiakban egy külön költségtétel vonatkozik.

52

(53)  A norvég hatóságok aktualizálták az eljárást megindító határozatban e tekintetben kifejtett magyarázatot. Az eljárást megindító határozatban megállapítottakkal ellentétben ez a tétel nem foglalja magában a Gyártási Részleg tulajdonát képező, és a Mesta AS-re átruházott területeket, csak a nemzeti úthálózaton lévő építési területeken hagyott munkaeszközöket.

53

(54)  A használhatatlan gépek és más berendezések azonosítását a Mesta AS gépekkel foglalkozó részlege végezte el a logisztikai és beszerzési igazgató felügyelete alatt. A Mesta AS könyvvizsgálója ellenőrizte, hogy a pénzeszközök felhasználása összhangban volt-e a belső utasításokkal (amelyek olyan jogalkotási előkészítő munkákon alapulnak, mint az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003)).

54

(55)  Vö.: a norvég hatóságok 2009. július 6-i levelének 3. melléklete (eseményszám: 523766).

55

(56)  Vö.: a norvég hatóságok 2006. október 6-i levelének 3. melléklete (eseményszám: 392699 és 392700).

56

(57)  A 2002. december 13-i törvény („lov 13. desember 2002 om omdanning av Statens vegvesens produksjonsvirksomhet til statlig aksjeselskap”).

57

(58)  A köztisztviselőkről szóló törvény („lov 4. mars 1983 om statens tjenestemenn”).

58

(59)  Vö.: az 1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003) 4.4. szakasza. A norvég hatóságok kifejtették, hogy bár az állam felelős azért, hogy a jogosult személyeknek közvetlenül kifizesse a fizetési kompenzációt, az állam megköveteli a Mesta AS-től a költségek visszatérítését, amely viszont az ilyen költségek fedezésére tőke formájában állami finanszírozásban részesült.

59

(60)  A norvég hatóságok kifejtették, hogy hibáztak, amikor először azt állították, hogy a költségek fedezésére juttatott összeg 512 millió NOK volt, lásd az eljárást megindító határozat I. része 2.2. szakaszának (v) pontját.

60

(61)  A norvég hatóságok által 2002 októberében benyújtott, az Ernst & Young által „Értékelés” címmel készített jelentés 3.2.2.8. szakasza.

61

(62)  Az alternatív megállapodások végrehajtása különböző típusú adminisztrációs költségeket is magában foglalt.

62

(63)  A jelentés eredeti címe: „Åpningsbalanse”.

63

(64)  „Regnskapsloven”

64

(65)  Ez magában foglalja az értékcsökkenési időszakok és a hozzáadottérték-adó kezelése tekintetében tapasztalható eltérések figyelembevételét.

65

(66)  A jelentés eredeti címe: „Åpningsbalanse”.

66

(67)  A jelentés 11. oldala.

67

A jelentés eredeti címe: „Åpningsbalanse Supplering: Verdivurdering av eiendeler”.

(68)  Ez a megközelítés következésképpen az egyes eszközök értékelésén alapult.

68

(69)  Az Ernst & Young által egy 2008. november 11-i elektronikus levél (esemény: 512771) alapján szolgáltatott magyarázatok alapján.

69

(70)  Ez a számadat figyelembe veszi a tervezett eladásokat. A tervezett eladások figyelmen kívül hagyása esetén az érték 420 millió, 486 millió és 240 millió NOK lenne. A 375 ingatlanból 100-at vizsgáltak meg.

70

(71)  Helyesbítésekre került sor olyan ingatlanok esetében, amelyeket a Közútigazgatás tulajdonának véltek, de amelyek csak bérelt ingatlanok voltak – és fordítva.

71

(72)  Az Ernst & Young megerősítette, hogy az átruházásra kiválasztott ingatlanok értéke 331 millió NOK-nak felel meg.

72

(73)  A „Verdivurdering” norvég cím fordítása.

73

(74)  „Sysselsatt kapital”.

74

Sysselsatt kapital

(75)  A diszkontált cash-flow jelentés azon az előfeltevésen alapul, hogy folyamatban van a munkaerő csökkentése.

75

(76)  6 % mértékű adózás előtti kockázatmentes kamatlábból, illetve 4,2 % mértékű (28 %-os) adózás utáni kamatlábból, 2,1 % mértékű (35 × 6 %) adózás utáni kockázati prémiumból, valamint 0,4 % mértékű, tartozásra szánt veszteségprémium-tényezőre vonatkozó korrekciót tartalmaz. Kiszámítása a tőkepiaci árfolyamok modellje (CAPM) alapján történt: az eszközök várt megtérülése (R) = kockázatmentes kamatláb (r) + az eszköz béta értéke (b) × {a piaci portfólió várt megtérülése – kockázatmentes kamatláb (r)”}.

76

(77)  Azaz az eszközök nettó értéke.

77

(78)  „Lov 13. juni 1997 nr. 44 om aksjeselskaper”, 2–6. szakasz, (1), (4) bekezdés. Az Ernst & Young a következőket állapította meg: „Da samlet verdi var estimert til NOK 600 m, var det basert på Aksjelovens krav om at egenkapitalen ikke kan oppføres med en samlet verdi som overstiger verdien av virksomheten totalt sett, ansett nødvendig å foreta en nedjustering av verdien av de tilførte eiendeler.”; eseményszám: 512771.

78

(79)  Az Ernst & Young kifejtette, hogy a 619 és a 600 közötti különbséget lényegtelennek tekintették; eseményszám: 512771.

79

(80)  Ez a 747 millió NOK értékű gépekből, a 331 millió NOK értékű ingatlanokból és az 59 millió NOK értékű egyéb eszközökből áll.

80

(81)  2002. december 12., a címe pedig a következő: „Az értékelési javaslat és a nyitóegyenleg értékelése”. Bár a Deloitte & Touche kifejezésre juttatott néhány aggodalmat a diszkontált cash-flow szerinti értékkel kapcsolatban, a vállalat azt a következtetést vonta le, hogy ez volt az eszközök értékének lehető legjobb becslése, és azt fel lehetett használni a működési eszközök lefelé irányuló kiigazításához.

81

(82)  A gépeken és az ingatlanokon túlmenően az egyéb eszközök értéke 102 millió NOK volt.

82

(83)  A belső iránymutatás címe a következő volt: „Oppgave-og rollefordeling, avtaleformer mellom myndighet og produksjon”.

83

(84)  A belső iránymutatás 2. és 5. szakaszának értelmezésére vonatkozóan a norvég hatóságok által szolgáltatott magyarázatok szerint.

84

(85)  Ezt többek között a belső iránymutatás 3.3. és 8. szakasza támasztja alá.

85

(86)  Az eljárást megindító határozatban megállapítottakkal ellentétben utólagos kiigazítási mechanizmus sem volt.

86

(87)  A 102 szerződés a Gyártási Részleg és a Közútigazgatás közötti 67 üzemeltetési és fenntartási szerződés alapján jött létre.

87

(88)  Lásd az eljárást megindító határozat 2.4. szakaszának C. alszakaszát.

88

(89)  Az eltérés abból adódik, hogy a frissített számadat több tizedesjegyet tartalmazott. A számadatok az abban az időpontban fennmaradó értékeket képviselik, amikor a szerződéseket a Gyártási Részlegről a Mesta AS-re ruházták át.

89

(90)  Az Excel-munkalapon meghatározott árakat a Veidekke ASA éves árakká számította át, annak érdekében, hogy azokat össze lehessen hasonlítani a pályázati ajánlatokban benyújtott árral.

90

(91)  A számadatok némileg eltérnek a Veidekke ASA által benyújtottaktól.

91

(92)  „Rapport nr. 110 »Produksjonsavdelingens konkurranseevne Drift og vedlikehold, Statens vegvesen Akershus« ”.

92

(93)  Az utak hosszára és a kilométerenkénti árra vonatkozó részletes adatok a Parlament Közlekedési Bizottsága és az aszfalttal foglalkozó vállalkozók szövetségének 2000. október 19-i üléséről szóló jelentésből származnak.

93

(94)  Van azonban némi eltérés a Nedre Romerike szerződésnek a jelentésben tükröződő ára és a norvég hatóságok által előterjesztett ár között.

94

(95)  „Spørsmål fra Samferdselskomiteen om St.meld. nr. 46 (1999–2000) Nasjonal transportplan 2002–2011”; „Spørsmål 28: Konkurransesituasjonen mellom Statens vegvesens produksjonsvirksomhet og den private asfaltbransjen”. A (28. sz.) kérdés és a válasz a 2001. február 9-i 119. sz. Innst.S. (2000–2001) 183. oldalán található. A kérdés a 2000. szeptember 29-én jóváhagyott 46. sz. St.meld (1999–2000) tárgyában a Közlekedési Bizottság által megfogalmazott ajánlás hátterét képezte.

95

(96)  Amely a diszkontált cash-flow 10 éve során a meglévő és a jövőbeli szerződéseket egyaránt magában foglalta.

96

(97)  Az Ernst & Young a következőt állapította meg: „Tekintettel arra, hogy az azonosított eszközök és kötelezettségek nettó értéke meghaladta a műveletek nettó értékét, a nyitómérlegbe foglalandó kiegészítő szerződésérték meghatározására nem került sor”; eseményszám: 523923.

97

(98)  Erre „Håndbok 111”-ként történik hivatkozás.

98

(99)  A 2003-ban frissített 1999. évi „Standard for drift og vedlikehold”. Néhány országban (az országoknak mintegy 20 %-ában) a helyi útigazgatás a helyi körülményekhez való alkalmazkodás érdekében némileg eltért a szabványosítási jelentéstől.

99

(100)  Lásd a 2005.05.27-i„Instruks for Statens vegvesen” című utasítást.

100

(101)  Lásd a Közútigazgatás 2002.12.4-i levelét, amely megállapítja, hogy „Kontraktene skal sikre forsvarlig drift og vedlikehold av vegnettet fram til jobbene kan utlyses ut i åpen konkurranse.” Lásd még a 60. sz. St.prp.-t (2001–2002), amely megállapítja, hogy „Samtidig får forvaltningsdelen tid til å opparbeide kompetanse for å kunne meistre full konkurranseeksponering av vegvesenet sine oppgåver.”

101

(102)  Lásd a kategóriák kifejtését a fenti 2.4.1. szakaszban.

102

(103)  A norvég hatóságok megállapították, hogy egy ilyen megközelítés az útüzemeltetés és -fenntartás piacán már működő vállalatok számára tapasztalatszerzési és beruházási lehetőségeket biztosítana.

103

(104)  Az 523924-es eseményszám alatt benyújtott táblázatok.

104

(105)  A költségek a bevétel és az adózás előtti nyereség különbségét jelentik.

105

(106)  A WACC a CAPM-modellen alapul, amely hasonló a diszkontált cash-flow-ban szereplő megtérülési ráta kiszámításához használt módszerhez, vö.: 76. lábjegyzet. A WACC a cég által alkalmazott, piaci értékük arányában súlyozott, különböző finanszírozási elemek költsége. A CAPM-modellt a saját tőke költségének becsléséhez használják, míg a tartozások költségének becslése egy kockázatmentes eszköz költségének és egy hiteltámogatásnak az összege, adócsökkentések figyelembevétele mellett.

106

(107)  A 3,85 %-os kockázatmentes kamatláb 5 év futamidejű (a 2003–2007 közötti időszakra szóló) államkötvények hozamán alapul, vö.: Norvég Központi Bank.

107

(108)  A piaci kamatláb szerinti kockázati prémium azt a megtérülést mutatja, amelyet a piaci szereplők kockázatmentes befektetésekhez hasonlított készletekért kérnek. A piaci kamatláb szerinti kockázati prémium azon a tényen alapul, hogy a piaci szereplők általában 3–6 %-ot kérnek. Ez 0,5 %-kal magasabb, mint a PricewaterhouseCoopers „Mesta AS – Entrepriseverdi pr. 1.januar 2008” című 2008-as jelentésében (a „2008-as PWC-jelentés”) megállapított kamatláb. A PWC-jelentést a Mesta-csoport létrehozásának összefüggésében adták ki, és azt a BDO Noraudit könyvvizsgálói ellenőrizték.

108

(109)  Ez összhangban van a PriceWaterhouseCoopers értékelésre vonatkozó legjobb gyakorlatával, vö.: a 2008-as PWC-jelentés.

109

(110)  Vö.: a 2008-as PWC-jelentés.

110

(111)  Vö.: a 2008-as PWC-jelentés.

111

(112)  A jelentés 3. szakasza.

112

(113)  1935. évi 2. sz. törvény („Lov om tinglysing”) és 1975. évi 59. sz. törvény („Lov om dokumentavgift”).

113

(114)  Az első körlevelet 1990. május 21-én adták ki („Rundskriv G-37/90 av 21.5.1990”).

114

(115)  A második körlevelet 2005. június 27-én adták ki („Rundskriv G-6/2005 av 27.6.2005”) és 2005. július 1-jén lépett hatályba.

115

(116)  350/07/COL határozat, HL C 310., 2007.12.20., 5. o. és 61. sz. EGT-kiegészítés, 2007.12.20.

116

(117)  A T-157/01. sz., „Danske Busvognmænd kontra Bizottság” ügyben hozott ítélet (EBHT 2004., II-917. o.)

117

(118)  HL L 270., 2008.10.10., 1. o., (307)-(308) preambulumbekezdés.

118

(119)  A Thommessen legjobb becslése 2,1 milliárd NOK, míg az építési szerződések 0,4 milliárd NOK-ot tesznek ki.

119

(120)  Hivatkozás történik a Destia-határozatra, HL L 270., 2008.10.10., 1. o.

120

(121)  Hasonlóan az N 483/2000. sz., Hollandiát érintő ügyben.

121

(122)  A Via Nova-jelentés azt a következtetést vonja le, hogy az átruházott, pályáztatott szerződések költségszintje 32 %-kal alacsonyabb volt, mint az összehasonlítható átmeneti szerződések költségszintje.

122

(123)  Vö.: 1. sz. St.prp. nr. 1 (2001–2002), amely megállapítja, hogy a „az állami útigazgatáson belüli tapasztalatok azt mutatják, hogy a verseny az üzemeltetésen és fenntartáson belül 1–15 %-os, az építésen belül pedig 5–10 %-os nyereséget fog eredményezni”.

123

(124)  HL L 270., 2008.10.10., 1. o., (125) preambulumbekezdés.

124

(125)  HL L 270., 2008.10.10., 1. o.

125

(126)  339/98/COL, 1998. december 3.

126

(127)  HL L 270., 2008.10.10., 1. o., (234) preambulumbekezdés.

127

(128)  A köztisztviselői jogok ideiglenes fenntartása a kormány és a Gyártási Részleg alkalmazottait képviselő munkaügyi szervezetek közötti egyezség volt.

128

(129)  T-157/01. sz. Danske Busvognmænd kontra Bizottság ügy (EBHT 2004., II-917. o).

129

(130)  A norvég hatóságok a Hatóság által az „Arcus”-ügyben hozott határozatra is hivatkoztak, amelyben a Hatóság elfogadta, hogy az előző (állami kézben lévő) tulajdonos által átvállalt szerződéses kötelezettségekhez kapcsolódó költségeknek (valamint a vállalat – az Arcus – piaci feltételekhez igazításához szükséges, bizonyos indulási költségeknek) az alkalmazottak felé történő kifizetése nem képezett állami támogatást; vö.: 1998. december 3-i 339/98/COL határozat.

130

(131)  Címe: „Az értékelési javaslat és a nyitóegyenleg értékelése”.

131

(132)  Hivatkozás történik a Combus-ítéletre és a Hatóság által az Arcus-ügyben 1998. december 3-án hozott 339/98/COL határozatra. A norvég hatóságok rámutatnak, hogy a Hatóság megállapította, hogy a munkaerő-leépítés és a korengedményes nyugdíjazás költségeiért nyújtott kompenzáció nem képezett támogatást, mivel a költségek az A/S Vinmonopoletnek a korábbi alkalmazottai felé vállalt szerződéses kötelezettségekhez kapcsolódó költségekkel összefüggő kiadásokra vonatkoznak.

132

(133)  Vö.: 1. sz. St. prp. (2008–2009).

133

(134)  Hivatkozás történik a finn útigazgatási hivatal szerkezetátalakítására vonatkozó Destia-ügyre (HL L 270, 2008.10.10., 1. o.).

134

(135)  A Schjødt azon érve, hogy a szóban forgó szerződések 30 %-át már magánüzemeltetők végezték, nem helytálló. Bár igaz, hogy a Gyártási Részleg (az Útigazgatáson keresztül) alvállalkozókat szerződtetett (eseti alapon) korlátozott feladatok – például hóeltakarítás – kivitelezésére, az alvállalkozók nem tartoztak önálló felelősséggel a közúthálózat konkrét részeiért.

135

(136)  A teljes piacnyitásra 2006. szeptember 1-jén került sor. A fokozatos megnyitás az útbiztonság fenntartására és a fenntartható piac létrehozására irányuló célkitűzéseken alapult.

136

(137)  Ezenkívül az üzemeltetési és fenntartási szerződést nem lehetett pályáztatni a téli szezon közepén 2003. január 1-jén.

137

(138)  A norvég hatóságok hozzátették, hogy a magánüzemeltetők nem jeleztek kifogást a piac fokozatos megnyitása ellen. Ezzel szemben úgy tűnt, hogy az olyan piaci szereplők, mint a Veidekke KOLO, támogatják ezt, vö.: a vállalat által 2007. november 7-i prezentációja alapján.

138

(139)  60. sz. St.prp. (2001–2002).

139

(140)  60. sz. St.prp. (2001–2002), amely megállapítja, hogy i. 1–5 év a legcélszerűbb szerződési időszak az üzemeltetési és fenntartási munkák esetében; ii. az útüzemeltetés fontos az útbiztonság szempontjából, és az ellenőrzési rendszereket ezért a piacnak a verseny előtti megnyitását megelőzően kell kifejleszteni, és iii. a piac fokozatos megnyitásával a piaci szereplőknek lesz idejük arra, hogy szakértelmet szerezzenek, valamint olyan gépekbe és személyzetbe ruházzanak be, amelyek lehetővé teszik számukra közutak kielégítő módon történő üzemeltetését és fenntartását.

140

(141)  Ezek 1998 végéig végrehajtandó megyei szerződések voltak.

141

(142)  1998–2001-ben.

142

(143)  A i. Bærum-szerződés esetében a legmagasabb ajánlat 212 millió NOK, míg a legalacsonyabb ajánlat 73 millió NOK volt; ii. a Nedre Romerike szerződés esetében a legmagasabb ajánlat 72 millió NOK, míg a legalacsonyabb ajánlat 56 millió NOK volt; iii. az Ibestad/Dyrøy-szerződés esetében a legmagasabb ajánlat 63 millió NOK, míg a legalacsonyabb ajánlat 30 millió NOK volt, valamint iv. a Lågendalen esetében a legmagasabb ajánlat 59 millió NOK, míg a legalacsonyabb ajánlat 46 millió NOK volt.

143

(144)  A feladatok szintén változóak voltak. Néhány szerződés például tartalmazott alagút- és útfelületi munkákat, míg más szerződések csak az ilyen munkák egy részét tartalmazták.

144

(145)  A Statens vegvesen Region øst jelentése: „Rapport nr. 118 Drifts- og vedlikeholdskontrakt med funksjonsansvar Bærum 1998–2003”.

145

(146)  Bár öt év elfogadható lett volna, a norvég hatóságok úgy döntöttek, hogy a piac gyors megnyitása érdekében az átmeneti időszak legfeljebb négy év legyen, vö.: 60. sz. St.prp. (2001–2002).

146

(147)  60. sz. St.prp (2001–2002).

147

(148)  Semmi nem utalt arra, hogy a piaci szereplők ellenezték volna a piac fokozatos megnyitását.

148

(149)  Hivatkozás történik a Bizottság által a finn útigazgatási hivatal szerkezetátalakításával kapcsolatos Destia-ügyben alkalmazott megközelítésre (HL L 270., 2008.10.10., 1. o.).

149

(150)  A finn útigazgatási hivatal szerkezetátalakításával kapcsolatos Destia-ügy (HL L 270, 10.10.2008, 1. o.), (307)–(309) preambulumbekezdés.

150

(151)  Jóllehet a (25) bekezdés úgy rendelkezik, hogy be nem jelentett támogatás esetén a Hatóság a támogatás odaítélésekor hatályos rendelkezéseket alkalmazza (ami azt jelenti, hogy az iránymutatás nem közvetlenül alkalmazandó), azok analógia alapján alkalmazhatók.

151

(152)  Másképp fogalmazva: nem volt előfeltétel, hogy (a mentesítésből származó) előny jobb értékelést eredményezzen.

152

(153)  T-157/01. sz., Danske Busvognmænd kontra Bizottság ügy (EBHT 2004, II-917. o.).

153

(154)  A fent hivatkozott, T-157/01. sz., Danske Busvognmænd kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 57. pontja.

154

(155)  Lásd még az Európai Bizottságnak a finn útigazgatási hivatal szerkezetátalakításáról szóló Destia-ügyben előterjesztett érvelését (HL L 270, 2008.10.10., 1. o.)

155

(156)  A 173/73. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1974., 709. o.) 13. pontja; a C-310/85. sz. Deufil-ügyben hozott ítélet (EBHT 1987., 901. o.) 8. pontja; a C-241/94. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1996, I-4551. o.) 20. pontja.

156

(157)  A C-387/92. sz., Banco Exterior de España ügyben hozott ítélet (EBHT 1994., I-877. o.) 13. és 14. pontja, valamint a 222/04. sz., Cassa di Risparmio di Firenze és társai ügyben hozott ítélet (EBHT 2006., I-289. o.) 131. pontja.

157

(158)  Lásd például a La Poste ügyet (HL L 63., 2008.3.7., 16. o.) és a France Télécom ügyet (HL C 25., 2008.8.20.).

158

(159)  1. sz. St.prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003).

159

(160)  A fent hivatkozott C-5/01. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 40 pontja és a fent hivatkozott C-241/94. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 12. pontja.

160

(161)  Lásd például a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott támogatásról szóló állami támogatási iránymutatás 3.2.6. szakaszát, valamint a C-251/97. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1999., I-6639. o.) 40. pontját. Lásd még a következő bizottsági határozatokat: OTE (HL L 243., 2008.9.11., 7.o.) La Poste (HL L 63., 2008.3.7., 16. o.) és France Télécom C 25/2008, 2008. augusztus 20.

161

(162)  C-241/94. sz., Franciaország kontra Bizottság ügy (EBHT 1996., I-4551. o.).

162

(163)  C-5/01. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2002., I-11991. o.) 40. pontja.

163

(164)  A használhatatlan gépek és más berendezések azonosítását a Mesta AS gépekkel foglalkozó részlege végezte a logisztikai és beszerzési igazgató felügyelete alatt. A Mesta könyvvizsgálója ellenőrizte, hogy a pénzeszközök felhasználása összhangban volt-e a belső utasításokkal (amelyek olyan jogalkotási előkészítő munkákon alapulnak, mint az 1. sz. St. prp., 1. sz. Tillegg (2002–2003)).

164

(165)  Vö.: a norvég hatóságok 2009. július 6-i levelének 3. melléklete (eseményszám: 523766).

165

(166)  Vö.: a Mesta-törvény 4. szakasza.

166

(167)  A Bizottság 2006/111/EK irányelve a tagállamok és a közvállalkozások közötti pénzügyi kapcsolatok átláthatóságáról, illetve egyes vállalkozások pénzügyi átláthatóságáról (az „átláthatósági irányelv”); HL L 195., 1980.7.29., 35. o., módosította: HL L 229., 1985.8.28., 20. o., HL L 254., 1993.10.12., 16. o.; és HL L 193., 2000.7.29., 75. o. Az irányelvet az EGT-megállapodásba a megállapodás XV. melléklete 1. pontjának a) alpontja építette be.

167

(168)  Például a T-228/99. és a T-233/99. sz., Westdeutsche Landesbank Girozentrale, Land Nordrhein-Westfalen kontra Bizottság egyesített ügyek (EBHT 2003., II-435. o.).

168

(169)  Lásd az állami támogatás feldolgozóiparban működő közvállalkozásokra történő alkalmazásáról szóló állami támogatási iránymutatást. Az iránymutatás azonban más ágazatokra is alkalmazandó. Ezt az elvet a 3.szakasz fejti ki, amely a következőképpen rendelkezik: „[a] semlegesség elve alkalmazásának betartása érdekében a támogatást a pénzeszközök állam általi rendelkezésre bocsátásának feltételei, valamint azon feltételek közötti eltérésként kell értékelni, amelyek mellett egy magánbefektető elfogadhatónak ítélne egy összehasonlítható magánvállalkozásnak történő pénzeszköz-juttatást. ha a magánbefektető rendes piacgazdasági feltételek mellett működik” (a továbbiakban: piacgazdasági befektető elve).

169

(170)  Lásd a vállalkozások állami tulajdonjogára, valamint a közvállalkozásoknak nyújtott támogatásra vonatkozó szabályokról szóló állami támogatási iránymutatás (6) bekezdése c) pontjának első francia bekezdését.

170

(171)  Az állami támogatás feldolgozóiparban működő közvállalkozásokra történő alkalmazásáról szóló állami támogatási iránymutatás 7.1. szakasza. A piacgazdasági befektető elvének ezt az alkalmazási módját megerősítette az Elsőfokú Bíróság; lásd a T-228/99. sz. és a T-233/99. sz., Westdeutsche Landesbank Girozentrale, Land Nordrhein-Westfalen kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 2003., II-435. o.) 254. és 258. pontját.

171

(172)  A T-17/02. sz., Olsen kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2005., II-2031. o.) 264. pontja, fellebbezés: C-320/05 P; (HL C 271., 2005.10.29., 14. o.) és a T-366/00. sz., Scott kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2007., II-797. o.) 134. pontja, fellebbezés: C-290/07 P; (HL C 183., 2007.8.4., 25. o.).

172

Olsen

Scott

(173)  A fent hivatkozott T-366/00. sz., Scott kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 137. pontja.

173

Scott

(174)  A T-274/01. sz., Valmont kontra Bizottság ügyben hozott ítélet EBHT 2004., II-3145. o.) 72. pontja

174

(175)  Figyelmen kívül hagyva a 44 millió NOK összegű későbbi beszerzéseket.

175

(176)  A Deloitte & Touche ebben a tekintetben az értékelési elvek megváltozása előtt vállalt feladatok egyikét megszüntette.

176

(177)  Az I. rész 2.4.6. szakaszában megállapítottaknak megfelelően a diszkontált cash-flow a meglévő és a jövőbeli szerződéseket egyaránt tartalmazta a diszkontált cash-flow 10 éves időszakára.

177

(178)  A hatóságok általi föld- és ingatlanértékesítésben foglalt állami támogatások összetevőiről szóló állami támogatási iránymutatás.

178

(179)  Lásd például a T-14/96. sz., Bretagne Angleterre Irlande kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet (EBHT 1999., II-319. o.

179

(180)  A fent hivatkozott T-14/96. sz., Bretagne Angleterre Irlande kontra Bizottság ügy, valamint a T-98/00. sz., Linde kontra Bizottság ügy (EBHT 2002., II-3961. o.) Lásd még a következő bizottsági határozatokat: N 44/04 (Egyesült Királyság) National Fallen Stock Scheme, 2004. augusztus 12., (33) bekezdés), valamint N 110/08 (Németország) Kikötői infrastruktúra – A JadeWeserPort-projekt közfinanszírozása, (75)–(80) bekezdés.

180

(181)  Azaz a Közútigazgatás.

181

(182)  A C-280/00. sz., Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügy (EBHT 2003., I-7747. o.). Lásd még a T-289/03. sz., BUDÓPA és társai kontra Bizottság ügyet (EBHT 2008., II-81. o.

182

(183)  Amint azt a norvég hatóságok megállapították, 2003. január 1-je előtt „az NPRA Production néhány magánüzemeltetőt szerződtetett bizonyos feladatok végrehajtására, például egyes területeken végzendő hóeltakarításra.” Ezek a magánüzemeltetők pusztán alvállalkozók voltak.

183

(184)  Az oslói önkormányzat például téli útfenntartásért (1 240 km önkormányzati utakon és utcákon, valamint az utak melletti járdákon történő hóeltakarításért és sózásért) felelős az Út- és Közlekedésügyi Hivatalon („Samferdselsetaten”) keresztül pl. az Oslo Vei, az ISS Landscaping és a Mesta AS vállalatnak ítélt oda szerződéseket a munka elvégzésére: http://www.samferdselsetaten.oslo.kommune.no/article4242-8963.html

184

(185)  A Mesta AS például szerződést kötött az oslói önkormányzat részére teljesítendő téli útfenntartás elvégzésére.

185

(186)  Erre egy példa a Bærum-szerződéshez meghatározott ár volt (megközelítőleg 75 millió NOK értékkel).

186

(187)  A finn útigazgatási hivatal szerkezetátalakítására vonatkozó Destia-ügy, (HL L 270., 2008.10.10., 1. o.), (234) preambulumbekezdés.

187

(188)  Vö.: a ViaNova-jelentés, amely feltárta, hogy a 2003 során később közbeszerzési pályázatokra kiírt átmeneti szerződések költségszintje mintegy 32 %-kal alacsonyabb volt a Mesta AS-re átruházott, összehasonlítható átmeneti szerződések eredeti költségszintjénél.

188

(189)  Lásd a vállalkozások közvetlen adóztatásával kapcsolatos intézkedésekre alkalmazott állami támogatási intézkedésekről szóló állami támogatási iránymutatás 3. szakaszának 2. pontját.

189

(190)  2005. december 14-én a Hatóság negatív határozatot (318/05/COL) fogadott el, amelyben úgy ítélte meg, hogy (az állam által az Entra részére történő ingatlan-átruházás összefüggésében) az Entra AS javára az eljárási illeték és a nyilvántartásba vételi díj megfizetése alól 2000 júliusában biztosított mentesítés az EGT-megállapodásban foglaltak érvényesülésével összeegyeztethetetlen állami támogatással járt. Ebben a határozatban a Hatóság úgy ítélte meg, hogy a mentesítés nem általános intézkedésnek minősülő közigazgatási gyakorlat részét képezte, ugyanis egy közigazgatási gyakorlat (a „folytonossági elv”) vállalatok átszervezésére történő alkalmazása az Entra létrehozásának időpontjában nem volt közigazgatási gyakorlat.

190

(191)  A Bizottság 2006/111/EK irányelve a tagállamok és a közvállalkozások közötti pénzügyi kapcsolatok átláthatóságáról, illetve egyes vállalkozások pénzügyi átláthatóságáról (az „átláthatósági irányelv”).

191

(192)  Lásd például a 2004. október 20-i 2006/741/EK bizottsági határozatot Németország Landesbank Schleswig-Holstein Girozentrale, ma HSH Nordbank AG javára nyújtott támogatásáról (HL L 307., 2006.11.7., 134. o.).110

192

(193)  318/05/COL. határozat.

193

(194)  A 318/05/COL. határozat II. részének 1.2.1. szakasza.

194

(195)  Lásd e tekintetben a 730/79. sz., Philip Morris Holland BV kontra az Európai Közösségek Bizottsága ügyben hozott ítélet (EBHT 1980., 2671. o.) 11. pontját, amelyben megállapításra kerül, hogy, „[h]a az állam által vagy állami forrásokból nyújtott támogatás megerősíti egy vállalkozás helyzetét más versenyző vállalkozásokéhoz képest a Közösségen belüli kereskedelemben, az utóbbiakat a támogatás által érintett vállalkozásoknak kell tekinteni.”

195

(196)  Lásd például a következő ügyekben előterjesztett megfontolásokat: EDF (Franciaország) (HL L 49., 2005.2.22., 9. o.); Destia (Finnország) (HL L 270., 2008.10.10., 1. o.); OTE (Görögország) (HL L 243., 2008.9.11., 7. o.); La Poste (Franciaország) (HL L 63., 2008.3.7., 16. o.) és Royal Mail (Egyesült Királyság) C 7/2007. sz. állami támogatás, 2009. április 8.

196

(197)  Ez a Hatóság 349/07/COL számú, a Norvég Útfelügyelet Møre és Romsdal kerületi hivatala által benyújtott panaszáról szóló, 2007. július 18-i határozatában megállapított következtetés.

197

(198)  Vö.: a Mesta weboldala: www.mesta.no, valamint a Mesta AS 2008. évi beszámolójának 2. pontja.

198

(199)  A közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatás 2005. december 20-án lépett hatályba. Az iránymutatás (25) bekezdése arról rendelkezik, hogy a be nem jelentett támogatás esetében a Hatóság a támogatás odaítélésekor hatályos rendelkezéseket alkalmazza – kivéve, ha a támogatást az iránymutatás elfogadását követően ítélték oda; ebben az esetben az iránymutatást kell alkalmazni. Mivel a Mesta AS által az átmeneti szerződések alapján nyújtott szolgáltatások a 2003–2006 közötti időszakra – 2005-öt egyaránt megelőző és követő időszakra – vonatkoztak, a közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatás analógia alapján alkalmazandó.

199

(200)  Az E-9/04. sz., Bankárok és Értékpapír-kereskedők Izlandi Társulása kontra az EFTA Felügyeleti Hatóság ügyben hozott ítélet (EFTA Bírósági Határozatok Tára 2006., 42. o.) 65. pontja.

200

(201)  Utak és az azokat összekötő alagutak fenntartását érintő bizottsági határozatok: N 562/05 (Olaszország) Società Italiana del Traforo del Monte Bianco (SITMB), 2006.5.16.; N 420/05 (Franciaország) Tunnel du Mont Blanc és Tunnel Maurice Lemaire, 2006.2.22., valamint N 321/01 (Franciaország) Tunnel Routière du Fréjus, 2001.6.20. Lásd még a Destia ügyben hozott határozat (HL L 270., 2008.10.10., 1. o), (214)–(216) preambulumbekezdését.

201

(202)  Ez hasonlít ahhoz, ahogyan a fenti lábjegyzetben említett bizottsági határozatokban közszolgáltatási kötelezettségeket írtak elő.

202

(203)  A 3,85 %-os kockázatmentes kamatláb 5 év futamidejű (a 2003–2007 közötti időszakra szóló) államkötvények hozamán alapul, vö.: Norvég Központi Bank.

203

(204)  A piaci kamatláb szerinti kockázati prémium azt a megtérülést mutatja, amelyet a piaci szereplők kockázatmentes befektetésekhez hasonlított készletekért kérnek. A piaci kamatláb szerinti kockázati prémium azon a tényen alapul, hogy a piaci szereplők általában 3–6 %-ot kérnek. Ez 0,5 %-kal magasabb, mint a PricewaterhouseCoopers „Mesta AS – Entrepriseverdi pr. 1.januar 2008” című 2008-as jelentésében (a „2008-as PWC-jelentés”) megállapított kamatláb. A PWC-jelentést a Mesta-csoport létrehozásának összefüggésében adták ki, és azt a BDO Noraudit könyvvizsgálói ellenőrizték.

204

Mesta AS – Entrepriseverdi pr. 1.januar 2008

(205)  Ez összhangban van a PriceWaterhouseCoopers értékelésre vonatkozó legjobb gyakorlatával, vö.: a 2008-as PWC-jelentés.

205

(206)  Vö.: a 2008-as PWC-jelentés.

206

(207)  Vö.: a 2008-as PWC-jelentés.

207

(208)  A 2003-ról 2004-re történő átvezetés – a közszolgáltatási kompenzációról szóló iránymutatás 20. szakaszával összhangban – az éves kompenzáció kevesebb mint 10 %-át képviselte.

208

(209)  318/05/COL határozat.

209

---