----

----

II Retsakter, hvis offentliggørelse ikke er obligatorisk

Kommissionen

----

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 7. maj 2004

om Italiens og regionen Siciliens påtænkte statsstøtte til fordel for landbrugssektoren

(meddelt under nummer K(2004) 1633)

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(2006/620/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR –

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med denne artikel (1) og under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I.   SAGSFORLØB

II.   DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN

III.   BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

IV.   KOMMENTAR FRA ITALIEN

V.   VURDERING AF STØTTEN

VI.   KONKLUSIONER

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den af Italien påtænkte statsstøtte til fordel for virksomheder inden for produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter opført i traktatens bilag I, jf. artikel 1 i regionen Siciliens lov nr. 27 af 23. december 2000, som erstatning for de skader, der er forårsaget af vognmændenes strejke og de vejspærringer, der fandt sted på Sicilien i perioden mellem den 30. september og den 8. oktober, er uforenelig med fællesmarkedet.

Støtten kan derfor ikke ydes.

Artikel 2

Italien underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 7. maj 2004.

På Kommissionens vegne

Franz FISCHLER

Medlem af Kommissionen

----

(1)EFT C 127 af 29.5.2003.

(2)EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1. Ændret ved tiltrædelsesakten af 2003.

(3)  Se fodnote 1.

(4)  Punkt 11.2 i fællesskabets retningslinjer for statsstøtte til landbrugssektoren (EFT C 232 af 12.8. 2000, s. 19).

(5)  Jf. sag 730/79 sml. 1980, s. 2671, punkterne 11 og 12.

(6)  Kilde: Eurostat.

(7)  Ifølge normal retspraksis er betingelsen for påvirkning af samhandelen til stede, når den støttemodtagende virksomhed udfører en økonomisk aktivitet, der hører ind under samhandelen mellem medlemsstaterne. Den enkle kendsgerning, at støtten styrker den pågældende virksomheds position i forhold til andre konkurrenter inden for Fællesskabet, bevirker, at det kan konkluderes, at støtten har påvirket samhandelen. Hvad angår statsstøtte til landbrugssektoren, er det normal retspraksis, at selv når støttens samlede beløb er ubetydeligt, og den fordeles mellem talrige landmænd, så påvirkes samhandelen mellem medlemsstaterne (jf. sag 113/2000 sml. 2002, s. 7601, punkterne fra 30 til 36 og fra 54 til 56 for begrundelsen; sag 114/2000, sml. 2002, s. 7657, punkterne fra 46 til 52 og fra 68 til 69 for begrundelsen).

(8)  Dom af 13. juli 1988, sag 102/87 Frankrig mod Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber, sml. 1988, s. 4067.

(9)EFT C 232 af 12.8.2003, side 19.

(10)  Da anmeldelsen ikke angiver, om den undersøgte støtteordning kun er anvendelig til små og mellemstore virksomheder, er Kommissionens forordning (EF) nr. 1/2004 af 23. december vedrørende anvendeligheden af traktatens (EF) artikler 87 og 88 til statsstøtte til fordel for små og mellemstore virksomheder med produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter ikke anvendelig i det foreliggende tilfælde, EUT L 1 af 3.1.2004, s. 1

(11)  Se fodnote 2.

(12)  Artikel 2 bekræfter: «Indgreb i henhold til nærværende lov anses for at være underordnet de gældende fællesskabsbestemmelser vedrørende statsstøtte og definitionen af undersøgelsesprocedurerne i henhold til artikel 88, stk. 2 og 3 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab».

(13)  Se fodnote 9.

(14)  Jf. punkt 92 i Kommissionens beslutning 2000/625/EU af 13. juni 2000 om den støtteordning, der er blevet gennemført af Irland til fremme af skibstransport af irsk kvæg mod det europæiske fastland. (EFT L 263 af 18.10.2000, s. 17). Jf. endvidere punkt 33 i Kommissionens meddelelse til Europaparlamentet og til Rådet — Konsekvenserne af attentaterne i USA på flytransportens industri/* KOM/2001/0574 endelig */.

(15)  Jf. Kommissionens beslutning 96/148/EU af 26. juli 1995 vedrørende de foranstaltninger, der er blevet besluttet af Frankrig som følge af lammelsen af det franske vejnet i 1992 (EFT L 34 af 13/02/1996, s. 38).

(16)  Se fodnote 15.

(17)  Se fodnote 15.

----

----

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 2. august 2004

om statsstøtte ydet af Frankrig til France Télécom

(meddelt under nummer K(2004) 3060)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2006/621/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1), under hensyntagen til disse bemærkninger og

ud fra følgende betragtninger:

1.   SAGSFORLØB

2.   BESKRIVELSE AF FRANCE TELECOM

3.   KRONOLOGISK BESKRIVELSE AF SELSKABETS FINANSIELLE HISTORIE OG STATUS

3.1.   Oplysninger, der forelå i første halvdel af 2002, og begivenheder i denne periode

3.1.1.   FT's degradering

3.1.2.   Analyse af »Credit spreads«

3.1.3.   FT's aktiekurs

3.1.4.   Begivenhederne i juli 2002

3.2.   Oplysninger offentliggjort fra den 13. september 2002 og begivenhederne i denne periode

3.2.1.   Oplysninger offentliggjort den 13. september

3.2.2.   September 2002

3.2.3.   Oktober 2002

3.2.4.   December 2002/januar 2003

3.2.5.   Februar/marts 2003

4.   BEMÆRKNINGER FRA TREDJEPARTER

4.1.   Bemærkninger fra Telecom Italia

4.2.   Bemærkninger fra WorldCom

4.3.   Bemærkninger fra C

4.4.   Bemærkninger fra A

4.5.   Bemærkninger fra Bouygues og Bouygues Télécom

4.6.   Bemærkninger fra Cable & Wireless

4.7.   Bemærkninger fra AFORS Télécom

4.8.   Bemærkninger fra Cégétel

4.9.   Bemærkninger fra LDCom (75)

4.10.   Bemærkninger fra B

4.11.   Bemærkninger fra Tiscalinet

4.12.   Bemærkninger fra D

4.13.   Bemærkninger fra FT

4.14.   Bemærkninger fra ECTA

5.   BEMÆRKNINGER FRA FRANKRIG

5.1.   Sammenfatning af sagsforhold

5.2.   Selskabets finansielle situation

5.3.   Statsaktionærens fornødne omhu

5.4.   TOP-planens fornuftsgrundlag

5.5.   Statens overholdelse af det markedsøkonomiske investorprincip ved styrkelsen af egenkapitalen

5.6.   Aktionærlånet

5.7.   Statens tilkendegivelser

5.8.   Udviklingen i FT's aktiekurs og spreads

6.   FORMÅLET MED DENNE BESLUTNING

7.   VURDERING AF DEN UNDERSØGTE FORANSTALTNING JF. TRAKTATENS ARTIKEL 87, STK. 1

8.   DET MARKEDSØKONOMISKE INVESTORPRINCIP

9.   STØTTENS FORENELIGHED

10.   TILBAGEBETALING AF STØTTEN

11.   KONKLUSION

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Det aktionærlån, som Frankrig i december 2002 tilkendte France Télécom i form af en kreditbevilling på 9 mia. EUR, udgør sammenholdt med den franske stats tilkendegivelser i tiden fra juli 2002 en statsstøtte, som er uforenelig med fællesmarkedet.

Artikel 2

Den i artikel 1 omhandlede støtte skal ikke tilbagebetales.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 2.8.2004.

På Kommissionens vegne

Frederik BOLKESTEIN

Medlem af Kommissionen

----

(1)EUT C 57 af 12.3.2003, s. 5.

(2)  Se pkt. 1-8 i indledningsbeslutningen, der betragtes som en integrerende del af nærværende beslutning.

(3)  Se fodnote 1.

(4)  Part, hvis identitet efter ønske holdes fortrolig.

(5)  I nærværende beslutning også betegnet MCI.

(6)  Part, hvis identitet efter ønske holdes fortrolig.

(7)  Vedlagt klage af 22. januar 2003 fra de samme selskaber.

(8)  Part, hvis identitet efter ønske holdes fortrolig.

(9)  Selskabet LDCom sendte Kommissionen en berigtigelse, som blev videresendt til de franske myndigheder den 16. juni 2003.

(10)  De franske myndigheder fremsendte en berigtiget udgave af et af bilagene pr. e-mail den 30. juli 2003.

(11)  2003/S 103-091487.

(12)  Part, hvis identitet efter ønske holdes fortrolig.

(13)  Brevet omhandlede en høring gennemført af Sureau.

(14)  Tre rapporter udarbejdet af tre eksperter på vegne af FT (C.D. Ehlermann, Y. Galmot og Sir Studzinski fra banken HSBC).

(15)  Dette brev indeholdt undersøgelser, hvis ophavsmænd ønsker at forblive anonyme. Det drejer sig om en økonomisk analyse og tre undersøgelser om statslige tilkendegivelsers retskraft i henholdsvis britisk, amerikansk og fransk ret.

(16)  Med de i pkt. 4.13 omhandlede ekspertrapporter.

(17)  Staten har fortsat aktiemajoriteten i FT. Se betragtning 60.

(18)  Se indledningsbeslutningens pkt. 9 — 12. Ifølge rapporten l'Etat actionnaire fra 2003 har FT 240 000 samarbejdspartnere i 39 lande.

(19)  Høring af Thierry Breton, arbejdende bestyrelsesformand i FT, ved mødet den 4. juni 2003 i undersøgelsesudvalget vedrørende administration af offentlige selskaber.

(20)  NERA: »Ved gældskvote forstås forholdet mellem den langfristede gæld og de samlede langfristede midler (gæld og kapital)«

(21)  NERA: »Forholdet mellem gæld og selskabskapital beregnes som forholdet mellem den langfristede gæld og selskabskapitalen«

(22)  NERA: »Rentebetalingskvoten (»times-interest-earned ratio« eller »interest cover«) angiver, i hvilket omfang de skyldige renter kan dækkes af overskuddet før renter, skat og afskrivning (EBIT). Dette tal viser, om selskabets omsætning er tilstrækkelig stor til at virksomheden kan dække rentebetalingerne«

(23)  NERA: »Beregningerne er baseret på de data, FT har fremlagt. De omfatter renter og hovedstol på obligationslån og virksomhedscertifikater (renter på virksomhedscertifikater er kun medregnet fra 25. juli til 31. december 2003, da der ikke foreligger oplysninger om de foregående år)«

(24)  »Kreditvurderingerne bruges af investorer som indikator for, hvor stor sandsynlighed de har for at få afkast på deres investering. Således angiver de såkaldte »investment grade«-vurderinger (for internationale langfristede låns vedkommende »AAA« og »BBB« og for kortfristedes vedkommende »F1« — »F3«) en forholdsvis lav risiko for uerholdelige fordringer, mens de såkaldte »speculative«- eller »non-investment grade«-kategorier (for internationale langfristede låns vedkommende »BB« — »D« og for kortfristedes vedkommende »B« — »D«) viser, at der er større risiko for uerholdelige fordringer, eller at en fordring allerede har vist sig uerholdelig« (se Fitchs Rating på internettet: http://www.fitchratings.com/)).

(25)  Moody's: »Moody's vurderer nu, om France Télécom og Oranges ratings for langfristet gæld skal nedjusteres — Dette berører værdipapirer for ca. 60 mia. EUR ... Nedjusteringsovervejelserne for France Télécoms ratings angår følgende: Omsættelige globale obligationer, euro-MTN'er, eurobonds, rentevariable euro-MTN'er, rentevariable obligationer i franske franc, franske obligationer, obligationer i schweizerfranc, selskabets udstederrating og banklånsrating .... hvis ratingerne justeres, bliver det højst med ét trin«.

(26)  »Forventningerne til BBB+-vurderingen for FT's langfristede gæld er nu blevet negative; ratingen A-2 fastholdes... Det skyldes oplysningerne om, at det tyske børstilsyn har til hensigt at undersøge en mulig aftale mellem France Télécom, hovedaktionæren — Gerhard Schmid — i Mobilcom AG, som France Télécom ejer 28,5 % af, og et konsortium af europæiske banker om vilkårene for et kontrolskifte i Mobilcom«.

(27)  »Moody's Investors Service har i dag indledt overvejelser om at sænke France Télécoms rating for kortfristet gæld (Prime-2) i forlængelse af ratingbureauets beslutning om at udvide den igangværende revurdering af FT. Den igangværende revurdering af såvel FT's som Oranges rating for langfristet gæld (Baa1) fortsætter. Moody's har ganske vist ændret sine anbefalinger, hvilket peger i retning af, at ratingerne for langfristet gæld kan blive ændret med op til to trin, men ratingbureauet forventer, at ratingerne fortsat vil være i investeringskategorien. Revurderingen af FT's Prime-2-rating skyldes, at Moody's bliver stadig mere i tvivl om, hvorvidt FT kan gennemføre sin gældsnedbringelsesstrategi. Ratingbureauet bemærkede, at FT's aktivafhændelser skrider langsomt frem og at kapitalmarkedsvilkårene i sektoren bliver støt ringere, hvilket kan begrænse selskabets muligheder for at forbedre sin finansielle fleksibilitet og overholde målsætningerne for sin gældsnedbringelse«.

(28)  »Standard & Poor's udtalte i dag, at ratingerne for France Telecom (BBB+/Watch Neg/A-2) forbliver uændrede, også hvad angår koncernens rating for kortfristet selskabsgæld. Da Standard & Poor's den 28. marts 2002 placerede France Télécoms langfristede ratings i CreditWatch-kategorien, angav bureauet, at de højst ville blive ændret med ét trin, og at der ikke blev ændret på de kortfristede ratings. Det gælder fortsat«.

(29)  »[...] Despite expectations that FT's EBITDA will grow to around €14 billion in 2002, FT's substantial interest and capex requirements means the company is not expected to generate material free cashflow for deleveraging in the near term. FT is dependant upon asset disposals and its treasury stock to make any significant inroads into reducing its debt:

(30)  »Standard & Poor's udtalte i dag, at bureauet har sænket France Télécoms rating for lang- og kortfristede lån til triple-’B’/’A-3’ fra triple-’B’-plus/’A-2’. Nedsættelsen skyldes først og fremmest, at Standard & Poor's forventer, at FT vil opkøbe de 71,5 %, selskabet ikke allerede ejer af den tyske mobiloperatør Mobilcom, og at FT ikke har kunnet afvikle sin gæld i tilstrækkeligt omfang og hurtigt nok til at sin tidligere rating. Standard & Poor's foretog også en nedsættelse til triple-’B’ fra triple-’B’-plus af bureauets rating for langfristede lån til Orange S.A., FT's majoritetsejede datterselskab i mobilsektoren. Begge virksomheders rating er fortsat underlagt det såkaldte CreditWatch, som de har været det siden den 28. marts 2002, som følge af FT's refinansieringsproblemer, der bl.a. omfatter finansieringsforpligtelser på 15 mia. EUR i 2003, og det kan være en hæmsko for virksomhederne«.

(31)  Fitch sænkede sin rating for FT den 5. juli 2002, og S & P sænkede sin den 12. juli 2002. I sin pressemeddelelse af 12. juli skriver S & P: »FT kan få svært ved at refinansiere de gældsforpligtelser, der forfalder i 2003«.

(32)  Høring af V. de la Bachelerie, FT's revisor, i ovennævnte undersøgelsesudvalg: »I henhold til loven skal vi iværksætte varslingsproceduren når forskellige kriterier og indikatorer konstateres. Denne procedure fandt ikke anvendelse før medio 2002, hvor en bestemt markedsfaktor gjorde sig gældende: France Télécom fik sin rating sænket. I overensstemmelse med vores rolle som revisionsselskab skulle vi derfor forelægge sagen for revisionsudvalget og bestyrelsen og anmode om, at bestyrelsen fik fremlagt en kortfristet likviditetsplan for at sikre likviditetsdækningen. Men dette skridt må nok siges at have været for sendrægtigt, eftersom selskabet indtil dette tidspunkt havde de nødvendige refinansieringsmidler og desuden havde gennemført omfattende finansieringsforanstaltninger, for eksempel jumbolån. Da likviditetsdækningen blev utilstrækkelig efter ratingnedsættelsen, bad vi således om at få ajourført likviditetsbudgettet. I det halvårsregnskab, der blev udarbejdet primo september 2002 og godkendt ved mødet den 12. september 2002, gennemgik man likviditeten på kort sigt — der fokuseres ved likviditetsvurderingen således på et kort tidsrum, dvs. under et år. Situationen var på daværende tidspunkt kritisk, og det blev meddelt officielt via noterne til regnskabet af 30. juni 2002.«

(33)  Den franske regerings tilkendegivelser gengives i nedenstående betragtning 204.

(34)  Goldman Sachs: »FT var på nippet til at blive klassificeret som spekulationspapirer hos Moody's og S & P«.

(35)  Off Watch; Outlook Stable; Teleconf 3:30PM BST Today, Standard & Poor's Ratings direct (12. juli 2002).

(36)  Høring af Thierry Breton, arbejdende bestyrelsesformand i FT, ved mødet den 11. december 2002 i nationalforsamlingens økonomiudvalg: »Han bemærkede, at den iværksatte finansieringsplan ikke blev overholdt, og at situationen i begyndelsen af 2001 forværredes, så der kunne forventes en likviditetskrise i sommeren 2003 ... Thierry Breton erklærede, at selskabet var rystet ved udsigten til en betalingsstandsning ... grundet gældsætningens omfang, eftersom selskabet skulle fremskaffe likvide midler til at tilbagebetale 15 mia. EUR i 2003 og i 2004, og 20 mia. EUR i 2005«.

(37)  Senatet, 21. november 2002, udtalelse på vegne af økonomiudvalget og første udkast til finanslov for 2003, vedtaget af nationalforsamlingen.

(38)  Disse tal fremgår af bilaget til de franske myndigheders brev af 3. december 2002. På side 25 i brevet anslår de franske myndigheder dog de obligationsudeståender, der forfalder i 2003, til 15 mia. EUR. En tilsvarende forskel ses i omfanget af de obligationslån, der forfalder frem til udgangen af 2004, som i bilag 2 anslås til 18,8 mia. EUR og på side 20 i brevet til 23,9 mia. EUR.

(39)  Se rapporten på vegne af undersøgelsesudvalget vedrørende administration af offentlige selskaber med henblik på mere effektiv beslutningstagning, modtaget af nationalforsamlingens formandskab den 3. juli 2003 (herefter »undersøgelsesudvalgets rapport« eller endnu kortere »undersøgelsesrapporten«): »Udvalget ønskede en præcis analyse af strategien og fremgangsmåden bag de internationale opkøb, som France Télécom og EDF gennemførte, da de havde alvorlige følger for de to selskabers regnskaber (ekstraordinære hensættelser og afskrivninger i forbindelse med opkøb i perioden 1998-2002 udgjorde for France Télécoms vedkommende 28,5 mia. EUR for 2001 og 2002). Det er nogenlunde de samme elementer, som går igen: omfattende investeringer i store opkøb (på ét år, fra 1999 til 2000, afsatte France Télécom 65 mio. EUR hertil), manglende opmærksomhed om økonomiske, politiske og geopolitiske risici, ufornuftige finansieringsvalg ... I dette usikre, travle og tvivlsomme klima kastede selskabet sig fra 1999 ud i en ambitiøs og ustadig ekstern ekspansion, hvor man først og fremmest fokuserede på at komme ind på markederne i Det Forenede Kongerige og Tyskland«.

Se også økonomi- og finansministerens pressemeddelelse af 5. december 2002: »... selskabet må i dag tage højde for en dårligt afbalanceret finansiel situation, hvor der på mellemlang sigt er behov for midler til egenkapital og refinansiering. Denne situation skyldes tidligere tiders fejlslagne investeringer, som blev gennemført højere oppe i »finansballonen«, samt, mere generelt, de dårlige markedskonjunkturer. Denne situation blev forværret af, at France Télécom ikke havde andre muligheder for at finansiere sin udbygning end via gældsætning«.

(40)  »Ifølge de oplysninger, de franske myndigheder har fremlagt, skyldes omfanget af denne gældsætning, at FT fra og med 1999 foretog en omfattende ekstern udbygning, som selskabet udelukkende finansierede via låntagning og ikke som konkurrenterne ved kapitalforøgelser eller aktieombytninger, da staten i henhold til loven til stadighed skulle have aktiemajoritet i FT. De franske myndigheder påberåbte sig også de dårlige markedskonjunkturer som årsag til, at gældsplanerne ikke blev gennemført ... I løbet af 2000 foretog selskabet således en massiv finansiering af sine opkøb ved obligations- og banklån: FT's samlede langfristede låntagning nåede op på 59 mia. EUR i 2000-2001, og kreditbevillingen på 15 mia. EUR omfattede kun en delvis refinansiering af et opkøbsbanklån på 30 mia. EUR, som blev optaget medio 2000 ...« (indledningsbeslutningens pkt. 20 og 21).

(41)  FT's pressemeddelelse af 5. december 2002, s. 2. Se også høringen af Thierry Breton, bestyrelsesformand i FT, ved mødet den 11. december 2002 i nationalforsamlingens økonomiudvalg: »i løbet af 2000 blev der gennemført opkøb for et samlet beløb på 106 mia. EUR (Orange PLC, NTL, Equant, TPSA)«.

(42)  Høringen af Thierry Breton, bestyrelsesformand i FT, ved det tidligere nævnte møde i nationalforsamlingens økonomiudvalg: »Han bemærkede, at der ud af opkøb på i alt ca. 100 mia. EUR var blevet brugt 75 mia. til strategisk udbygning i mobilsektoren og investeret 10 mia. i TPSA, 11,2 mia. i Mobilcom og 9 mia. i NTL«. Se også rapporten fra Goldman Sachs af 26. september 2002, hvoraf det fremgik, at gælden var blevet »akkumuleret ved en række transaktioner i 2000, primært opkøbet af Orange og joint venture-investeringen i Mobilcom«.

(43)  Den tidligere nævnte undersøgelsesrapport: »Orange har i afgørende grad medvirket til koncernens løbske gældsætning«.

Informationsrapport nr. 274 til senatet, bilag til referatet af samlingen den 21. februar 2002: »Den 29. maj 2000 indgik France Télécom og Vodafone-koncernen en aftale om, at France Télécom skulle opkøbe Mannesmanns aktier i det britiske mobilteleselskab Orange plc, dvs. hele aktiekapitalen. Denne aftale blev effektueret den 22. august 2000, hvor France Télécom købte 664 743 658 aktier i Orange mod kontant betaling af 21,5 mia. EUR og der blev overført 544 559 931 Orange-aktier fra Vodafone til France Télécom mod udstedelse af 129 201 742 aktier i France Télécom à 140,2 euro uden stemmeretsbeføjelser til Vodafone. Samtidig gav France Télécom Vodafone en række salgsoptioner på de aktier i France Télécom, der var udstedt til virksomheden, mens Vodafone gav France Télécom en købsoption på alle eller nogle af virksomhedens France Télécom-aktier. France Télécom købte med det samme 15 355 531 France Télécom-aktier fra Vodafone til emissionsprisen, hvorefter Vodafone kun ejede 9,9 % af kapitalen i France Télécom ... Efter at Orange SA den 13. februar 2001 var blevet børsnoteret, indgik Vodafone og France Télécom den 28. februar 2001 en aftale om de nærmere vilkår for France Télécoms opkøb af de 113,85 millioner France Télécom-aktier, som Vodafone stadig ejede. Denne aftale fastlægger de overordnede gennemførelsesvilkår for salgs- og købsoptioner på Vodafones France Télécom-aktier og sætter priser for disse aktier til ca. 11,63 mia. EUR ... Den tredje betaling bliver sandsynligvis i form af udbytte ... Udbyttet kan udgøre op til ca. 1,5 mia. EUR ... På grundlag af denne aftale beløber de samlede opkøbsomkostninger for Orange plc sig til 35 472 mio. EUR«.

Se også den tidligere nævnte undersøgelsesrapport: »Opkøbsprisen på 43,2 mia. EUR (som i februar 2001 blev sat ned til 35,4 mia. EUR) blev finansieret med halvdelen i kontanter (21,5 mia. EUR) og halvdelen i aktieoverførsler (18,1 mia. EUR). For sidstnævntes vedkommende forpligtede France Télécom sig dog til at købe de overførte aktier tilbage til en minimumskurs på 104 euro. Der kan næppe være tvivl om, at sælgeren krævede disse genkøbsoptioner indfriet ... Og som følge af styrtdykket på børsen fra efteråret 2000 blev risikoen for, at den franske koncern skulle blive nødt til at betale Orange 100 % i kontanter, til virkelighed med to betalinger til Vodafone på 6,631 mia. EUR og 4,973 mia. EUR i marts 2001 og 2002«.

(44)  Undersøgelsesrapporten: »Opkøbet af Mobilcoms kapital foregik under disse problematiske omstændigheder ... Denne investering af et så stort beløb blev reelt ikke overvejet gennemgribende, selv om den dækkede over betydelige risici ... I marts 2000 investerede France Télécom således 3,7 mia. EUR og overtog dermed 28,5 % af kapitalen, dvs. 80 gange operatørens indtjening før renter, skat og afskrivning (hvor børsprisen lå omkring 65 gange før rygterne om opkøbet), dvs. en overpris på 570 mio. EUR. Dette beløb, der i første omgang skulle ske i form af et uigenkaldeligt garanteret lån, skulle France Télécom betale, selv hvis virksomheden ikke fik UMTS-licensen.

Som led i en samarbejdsaftale, som undertegnede ordfører har fået kendskab til, forpligtede France Télécom sig desuden til at yde Mobilcom ubegrænset finansiel støtte i det omfang, der måtte være nødvendigt i forbindelse med virksomhedens deltagelse i udbudsrunden og iværksættelsen af UMTS-aktiviteter i Tyskland ... Over for disse forpligtelser var der i Mobilcoms tilfælde tale om omfattende risici. Den forretningsplan, der var opstillet for driften, virker meget mangelfuld. For det første anslås prisen på UMTS-licenserne til 2-3 mia. EUR, selv om det allerede ved starten af udbudsrunden i Storbritannien i marts og april 2000 fremgik, at licenspriserne var steget. I august 2000 steg de tyske licenser til 8,4 mia. EUR, uden at France Télécom overvejede at trække sig ud, selv om selskabet to måneder tidligere havde investeret 43 mia. EUR i opkøbet af Orange [understregning tilføjet]... Det var faktisk først i sommeren 2002, at der blev iværksat to undersøgelser af den tyske operatørs fremtidsudsigter, hvoraf det fremgik, at virksomheden var yderst skrøbelig, havde et dårligt kundegrundlag og umuligt kunne tjene investeringen ind«.

(45)  Undersøgelsesrapporten: »Man må også huske, at France Télécom, samtidig med at selskabet søgte majoritetsovertagelser [NTL, Mobilcom, Orange], konstant foretog opportunistiske opkøb, som kun i meget begrænset omfang hang sammen med selskabets internationale strategi. Selv om de ofte var af reel forretningsmæssig relevans, udsatte de operatøren for en unødig erhvervsmæssig risiko og øgede selskabets finansielle byrder ... Det må endnu en gang bemærkes, at selv om investeringen kunne se tillokkende ud, må man vel også sætte spørgsmålstegn ved omfanget af den (7,69 mia. EUR, hvortil skal lægges 1,5 mia. EUR i genkøbsoptioner til samarbejdspartneren og et investeringsprogram på 6,7 mia. EUR over 7 år, som dog hovedsagelig skulle være selvfinansierende) på et tidspunkt, hvor koncernens finansieringskapacitet, først og fremmest som følge af opkøbet af Orange, i vidt omfang var opbrugt (idet gældsætningen var 2,7 gange så stor som egenkapitalen) og hvor der var klare tegn på, at man var på vej mod en børskrise ... Hvordan skal man så tage følgende udtalelse fra Michel Bon til undersøgelsesudvalget?: »Det havde været bedre at trække sig, men nu var starten jo gået...««.

TPSA er også et godt eksempel. Den franske operatør gik ind i opkøbet af det tidligere polske statsmonopol med det samme virksomheden blev privatiseret i september 1999.

(46)  Undersøgelsesrapporten: »I juli [1999] ville France Télécom gribe chancen for at komme ind på det britiske marked ved at blive storaktionær i NTL. Der var ganske vist gode forretningsmæssige grunde til projektet ... Men den franske operatør satte i alt 8,122 mia. EUR i en investering, som efter planerne om at opkøbe Orange nærmest må have mistet enhver strategisk interesse, og som selskabet oven i købet kun ville få mindretalsindflydelse på. Det er en kilde til stadig forbløffelse, hvordan selskabets ledelse kunne tage en analyse af denne situation så let«.

(47)  »Økonomi-, Finans- og Industriministeriet må dementere forlydenderne om, at Thierry Breton skulle have overtaget bestyrelsesformandsposten i France Télécom efter Michel Bon«. Pressemeddelelse fra økonomi- og finansministeriets paritetiske teknikudvalg af 12. september 2002.

(48)  Pressemeddelelse fra økonomi- og finansministeriet af 13. september 2002, France Télécoms finansielle situation.

(49)  »Moody's ændrer sin vurdering af udsigterne for France Télécom og Orange fra negativ til stabil og fastholder ratingen Baa3 for langfristet gæld og prime-3 for kortfristet gæld«, MOODY'S INVESTORS SERVICES,13. september, 2002. Det hedder i den relevante del af pressemeddelelsen: »Moody's føler sig mere tryg, efter at regeringen endnu en gang har givet tilsagn om at støtte France Télécom. Selv om Moody's fortsat er betænkelig ved selskabets finansielle risiko i almindelighed og dets likviditet i særdeleshed, føler Moody's sig nu mere sikker på, at den franske regering vil støtte France Télécom, hvis selskabet skulle få problemer med at tilbagebetale sin gæld«.

(50)  Pressemeddelelse fra økonomi- og finansministeriet, onsdag den 2. oktober 2002: France Télécom.

(51)  FT's pressemeddelelse af 5. december 2002, s. 1.

(52)  De franske myndigheders skrivelse af 3. december 2002, s. 27.

(53)  Pressemeddelelse fra økonomi- og finansministeriet af 4. december 2002, Støtte fra staten til den handlingsplan, som France Télécoms bestyrelse har vedtaget.

(54)  Se også France Télécoms årsregnskab for 2002: »France Télécom udstedte desuden den 29. juli 2002 et obligationslån, som skal betales med aktier i ST Microelectronics med en forrentning på 6,75 %, til et beløb af 442 mio. EUR og med forfaldsdato den 6. august 2005. De opnåede kurser omfatter pengemarkedskurserne og en vis overkurs«.

(55)  Agence France Presse, 13. januar 2003: »France Télécom har nu iværksat næste etape i sin refinansieringsplan via obligationsmarkedet, hvor der er lånt 3 mia. EUR [...]. De nærmere vilkår i lånerunden foreligger i løbet af ugen«.

Citat fra Financial Times, 15. januar 2003: »FT vil i dag fjerne enhver tvivl blandt investorerne om selskabets likviditet ved at rejse 5,5 mia. EUR på obligationsmarkedet. [...] Dermed har FT de nødvendige kontantmidler til at afregne den gæld på 15 mia. EUR, der forfalder i år [...] FT skal også afholde lån på 35 mia. EUR i 2004 og 2005«.

(56)  Research France Télécom, STANDARD & POOR'S RATINGSDIRECT, 17. december 2002: »Siden juli 2002 har den franske stats opbakning været en afgørende faktor for, at koncernens rating er blevet holdt i investeringskategorien«. (understregning tilføjet). Dette citat efterfølger denne meddelelse af 5. december: »Ratingbureauet Standard & Poor's meddeler i dag, at de fastholder FT's rating på BBB- for langfristet gæld og A-3 for kortfristet gæld. Siden juli 2002 har Standard & Poor's angivet, at støtten fra den franske stat, som ejer 56 % af aktierne i FT, er en god garanti for, at koncernen bliver i investeringskategorien. Når staten i dag meddeler, at den med øjeblikkelig virkning yder FT et aktionærlån på 9 mia. EUR for at hjælpe selskabet med at afholde den gæld, der forfalder i 2003, ser Standard & Poor's det som et stærkt bevis på denne opbakning«. (Standard & Poor's, 5. december 2002) (understregning tilføjet).

(57)  Research France Télécom, STANDARD & POOR'S RATINGSDIRECT,17. december 2002: »Statens bebudelse i december 2002 af bevillingen af et aktionærlån på 9 mia. EUR understreger sammen med statens tilsagn om at deltage i en kapitalforøgelse på 15 mia. EUR denne opbakning og giver således FT's kreditorer en god sikkerhed. Det er ganske vist endnu ikke angivet, hvornår disse rettigheder kan udnyttes, men FT og statens målsætninger i denne forbindelse stemmer overens med, hvad Standard & Poor's forventer for selskabets ratings. Markedsvilkårene er muligvis ikke de bedste for transaktionen, men statens tilsagn om at deltage i kapitalforøgelsen — så den som minimum opretholder sin andel — reducerer risikoen ved den betydeligt«.

(58)  Dette element er fortsat vigtigt for S & P den 17. december 2002. Det er også afgørende for Moody's i februar 2003. I analysen af de afgørende faktorer for selskabet fremhæver bureauet (i) at FT er den største franske fast- og mobiltelefonioperatør, (ii) selskabets privatiseringspotentiale (»FT's path from Governement Entity to Private Corporation«); (iii) — i afsnittet »Government seen As Supportive« — at: »Den franske regering har til stadighed bakket op om France Télécom og tilkendegivet, at den om nødvendigt ville yde finansiel støtte for at afhjælpe eventuelle likviditetsproblemer. Denne støtte bevises af, at ERAP nu har bevilget France Télécom en kredit på 9 mia. EUR, som ganske vist skal forrentes, men udelukkende tilbagebetales i form af aktier i France Télécom, når den forfalder om 18 måneder. Moody's tager højde for statens støtte i sin rating på Baa3«. (understregning tilføjet); (iv) — i afsnittet »risks/weaknesses section« — at: »den finansielle risiko i forbindelse med France Télécoms omfattende gældsætning stemmer ikke overens med selskabets indplacering i investeringskategorien (men dette opvejes af et stærkt driftsresultat og den franske regerings opbakning«. (understregning tilføjet).

Efter kapitaltilførslen indgik dette element dog ikke længere i ratingen, som udelukkende tog udgangspunkt i FT's finansielle situation. Således skriver S & P f.eks. den 14. maj 2003: »Den 14. maj 2003 hæver S & P sine lang- og kortfristede kreditvurderinger for [...] FT til BBB fra BBB- [...]. Det sker, efter at FT for nylig fik bevilget trækningsrettigheder på 15 mia. EUR og efter at S & P har gennemgået den nye ledelses forretningsstrategi for koncernen samt at selskabets plan om øget cashflow de kommende tre år giver bedre muligheder for at nedbringe dets gæld«.

(59)EFT C 288 af 9.10.1999, s. 2.

(60)  Kommissionens beslutning 2001/89/EF af 23. juni 1999 om betinget godkendelse af de franske myndigheders støtte til Crédit Foncier de France (EFT L 34 af 3.2.2001, s. 36).

(61)  BT omtaler på side 25 i virksomhedens bemærkninger af 22. januar 2003 en dom afsagt af Cour de Cassation, Chambre commerciale, af 9. juli 2002, dom nr. 1414 FP-P.

(62)  Note fra Sureau af 14. januar 2004.

(63)  Ophavsmanden til denne undersøgelse ønsker sin identitet holdt fortrolig.

(64)  Budgetdirektoratets skrivelse af 22. juli 2003 med titlen »Recensement des dispositifs de garantie implicite ou explicite accordée par l'Etat«.

(65)  BT henviser også i sine bemærkninger af 11. april 2003, s. 14 til, at ERAP ved sin mellemkomst var med til at sikre gennemførelsen af støtteforanstaltningen og forskellige love med relevans for selskabet, såsom loven om ændring af dets vedtægter eller oprettelsen af en udtrykkelig garanti.

(66)  BT henviser til Kommissionens beslutning 2000/536/EF af 2. juni 1999 om Italiens statsstøtte til virksomheden Seleco SpA (EFT L 227 af 7.9.2000, s. 24).

(67)EFT C 71 af 11.3.2000, s. 14.

(68)  Se finans-, økonomi- og finanslovsudkastudvalgets referat nr. 26, mødet den 5. december 2002, høring af Thierry Breton, bestyrelsesformand for France Télécom.

(69)  Kommissionens beslutning 2001/723/EF af 18. juli 2001 om Alitalias rekapitalisering (EFT L 271 af 12.10.2001, s. 28).

(70)  Kommissionens beslutning 96/278/EF af 31. januar 1996 om kapitalrekonstruktion af selskabet Iberia (EFT L 104 af 27.7.1996, s. 25).

(71)  Dette tal omfatter tre forskellige fordele: FT's højere rating ved kontakten til obligationsmarkederne, besparelserne ved at gælden ikke blev forværret på grund af en dårligere rating, og besparelserne som følge af den valgte tidsplan.

(72)  Kommissionens beslutning 98/490/EF af 20. maj 1998 om Frankrigs støtte til Crédit Lyonnais, sidste afsnit i kapitel 8 (EFT L 221 af 8.8.1998, s. 28).

(73)  »Staten har tilkendegivet, at FT's gæld i sidste ende nærmest er statens gæld«. La Tribune, 3. februar 2003.

(74)  Rammebestemmelsernes punkt 17.

(75)  Som tidligere hed Neuf Télécom.

(76)  LDCom henviser til en rapport fra Deutsche Bank af 22. juli 2002.

(77)  LDCom henviser til dom afgivet af Den Internationale Domstol, ICJ 1974 s. 267.

(78)  Finansministeriets pressemeddelelse af 12. september 2002.

(79)  Tribunal de Commerce de Rouen, 10. marts 1981, Jurisdata 1982-00382, Soc. Chapelle Darblay.

(80)  Jurisclasseur commercial, redressement et liquidation judiciaires 1995, delpublikation 3110.

(81)  Domstolens dom af 15. februar 2001, sag C-99-98, Østrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 1101. I denne sag havde artiklerne ingen beviskraft, da de hverken stammede fra den pågældende virksomhed eller regeringen.

(82)  LDComs bemærkninger af 23. juni 2003, s. 23.

(83)  Idem.

(84)  LDCom fremlægger følgende definition af spread: betaling for et lån på obligationsmarkedet. Det svarer til forskellen mellem den rentesats, udstederen betaler i kraft af sin stilling, og referencesatsen (statsobligationer som led i langfristet långivning). Omfanget af og udviklingen i en udsteders spreads giver således et billede af, hvilket risikoniveau markederne mener, der er ved denne.

(85)  LDCom påpeger også, at den mulighed for arbejdskraftmobilitet, som TOP-planen gav ved at tillade fastansatte medarbejdere at søge over i offentlige stillinger, kunne indeholder elementer af statsstøtte.

(86)  LDCom foreslår f.eks.: at selskabet får forbud mod at føre kampagner for at vinde taletelefonikunderne tilbage, at der fastsættes et loft for selskabets markedsføringsudgifter på taletelefoni- og højhastighedsinternettjenester, og at der sættes grænser for, hvor store markedsføringsmidler Wanadoo må få.

(87)  LDCom foreslår, at selskabet forbydes at presse konkurrenterne på indtægter eller takster for ubundtede tjenester, at Wanadoo pålægges at udbyde internetadgang til gensalg fra tredjeparter, og at konkurrenterne får mulighed for offentlig støtte til anlæggelse af net i lavrentable områder.

(88)  Nærværende beslutning indeholder kun de bemærkninger, der vedrører statsstøttekontrollen.

(89)  Dekret nr. 2002-1409 af 2. december 2002 om ændring af dekret nr. 65-1117 af 17. december 1967 om ERAP's administrative og finansielle organisation.

(90)  Paragraf 80 i lov nr. 2002-1576 af 30. december 2002 om ændring af finansloven for 2002.

(91)  Den første note er en undersøgelse af 7. juni 2004 foretaget af Yves Galmot, den anden er en undersøgelse af 1. juni 2004 foretaget af Claus-Dieter Ehlermann, og den tredje en undersøgelse af 11. juni 2004 foretaget af Michel Jeol, med en følgenote af Pierre Kirch. Økonomirapporten er en HSBC-rapport af 2. juni 2004.

(92)  De franske myndigheder nævnte bl.a. obligationsemissioner, kreditbevillinger, virksomhedscertifikater, kortfristede lån, securitisering og derivatmarkedet.

(93)  Fra den 26. juli 2002 til offentliggørelsen af ambitionsplanen 2005, dvs. den 4. december 2002, udstedte FT et obligationslån på 70 mio. EUR den 26. juli 2002 og en rate på 150 mio. EUR, som blev slået sammen med det obligationslån på 3,5 mia. EUR, der blev ydet i marts 2001.

(94)  Forretningshemmelighed

(95)  Se betragtning 39.

(96)  Domstolens dom af 16. maj 2002, sag C-482/99, Frankrig mod Kommissionen (»Stardust«), Sml. I, s. 4397.

(97)  De franske myndigheders bemærkninger af 29. juli 2003, s. 8. I deres bemærkninger af 4. april 2003 angav de franske myndigheder, at statsaktionærens beslutning om at investere blev truffet den 4. december 2002.

(98)  Dom afsagt af Retten i Første Instans den 12.december 2000, sag T-296/97, Alitalia mod Kommissionen, Sml. 2000, II, s. 3871.

(99)  Kommissionens beslutning af 18. juli 2001, sag nr. C 54/96 og N 318/02: »Tredje rate af omstruktureringsstøtten til selskabet Alitalia, godkendt af Kommissionen den 18. juli 2001, og ny kapitaltilførsel på 1,4 mia. EUR« (EFT C 239 af 4. oktober 2002, s. 2).

(100)  De franske myndigheders bemærkninger af 29. juli 2003, s. 27.

(101)  Se s. 8 i de franske myndigheders bemærkninger af 29. juli 2003.

(102)  Se s. 9 i de franske myndigheders bemærkninger af 29. juli 2003.

(103)  »under hensyn til markedsvilkårene« er anført i kursiv i de franske myndigheders bemærkninger af 29. juli 2003, s. 8.

(104)  Se s. 9 i de franske myndigheders bemærkninger af 29. juli 2003.

(105)  Ibid., s. 9.

(106)EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1. Ændret ved tiltrædelsesakten af 2003.

(107)  Dom afsagt af Retten i Første Instans den 12.december 2000, sag T-358/94, Compagnie nationale Air France mod Kommissionen, Sml. II, s. 2109. Se også Kommissionens beslutning 94/662/EF af 27. juli 1994 om CDC-Participations tegning af obligationslån emitteret af Air France (EFT L 258 af 6.10.1994, s. 26).

(108)  Legitimitetsprincippet er et generelt EU-retligt princip, som understøttes af en konsekvent retspraksis. Se f.eks. Dom afsagt af Retten i Første Instans den 29. april 2004, fælles sager T-236/01, T-239/01, T-244/01, T-245/01, T-246/01, T-251/01 og T-252/01, grafitelektrodemarkedet, endnu ikke offentliggjort, præmis 152. Se også Dom afsagt af Retten i Første Instans den 9. juli 2003 i sagerne T-220/00, Cheil Jedang Corp. mod Kommissionen, endnu ikke offentliggjort, præmis 33, T-223/00, Kyowa Hakko Kogyo Co. Ltd mod Kommissionen, endnu ikke offentliggjort, præmis 38, og T-224/00, Archer Daniels Midland Company mod Kommissionen, endnu ikke offentliggjort, præmis 62.

(109)  Domstolens dom af 24. oktober 1996, fælles sager C-329/93, C-62/95, C63/95, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 5151, præmis 28 og 32.

(110)  I indledningsbeslutningen angav Kommissionen således, at disse tilkendegivelser muligvis skulle tages med i betragtning. I beslutningens pkt. 70 fastslog Kommissionen generelt, at: »Det må også tilføjes, at en forpligtelse af statsmidler også kan bestå i, at staten bebuder, at den vil forpligte sig, hvis dette tilsagn er uigenkaldeligt og indgiver markedet en bestemt forventning og tiltro, som afspejles i en værdistigning i FT-aktien og positive reaktioner hos ratingbureauerne«. Herefter sammenholdt Kommissionen denne betragtning med de indberettede foranstaltninger og fastslog, at »... Statens bebudede forpligtelse giver i forening med det beløb, der tilsyneladende stilles til rådighed for selskabet som aktionærlån, Kommissionen det indtryk, at støtten kan betragtes som tilkendt inden der overhovedet var indgået aftale mellem FT og ERAP om tilrådighedsstillelse af kreditbevillingen«, og Kommissionen præciserede i en fodnote, at »I den forbindelse skal man huske, at markedet fra juli 2002 og mere specifikt i september 2002 blev beroliget via statens støtte til FT« (fodnote side 40). Kommissionen angav således da proceduren blev indledt, at undersøgelsen kunne komme til at omfatte begivenhederne i juli og september 2002.

(111)  Domstolens dom af 17. juni 1999, sag C-75/97, Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 03671, præmis 25.

(112)  Domstolens dom af 15. juli 1964, sag 6/64, Costa mod E.N.E.L,. Sml. s. 1141.

(113)  Dom afsagt af Retten i Første Instans den 13. juni 2000, fælles sager T-204/97 og T-270/97, EPAC mod Kommissionen, Sml. II, s. 2267.

(114)  Domstolens dom af 14. november 1984, sag C-323/82, Intermills mod Kommissionen, Sml. I, s. 3809, præmis 31.

(115)  Dom af 27. januar 1998, sag T-67/94, Ladbroke mod Kommissionen, Sml. II, s. 1, præmis 52.

(116)  Den tidligere nævnte dom i sagen om Air France.

(117)  Se f.eks. følgende: »Moody's forventer nu, at denne kreditbevilling i forening med den resterende del af den eksisterende konsortialkredit på 15 mia. EUR og den øgede likviditet giver mulighed for tilbagebetaling af den gæld på 15 mia. EUR, som forfalder i løbet af de kommende 12 måneder«.

(118)  Dommen i den tidligere nævnte »Stardust«-sag, præmis 36. Se også Domstolens domme af 15. marts 1994, C-387/92, Banco Exterior de España, Sml. s. I-877, præmis 14, og af 19. maj 1999, C-6/97, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 2981, præmis 16.

(119)  Domstolens dom af 1. december 1998, sag C-200/97, Ecotrade, Sml. I, s. 7907, præmis 43, og Førsteinstansrettens tidligere nævnte dom i EPAC-sagen, præmis 80.

(120)  Såsom vedtagelsen af loven om udvidelse af ERAP's vedtægter eller vedtagelsen af loven om ændring af finansloven med henblik på at yde ERAP en statsgaranti på 10 mia. EUR.

(121)  F.eks. følgende udtalelse: »ERAP har allerede ydet FT et aktionærlån, som skal konsolideres, når selve kapitaltilførslen bliver gennemført« (Nationalforsamlingens finansudvalg, referat nr. 28, høring af minister Alain Lambert). Se også side 42 i ‘France Telecom presentation to investors of December 5th, 2002’, hvor kreditbevillingen fra den franske stat (French state back-up facility) beskrives som tilgængelig med øjeblikkeligt varsel (immediately available). Markedet var ikke i tvivl om, at aktionærlånet var givet. Se for eksempel følgende: »Den franske stat bebudede i dag, at den med øjeblikkelig virkning vil yde et aktionærlån på 9 mia. EUR...« (S & P 5. december 2002); »Det bekræfter FT's tidligere meddelelse om, at selskabet havde fået bevilget en lånefacilitet på 9 mia. EUR via ERAP ...«.) (Moody's, 9. december 2002)

(122)  Ifølge de franske myndigheder blev udkastet sendt til FT den 20. december. På selve udkastet angives dog ingen dato.

(123)  Domstolens dom af 17. september 1980, sag C-730/79, Philip Morris, Sml. s. 2671, præmis 11.

(124)  Domstolens dom af 7. marts 2002, sag C-310/99, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 2289.

(125)  FT har f.eks. i Italien etableret et fællesforetagende sammen med Deutsche Telekom og Enel.

(126)  Det er i EU-retten almindeligt anerkendt, hvor stor betydning tilkendegivelser fra offentlige myndigheder har. Man kan også minde om, at når en stats regeringsrepræsentanter i officiel sammenhæng tilskynder til visse foranstaltninger, men disse gennemføres af (juridisk) uafhængige instanser (som dog kontrolleres af staten) og indebærer traktatstridige virkninger, har Domstolen afgjort følgende: »en praksis af denne art falder ikke uden for forbudet i traktatens artikel 30, alene fordi den ikke har sit grundlag i beslutninger, der binder virksomhederne. Også uforbindende akter, der udstedes af en medlemsstats regering, kan være egnet til at påvirke de handlendes og forbrugernes adfærd på vedkommende stats område og dermed føre til en tilsidesættelse af formålene med fællesskabet, således som disse er fastlagt i artikel 2 og nærmere udviklet i artikel 3 i traktaten« (Domstolens dom af 24. november 1982, sag 249/81, Kommissionen mod Irland, Sml. s. 4005, præmis 28. Desuden kan henvises til Domstolens nylige dom af 13. december 2001, sag C-1/00, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 9989, hvori Domstolen afgjorde, at traktaten blev overtrådt (ved manglende efterkommelse af en beslutning) da der blev givet afslag i en pressemeddelelse. På statsstøtteområdet har Førsteinstansretten også præciseret, at løfter fra offentlige myndigheder er relevante, for så vidt angår kriteriet om støtten som tilskyndelse (Dom afsagt af Retten i Første Instans den 14. maj 2002, sag T-126/99, Graphischer Maschinenbau GmbH mod Kommissionen, Sml. II, s. 2427).

(127)  Les Echos nr. 18695, Frankrig, fredag den 12. juli 2002, s. 2, interview om France Télécom: »Vi træffer passende foranstaltninger, når det bliver nødvendigt«.

(128)  Se i den forbindelse artiklen i Financial Times den 12. maj 2004.

(129)  Sammenhængen mellem tilkendegivelserne fremgår f.eks. af vendingen »som allerede angivet« i pressemeddelelsen fra oktober 2002, hvor der henvises til tilkendegivelserne i juli og september 2002.

(130)  »På baggrund af den handlingsplan, ledelsen har udarbejdet, og afkastprognoserne for investeringerne, går staten ind i den påtænkte styrkelse af egenkapitalen på 15 mia. EUR i overensstemmelse med sin procentvise andel i kapitalen, dvs. en investering på 9 mia. EUR. Staten vil i sin aktionærrolle bære sig ad som en fornuftig investor.

Det påhviler France Télécom at fastlægge de nærmere vilkår og tidsplaner for styrkelsen af selskabets egenkapital. Det er regeringens ønske, at planen gennemføres under størst muligt hensyntagen til selskabets enkelte aktionærer og medarbejderaktionærer.

For at give France Télécom mulighed for at gå på markedet på det mest belejlige tidspunkt er staten rede til at fremskynde sin deltagelse i styrkelsen af egenkapitalen ved at yde selskabet et midlertidigt aktionærlån, hvis afkast skal følge de almindelige markedsvilkår«.

(131)  Se den tidligere nævnte pressemeddelelse af 24. juni fra Moody's.

(132)  Se den franske civile retsplejelovs paragraf 1181: »En aftalemæssig forpligtelse, som er underlagt en ophævelsesbetingelse, afhænger enten af en fremtidig, uvis begivenhed eller af en begivenhed, som allerede er indtruffet, men som parterne endnu ikke har kendskab til«. Den sidstnævnte definition er ikke relevant i den foreliggende sag.

(133)  »Ikke desto mindre støtter statens tilkendegivelse indplaceringen af France Télécom i investeringskategorien«. Også følgende: »F. Mer udelukkede enhver tanke om privatisering af koncernen, men tilkendegav en usvigelig støtte fra staten, som ejer 54,5 %, i tilfælde af finansieringsproblemer. [...] En børsmægler udtaler, at det er første gang, finansministeren har udtalt sig så klart om France Télécom. [...] Nu er det blot spørgsmålet, hvilken form støtten fra staten antager«. Factiva, Reuters — 12. juli 2002, »Børsen — opsving i FT efter udtalelser fra Mer.« Og videre fremgår det: »Den franske regering har reduceret FT's kortfristede risiko, udtaler Guy Deslondes, analytiker i S & P, ved telefonkonference. [...] Fredagens rating afspejler S & P's tiltro til, at den franske regering vil hjælpe FT med refinansieringen af selskabet, som minimum hvad angår den gæld, der forfalder i 2003. Den stabile prognose viser, at ratingen har nået bundgrænsen, tilføjer Deslondes«. ‘France Telecom Avoids Liquidity Crisis Thanks To Gvt’, Factiva, Dow Jones Capital Market Report, 12. juli 2002.

(134)  Førsteinstansrettens tidligere nævnte dom i Air France-sagen. Se også ovennævnte beslutning 94/662/EF.

(135)  Statens direkte indgriben over for ratingbureauerne viser, at disse tilkendegivelser var udtryk for en veldefineret og velovervejet vilje. Bureauet Standard & Poor's anførte, at »den franske stat — som ejer 55 % af France Télécom — har klart angivet over for Standard & Poor's, at den vil optræde som en fornuftig investor og træffe passende foranstaltninger, hvis FT skulle få vanskeligheder«. France Télécom LT Rating cut to »BBB-«; Off Watch; Outlook Stable; Teleconf 3:30PM BST Today, Standard & Poor's Ratingsdirect (12. juli 2002).

(136)  Se tilkendegivelserne fra FT's tidligere bestyrelsesformand, Michel Bon, i pressen: fra en artikel i Tribune den 16. september 2002: »... ratingnedsættelse forhindrer planlagt refinansiering«; en artikel i Le Monde den 16. september 2002: »forringelsen sidst i juni i Moody's rating for FT's gæld [...] har blokeret for vores adgang til markedet«; en artikel i Financial Times den 16. september 2002: »FT kan ikke overleve, når ingen vil låne os penge og alle tilmed kræver striks overholdelse af betalingsfristerne på tidligere lån. Som markedet er nu, kan det simpelthen ikke lade sig gøre for os at refinansiere vores gæld«.

(137)  Visse mener endog, at selskabet ikke engang ville have kunnet skaffe den fornødne likviditet på markedet, hvis dens rating blev yderligere forringet. Se f.eks. side 9 i den tidligere nævnte rapport fra Goldman Sachs af 22. juli 2002: »Hvis disse obligationer gik fra investeringskategorien med fast afkast til en rating som spekulationspapirer, dvs. med højt afkast, ville de oversvømme det nuværende europæiske marked for obligationer med højt afkast (...) [og] vi tror, det ville være vanskeligt for de europæiske investorer alene at optage samtlige obligationer fra France Télécom«.

(138)  Ifølge en fransk forfatter gør følgende sig således gældende: »Der findes mange forskellige offentlige mekanismer, som giver mulighed for at bringe garantigraden i et lån op på niveau med en formel lånegaranti: de har det til fælles, at de øger usikkerhedsrisikoen vedrørende statens forpligtelser, som kan antage et helt uoverskueligt omfang uden hensyn til Parlamentets ansvar for at fastsætte disse offentlige udgifter på forhånd« (A. DELION: Les Garanties D'emprunt des Collectivites Locales et de L'Etat, Petites Affiches, 17. juni 1998 nr. 72, s. 19).

(139)  Se meddelelse D. 2000 af 28. marts 2000, Cahier de droit des affaires. s. 210.

(140)  Ved at påberåbe sig erga omnes i medfør af en lov fra 1985. Men spørgsmålet er dog i første omgang ikke, om tilsagnet er bindende, ligesom der næppe er tale om en undtagelse, eftersom enhver bestridelse heraf i sidste ende afhænger af en lovbestemmelse.

(141)  Tilsagnet kan således defineres som et fast forrentet værdipapir, hvor udstederen har forpligtet sig til at betale långiveren et fast beløb på en angiven senere dato, samt en række rentebetalinger; der er med andre ord tale om et løfte om at betale et grundbeløb plus renter på fastsatte tidspunkter.

(142)  Som NERA påpegede: »økonomer og teoretikere har lavet grundige undersøgelser af anseelsens betydning og værdi. I så godt som alle økonomiske relationer er der en grad af usikkerhed over for modparten. Men i de fleste tilfælde er en part ikke involveret i én, men flere forskellige lignende transaktioner i en given periode. Det er meget almindeligt, at en eller begge parter forsøger af etablere en høj anseelse, eftersom det kan komme dem til gavn på et senere tidspunkt. (David M. Kreps og Robert Wilson, Reputation and Imperfect Information, 27 JOURNAL OF ECONOMIC THEORY 253-279 (1982). [...] Økonomerne har de seneste 25 år grundigt undersøgt, hvordan man opnår anseelse, og der er skrevet meget herom i fagtidsskrifter. Dette grundbegreb er blevet anvendt på mange forskellige områder, men vi skal nøjes med tre eksempler: centralbankernes aktiviteter, virksomhedsorganisation og markederne for statsgæld. (...) Det er lige vigtigt at etablere anseelse, uanset om man skal låne eller udlåne (på internationalt plan). Hvis en stat misligholder et lån, får den ligesom enhver anden privat debitor svært ved at få adgang til långivere fremover. Det er grunden til, at staterne undertiden ser ud til at foretrække en økonomisk lavkonjunktur, med alle de problemer, det indebærer, frem for at misligholde et lån. (Jeremy Bulow and Kenneth Rogoff, Sovereign Debt: Is to Forgive to Forget?, 79 AMERICAN ECONOMIC REVIEW 43-50 (1989). I denne sammenhæng har den franske regering ry for at opfylde de forpligtelser, den har påtaget sig i forbindelse med forvaltningen af mange kommercielle virksomheder og regeringens finanspolitiske anliggender. Det kunne blive yderst bekosteligt for den, hvis dens ord ikke blev taget for gode varer i disse sammenhænge«.

(143)  Se økonomi-, finans- og erhvervsministeriets rapport L'Etat actionnaire 2003: »Pr. 31. december 2002 kontrollerede staten ifølge de nyeste statistikker direkte eller indirekte 1 616 virksomheder, heraf 97 markedsledende. Dette gælder virksomheder med hjemsted i Frankrig« http://www.paris-europlace.net/links/doc062197.htm .

(144)  Nærmere detaljer herom kan findes i La gestion de la dette publique en France: les objectifs, les instruments et la gestion des risques af Christian Esters, Ecole Nationale d'Administration 2000: »Det franske obligationsmarked voksede i løbet af 90'erne. Statsobligationernes andel af obligationsmarkedet steg betydeligt fra 1989 til 1993 og har siden udgjort ca. 50 %, undtagen i 1995, hvor de øvrige obligationsudstedere på det franske marked for anden gang oplevede en krise, som fik emissionerne af statsobligationer, der i absolutte tal ellers var stabile, til at indtage en meget højere andel dette år ... Stigningen på lang sigt i statens andel af obligationsmarkedet er en følge af, at man i 1986 lagde forvaltningen af statsgælden i Frankrig om. En af omlægningerne bestod i en ændring af gældsstrukturen: De omsættelige statslige værdipapirer erstattede ikke-omsættelige, og det medførte en stærk stigning i statens andel af obligationsmarkedet«. http://www.ena.fr/tele/mcil99/master99esters.pdf

(145)  NERA: »Resultaterne af en analyse af, hvordan bebudelsen den 12. juli 2002 påvirkede aktie- og obligationskurserne. Analysen viser en stærk positiv effekt: som følge af tilkendegivelsen mente markedsaktørerne, at France Télécom ville få en højere cashflow, end det ellers ville have været tilfældet. Påvirkningen er desuden i høj grad statistisk signifikant: den skyldes ikke tilfældige prisudsving ... Ud fra tilkendegivelsen var det markedets opfattelse, at de franske myndigheder ville yde mere støtte til France Télécom end de ville, hvis der ikke var omkostninger til dårlige driftsresultater«.

(146)  Deutsche Bank: France Télécom/Deutsche Telekom Debt Liquidity and possible solution, 22. juli 2002, s. 1, 3, 8.

(147)  Rapport fra Deutsche Bank af 22. juli 2002 med titlen France Télécom/Deutsche Telekom Debt Liquidity and possible solution: »Den 12. juli 2002 sænkede S & P France Télécoms rating til BBB- ... Bureauet forventer ikke længere, at France Télécom når sin målsætning om 3,5 × nettogæld/EBITDA i 2003, men angav en stabil prognose for den lavere BBB-rating. Den stabile prognose underbygges af følgende udtalelse: »den franske stat — som ejer 55 % af France Télécom — har klart tilkendegivet over for Standard & Poor's, at den vil optræde som en fornuftig investor og træffe passende foranstaltninger, hvis FT skulle få vanskeligheder««. Vi må understrege, at S & P oprindelig udtalte, at bureauet ikke ville lade ekstraordinær støtte fra den franske regering spille ind på ratingen, da det i juni sænkede France Télécoms rating til BBB. Bureauet har i mellemtiden tilsyneladende skiftet mening, når det nu udtaler, at dets konklusioner vedrørende selskabets kreditværdighed »følger en gennemgang af selskabets likviditet i slutningen af 2003 og en analyse af den franske stats mulige indgriben på det franske telemarked« (s. 19). »France Télécom har nydt godt af markedets stigende tillid til, at regeringen på den ene eller den anden vis vil støtte selskabets låntagning« (s. 20). »Vi kan ikke lukke øjnene for, at den franske stat ejer hovedparten af FT og at den franske finansminister for nylig har forsikret investorerne, at likviditeten vil blive sikret« (s. 54). »Som sagt mener vi dog, at selskabet nok i sidste ende skal finde de likvide midler, som det behøver, via den angivne »implicitte støtte fra staten««. Det kan være i form af lån på markedsvilkår fra banker eller fra regeringen (s. 21). Men »hvad er markedsprisen f.eks. for en ny gæld på 10 mia. for en rating på BBB-? Hvad er de reelle omkostninger på en gæld på 10 mia. EUR for et selskab, som faktisk ikke er BBB-, men blot vurderes sådan på grund af regeringens støtte? ...« Vi mener ikke, der findes noget ordentligt svar på disse spørgsmål, for hvis FT drev virksomhed i den virkelige verden, ville selskabet efter vores mening ikke kunne refinansiere sin gæld uden en gældsomlægning (s. 33, og i denne forbindelse også s. 54). Desuden følgende citat: »Det er i pressen blevet nævnt, at den franske regering ville støtte France Télécom, hvilket indebærer at regeringen har accepteret at være »sidste låneinstans« for selskabet. Det har gavnet obligationernes og aktiernes kurs mærkbart, idet aktierne steg 90 % og obligationerne 137bp på to uger, navnlig på grund af spekulationsopkøb« (s. 28). Vi må understrege, at S & P ved telefonkonferencen for nylig vedrørende FT's forringede kreditværdighed udtalte, at en virksomhed med overskydende likviditet og et forhold mellem gæld og overskud før skatter, afgifter og afskrivning på 1:4 ville være berettiget til en rating på BBB-, som den er laveste rating i investeringskategorien. FT's aktuelle rating, BBB-, forekom i det væsentlige nærmere at være baseret på regeringens løfte om at sikre likviditeten end på de grundlæggende forretningsfaktorer (s. 30). Ifølge Deutsche Banks beregninger var forholdet mellem FT's gæld og overskud før skatter, afgifter og afskrivning 1:4,9 i andet halvår af 2002 og 1:5,20 pr. 31. december 2002.

(148)  Ibid.: »Obligationer og omsættelige værdipapirer viser, at markedsaktører ikke er sikre på omfanget af regeringens støtte« (s. 3). Se også s. 22.

(149)  Hvilket viser, at bureauet ikke forventede en yderligere forringelse fremover.

(150)  France Télécom LT Rating cut to »BBB-«; Off Watch; Outlook Stable; Teleconf 3:30PM BST Today, Standard & Poor's Ratings direct (12. juli 2002). S & P henviser tilsyneladende nærmere til tilkendegivelser fra regeringen til bureauet selv, men efter Kommissionens opfattelse af sagen ud fra de oplysninger, den har til sin rådighed, vedrørte disse tilkendegivelser i det store og hele de samme forpligtelser som de offentlige bebudelser.

(151)  Board meeting presentation, status over France Télécom, december 2002, s. 36.

(152)  I en følgeskrivelse til finansieringsaftalen, underskrevet af [...] Bank den 12. september 2002, om denne banks tilsagn til selskabets planlagte kapitalforøgelse udtaler bankens repræsentant sig utvetydigt herom: »Vi vurderer, at den planlagte transaktion vil være vanskelig at gennemføre under de aktuelle forhold, og at en positiv reaktion fra markederne på de tilkendegivelser og meddelelser, der offentliggøres sidst på ugen, vil være en nøglefaktor til sikring af de vilkår, denne transaktion forudsætter«.

(153)  Se FT form 20-F, marts 2003, s. 15-16: »hvis S & P og Moody's sænker ratingen for selskabets langfristede gæld et trin mere, vil det i sig selv øge de årlige renteudgifter med ca. 75 mio. EUR«.

(154)  En step-up-klausul er en bestemmelse om, at obligationskupon- og kreditrentesatserne sættes op, hvis ratingen sættes ned.

(155)  Finansieringsaftale mellem staten og bankerne, underskrevet 11. og 12. september 2002 (betingelse h).

(156)  Se i den forbindelse ovennævnte Seleco-beslutning, præmis 84. Se også forslag til afgørelse fra generaladvokat Geelhoed fremsat den 27. september 2001 i de forenede sager C-328/99 og C-399/00, Italien mod Kommissionen, Sml. 2003 I, s. 4035, hvor følgende angives: »Man kan således hævde, at disse private investorer ikke havde deltaget, hvis ikke myndighederne havde besluttet sig for at yde nye støttetiltag. Dermed bliver det irrelevant, at disse private investorer ville deltage på samme tid«.

(157)  Se punkt 3.1.1.

(158)  Se France Télécoms bemærkninger i rapporten fra Ehlermann af 21. januar 2004: »... i løbet af første halvår af 2002 fik markedet efterhånden tiltro til, at FT kunne klare sine gældsforpligtelser og at ledelsesteamet kunne løse problemet (punkt 7) ... da resultaterne for første halvår forelå og det stod klart, at ledelsesteamet ikke nød tillid på markedet, greb den franske stat ind i september 2002 (punkt 8).«

(159)  Da der var indsat en ny ledelse og iværksat en undersøgelse som forberedelse til en ny forretningsplan, havde man tilsyneladende taget de første skridt til at genvinde markedets tillid (se f.eks. den tidligere nævnte HSBC-rapport, s. 6: »... når en fornuftig investor står i en sådan situation, vil det normalt være sigtet: (i) at genetablere tiltroen til virksomhedens fremtid ved at indsætte en ledelse, som har troværdigheden i behold«. Se i den forbindelse også Deutsche Banks tidligere omtalte undersøgelse af 22. juli 2002: »hvis vi går ud fra, at ledelsen udskiftes, hvilket vil være en forudsætning for at videreføre driften (...) Med en ny ledelse er det tænkeligt, at markedet køber idéen om kapitaltilførslen«, s. 33). På mødet med Kommissionen den 22. januar 2003 forklarede de franske myndigheder således, at deres adfærd havde været i overensstemmelse med en fornuftig investors, eftersom de først havde handlet, efter: ledelsesskiftet, analysen af selskabets økonomiske situation, udarbejdelsen af TOP-planen og bebudelsen af statens opbakning og hensigt om at deltage i styrkelsen af selskabets egenkapital og endelig retableringen af markedsaktørernes tillid. Kommissionen er enig med de franske myndigheder i, at enhver fornuftig investor ville have fulgt denne tilgang, inden vedkommende støttede selskabet på nogen måde. Men som tidligere påvist har Kommissionen konkluderet, at staten havde givet tilsagn om at støtte FT længe før nogen af disse tiltag var iværksat.

(160)  Som omhandlet i det ovenstående nedsatte ratingbureauerne i juni og juli 2002 FT's rating til trinnet umiddelbart over »junk bond« og pointerede i deres pressemeddelelse, at ratingen havde været endnu lavere, hvis den kun havde taget udgangspunkt i FT's grundlæggende forretningsforhold.

(161)  Se Deutsche Banks tidligere nævnte undersøgelse af 22. juli 2002: »Vi mener ikke, det nuværende forhold mellem risiko og afkast er videre tillokkende for investorer, der måtte overveje at deltage i en sådan kapitaltilførsel«.

(162)  De oplysninger, som det tidligere omtalte undersøgelsesudvalg vurderede som mangelfulde. Se f.eks. følgende: »Staten forekom således på én gang stærkt indblandet og dog bestandigt ineffektiv ... Staten har svært ved at opstille klare retningslinjer for de offentlige selskaber ... Statens tilsynsmuligheder svækkes desuden kraftigt af den måde, den eksterne vækst foregår på, dvs. ved etablering af datterselskaber. De grundlæggende beslutninger i de offentlige koncerner træffes i datterselskaberne, hvilket i kraft af disses veletablerede identitet (Orange eller Equant i France Télécoms tilfælde) og særlige styreformer (der er ingen eller meget få »direkte« repræsentanter for staten i bestyrelserne, selv om staten deltager i tilsynet) forsinker og forringer de oplysninger, den statslige aktionær modtager«. Ifølge undersøgelsesudvalgets analyse blev FT's interne funktionsproblemer ledsaget af en kovending fra statsaktionærens side: »Under alle omstændigheder virker det, som om finansministeriet i 1999 og 2000 var yderst mangelfuldt informeret om de strategisk afgørende beslutninger, som operatøren traf ... Ledelsen i France Télécom informerede tilsyneladende hovedaktionæren »selektivt«, så sidstnævnte modtog for få eller i værste fald slet ingen oplysninger, og for det meste for sent eller med store mangler«, hvilket først så ud til at blive bedre i 2002: »Ifølge de dokumenter, finansministeriet har fremlagt, kender man først det nøjagtige indhold af aktionæraftalen, når den fremsendes til ministeriet den 19. februar 2002 .... Visse forpligtelser blev af France Télécom slet ikke nævnt for hovedaktionæren ... Det var først, da optionen udløb i starten af 2002, at staten opdagede, at der således var forpligtet 950 mio. euro«.

Se også visse passager i høringen af Thierry Breton, arbejdende bestyrelsesformand i FT, ved mødet den 11. december 2002 i nationalforsamlingens økonomiudvalg, f.eks.: »Over for Jean Arthuis, finansudvalgets formand, som udspurgte Thierry Breton om statsaktionærens ansvar, navnlig hvad angår tilsynsforpligtelserne, for France Télécoms hastigt forringede situation, angav Breton, at staten trods ubestridelige fremskridt endnu ikke helt havde indarbejdet de internationalt anerkendte regler for moderne virksomhedsledelse eller forstået, at beslutningerne skulle træffes af ledelsen, som stod til ansvar over for aktionærerne.«

I indledningen til undersøgelsesrapporten angiver udvalget, at »... det »tilsyn«, der udøves med de offentlige selskaber, trækker i to modsatte retninger... Samtidig orienteres staten som aktionær utilstrækkeligt eller for sent og er helt ude af stand til at føre effektiv kontrol med strategiske og undertiden diskutable beslutninger ... Denne »overdrevne omhu« og tilsynsforanstaltningerne, der af og til er »uden nytteværdi på grund af deres overvældende omfang« fører som Francis Mer understregede over for udvalget reelt til, at der »ikke (...) bliver ført tilsyn med« de offentlige selskaber. Man kan med Elie Cohens ord ikke nå til anden konklusion end at »såvel Crédit Lyonnais som France Télécom var underlagt tilsyn fra staten, finanstilsynet og revisionsretten, dvs. en hel stribe eksterne tilsyn, som i dette tilfælde ikke fungerede««.

(163)  Hvilket reelt først skete i oktober, da Thierry Breton blev udnævnt.

(164)  Se France Télécoms bemærkninger i rapporten fra Ehlermann af 21. januar 2004, punkt 90.

(165)  Punkt 5 a) i rammebestemmelserne.

(166)  Her nævnes kun de kriterier, der er relevante for et selskab, der driver virksomhed i telesektoren.

(167)  Douste-Blazy, formand for undersøgelsesudvalget: »Vi må pointere, at forringelsen af selskabets rating blokerede for dets adgang til obligationsmarkedet og dermed skadede dets lånemuligheder«. Formanden henviser hermed til den forringelse, der skete i maj 2002.

(168)  Sara Husband, High Yield Report, 1. juli 2002.

(169)  Se erklæringerne fra FT's tidligere bestyrelsesformand, Michel Bon, i pressen: fra en artikel i Tribune den 16. september 2002: »... ratingnedsættelse forhindrer planlagt refinansiering«; en artikel i Le Monde den 16. september 2002: »forringelsen sidst i juni i Moody's rating for FT's gæld [...] har blokeret for vores adgang til markedet«; en artikel i Financial Times den 16. september 2002: »FT kan ikke overleve, når ingen vil låne os penge og alle tilmed kræver striks overholdelse af betalingsfristerne på tidligere lån. Som markedet er nu, kan det simpelthen ikke lade sig gøre for os at refinansiere vores gæld«.

(170)  Se også følgende udtalelse fra de franske myndigheder: »en nettoafvikling af gælden og genopbygning af egenkapitalen [var] en uomgængelig betingelse, hvis selskabets kreditværdighed skulle bringes på ret køl ...«, s. 26 i de franske myndigheders brev af 3. december 2002.

(171)  Finans-, økonomi og finanslovsudkastudvalgets referat nr. 26, mødet den 5. december 2002, høring af Thierry Breton, bestyrelsesformand for France Télécom. Se også høringen af Thierry Breton ved mødet den 11. december 2002 i nationalforsamlingens økonomiudvalg: »... lagde stor vægt på selskabets genvundne tillid, der f.eks. fremgik af, at der for første gang siden 2001 blev taget godt imod det foregående års obligationsemission på 1,5 mia. EUR«.

(172)  [...] Proposal for an exchange offer: »Nedenfor angives vores forhåndsopfattelse af en sådan transaktion«.

(173)  Ibid. Vejledende pris for en ny 5-årig transaktion til en kurs på Euribor+380 bp og en anslået kuponrente på 8,5 %.

(174)  Se de franske myndigheders brev af 16. februar 2004.

(175)  Se de franske myndigheders bemærkninger af 4. december 2003, 22. januar 2004 og 16. februar 2004.

(176)  De franske myndigheder henviste til fem obligationslån, som blev udstedt mellem den 26. juli 2002 og den 23. december 2002 og i alt beløb sig til 220 mio. EUR for de obligationslån, der var udstedt før ambitionsplanen 2005 blev offentliggjort (5. december 2002), hvortil kommer et beløb på 442,2 mio. EUR fra udstedelse af aktieombyttelige obligationer.

(177)  I perioden før ambitionsplanen 2005 blev bebudet, dvs. den 5. december 2002.

(178)  Hvor gennemsnittet var 1,5 mia. EUR.

(179)  442,2 mia. EUR

(180)  Sådanne emissioner blev for øvrigt gennemført i december 2002 og i januar 2003.

(181)  I den forbindelse kan man henvise til forskellige passager i undersøgelsesudvalgets høring af FT's revisorer:

»Edouard Salustro: Jeg må minde Dem om noget, som De om nogen må kende til. Når en revisor skal vurdere en virksomheds finansielle oplysninger, spørger han allerførst, om der overhovedet er økonomisk belæg for at drive den. Det er det første spørgsmål, det er et grundprincip, som han derefter gør gældende i regnskaberne. Senere hen bliver spørgsmålet ikke stillet, fordi det allerede fra starten er besvaret.

Xavier de Roux: De gik altså ud fra, at driften gav sig selv.

Edouard Salustro: Nej! Jo, selvfølgelig!... Jeg var der jo ikke!...

Vincent de La Bachelerie: Den gav ikke nødvendigvis sig selv, og vi følger da også med i ...«.

Endnu mere utvetydig angående dette forhold forekommer forklaringen fra Michel Bon, FT's tidligere bestyrelsesformand, til det samme undersøgelsesudvalg:

»Der var dog én ting, som aldrig kom med i skrækscenariet: at vi ikke kunne få adgang til kapitalmarkederne. Den mulighed tog vi slet ikke i betragtning, fordi det efter vores mening var helt indlysende, at når staten var hovedaktionær, så kunne markedet ikke forestille sig, at France Télécom kunne gå fallit, selv hvis staten ikke bakkede selskabet op på anden vis. Det var en opfattelse, som deltes af nærmest alle markedsaktører, lige til den dag, hvor et af de tre ratingbureauer — og kun ét — mente, at France Télécom var på grænsen til at være insolvent, ændrede sin rating og fra den ene dag til den anden ganske lukkede markedet for selskabet ... Da dette ene ratingbureau i juni meddelte denne beslutning og blokerede for vores adgang til markedet, vidste jeg, at hvis France Télécom ikke kunne refinansiere sine lån, ville selskabet få betalingsproblemer et år senere, altså ved udgangen af første halvår 2003«.

Se i samme forbindelse HSBC-rapporten af 12. juni 2004, side 11: »set under ét var FT ikke kriseramt i den forstand at selskabets aktiviteter var rentable, men det led under en dårligt tilpasset finansieringsstruktur med for ringe egenkapital, for korte løbetider på refinansieringsgælden og en tillidskrise over for markedsaktørerne, der var usikre på, hvad denne situation førte til«.

(182)  Domstolens dom af 24. november 1987, sag 223/85, RSV mod Kommissionen, Sml. s. 4617.

(183)  Domstolens dom af 20. september 1990, sag C-5/89, Kommissionen mod Tyskland, Sml. 1990 I, s. 3437.

----