# Официален вестник L 119/2008

| | ISSN 1830-3617 |
| --- | --- |
| Официален вестник
  на Европейския съюз | L 119 |
| | |
| Издание на български език | Законодателство | Година 516 май 2008 г. |

ISSN 1830-3617

Официален вестник

на Европейския съюз

L 119

Издание на български език

Законодателство

Година 516 май 2008 г.

---

| Съдържание | | II   Актове, приети по силата на Договорите за ЕО/Евратом, чието публикуване не е задължително | Страница |
| --- | --- | --- | --- |
| | | АКТОВЕ, ПРИЕТИ ОТ ОРГАНИ, СЪЗДАДЕНИ С МЕЖДУНАРОДНИ СПОРАЗУМЕНИЯ |
| | * | Правило No 83 на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ИКЕ на ООН) — Единни технически предписания за типово одобрение на превозни средства по отношение на емисията от замърсители в съответствие с изискванията относно горивото за двигателя | 1 |

Съдържание

II   Актове, приети по силата на Договорите за ЕО/Евратом, чието публикуване не е задължително

Страница

АКТОВЕ, ПРИЕТИ ОТ ОРГАНИ, СЪЗДАДЕНИ С МЕЖДУНАРОДНИ СПОРАЗУМЕНИЯ

*

Правило No 83 на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ИКЕ на ООН) — Единни технически предписания за типово одобрение на превозни средства по отношение на емисията от замърсители в съответствие с изискванията относно горивото за двигателя

1

| BG | Актовете, чиито заглавия се отпечатват с нормален шрифт, са актове по текущо управление на селскостопанската политика и имат кратък срок на действие.
  Заглавията на всички останали актове се отпечатват с удебелен шрифт и се предшестват от звезда. |
| --- | --- |

BG

Актовете, чиито заглавия се отпечатват с нормален шрифт, са актове по текущо управление на селскостопанската политика и имат кратък срок на действие.

Заглавията на всички останали актове се отпечатват с удебелен шрифт и се предшестват от звезда.

---

II Актове, приети по силата на Договорите за ЕО/Евратом, чието публикуване не е задължително

АКТОВЕ, ПРИЕТИ ОТ ОРГАНИ, СЪЗДАДЕНИ С МЕЖДУНАРОДНИ СПОРАЗУМЕНИЯ

| 6.5.2008 | BG | Официален вестник на Европейския съюз | L 119/1 |
| --- | --- | --- | --- |

6.5.2008

BG

Официален вестник на Европейския съюз

L 119/1

---

Единствено оригиналните текстове на ИКЕ на ООН имат правно действие съгласно международното публично право. Статутът и датата на влизане в сила на настоящото правило следва да бъдат проверени в последната версия на документа на ИКЕ на ООН за състоянието — TRANS/WP.29/343/, който е на разположение на електронен адрес:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.

Правило No 83 на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ИКЕ на ООН) — Единни технически предписания за типово одобрение на превозни средства по отношение на емисията от замърсители в съответствие с изискванията относно горивото за двигателя

Ревизия 3

Притурка 6 към серия от изменения 05 — дата на влизане в сила: 2 февруари 2007 г.

СЪДЪРЖАНИЕ

ПРАВИЛО

| 1. | Поле на приложение |
| --- | --- |

1.

| 2. | Определения |
| --- | --- |

2.

| 3. | Заявление за типово одобрение |
| --- | --- |

3.

| 4. | Типово одобрение |
| --- | --- |

4.

| 5. | Спецификации и изпитвания |
| --- | --- |

5.

| 6. | Изменения на типа превозно средство |
| --- | --- |

6.

| 7. | Разширяване на типовото одобрение |
| --- | --- |

7.

| 8. | Съответствие на производството |
| --- | --- |

8.

| 9. | Санкции при несъответствие на производството |
| --- | --- |

9.

| 10. | Окончателно прекратяване на производството |
| --- | --- |

10.

| 11. | Преходни разпоредби |
| --- | --- |

11.

| 12. | Наименования и адреси на техническите служби, отговарящи за провеждането на изпитванията за одобрение, и на административните служби |
| --- | --- |

12.

| Допълнение 1 — | Процедура за проверка на съответствието с изискванията към производството, когато стандартното отклонение при производството, предоставено от производителя, е приемливо |
| --- | --- |

Допълнение 1 —

| Допълнение 2 — | Процедура за проверка на съответствието с изискванията към производството, когато стандартното отклонение при производството, предоставено от производителя, е неприемливо или няма такова в наличност |
| --- | --- |

Допълнение 2 —

| Допълнение 3 — | Проверка на съответствието в експлоатация |
| --- | --- |

Допълнение 3 —

| Допълнение 4 — | Статистическа процедура за изпитване на съответствието в експлоатация |
| --- | --- |

Допълнение 4 —

ПРИЛОЖЕНИЯ

| Приложение 1 — | ХАРАКТЕРИСТИКИ НА ДВИГАТЕЛЯ И НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО |
| --- | --- |

Приложение 1 —

| Приложение 2 — | СЪОБЩЕНИЕ |
| --- | --- |

Приложение 2 —

| Допълнение 1 — | Информация относно системата за бордова диагностика (СБД) |
| --- | --- |

Допълнение 1 —

| Приложение 3 — | ОФОРМЛЕНИЕ НА МАРКИРОВКАТА ЗА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ |
| --- | --- |

Приложение 3 —

| Приложение 4 — | ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП I (Проверка на емисиите от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател) |
| --- | --- |

Приложение 4 —

| 1. | Въведение |
| --- | --- |

1.

| 2. | Цикъл за изпитване на динамометричен стенд |
| --- | --- |

2.

| 3. | Превозно средство и гориво |
| --- | --- |

3.

| 4. | Изпитвателно оборудване |
| --- | --- |

4.

| 5. | Подготовка за изпитването |
| --- | --- |

5.

| 6. | Процедура за изпитване на стенд |
| --- | --- |

6.

| 7. | Процедура за вземане и анализ на проби |
| --- | --- |

7.

| 8. | Определяне на количеството на емисиите от газообразни замърсители и частици |
| --- | --- |

8.

| Допълнение 1 — | Елементи на изпитвателния цикъл, използван за изпитването от тип I |
| --- | --- |

Допълнение 1 —

| 1. | Изпитвателен цикъл |
| --- | --- |

1.

| 2. | Елементарен градски цикъл (Част първа) |
| --- | --- |

2.

| 3. | Извънградски цикъл (Част втора) |
| --- | --- |

3.

| Допълнение 2 — | Динамометричен стенд (бегови барабан) |
| --- | --- |

Допълнение 2 —

| 1. | Определение на динамометричен стенд с характеристика при постоянен товар |
| --- | --- |

1.

| 2. | Метод за калибриране на динамометричния стенд |
| --- | --- |

2.

| 3. | Настройване на динамометричния стенд |
| --- | --- |

3.

| Допълнение 3 — | Съпротивление при движение на превозното средство — Метод за измерване при пътни условия — Извършване на симулация върху динамометричен стенд |
| --- | --- |

Допълнение 3 —

| 1. | Цел на методите |
| --- | --- |

1.

| 2. | Характеристики на трасето |
| --- | --- |

2.

| 3. | Атмосферни условия |
| --- | --- |

3.

| 4. | Подготовка на превозното средство |
| --- | --- |

4.

| 5. | Методи |
| --- | --- |

5.

| Допълнение 4 — | Проверка на инерционните характеристики, различни от механичните |
| --- | --- |

Допълнение 4 —

| 1. | Предмет |
| --- | --- |

1.

| 2. | Принцип |
| --- | --- |

2.

| 3. | Спецификация |
| --- | --- |

3.

| 4. | Процедура за проверка |
| --- | --- |

4.

| Допълнение 5 — | Описание на системите за вземане на проби от отработилите газове |
| --- | --- |

Допълнение 5 —

| 1. | Въведение |
| --- | --- |

1.

| 2. | Критерии по отношение на устройството с променливо разреждане за измерване на емисиите в отработилите газове |
| --- | --- |

2.

| 3. | Описание на устройствата |
| --- | --- |

3.

| Допълнение 6 — | Метод за калибриране на оборудването |
| --- | --- |

Допълнение 6 —

| 1. | Построяване на кривата за калибриране |
| --- | --- |

1.

| 2. | Проверка на пламъчно-йонизационния детектор (FID) за реакция на въглеводороди |
| --- | --- |

2.

| 3. | Изпитване на ефективността на преобразувателя на NOx |
| --- | --- |

3.

| 4. | Калибриране на система за вземане на проби с постоянен обем (CVS) |
| --- | --- |

4.

| Допълнение 7 — | Проверка на цялата система |
| --- | --- |

Допълнение 7 —

| Допълнение 8 — | Изчисляване на масите на емисиите от замърсители |
| --- | --- |

Допълнение 8 —

| 1. | Общи разпоредби |
| --- | --- |

1.

| 2. | Специални изисквания за превозни средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване |
| --- | --- |

2.

| Приложение 5 — | ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП II (Изпитване за емисии от въглероден окис при работа на празен ход) |
| --- | --- |

Приложение 5 —

| Приложение 6 — | ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП III (Проверка на емисиите от картерни газове) |
| --- | --- |

Приложение 6 —

| Приложение 7 — | ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП IV (Определяне на емисиите от изпаряване при превозни средства с двигатели с принудително запалване) |
| --- | --- |

Приложение 7 —

| Допълнение 1 — | Честота и методи на калибриране |
| --- | --- |

Допълнение 1 —

| Допълнение 2 — | Денонощен профил на околната температура за 24-часовото изпитване за емисии |
| --- | --- |

Допълнение 2 —

| Приложение 8 — | ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП VI (Проверка на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба на въглероден окис и на въглеводороди след пускане в ход на студен двигател при ниска околна температура). |
| --- | --- |

Приложение 8 —

| Приложение 9 — | ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП V (Описание на изпитването за издръжливост за проверка на дълготрайността на устройствата за контрол на замърсяването) |
| --- | --- |

Приложение 9 —

| Приложение 10 — | СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННИТЕ ГОРИВА |
| --- | --- |

Приложение 10 —

| 1. | Технически характеристики на еталонното гориво, което се използва за изпитване на превозни средства с двигатели с принудително запалване |
| --- | --- |

1.

| 2. | Технически характеристики на еталонното гориво, което се използва за изпитване на превозни средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване |
| --- | --- |

2.

| 3. | Технически характеристики на еталонното гориво, което се използва за изпитване на превозни средства с двигатели с принудително запалване при ниска околна температура |
| --- | --- |

3.

| Приложение 10а — | СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННИТЕ ГАЗООБРАЗНИ ГОРИВА |
| --- | --- |

Приложение 10а —

| Приложение 11 — | СИСТЕМИ ЗА БОРДОВА ДИАГНОСТИКА (СБД) ЗА МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА |
| --- | --- |

Приложение 11 —

| Допълнение 1 — | Функционални характеристики на системите за бордова диагностика |
| --- | --- |

Допълнение 1 —

| Допълнение 2 — | Основни характеристики на фамилията превозни средства |
| --- | --- |

Допълнение 2 —

| Приложение 12 — | ИЗДАВАНЕ НА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ НА ИКЕ НА ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО, РАБОТЕЩО С ВТЕЧНЕН НЕФТЕН ГАЗ (ВНГ) ИЛИ С ПРИРОДЕН ГАЗ (ПГ) |
| --- | --- |

Приложение 12 —

| Приложение 13 — | ИЗПИТВАТЕЛНА МЕТОДИКА ЗА ИЗМЕРВАНЕ НА ЕМИСИИТЕ НА ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО, ОБОРУДВАНО СЪС СИСТЕМА С ПЕРИОДИЧНО РЕГЕНЕРИРАНЕ |
| --- | --- |

Приложение 13 —

| Приложение 14 — | ИЗПИТВАТЕЛНА МЕТОДИКА ЗА ИЗМЕРВАНЕ НА ЕМИСИИТЕ НА ХИБРИДНИ ЕЛЕКТРИЧЕСКИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА |
| --- | --- |

Приложение 14 —

| Допълнение 1 — | Крива на степента на зареждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност за целите на изпитване от тип I на хибридни електрически превозни средства с външно зареждане |
| --- | --- |

Допълнение 1 —

1.   ПОЛЕ НА ПРИЛОЖЕНИЕ

Настоящото правило се прилага за превозни средства от категориите M и N (1), както е показано в таблица A, по отношение на изпитванията, предвидени за тези превозни средства в таблица Б.

Таблица А.

Приложимост

| Категория на превозното средство (1) | Макс. маса | Превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване, включително хибридни превозни средства | Превозни средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, включително хибридни превозни средства |
| --- | --- | --- | --- |
| Бензин | ПГ (2) | ВНГ (3) | Дизел |
| M1 | ≤ 3,5 t | R83 | R83 | R83 | R83 |
| > 3,5 t | R83 | — | — | — |
| M2 | — | R83 | — | — | R49 или R83 (4) |
| M3 | — | R83 | — | — | — |
| N1 | — | R83 | R49 или R83 | R49 или R83 | R49 или R83 |
| N2 | — | R83 | — | — | R49 или R83 (4) |
| N3 | — | R83 | — | — | — |

Категория на превозното средство (1)

Макс. маса

Превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване, включително хибридни превозни средства

Превозни средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, включително хибридни превозни средства

Бензин

ПГ (2)

ВНГ (3)

Дизел

M1

≤ 3,5 t

R83

R83

R83

R83

> 3,5 t

R83

—

—

—

M2

—

R83

—

—

R49 или R83 (4)

M3

—

R83

—

—

—

N1

—

R83

R49 или R83

R49 или R83

R49 или R83

N2

—

R83

—

—

R49 или R83 (4)

N3

—

R83

—

—

—

Таблица Б.

Изисквания

| Изисквания | Превозни средства от категории M и N, оборудвани с двигатели с принудително запалване, включително хибридни превозни средства (1) | Превозни средства от категории M1 и N1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, включително хибридни превозни средства (1) |
| --- | --- | --- |
| бензиново превозно средство | двугоривно превозно средство | едногоривно превозно средство | дизелови превозни средства |
| Газообразни замърсители | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (изпитва се с двата типа гориво)
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) |
| Прахови частици | — | — | — | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) |
| Емисии при работа на свободен ход | Да | Да
  (изпитва се с двата типа гориво) | Да | — |
| Емисии на картерни газове | Да | Да
  (изпитва се само с бензин) | Да | — |
| Емисии от изпаряване | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (изпитва се само с бензин)
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | — | — |
| Дълготрайност | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (изпитва се само с бензин)
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) |
| Емисии при ниска температура | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (изпитва се само с бензин)
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | — | — |
| Проверка на съответствието при експлоатация | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) |
| Система за бордова диагностика | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) |

Изисквания

Превозни средства от категории M и N, оборудвани с двигатели с принудително запалване, включително хибридни превозни средства (1)

Превозни средства от категории M1 и N1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, включително хибридни превозни средства (1)

бензиново превозно средство

двугоривно превозно средство

едногоривно превозно средство

дизелови превозни средства

Газообразни замърсители

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(изпитва се с двата типа гориво)

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Прахови частици

—

—

—

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Емисии при работа на свободен ход

Да

Да

(изпитва се с двата типа гориво)

Да

—

Емисии на картерни газове

Да

Да

(изпитва се само с бензин)

Да

—

Емисии от изпаряване

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(изпитва се само с бензин)

(максимална маса ≤ 3,5 t)

—

—

Дълготрайност

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(изпитва се само с бензин)

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Емисии при ниска температура

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(изпитва се само с бензин)

(максимална маса ≤ 3,5 t)

—

—

Проверка на съответствието при експлоатация

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Система за бордова диагностика

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

1.1.1.   Емисиите от изпускателната тръба при нормална и ниска околна температура, емисиите от изпаряване, емисиите на картерни газове, дълготрайността на устройствата за контрол на замърсителите, изхвърляни през изпускателната тръба, и системите за бордова диагностика (СБД) на моторните превозни средства с двигатели с принудително запалване, които имат най-малко 4 колела.

1.1.2.   Емисиите от изпускателната тръба, дълготрайността на устройствата против замърсяване и на системите за бордова диагностика (СБД) на превозни средства от категория M1 и N1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, с най-малко 4 колела и максимална маса не повече от 3 500 kg.

1.1.3.   Емисиите от изпускателната тръба при нормална и ниска температура на околния въздух, емисиите от изпаряване, емисиите на картерни газове, дълготрайността на устройствата за контрол на замърсителите, изхвърляни през изпускателната тръба, и системите за бордова диагностика (СБД) на хибридните електрически превозни средства (ХЕПС), оборудвани с двигатели с принудително запалване, които имат най-малко 4 колела.

1.1.4.   Емисиите от изпускателната тръба, дълготрайността на устройствата против замърсяване и на системите за бордова диагностика (СБД) на хибридни електрически превозни средства от категория M1 и N1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, с най-малко 4 колела и максимална маса не повече от 3 500 kg.

1.1.5.   То не се отнася до:

| — | превозни средства с максимална маса по-малка от 400 kg, и превозни средства, които са проектирани да развиват максимална скорост по-ниска от 50 km/h; |
| --- | --- |

—

превозни средства с максимална маса по-малка от 400 kg, и превозни средства, които са проектирани да развиват максимална скорост по-ниска от 50 km/h;

| — | превозни средства, чиято маса в ненатоварено състояние не надвишава 400 kg, ако са предназначени за превоз на пътници, или 550 kg, ако са предназначени за превоз на товари, и чийто двигател е с максимална мощност не по-голяма от 15 kW. |
| --- | --- |

—

превозни средства, чиято маса в ненатоварено състояние не надвишава 400 kg, ако са предназначени за превоз на пътници, или 550 kg, ако са предназначени за превоз на товари, и чийто двигател е с максимална мощност не по-голяма от 15 kW.

1.1.6.   При поискване от производителя типовото одобрение в съответствие с настоящото правило може да бъде разширено от превозни средства от категории М1 или N1 с двигатели със запалване чрез сгъстяване, които вече са били типово одобрени, към превозни средства от категории M2 и N2 с референтна маса не по-голяма от 2 840 kg, като се спазват изискванията на точка 7. (за разширяване на типовото одобрение).

1.1.7.   Превозните средства от категория N1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване или с двигатели с принудително запалване, работещи с природен газ или с втечнен нефтен газ, не се включват в обхвата на настоящото правило, при условие че са били типово одобрени в съответствие с изискванията на Правило No 49, допълнено и изменено с последната серия изменения.

1.2.   Настоящото правило не се прилага за превозни средства с двигатели с принудително запалване, работещи с природен газ или с втечнен нефтен газ, от категория M1 с максимална маса по-голяма от 3 500 kg, M2, M3, N2 и N3, по отношение на които се прилага Правило No 49.

2.   ОПРЕДЕЛЕНИЯ

По смисъла на настоящото правило:

„Тип превозно средство“ означава категория моторни превозни средства, които не се различават съществено по отношение на:

2.1.1.   еквивалентната инерционна маса, определена в зависимост от референтната маса в съответствие с приложение 4, точка 5.1., и

2.1.2.   характеристиките на двигателя и на превозното средство, определени в приложение 1.

„Референтна маса“ означава масата превозното средство в ненатоварено състояние, увеличена с фиксирана маса от 100 kg за целите на изпитването в съответствие с приложения 4 и 8.

2.2.1.   „Маса в ненатоварено състояние“ означава масата на превозното средство в работно състояние, без водач, пътници или товар, с резервоар, напълнен с 90 % от вместимостта му, и с обичайния комплект инструменти и резервна гума, ако има такива.

2.3.   „Максимална маса“ означава технически допустимата максимална маса, обявена от производителя на превозното средство (тази маса може да е по-голяма от максималната маса, която се допуска от националната администрация).

2.4.   „Газообразни замърсители“ означава емисиите в отработилите газове на въглероден окис, окиси на азота, изразени в еквивалент на азотен двуокис (NO2), и въглеводороди, като се приемат следните съотношения:

| — | C1H1,85 за бензина, |
| --- | --- |

—

C1H1,85 за бензина,

| — | C1H1,86 за дизела, |
| --- | --- |

—

C1H1,86 за дизела,

| — | C1H2,525 за ВНГ, |
| --- | --- |

—

C1H2,525 за ВНГ,

| — | C1H4 за ПГ. |
| --- | --- |

—

C1H4 за ПГ.

2.5.   „Замърсяващи прахови частици“ означава компоненти на отработилите газове, които се отстраняват от разредените отработили газове при максимална температура от 325 К (52 °C) посредством филтрите, описани в приложение 4.

2.6.   „Емисии от изпускателната тръба“ означава:

| — | за двигателите с принудително запалване — емисиите на газообразни замърсители; |
| --- | --- |

—

за двигателите с принудително запалване — емисиите на газообразни замърсители;

| — | за двигателите със запалване чрез сгъстяване — емисиите от газообразни замърсители и прахови частици. |
| --- | --- |

—

за двигателите със запалване чрез сгъстяване — емисиите от газообразни замърсители и прахови частици.

„Емисии от изпаряване“ означава загубите на въглеводородни пари в горивната система на моторно превозно средство, различни от емисиите от изпускателната тръба.

2.7.1.   „Загуби от изпаряване (дишане) от резервоара“ означава емисиите на въглеводороди, предизвикани от температурни промени в резервоара за гориво (като се приема съотношение C1H2,33;

2.7.2.   „Загуби от загряване при престой“ означава емисиите на въглеводороди от горивната система на спряло превозно средство след период на движение (като се приема съотношение С1Н2,20);

2.8.   „Картер на двигателя“ означава вътрешните или външните пространства на двигателя, които са свързани с маслената вана посредством вътрешни или външни тръбопроводи, през които могат да излизат газовете и парите;

2.9.   „Устройство за пускане в ход на студен двигател“ означава устройство, което временно обогатява горивовъздушната смес на двигателя, като по този начин подпомага стартирането на двигателя;

2.10.   „Спомагателно пусково устройство“ означава устройство, което подпомага стартирането на двигателя без обогатяване на горивовъздушната смес, като подгряващи свещи, изменение на момента на впръскване и т.н.;

„Обем на двигателя“ означава:

2.11.1.   за двигатели с възвратно-постъпателно движение на буталата — номиналният работен обем на двигателя;

2.11.2.   за роторно-бутални двигатели (тип Ванкел) — удвоеният номинален работен обем на една горивна камера за бутало;

2.12.   „Устройство за контрол (намаляване) на замърсяването“ означава тези компоненти от превозното средство, които управляват и/или ограничават емисиите от отработили газове и емисиите от изпаряване;

2.13.   „Система за бордова диагностика (СБД)“ означава разположена на превозното средство диагностична система за контрол на емисиите, която е в състояние да идентифицира вероятните неизправности чрез кодове за неизправности, съхранявани в компютърна памет;

2.14.   „Изпитване в условия на експлоатация“ означава изпитване и оценка на съответствието, проведено съгласно точка 8.2.1. от настоящото правило;

2.15.   „Правилно поддържано и използвано“ при изпитване на превозно средство означава, че въпросното превозно средство удовлетворява критериите за приемане и изпитване на избрано превозно средство, посочени в точка 2. от приложение 3 към настоящото правило;

„Измервателно-коригиращо устройство“ означава което и да е устройство, реагиращо на температурата, скоростта на превозното средство, честотата на въртене на двигателя, предавката от предавателната кутия, разреждането в колектора или всеки друг параметър, с цел да активира, модулира, забави или деактивира действието на която и да е част от системата за контрол на емисиите, която намалява нейната ефективност при условия, които могат да се очакват при нормална работа и използване на превозното средство. Такова устройство не се счита като измервателно-коригиращо устройство, ако:

2.16.1.   нуждата от устройството е оправдана от гледна точка на защитата на двигателя срещу повреда или авария и за безопасната работа на превозното средство, или

2.16.2.   устройството не функционира извън изискванията за пускане в ход на двигателя, или

2.16.3.   условията са предвидени в достатъчна степен в методиките за изпитване от тип I или тип VI.

2.17.   „Фамилия превозни средства“ означава група от типове превозни средства, които се идентифицират чрез базово превозно средство за целите на приложение 12;

2.18.   „Изисквано гориво за двигателя“ означава типът гориво, което обикновено се използва за даден двигател:

| — | бензин, |
| --- | --- |

—

бензин,

| — | ВНГ (втечнен нефтен газ), |
| --- | --- |

—

ВНГ (втечнен нефтен газ),

| — | ПГ (природен газ), |
| --- | --- |

—

ПГ (природен газ),

| — | бензин или ВНГ, |
| --- | --- |

—

бензин или ВНГ,

| — | бензин или ПГ, |
| --- | --- |

—

бензин или ПГ,

| — | дизелово гориво. |
| --- | --- |

—

дизелово гориво.

„Типово одобрение на превозно средство“ означава одобрение на определен тип превозно средство по отношение на следните условия (5):

2.19.1.   Ограничаване на емисиите от изпускателната тръба от двигателя, емисиите от изпаряване, емисиите на картерни газове, дълготрайност на устройствата за контрол на замърсяването, замърсяващите емисии при пускане в ход на студен двигател и системите за бордова диагностика на превозните средства, използващи безоловен бензин или комбинация от безоловен бензин и втечнен нефтен газ или от безоловен бензин и природен газ (одобрение тип Б);

2.19.2.   Ограничаване на емисиите на газообразни замърсители и прахови частици, дълготрайност на устройствата за контрол на замърсяването и системите за бордова диагностика на превозните средства, използващи дизелово гориво (одобрение тип В);

2.19.3.   Ограничаване на емисиите на газообразни замърсители от двигателя, емисиите на картерни газове, дълготрайност на устройствата за контрол на замърсяването, емисиите при пускане в ход на студен двигател и системите за бордова диагностика на превозните средства, използващи втечнен нефтен газ или природен газ (одобрение тип Г).

2.20.   „Система с периодично регенериране“ означава устройство против замърсяване (т.е. каталитичен преобразувател, филтър за прахови частици), което при нормална експлоатация на превозното средство изисква периодично регенериране на интервал, по-малък от 4 000 km. По време на цикли, в които се извършва регенериране, емисионните норми могат да бъдат превишени. Ако регенерирането на устройството против замърсяване се извършви поне веднъж по време на изпитване от тип I и то вече се е регенерирало поне веднъж по време на подготвителния цикъл на превозното средство, устройството се счита за система с непрекъснато регенериране и не изисква специална методика на изпитване. Приложение 13 не се прилага към системи с непрекъснато регенериране.

По искане на производителя и след одобряване от страна на техническата служба, специфичната за системите с периодично регенериране методика на изпитване не се прилага за регенериращото се устройство, ако производителят представи пред издаващия типовото одобрение орган данни, според които по време на циклите на регенериране емисиите не превишават пределните стойности, предвидени в точка 5.3.1.4. за категорията на въпросното превозно средство.

2.21.   Хибридни превозни средства (ХПС)

2.21.1.   Общо определение за хибридни превозни средства (ХПС):

„Хибридно превозно средство (ХПС)“ означава превозно средство с най-малко два различни преобразувателя на енергия и две различни системи за съхраняване на енергия (на превозното средство), използвани с цел задвижване на превозното средство.

2.21.2.   Определение за хибридни електрически превозни средства (ХЕПС):

„Хибридно електрическо превозно средство (ХЕПС)“ означава хибридно превозно средство, което за целите на механичното придвижване ползва енергия от следните два източника на акумулирана енергия/мощност на превозното средство:

| — | гориво |
| --- | --- |

—

гориво

| — | устройство за съхраняване на електрическа енергия/мощност (например: акумулатор, кондензатор, маховик/генератор и т.н.) |
| --- | --- |

—

устройство за съхраняване на електрическа енергия/мощност (например: акумулатор, кондензатор, маховик/генератор и т.н.)

2.22.   „Едногоривно превозно средство“ означава превозно средство, предназначено предимно да работи постоянно с ВНГ или с ПГ, но което може също да има система за захранване с бензин, използвана само в аварийна ситуация или за пускане на двигателя в ход, и чийто резервоар за бензин е с максимална вместимост 15 литра.

2.23.   „Двугоривно превозно средство“ означава превозно средство, което може да работи понякога с бензин и понякога с ВНГ или с ПГ.

3.   ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ

Заявлението за типово одобрение на превозно средство по отношение на емисиите от изпускателната тръба, емисиите на картерни газове, емисиите от изпаряване и дълготрайността на устройствата за контрол на замърсяването, както и на неговата система за бордова диагностика (СБД) се подава от производителя на превозното средство или от неговия упълномощен представител.

Ако заявлението се отнася за система за бордова диагностика (СБД), то се придружава от допълнителната информация, която се изисква в точка 4.2.11.2.7. от приложение 1, заедно с:

декларация от производителя относно:

3.1.1.1.1.   при превозни средства с двигатели с принудително запалване — процентното съотношение на прекъсванията в запалването в двигателя спрямо общия брой запалвания, което може да доведе до получаване на емисии, превишаващи пределните стойности, предвидени в точка 3.3.2. на приложение 11, ако този процент на прекъсвания в запалването е бил налице от началото на изпитването от тип I, описано в точка 5.3.1. на приложение 4;

3.1.1.1.2.   при превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване — процентът на прекъсвания в запалването спрямо общия брой запалвания, който би могъл да доведе до прегряване на един или няколко катализатора на изпускателната уредба, преди да се предизвика необратима повреда;

3.1.1.2.   подробна писмена информация, напълно описваща функционалните работни характеристики на СБД, включително списък на всички съответни части на системата за контрол на емисиите на двигателя, като например датчици, изпълнителни модули и компоненти, които се наблюдават от СБД;

3.1.1.3.   описание на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ), използван от СБД за сигнализиране на водача на превозното средство за наличието на повреда;

копия от други типови одобрения със съответните данни, които да дават възможност за разширяване на одобренията;

3.1.1.4.   ако е приложимо, подробностите за фамилията превозни средства, които са посочени в приложение 11, допълнение 2.

3.1.2.   За изпитванията, описани в точка 3. от приложение 11, на техническата служба, която отговаря за провеждането на изпитванията за типово одобрение, трябва да се предостави представително за типа или фамилията превозно средство, което да е оборудвано с подлежащата на одобрение система за бордова диагностика. Ако техническата служба прецени, че предоставеното превозно средство не представя напълно типа или фамилията превозни средства, които са описани в приложение 11, допълнение 2, трябва да се предостави друго, и ако е необходимо, допълнително превозно средство за провеждане на изпитването в съответствие с точка 3. от приложение 11.

Образец на информационния документ, който се отнася до емисиите от изпускателната тръба, емисиите от изпарение и дълготрайността на системата за бордова диагностика (СБД), е даден в приложение 1. Сведенията, посочени в точка 4.2.11.2.7.6. от приложение 1, трябва да са посочени в допълнение 1 „Информация относно системата за бордова диагностика“ към съобщението за типово одобрение, фигуриращо в приложение 2.

3.2.1.   При необходимост трябва да се представят копия от други типови одобрения със съответните данни, които дават възможност за разширяване на одобренията и за установяване на коефициентите на влошаване.

3.3.   За изпитванията, описани в точка 5. от настоящото правило, на техническата служба, която отговоря за провеждане на изпитванията за типово одобрение, трябва да се предостави едно превозно средство, което е представително за одобрявания тип.

4.   ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ

4.1.   Ако превозното средство, представено за типово одобрение съгласно настоящото изменение, отговаря на изискванията на точка 5. по-долу, се издава одобрение за това превозно средство.

4.2.   На всеки одобрен тип се дава номер на одобрението.

Първите две цифри показват сериите от изменения, в съответствие с които е издадено одобрението. Една и съща страна по спогодбата не може да дава същия номер на друг тип превозно средство.

Страните по Спогодбата, които прилагат настоящото правило, се уведомяват за всяко одобрение, разширяване на одобрение или отказ за издаване на одобрение за даден тип превозно средство съгласно изискванията на настоящото правило, посредством формуляр, който съответства на образеца от приложение 2 към настоящото правило.

4.3.1.   В случай на изменение на настоящото правило, например ако бъдат определени нови пределни стойности, страните по Спогодбата трябва да бъдат информирани кои от вече одобрените типове превозни средства отговарят и на новите разпоредби.

Върху всяко превозно средство, което съответства на тип превозно средство, одобрен съгласно изискванията на настоящото правило, на видно и леснодостъпно място, което се посочва в сертификата за типово одобрение, се поставя международна маркировка за типово одобрение, която се състои от:

4.4.1.   кръг с буквата „E“, следван от отличителния номер на страната, издала одобрението (6);

4.4.2.   номерът на настоящото правило, следван от буквата „R“, тире и номерът на одобрението вдясно от кръга, описан в точка 4.4.1.

4.4.3.   Маркировката за типово одобрение трябва да съдържа и допълнително означение след буквата „R“, предназначено да укаже пределните стойности на емисиите, за които е издадено одобрението. За одобренията, издадени за указване на съответствие с пределните стойности на изпитването от тип I, описани в ред А на таблицата в точка 5.3.1.4.1. от настоящото правило, буквата „R“ трябва да бъде последвана от римската цифра „I“. За одобренията, издадени за указване на съответствие с пределните стойности на изпитването от тип I, описани в ред Б на таблицата в точка 5.3.1.4.1. от настоящото правило, буквата „R“ трябва да бъде последвана от римската цифра „II“.

4.5.   Ако превозното средство съответства на одобрен тип по едно или няколко правила, приложени към Спогодбата, в държавата, издала одобрението по настоящото правило, символът, указан в точка 4.4.1. не е необходимо да се повтаря; в такива случаи номерът на правилото и номерата на одобренията, както и допълнителните символи за всички правила, по които е издадено одобрение в страната, издала одобрението по настоящото правило, се поставят във вертикални колони отдясно на символа, указан в точка 4.4.1.

4.6.   Маркировката трябва да бъде ясно четлива и неизтриваема.

4.7.   Маркировката за одобрение се поставя близо до или върху табелката с данни на превозното средство.

4.8.   В приложение 3 към настоящото правило са посочени примери за оформление на маркировката за одобрение.

5.   ПРЕДПИСАНИЯ И ИЗПИТВАНИЯ

Забележка: Като алтернатива на изискванията по този точка производителите на превозни средства, чието световно годишно производство е по-малко от 10 000 единици, могат да получат одобряване въз основа на съответните технически изисквания, посочени в: Калифорнийския кодекс от правила, Заглавие 13, точки 1960.1 (f) (2) или (g) (1) и (g) (2), 1960.1. (р), които сe прилагат за моделите превозни средства, произведени през 1996 и следващите години, 1968.1, 1976 и 1975, които се прилагат за моделите лекотоварни превозни средства, произведени през 1995 и следващите години (Калифорнийски кодекс от правила, издателство „Barclay’s Publishing“).

5.1.   Общи изисквания

5.1.1.   Компонентите, които могат да повлияят на емисиите от замърсяващи вещества, трябва да са проектирани, конструирани и монтирани по такъв начин, че при нормални условия на употреба и независимо от вибрациите, на които може да бъде подложено, превозното средство да удовлетворява изискванията на настоящото правило.

Техническите мерки, предприети от производителя, трябва да са такива, че да осигурят в съответствие с предписанията на настоящото правило ефективно ограничаване на емисиите от отработили газове и на емисиите от изпаряване през нормалния срок на експлоатация на превозното средство и при нормални условия на използване. Това включва надеждността на гъвкавите тръбопроводи и техните съединения, които се използват в системите за контрол на емисиите, които трябва да са изработени така, че да съответстват на предназначението им по първоначалния проект. По отношение на емисиите от изпускателната тръба тези условия се смятат за изпълнени, ако бъдат спазени съответно разпоредбите на точки 5.3.1.4. и 8.2.3.1. По отношение на емисиите от изпаряване тези условия се смятат за изпълнени, ако бъдат спазени съответно разпоредбите на точки 5.3.1.4. и 8.2.3.1.

5.1.2.1.   Забранява се употребата на измервателно-коригиращо устройство.

Гърловини за пълнене на бензиновите резервоари

5.1.3.1.   При спазване на условията на точка 5.1.3.2., гърловината за зареждане на резервоара за бензин трябва да е проектирана така, че да не позволява зареждането на резервоара от накрайник на бензинова колонка с диаметър, равен или по-голям от 23,6 mm.

Точка 5.1.3.1. не се прилага за превозно средство, по отношение на което са изпълнени следните две условия, т.е.:

5.1.3.2.1.   превозното средство е проектирано и конструирано така, че нито едно устройство, което е предназначено да контролира емисията на газообразни замърсители, не се влияе неблагоприятно от оловосъдържащ бензин, и;

5.1.3.2.2.   превозното средство е маркирано ясно, четливо и неизтриваемо със символа за безоловен бензин съгласно ISO 2575—1982 на място, което е непосредствено видимо от лицето, зареждащо резервоара за гориво. Допуска се наличието на допълнителни маркировки.

Трябва да се предвидят мерки за предотвратяване на прекомерни емисии от изпаряване и разливане на гориво при липса на капачка на гърловината.

Това може да се осигури с помощта на един от следните начини:

5.1.4.1.   използване на неотделяема капачка на гърловината с автоматично отваряне и затваряне,

5.1.4.2.   използване на конструкции, които водят до предпазване от прекомерни емисии от изпаряване вследствие на липса на капачка на гърловината за зареждане,

5.1.4.3.   прилагане на всякакви други мерки, които имат същия ефект. Като примери може да се посочи, без това да е изчерпателно, използването на привързани или захванати с верижка капачки или такива, които се заключват с контактния ключ на превозното средство. В този случай контактният ключ трябва да може да се сваля от капачката само в заключено положение.

Предписания по отношение на сигурността на електронната система

5.1.5.1.   Всяко превозно средство, оборудвано с компютър за контрол на емисиите, трябва да има защита, която възпрепятства изменения на функциите му, с изключение на случаите, когато има разрешение за това от производителя. Производителят трябва да разреши промяната на тези функции, ако тя е необходима за диагностиката, обслужването, инспектирането, осъвременяването или ремонта на превозното средство. Всички препрограмируеми компютърни кодове или експлоатационни параметри трябва да са защитени срещу неупълномощена намеса и да са с ниво на защита не по-ниско от посоченото в разпоредбите на стандарт ISO DIS 15031-7 от октомври 1998 г. (SAE J2186 от октомври 1996 г.), при условие че обменът на защитени данни се извършва с използване на протоколите и диагностичния куплунг, предвидени в точка 6.5. от приложение II, допълнение 1. Всички сменяеми чипове с памет за калибриране трябва да са заляти, захванати в запечатан корпус или защитени чрез електронни алгоритми и трябва да не могат да се сменят без специализирани инструменти и процедури.

5.1.5.2.   Програмно определяните експлоатационни параметри на двигателя не трябва да могат да се сменят без помощта на специални инструменти и процедури (например запоени или заляти компютърни компоненти или запечатани (или запоени) компютърни кутии).

5.1.5.3.   При механични горивонагнетателни помпи, монтирани на двигатели със запалване чрез сгъстяване, производителят трябва да вземе подходящи мерки за защита от неупълномощена намеса в регулировката за максимално подаваното гориво, докато превозното средство е в експлоатация.

5.1.5.4.   Производителите могат да подадат молба към одобряващия орган за освобождаване от едно от тези изисквания на онези превозни средства, за които обичайно не се изисква такава защита. Критериите, по които одобряващият орган взема решение за освобождаване, включват, без да са посочени изчерпателно, наличието в момента на интегрални схеми за контрол на параметрите, способността за работа на превозното средство при високи показатели и прогнозният обем от продажби на превозното средство.

5.1.5.5.   Производителите, използващи системи с програмируеми компютърни кодове (например с електрически изтриваема програмируема памет само за четене, EEPROM) трябва да ги защитят от всяко непозволено препрограмиране. Производителите трябва да използват най-съвременни техники за защита от намеса и защита от записване, изискващи електронен достъп до външен компютър, управляван от производителя. Методите за постигане на адекватно ниво на защита срещу непозволена намеса се одобряват от одобряващия орган.

5.1.6.   Превозното средство може да бъде подложено на преглед за контрол на техническата му изправност и за проверка на състоянието му с оглед събираните данни в съответствие с точка 5.3.7. от настоящото правило. Ако този преглед налага прилагането на специална процедура, тя трябва да бъде подробно обяснена в ръководството за техническо обслужване (или в еквивалентен документ). Тази специална процедура не трябва да налага използването на оборудване, различно от доставяното с превозното средство.

5.2.   Методика на изпитване

Таблица 1 илюстрира различните възможности за типово одобрение на превозно средство.

5.2.1.   Превозните средства с принудително запалване и хибридните електрически превозни средства, оборудвани с двигател с принудително запалване, се подлагат на следните изпитвания:

| | Тип I (проверка на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател), |
| --- | --- |

Тип I (проверка на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател),

| | Тип II (емисии на въглероден окис при работа на двигателя на празен ход), |
| --- | --- |

Тип II (емисии на въглероден окис при работа на двигателя на празен ход),

| | Тип III (емисии на картерни газове), |
| --- | --- |

Тип III (емисии на картерни газове),

| | Тип IV (емисии от изпаряване), |
| --- | --- |

Тип IV (емисии от изпаряване),

| | Тип V (дълготрайност на устройствата против замърсяване), |
| --- | --- |

Тип V (дълготрайност на устройствата против замърсяване),

| | Тип VI (проверка на средните стойности на емисиите на въглероден окис и въглеводороди от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател при ниска околна температура), |
| --- | --- |

Тип VI (проверка на средните стойности на емисиите на въглероден окис и въглеводороди от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател при ниска околна температура),

| | изпитване на системата за бордова диагностика. |
| --- | --- |

изпитване на системата за бордова диагностика.

5.2.2.   Превозните средства, оборудвани с двигател с принудително запалване, и хибридните електрически превозни средства, оборудвани с двигател с принудително запалване, работещ с втечнен нефтен газ (ВНГ) или с природен газ (ПГ), (едногоривен или двугоривен), се подлагат на следните изпитвания (в съответствие с таблица 1):

| | Тип I (проверка на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател), |
| --- | --- |

Тип I (проверка на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател),

| | Тип II (емисии на въглероден окис при работа на двигателя на празен ход), |
| --- | --- |

Тип II (емисии на въглероден окис при работа на двигателя на празен ход),

| | Тип III (емисии на картерни газове), |
| --- | --- |

Тип III (емисии на картерни газове),

| | Тип IV (емисии от изпаряване), ако е приложимо, |
| --- | --- |

Тип IV (емисии от изпаряване), ако е приложимо,

| | Тип V (дълготрайност на устройствата против замърсяване), |
| --- | --- |

Тип V (дълготрайност на устройствата против замърсяване),

| | Тип VI (проверка на средните стойности на емисиите на въглероден окис и въглеводороди от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател при ниска околна температура), ако е приложимо, |
| --- | --- |

Тип VI (проверка на средните стойности на емисиите на въглероден окис и въглеводороди от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател при ниска околна температура), ако е приложимо,

| | изпитване на системата за бордова диагностика, ако е приложимо. |
| --- | --- |

изпитване на системата за бордова диагностика, ако е приложимо.

5.2.3.   Превозните средства, оборудвани с двигател със запалване чрез сгъстяване, и хибридните електрически превозни средства, оборудвани с двигател със запалване чрез сгъстяване, се подлагат на следните изпитвания:

| | Тип I (проверка на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател) |
| --- | --- |

Тип I (проверка на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател)

| | Тип V (дълготрайност на устройствата против замърсяване) |
| --- | --- |

Тип V (дълготрайност на устройствата против замърсяване)

| | и, ако е приложимо, изпитване на системата за бордова диагностика. |
| --- | --- |

и, ако е приложимо, изпитване на системата за бордова диагностика.

Таблица 1

Различни възможности за типово одобрение и разширяване на типово одобрение

| Изпитване за типово одобрение | Превозни средства от категории М и N, оборудвани с двигатели с принудително запалване | Превозни средства от категории M1 и N1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване |
| --- | --- | --- |
| бензиново превозно средство | двугоривно превозно средство | едногоривно превозно средство |
| Тип I | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (изпитва се с двата типа гориво)
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) |
| Тип II | Да | Да
  (изпитва се с двата типа гориво) | Да | — |
| Тип III | Да | Да
  (изпитва се само с бензин) | Да | — |
| Тип IV | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (изпитва се само с бензин)
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | — | — |
| Тип V | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (изпитва се само с бензин)
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) |
| Тип VI | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t) | Да
  (максимална маса ≤ 3,5 t)
  (изпитва се само с бензин) | — | — |
| Разширяване на одобрението | Точка 7. | Точка 7. | Точка 7. | Точка 7.; категории M2 и N2 с референтна маса ≤ 2 840 kg. |
| Система за бордова диагностика | Да, в съответствие с точка 11.1.5.1.1. или 11.1.5.3. | Да, в съответствие с точка 11.1.5.1.2. или 11.1.5.3. | Да, в съответствие с точка 11.1.5.1.2. или 11.1.5.3. | Да, в съответствие с точка 11.1.5.2.1. или 11.1.5.2.2. или 11.1.5.2.3. или 11.1.5.3. |

Изпитване за типово одобрение

Превозни средства от категории М и N, оборудвани с двигатели с принудително запалване

Превозни средства от категории M1 и N1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване

бензиново превозно средство

двугоривно превозно средство

едногоривно превозно средство

Тип I

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(изпитва се с двата типа гориво)

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Тип II

Да

Да

(изпитва се с двата типа гориво)

Да

—

Тип III

Да

Да

(изпитва се само с бензин)

Да

—

Тип IV

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(изпитва се само с бензин)

(максимална маса ≤ 3,5 t)

—

—

Тип V

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(изпитва се само с бензин)

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Тип VI

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

Да

(максимална маса ≤ 3,5 t)

(изпитва се само с бензин)

—

—

Разширяване на одобрението

Точка 7.

Точка 7.

Точка 7.

Точка 7.; категории M2 и N2 с референтна маса ≤ 2 840 kg.

Система за бордова диагностика

Да, в съответствие с точка 11.1.5.1.1. или 11.1.5.3.

Да, в съответствие с точка 11.1.5.1.2. или 11.1.5.3.

Да, в съответствие с точка 11.1.5.1.2. или 11.1.5.3.

Да, в съответствие с точка 11.1.5.2.1. или 11.1.5.2.2. или 11.1.5.2.3. или 11.1.5.3.

5.3.   Описание на изпитванията

Изпитване от тип I (контролиране на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател).

5.3.1.1.   Фигура 1 илюстрира различните възможности за провеждане на изпитване от тип I. Това изпитване трябва да се проведе на всички превозни средства, посочени в точка 1, с максимална маса не по-голяма от 3,5 тона.

Превозното средство се поставя върху динамометричен стенд, оборудван със система за симулиране на натоварването и инерционните сили.

Провежда се изпитване без прекъсване с обща продължителност 19 минути и 40 секунди, включващо две части — Част първа и Част втора. При съгласие на производителя се допуска прекъсване във вземането на проби за не повече от 20 секунди между края на Част първа и началото на Част втора, за да се улесни регулирането на изпитвателното оборудване.

5.3.1.2.1.1.   Превозните средства, които работят с ВНГ или с ПГ, се подлагат на изпитване от тип I с цел да се определи приспособимостта към промените в състава на ВНГ или на ПГ, както е посочено в приложение 12. Превозните средства, които могат да работят както с бензин, така и с ВНГ или с ПГ, се подлагат на изпитване и с двата вида гориво, като приспособимостта към промените в състава на ВНГ или на ПГ трябва да се изпита както е посочено в приложение 12.

5.3.1.2.1.2.   Независимо от изискванията на точка 5.3.1.2.1.1., превозните средства, които могат да работят с бензин и с едно газообразно гориво, но при които горивната система за подаване на бензин е предназначена само за аварийна ситуация или при пускане на двигателя в ход и чийто бензинов резервоар е с максимална вместимост 15 литра, за целите на изпитването от тип I се приемат за превозни средства, които работят само с газообразно гориво.

5.3.1.2.2.   Част първа от изпитването се състои от четири елементарни градски цикъла на движение. Всеки елементарен градски цикъл включва петнадесет фази (работа на празен ход, ускоряване, движение с постоянна скорост, намаляване на скоростта и т.н.).

5.3.1.2.3.   Част втора от изпитването се състои от един извънградски цикъл на движение. Извънградският цикъл включва 13 фази (работа на празен ход, ускоряване, движение с постоянна скорост, намаляване на скоростта и т.н.).

5.3.1.2.4.   По време на изпитването отработилите газове се разреждат и се взема пропорционална проба в една или повече торбички. Отработилите газове от изпитваното превозно средство се разреждат, взема се проба и се анализира, като се следва описаната по-долу процедура, а общият обем на разредените отработили газове се измерва. Записват се данните не само за емисиите на въглероден окис, въглеводороди и азотен окис, но също и емисиите на прахови частици от превозни средства, оборудвани с двигател със запалване чрез сгъстяване.

5.3.1.3.   Изпитването се извършва в съответствие с процедурата, описана в приложение 4. Методите за пробовземане и анализ на газовете и за отстраняване и претегляне на праховите частици трябва да са като предписаните.

В съответствие с изискванията на точка 5.3.1.5 изпитването се извършва три пъти. Резултатите се умножават по съответния коефициент за влошаване, посочен в точка 5.3.6., и в случай на системи с периодично регенериране, съответстващи на описанието в точка 2.20., резултатите трябва да се умножат по коефициента Ki, получен съгласно приложение 13. Получените като резултат маси на газообразните емисии, а при превозните средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване и масата на праховите частици от всяко от изпитванията, трябва да са по-ниски от пределните стойности, посочени в таблицата по-долу:

Пределни стойности

| | Референтна маса
  (RW)
  (kg) | Маса на въглеродния окис
  (CO) | Маса на въглеводородите
  (HC) | Маса на азотните окиси
  (NOx) | Сумарна маса на всички въглеводороди и азотни окиси
  (HC + NOx) | Маса на праховите частици (7)

  (PM) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| L1

  (g/km) | L2

  (g/km) | L3

  (g/km) | L2 + L3

  (g/km) | L4

  (g/km) |
| Категория | Клас | | Бензин | Дизелово гориво | Бензин | Дизелово гориво | Бензин | Дизелово гориво | Бензин | Дизелово гориво | Дизелово гориво |
| A(2000) | M (8) | — | Всички | 2,3 | 0,64 | 0,20 | — | 0,15 | 0,50 | — | 0,56 | 0,05 |
| N1
   (9) | I | RW ≤ 1 305 | 2,3 | 0,64 | 0,20 | — | 0,15 | 0,50 | — | 0,56 | 0,05 |
| II | 1 305 < RW ≤ 1 760 | 4,17 | 0,80 | 0,25 | — | 0,18 | 0,65 | — | 0,72 | 0,07 |
| III | 1 760 < RW | 5,22 | 0,95 | 0,29 | — | 0,21 | 0,78 | — | 0,86 | 0,10 |
| B(2005) | M (8) | — | Всички | 1,0 | 0,50 | 0,10 | — | 0,08 | 0,25 | — | 0,30 | 0,025 |
| N1
   (9) | I | RW ≤ 1 305 | 1,0 | 0,50 | 0,10 | — | 0,08 | 0,25 | — | 0,30 | 0,025 |
| II | 1 305 < RW ≤ 1 760 | 1,81 | 0,63 | 0,13 | — | 0,10 | 0,33 | — | 0,39 | 0,04 |
| III | 1 760 < RW | 2,27 | 0,74 | 0,16 | — | 0,11 | 0,39 | — | 0,46 | 0,06 |

Референтна маса

(RW)

(kg)

Маса на въглеродния окис

(CO)

Маса на въглеводородите

(HC)

Маса на азотните окиси

(NOx)

Сумарна маса на всички въглеводороди и азотни окиси

(HC + NOx)

Маса на праховите частици (7)

(PM)

L1

(g/km)

L2

(g/km)

L3

(g/km)

L2 + L3

(g/km)

L4

(g/km)

Категория

Клас

Бензин

Дизелово гориво

Бензин

Дизелово гориво

Бензин

Дизелово гориво

Бензин

Дизелово гориво

Дизелово гориво

A(2000)

M (8)

—

Всички

2,3

0,64

0,20

—

0,15

0,50

—

0,56

0,05

N1
   (9)

I

RW ≤ 1 305

2,3

0,64

0,20

—

0,15

0,50

—

0,56

0,05

II

1 305 < RW ≤ 1 760

4,17

0,80

0,25

—

0,18

0,65

—

0,72

0,07

III

1 760 < RW

5,22

0,95

0,29

—

0,21

0,78

—

0,86

0,10

B(2005)

M (8)

—

Всички

1,0

0,50

0,10

—

0,08

0,25

—

0,30

0,025

N1
   (9)

I

RW ≤ 1 305

1,0

0,50

0,10

—

0,08

0,25

—

0,30

0,025

II

1 305 < RW ≤ 1 760

1,81

0,63

0,13

—

0,10

0,33

—

0,39

0,04

III

1 760 < RW

2,27

0,74

0,16

—

0,11

0,39

—

0,46

0,06

5.3.1.4.1.   Въпреки изискванията на точка 5.3.1.4., за всеки замърсител или комбинация от замърсители една от трите получени като резултат маси може да надвишава предписаната пределна стойност с не повече от 10 %, ако средноаритметичната им стойност е по-ниска от предписаната пределна стойност. Когато предписаните пределни стойности са надвишени от повече от един замърсител, няма значение дали това се е получило при същото изпитване или при различни изпитвания.

5.3.1.4.2.   Когато изпитванията се извършват с газообразни горива, получените маси на газообразните емисии трябва да са по-малки от пределните стойности за превозни средства с бензинови двигатели, посочени в таблицата по-горе.

Броят на изпитванията, предписани в точка 5.3.1.4., се намалява при определените по-нататък условия, където V1 e резултатът от първото изпитване и V2 е резултатът от второто изпитване за всеки замърсител или общата емисия от два замърсителя, чиито емисии са предмет на нормиране.

5.3.1.5.1.   Извършва се само едно изпитване, ако стойността на резултата за всеки замърсител или общата емисия от два замърсителя, чиито емисии са предмет на нормиране, е по-малка или равна на 0,70 L (т.е. V1 ≤ 0,70 L).

5.3.1.5.2.   Ако не е изпълнено изискването от точка 5.3.1.5.1., се провеждат само две изпитвания, ако за всеки замърсител или за общата емисия от два замърсителя, чиито емисии са предмет на нормиране, са изпълнени следните условия:

V1 ≤ 0,85 L и V1 + V2 ≤ 1,70 L и V2 ≤ L

Изпитване от тип II (Изпитване за емисии от въглероден окис при работа на празен ход)

Това изпитване се провежда на всички превозни средства с двигатели с принудително запалване, чиято максимална маса е по-голяма от 3,5 тона.

5.3.2.1.1.   Превозните средства, които могат да работят както с бензин, така и с втечнен нефтен газ или с природен газ, се подлагат на изпитването от тип II и с двата вида гориво.

5.3.2.1.2.   Независимо от изискванията на точка 5.3.2.1.1., превозните средства, които могат да работят както с бензин, така и с газообразни горива, но при които горивната система за подаване на бензин е предназначена само за аварийна ситуация или при пускане на двигателя в ход и чийто бензинов резервоар е с максимална вместимост 15 литра, за целите на изпитването от тип II се приемат за превозни средства, които работят само с газообразно гориво.

5.3.2.2.   Когато изпитването се извършва в съответствие с приложение 5, обемното съдържание на въглероден окис в отработилите газове, отделяни от двигателя при работа на празен ход, не трябва да превишава 3,5 % при настройките, указани от производителя, и не трябва да надвишава 4,5 % в обхвата от настройки, посочен в това приложение.

Изпитване от тип III (проверка на емисиите на картерни газове)

Това изпитване се провежда на всички превозни средства посочени в точка 1., с изключение на тези с двигатели със запалване чрез сгъстяване.

5.3.3.1.1.   Превозните средства, които могат да работят както с бензин, така и с втечнен нефтен газ или с природен газ, се подлагат на изпитването от тип III при работа само с бензин.

5.3.3.1.2.   Независимо от изискванията на точка 5.3.3.1.1., превозните средства, които могат да работят както с бензин, така и с газообразни горива, но при които горивната система за подаване на бензин е предназначена само за аварийна ситуация или при пускане на двигателя в ход и чийто бензинов резервоар е с максимална вместимост 15 литра, за целите на изпитването от тип III се приемат за превозни средства, които работят само с газообразно гориво.

Когато изпитването се извършва в съответствие с приложение 6, системата за вентилация на картера на двигателя не трябва да позволява емисии на каквито и да е картерни газове в атмосферата.

Фигура 1

Логическа схема на системата за типово одобрение при изпитване от тип I

(вж. точка 5.3.1.)

Image

Изпитване от тип IV (Определяне на емисиите от изпаряване)

Това изпитване се провежда на всички превозни средства, посочени в точка 1., с изключение на превозните средства с двигател със запалване чрез сгъстяване, превозните средства, работещи с втечнен нефтен газ или с природен газ, и превозните средства с максимална маса по-голяма от 3 500 kg.

5.3.4.1.1.   Превозните средства, които могат да работят както с бензин, така и с втечнен нефтен газ или с природен газ, се подлагат на изпитването от тип IV при работа само с бензин.

5.3.4.2.   Когато се провежда изпитване съгласно приложение 7, емисиите от изпаряване трябва да бъдат по-малко от 2 g на изпитване.

Изпитване от тип VI (Определяне на средните стойности на емисиите на въглероден окис и въглеводороди от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател при ниска околна температура).

Това изпитване се провежда за всички превозни средства от категории M1 и N1, клас I, оборудвани с двигател с принудително запалване, освен за превозните средства, проектирани за превоз на повече от 6 човека, и за превозните средства с максимална маса, по-голяма от 2 500 kg.

5.3.5.1.1.   Превозното средство се поставя на динамометричен стенд, оборудван с устройства за симулиране на натоварване и инерционни сили.

5.3.5.1.2.   Изпитването се състои от четири елементарни градски цикъла, както е предвидено за Част първа на изпитването от тип I. Част първа на изпитването е описана в приложение 4, допълнение 1, и е илюстрирана във фигури 1/1, 1/2 и 1/3 от допълнението. Изпитването при ниска околна температура, продължаващо общо 780 секунди, трябва да се провежда без прекъсване и започва от момента на пускането в ход на двигателя.

5.3.5.1.3.   Изпитването при ниска околна температура се провежда при температура на околната среда 266 К (–7 °C). Преди провеждане на изпитването превозните средства трябва да бъдат приведени по еднакъв начин към температурата на изпитването, за да се осигури възпроизводимост на резултатите. Привеждането към температурата на изпитването и другите методики на изпитване се провеждат съгласно изискванията на приложение 8.

5.3.5.1.4.   По време на изпитването отработили газове се разреждат и се взема пропорционална проба. Отработилите газове на изпитваното превозно средство се разреждат, от тях се вземат проби и се анализират съгласно процедурата, описана в приложение 8, и се измерва общият обем на разредените отработили газове. Разредените отработили газове се анализират за въглероден окис и въглеводороди.

При спазване на изискванията по точки 5.3.5.2.2. и 5.3.5.3., изпитването трябва да се проведе три пъти. Получената маса на емисиите от въглероден окис и въглеводороди трябва да е под пределните стойности, посочени в таблицата по-долу:

| Температура на изпитване | Въглероден окис L1

  (g/km) | Въглеводороди L2

  (g/km) |
| --- | --- | --- |
| 266 K (–7 °C) | 15 | 18 |

Температура на изпитване

Въглероден окис L1

(g/km)

Въглеводороди L2

(g/km)

266 K (–7 °C)

15

18

5.3.5.2.1.   Независимо от изискванията на точка 5.3.5.2., не повече от един от трите получени резултата за всеки замърсител може да надвишава предписаните пределни стойности с не повече от 10 %, като средноаритметичната стойност от трите резултата трябва да е по-малка от предписаната пределна стойност. Когато пределните стойности са надвишени при повече от един от замърсителите, няма значение дали това е настъпило по време на едно и също изпитване или при различни изпитвания.

5.3.5.2.2.   По искане на производителя броят на изпитванията, предвиден в точка 5.3.5.2., може да бъде увеличен до 10, ако средноаритметичната стойност от първите три резултата е под 110 % от пределната стойност. В този случай единственото изискване след изпитването е средната аритметична стойност от всичките 10 резултата да бъде по-ниска от пределната стойност.

Броят на изпитванията, предписани в точка 5.3.5.2., може да бъде намален в съответствие с разпоредбите на точки 5.3.5.3.1. и 5.3.5.3.2.

5.3.5.3.1.   Когато стойността на получения от първото изпитване резултат за всеки замърсител поотделно е по-малка или равна на 0,70 L, се провежда само едно изпитване.

5.3.5.3.2.   Ако не е изпълнено изискването по точка 5.3.5.3.1., се извършват само две изпитвания, ако за всеки замърсител резултатът от първото изпитване е по-малък или равен на 0,85 L и сумата на първите два резултата е по-малка или равна на 1,70 L, а резултатът от второто изпитване е по-малък или равен на L.

(V1 ≤ 0,85 L и V1 + V2 ≤ 1,70 L и V2 ≤ L).

Изпитване от тип V (Дълготрайност на устройствата против замърсяване)

Това изпитване се провежда за всички превозни средства, посочени в точка 1., за които се прилага изпитването, посочено в точка 5.3.1. Изпитването включва изпитване за стареене при изминат пробег от 80 000 km в съответствие с програмата, описана в приложение 9, на писта за изпитване, на шосе или върху динамометричен стенд.

5.3.6.1.1.   Превозните средства, които могат да работят както с бензин, така и с втечнен нефтен газ или с природен газ, следва да се подлагат на изпитване от тип V при работа само с бензин. В този случай коефициентът на влошаване, получен при работа с безоловен бензин, се приема като валиден и за втечнения нефтен газ или за природния газ.

5.3.6.2.   Независимо от изискванията на точка 5.3.6.1., производителят може да избере коефициенти на влошаване от следната таблица, използвана като алтернатива на изпитването по точка 5.3.6.1.

| | Коефициенти на влошаване |
| --- | --- |
| | Замърсител | CO | HC | NOx | HC + NOx
   (10) | Прахови частици |
| Категория на двигателя | Двигател с принудително запалване | 1,2 | 1,2 | 1,2 | — | — |
| Двигател със запалване чрез сгъстяване | 1,1 | — | 1 | 1 | 1,2 |

Коефициенти на влошаване

Замърсител

CO

HC

NOx

HC + NOx
   (10)

Прахови частици

Категория на двигателя

Двигател с принудително запалване

1,2

1,2

1,2

—

—

Двигател със запалване чрез сгъстяване

1,1

—

1

1

1,2

По искане на производителя техническата служба може да проведе изпитване от тип I преди приключването на изпитването от тип V, като се използват коефициентите на влошаване от горната таблица. При приключване на изпитването от тип V техническата служба може да коригира резултатите, използвани за целите на типовото одобрение, записани в приложение 2, като замени коефициентите на влошаване от горната таблица с измерените при изпитването от тип V.

5.3.6.3.   Коефициентите на влошаване се определят или с помощта на процедурата в точка 5.3.6.1., или като се използват стойностите в таблицата към точка 5.3.6.2. Тези коефициенти са предназначени за установяване на съответствието с изискванията по точка 5.3.1.4. и 8.2.3.1.

Данни за емисиите, необходими за целите на техническия преглед

5.3.7.1.   Настоящото изискване се отнася до всички превозни средства, които се задвижват с двигатели с принудително запалване, за които е подадено заявление за типово одобрение в съответствие с настоящото изменение.

5.3.7.2.   При провеждане на изпитване в съответствие с приложение 5 (изпитване от тип II), при нормална честота на въртене на двигателя при работа на празен ход:

| а) | се отчита обемното съдържание на въглероден окис в отработилите газове, |
| --- | --- |

а)

се отчита обемното съдържание на въглероден окис в отработилите газове,

| б) | се отчита честотата на въртене на двигателя по време на изпитването, включително и евентуалния интервал на изменение. |
| --- | --- |

б)

се отчита честотата на въртене на двигателя по време на изпитването, включително и евентуалния интервал на изменение.

5.3.7.3.   При изпитване с висока честота на въртене на двигателя при работа на празен ход (т.е. > 2 000 min.–1)

| а) | се отчита обемното съдържание на въглероден окис в отработилите газове, |
| --- | --- |

а)

се отчита обемното съдържание на въглероден окис в отработилите газове,

| б) | се записва стойността на Ламбда (*), |
| --- | --- |

б)

се записва стойността на Ламбда (*),

| в) | се отчита честотата на въртене на двигателя по време на изпитването, включително и интервала на изменение. |
| --- | --- |

в)

се отчита честотата на въртене на двигателя по време на изпитването, включително и интервала на изменение.

| (*) | Стойността на Ламбда се изчислява чрез опростеното уравнение на Бретшнайдер, както следва: |
| --- | --- |

(*)

Стойността на Ламбда се изчислява чрез опростеното уравнение на Бретшнайдер, както следва:

Formula

където:

| [ ] | = | концентрация в обемни проценти |
| --- | --- | --- |
| K1 | = | коефициент на преобразуване на измерването NDIR към измерване FID (предоставен от производителя на измервателното оборудване) |
| Hcv | = | атомно отношение на водорода към въглерода |
| — | за бензин |

[ ]

=

концентрация в обемни проценти

K1

=

коефициент на преобразуване на измерването NDIR към измерване FID (предоставен от производителя на измервателното оборудване)

Hcv

=

атомно отношение на водорода към въглерода

—

за бензин

1,73

| — | за ВНГ |
| --- | --- |

—

за ВНГ

2,53

| — | за ПГ |
| --- | --- |

—

за ПГ

4,0

Ocv

=

атомно отношение на кислорода към въглерода

| — | за бензин |
| --- | --- |

—

за бензин

0,02

| — | за втечнен нефтен газ |
| --- | --- |

—

за втечнен нефтен газ

0,0

| — | за природен газ |
| --- | --- |

—

за природен газ

0,0

5.3.7.4.   Температурата на маслото на двигателя по време на изпитването се измерва и записва.

5.3.7.5.   Попълва се таблицата от точка 17 към приложение 2.

5.3.7.6.   Производителят трябва да потвърди точността на стойността Ламбда, отчетена по време на типовото одобрение съгласно изискванията на точка 5.3.7.3., като представителна за типичните серийни превозни средства в рамките на 24 месеца от датата на издаване на типовото одобрение от техническата служба. Трябва да се направи оценка въз основа на наблюдения и проучвания на серийни превозни средства.

5.3.8.   Изпитване на системата за бордова диагностика

Това изпитване се провежда върху всички превозни средства, посочени в точка 1. Следва се методиката на изпитване, посочена в приложение 11, точка 3.

6.   ИЗМЕНЕНИЯ НА ТИПА НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО

Всяко изменение на типа на превозното средство се съобщава на административната служба, която е издала одобрението за този тип превозно средство. В такъв случай службата може:

6.1.1.   да приеме, че измененията нямат съществен отрицателен ефект и че при всички случаи превозното средство продължава да отговаря на изискванията; или

6.1.2.   да изиска протокол от допълнително изпитване от техническата служба, отговорна за провеждането му.

6.2.   Потвърждението на одобрението или отказът на одобрение, в което се посочват измененията, се съобщава съгласно процедурата, посочена в точка 4.3. по-горе, на страните по Спогодбата, които прилагат настоящото правило.

6.3.   Компетентният орган, който издава разширение на одобрението, дава сериен номер на това разширение и информира за това другите страни по Спогодбата от 1958 г., прилагащи настоящото правило, чрез формуляра на съобщение, съответстващ на образеца в приложение 2 към настоящото правило.

7.   РАЗШИРЯВАНЕ НА ОДОБРЕНИЕ

В случай на изменения на типа, одобрен съгласно настоящото правило, се прилагат следните специални условия в случаите, когато са приложими.

Разширения, свързани с емисиите от изпускателната тръба (Изпитвания от тип I, тип II и тип VI).

Типове превозни средства с различни референтни маси

7.1.1.1.   Одобрение, издадено за определен тип превозно средство, може да бъде разширено само до типовете превозни средства с референтна маса, която изисква да се използват следващите две по-високи еквивалентни инерционни категории или която и да е по-ниска еквивалентна инерционна категория.

7.1.1.2.   За превозните средства от категории N1 и М, посочени в забележка 2 към точка 5.3.1.4., ако референтната маса на типа превозно средство, за което се иска разширение на одобрението, изисква използването на еквивалентна инерционна маса, която е по-малка от използваната за вече одобрения тип превозно средство, се издава разширение на одобрението ако масите на замърсителите от вече одобрения тип превозно средство са в границите на допустимите стойности, предписани за превозното средство, за което се иска разширяване на одобрението.

Превозни средства с различни общи предавателни числа

Типовото одобрение, издадено на превозно средство, може при следните условия да бъде разширено за други типове превозни средства, които се различават от одобрения тип само по отношение на предавателното число на трансмисиите:

7.1.2.1.   За всяко едно от предавателните числа, използвани в изпитванията от тип I и тип VI, е необходимо да се определи следното съотношение,

Formula

където при честота на въртене на двигателя от 1 000min–1 V1 е скоростта на одобрения тип превозно средство, а V2 е скоростта на типа превозно средство, за което се иска разширяване на одобрението.

7.1.2.2.   Ако за всяко предавателно число на трансмисията E ≤ 8 %, разширението се издава без да се повтарят изпитванията от тип I и тип VI.

7.1.2.3.   В случай че за поне едно предавателно число на трансмисията E > 8 % и ако за всяко предавателно число Е ± 13 %, изпитванията от тип I и тип VI трябва да бъдат повторени, но могат да се проведат в лаборатория, избрана от производителя и одобрена от техническата служба. Протоколът от изпитванията се изпраща на техническата служба, отговорна за провеждане на изпитванията за типово одобрение.

7.1.3.   Типове превозни средства с различна референтна маса и различни общи предавателни числа на трансмисията

Типовото одобрение, издадено за определен тип превозно средство, може да бъде разширено до типовете превозни средства, които се различават от одобрения тип само по отношение на референтната маса и общите предавателни числа на трансмисиите им, при условие че са изпълнени изискванията на точка 7.1.1. и 7.1.2.

Забележка: Когато определен тип превозно средство е бил одобрен в съответствие с точки от 7.1.1. до 7.1.3., това одобрение не може да бъде разширено за други типове превозни средства.

Емисии от изпаряване (изпитване от тип IV)

Одобрението, издадено на тип превозно средство, оборудвано със система за контрол на емисиите от изпаряване, може да бъде разширено при следните условия:

7.2.1.1.   Основният принцип на дозиране на горивовъздушната смес трябва да бъде един и същ (например едноточково впръскване, карбуратор).

7.2.1.2.   Формата и материалът на резервоара за гориво, както и гъвкавите тръбопроводи за течно гориво трябва да са еднакви. Трябва да бъде изпитан най-неблагоприятният за фамилията случай по отношение на напречното сечение и приблизителната дължина на гъвкавите тръбопроводи. Техническата служба, отговорна за изпитванията за типово одобрение, решава дали е приемливо използването на различни сепаратори за газообразната и течната фаза. Разликата в обема на резервоара за гориво трябва да е в границите на ±10 %. Регулировката на предпазния клапан на резервоара трябва да е еднаква.

7.2.1.3.   Методът на задържане на горивните пари трябва да бъде еднакъв, т.е. обемът и формата на устройството за улавяне на парите, използваното вещество в него, въздушният филтър (ако се използва за контрол на емисиите от изпаряване) и т.н.

7.2.1.4.   Обемът на поплавковата камера на карбуратора не трябва да се различава с повече от ±10 милилитра.

7.2.1.5.   Методът за прочистване на натрупаните изпарения трябва да бъде еднакъв (напр. въздушен поток, в момента на пускане в ход или продухване с определен обем по време на движение на превозното средство).

7.2.1.6.   Методът на херметизиране и вентилиране на системата за дозиране на горивото трябва да бъде еднакъв.

7.2.2.   Допълнителни забележки:

| i) | разрешава се различен работен обем на двигателя; |
| --- | --- |

i)

разрешава се различен работен обем на двигателя;

| ii) | разрешават се различни мощности на двигателя; |
| --- | --- |

ii)

разрешават се различни мощности на двигателя;

| iii) | разрешават се предавателни кутии с автоматично и ръчно управление, трансмисии със задвижване на две и четири колела; |
| --- | --- |

iii)

разрешават се предавателни кутии с автоматично и ръчно управление, трансмисии със задвижване на две и четири колела;

| iv) | разрешават се различни видове каросерии; |
| --- | --- |

iv)

разрешават се различни видове каросерии;

| v) | разрешават се различни по размери колела и гуми. |
| --- | --- |

v)

разрешават се различни по размери колела и гуми.

Дълготрайност на устройствата против замърсяване (Изпитване от тип V)

Издаденото типово одобрение за превозно средство може да бъде разширено за други типове превозни средства при условие, че комбинацията двигател/система за контрол на замърсяването е еднаква с тази на вече одобреното превозно средство. За тази цел онези типове превозни средства, чиито описани по-долу параметри са еднакви или остават в определените пределни стойности, се считат за принадлежащи към една и съща комбинация двигател/система за контрол на замърсяването.

7.3.1.1.   Двигател:

| — | брой на цилиндрите, |
| --- | --- |

—

брой на цилиндрите,

| — | обем на двигателя (±15 %), |
| --- | --- |

—

обем на двигателя (±15 %),

| — | конфигурация на цилиндровия блок, |
| --- | --- |

—

конфигурация на цилиндровия блок,

| — | брой на клапаните, |
| --- | --- |

—

брой на клапаните,

| — | горивна система, |
| --- | --- |

—

горивна система,

| — | вид на охладителната система, |
| --- | --- |

—

вид на охладителната система,

| — | горивен процес, |
| --- | --- |

—

горивен процес,

| — | осово разстояние между цилиндрите. |
| --- | --- |

—

осово разстояние между цилиндрите.

7.3.1.2.   Система за контрол на замърсяването:

| — | Каталитични преобразуватели:






  — | брой на каталитичните преобразуватели и елементите, |
| --- | --- | --- |

—

Каталитични преобразуватели:

—

брой на каталитичните преобразуватели и елементите,

| — | размер и форма на каталитичните преобразуватели (разлика в обема на монолитен елемент до ±10 %), |
| --- | --- |

—

размер и форма на каталитичните преобразуватели (разлика в обема на монолитен елемент до ±10 %),

| — | каталитично действие на преобразувателя (окисляване, трипътен, ...), |
| --- | --- |

—

каталитично действие на преобразувателя (окисляване, трипътен, ...),

| — | зареждане с благороден метал (eднакво или по-голямо), |
| --- | --- |

—

зареждане с благороден метал (eднакво или по-голямо),

| — | съдържание на благороден метал (разлика до ±15 %), |
| --- | --- |

—

съдържание на благороден метал (разлика до ±15 %),

| — | субстрат (структура и материал), |
| --- | --- |

—

субстрат (структура и материал),

| — | гъстота на клетките, |
| --- | --- |

—

гъстота на клетките,

| — | тип на кожуха на каталитичния(ите) преобразувател(и), |
| --- | --- |

—

тип на кожуха на каталитичния(ите) преобразувател(и),

| — | разположение на каталитичните преобразуватели (местоположение и размер в изпускателната система така, че да не създава температурни разлики по-големи от 50 К на входа на каталитичния преобразувател).
  Тази температурна разлика се проверява при стабилизирани условия, при скорост от 120 km/h и регулировки на натоварването, използвани при изпитване от тип I. |
| --- | --- |

—

разположение на каталитичните преобразуватели (местоположение и размер в изпускателната система така, че да не създава температурни разлики по-големи от 50 К на входа на каталитичния преобразувател).

Тази температурна разлика се проверява при стабилизирани условия, при скорост от 120 km/h и регулировки на натоварването, използвани при изпитване от тип I.

| — | Подаване на въздух:






  — | с или без |
| --- | --- | --- |

—

Подаване на въздух:

—

с или без

| — | тип (пулсиращо, въздушни помпи, ...). |
| --- | --- |

—

тип (пулсиращо, въздушни помпи, ...).

| — | Рециркулация на отработилите газове (EGR):






  — | с или без. |
| --- | --- | --- |

—

Рециркулация на отработилите газове (EGR):

—

с или без.

7.3.1.3.   Инерционна категория: двете непосредствено по-високи и всички по-ниски инерционни категории.

7.3.1.4.   Изпитването за дълготрайност може да бъде проведено, като се използва превозно средство, чиято каросерия, предавателна кутия (с автоматично или ръчно управление) и размери на колелата или гумите са различни от тези на типа превозно средство, за който се иска типово одобрение.

Системи за бордова диагностика

7.4.1.   Издаденото одобрение на тип превозно средство по отношение на системата за бордова диагностика може да бъде разширено за други типове превозни средства, принадлежащи към същата фамилия СБД, както е описано в приложение 11, допълнение 2. Системата за контрол на емисиите от двигателя трябва да бъде еднаква с тази на вече одобреното превозно средство и да отговаря на описанието на фамилията двигатели със СБД, посочено в приложение 11, допълнение 2, независимо от следните характеристики на превозното средство:

| | принадлежности на двигателя, |
| --- | --- |

принадлежности на двигателя,

| | гуми, |
| --- | --- |

гуми,

| | еквивалентна инерционна маса, |
| --- | --- |

еквивалентна инерционна маса,

| | охладителна система, |
| --- | --- |

охладителна система,

| | общо предавателно число, |
| --- | --- |

общо предавателно число,

| | тип на трансмисията, |
| --- | --- |

тип на трансмисията,

| | тип на каросерията. |
| --- | --- |

тип на каросерията.

8.   СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО

8.1.   Всяко превозно средство, върху което е поставена маркировка за типово одобрение съгласно изискванията на настоящото правило, трябва по отношение на елементите, свързани с емисиите на газообразни замърсители и прахови частици от двигателя, емисиите на картерните газове и емисиите от изпаряване, да отговаря на одобрения тип превозно средство. Процедурите за оценка на съответствието на производството трябва да съответстват на записаните в Спогодбата от 1958 г., допълнение 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), по отношение на следните изисквания:

Като общо правило съответствието на производството по отношение на ограничаването на емисиите от превозното средство (изпитвания от тип I, II, III и IV) се проверява въз основа на описанието във формуляра за съобщение и неговите приложения.

Съответствие на превозни средства в експлоатация

Мерките, които се вземат във връзка с издадените типови одобрения по отношение на емисиите, трябва да бъдат подходящи и за потвърждаване на функционалността на устройствата за контрол на емисиите по време на нормалния живот на превозните средства, при нормални условия на експлоатация (съответствие на правилно поддържаните и използвани превозни средства в експлоатация). За целите на настоящото правило тези мерки трябва да се проверяват за период на използване до 5 години или пробег до 80 000 km, което от двете събития настъпи първо, а от 1 януари 2005 г. — за период на използване до 5 години или пробег до 100 000 km, което от двете събития настъпи първо.

Проверката на съответствието на превозните средства в експлоатация от страна на органа за типово одобрение се извършва въз основа на цялата съответна информация, с която производителят разполага, и съгласно процедури, които са сходни на определените в допълнение 2 от Спогодбата от 1958 г. (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2).

Фигури 4/1 и 4/2 от допълнение 4 илюстрират процедурата за проверка на съответствието в експлоатация.

8.2.1.1.   Параметри, определящи фамилия превозни средства в експлоатация

Фамилията превозни средства в експлоатация може да се определи чрез основните конструктивни параметри, които са общи за превозните средства, принадлежащи към тази фамилия. Следователно типовете превозни средства, при които са общи най-малко параметрите, описани по-долу, или се намират в определените допуски, могат да се разглеждат като принадлежащи към една и съща фамилия превозни средства в експлоатация:

| — | горивен процес (двутактов, четиритактов, ротационен двигател); |
| --- | --- |

—

горивен процес (двутактов, четиритактов, ротационен двигател);

| — | брой на цилиндрите; |
| --- | --- |

—

брой на цилиндрите;

| — | разположение на цилиндрите (редово, V-образно, радиално, боксерно, друго). Наклонът или ориентирането на цилиндрите не е критерий; |
| --- | --- |

—

разположение на цилиндрите (редово, V-образно, радиално, боксерно, друго). Наклонът или ориентирането на цилиндрите не е критерий;

| — | метод на подаване на гориво към двигателя (например индиректно или директно впръскване); |
| --- | --- |

—

метод на подаване на гориво към двигателя (например индиректно или директно впръскване);

| — | тип охладителна уредба (с въздух, вода, масло); |
| --- | --- |

—

тип охладителна уредба (с въздух, вода, масло);

| — | метод на засмукване на въздуха (атмосферно засмукване, пълнене под налягане); |
| --- | --- |

—

метод на засмукване на въздуха (атмосферно засмукване, пълнене под налягане);

| — | гориво, за което е предназначен двигателят (бензин, дизелово гориво, ПГ, ВНГ и т.н.). Двугоривните превозни средства могат да се групират с едногоривни превозни средства, ако едно от горивата е общо; |
| --- | --- |

—

гориво, за което е предназначен двигателят (бензин, дизелово гориво, ПГ, ВНГ и т.н.). Двугоривните превозни средства могат да се групират с едногоривни превозни средства, ако едно от горивата е общо;

| — | тип каталитичен преобразувател (трипътен катализатор или друг(и)); |
| --- | --- |

—

тип каталитичен преобразувател (трипътен катализатор или друг(и));

| — | тип на филтъра за прахови частици (с или без); |
| --- | --- |

—

тип на филтъра за прахови частици (с или без);

| — | рециркулация на отработилите газове (с или без); |
| --- | --- |

—

рециркулация на отработилите газове (с или без);

| — | работен обем на най-големия двигател от фамилията превозни средства минус 30 %. |
| --- | --- |

—

работен обем на най-големия двигател от фамилията превозни средства минус 30 %.

Проверка на съответствието в експлоатация се провежда от органа за типово одобрение въз основа на информация, предоставена от производителя. Тази информация трябва да съдържа най-малко следните елементи:

8.2.1.2.1.   Име и адрес на производителя.

8.2.1.2.2.   Име, адрес, телефонен номер и номер на факс, както и адрес на електронната поща на неговия упълномощен представител за географските зони, обхванати от информацията на производителя.

8.2.1.2.3.   Име(на) на модела(ите) на превозните средства, включени в информацията на производителя.

8.2.1.2.4.   Когато е приложимо, списък на типовете превозни средства, обхванати от информацията на производителя, т.е. фамилия превозни средства в експлоатация в съответствие с точка 8.2.1.1.

8.2.1.2.5.   Кодове на идентификационния номер на превозното средство (VIN), приложими за типовете превозни средства, принадлежащи към фамилията в експлоатация (представка VIN).

8.2.1.2.6.   Номерата на типовите одобрения, приложими за типовете превозни средства от фамилията в експлоатация, включително, когато е приложимо, номерата на всички разширения и поправки на място и/или повиквания от производителя за отстраняване на дефекти (доработка).

8.2.1.2.7.   Подробности за тези разширения на типовите одобрения и поправки на място и/или повиквания от производителя за отстраняване на дефекти (доработка) на превозните средства, обхванати от информацията на производителя (ако органът за типово одобрение ги поиска).

8.2.1.2.8.   Периодът от време, през който е била събрана информацията на производителя.

8.2.1.2.9.   Периодът на производство на превозните средства, включен в информацията на производителя (например „превозни средства, произведени през календарната 2001 г.“).

Прилаганата от производителя процедура за проверка на съответствието в експлоатация, включително:

8.2.1.2.10.1.   Метода за установяване на местоположението на превозните средства;

8.2.1.2.10.2.   Критериите за избор или за отхвърляне на превозните средства;

8.2.1.2.10.3.   Типовете изпитвания и процедурите, използвани за целите на програмата;

8.2.1.2.10.4.   Критерии на производителя за приемането/отхвърлянето на фамилията превозни средства в експлоатация;

8.2.1.2.10.5.   Географска област(и), в рамките на която производителят е събирал информация.

8.2.1.2.10.6.   Размер на извадката и план за вземане на проби.

Резултатите от прилаганата от производителя процедура по проверка на съответствието в експлоатация, включително:

8.2.1.2.11.1.   Идентификация на превозните средства, включени в програмата (независимо дали са били подложени на изпитване или не).

| — | Тази идентификация включва: наименование на модела; |
| --- | --- |

—

Тази идентификация включва: наименование на модела;

| — | идентификационен номер на превозното средство (VIN); |
| --- | --- |

—

идентификационен номер на превозното средство (VIN);

| — | регистрационен номер на превозното средство; |
| --- | --- |

—

регистрационен номер на превозното средство;

| — | дата на производство; |
| --- | --- |

—

дата на производство;

| — | регион на употреба (когато е известен); |
| --- | --- |

—

регион на употреба (когато е известен);

| — | пневматични гуми, с които е оборудвано превозното средство. |
| --- | --- |

—

пневматични гуми, с които е оборудвано превозното средство.

8.2.1.2.11.2.   Основание(я) за изключване на превозно средство от извадката.

8.2.1.2.11.3.   Данни за извършеното обслужване за всяко превозно средство от извадката (включително евентуалните доработки).

8.2.1.2.11.4.   Данни за извършените ремонти по всяко превозно средство от извадката (когато са известни).

8.2.1.2.11.5.   Данни за изпитванията, включително:

| — | дата на изпитването; |
| --- | --- |

—

дата на изпитването;

| — | място на изпитването; |
| --- | --- |

—

място на изпитването;

| — | разстояние, отчетено от километража на превозното средство; |
| --- | --- |

—

разстояние, отчетено от километража на превозното средство;

| — | спецификации на горивото, използвано при изпитването (например еталонно гориво или гориво от търговската мрежа); |
| --- | --- |

—

спецификации на горивото, използвано при изпитването (например еталонно гориво или гориво от търговската мрежа);

| — | условия на изпитването (температура, влажност, инерционна маса на динамометъра); |
| --- | --- |

—

условия на изпитването (температура, влажност, инерционна маса на динамометъра);

| — | настройка на динамометъра (например режим на функциониране); |
| --- | --- |

—

настройка на динамометъра (например режим на функциониране);

| — | резултати от изпитването (за най-малко три различни превозни средства от всяка фамилия). |
| --- | --- |

—

резултати от изпитването (за най-малко три различни превозни средства от всяка фамилия).

8.2.1.2.12.   Данни, отчетени от системата за бордова диагностика.

8.2.2.   Сведенията, събрани от производителя, трябва да са достатъчно пълни, за да може да се направи оценка на показателите при експлоатация при нормалните условия на употреба, определени в точка 8.2., и по начин, който е представителен за географското проникване на производителя на пазара.

За целите на настоящото правило производителят не е длъжен да извърши проверка на съответствието в експлоатация на определен тип превозно средство, ако е в състояние да докаже по задоволителен начин пред органа, отговарящ за типовото одобрение, че годишните световни продажби на този тип превозно средство не надвишават 10 000 екземпляра.

В случай на превозни средства, които ще се продават в рамките на Европейския съюз, производителят не е длъжен да извърши проверка на съответствието в експлоатация на определен тип превозно средство, ако е в състояние да докаже по задоволителен начин пред органа, отговарящ за типовото одобрение, че годишните продажби в рамките на Европейския съюз на този тип превозно средство не надвишават 5 000 екземпляра.

Ако трябва да се проведе изпитване от тип I и типовото одобрение на превозно средство има едно или няколко разширения, изпитванията се провеждат или върху превозното средство, описано в първоначалната техническа документация, или върху превозното средство, описано в техническата документация, свързана със съответното разширение.

Проверка на съответствието на превозното средство при изпитване от тип I.

След извършването на подбора от страна на компетентния орган, производителят не може да предприема каквито и да било промени в регулировките на избраните превозни средства.

Изпитванията на хибридните електрически превозни средства (ХЕПС) се провеждат съгласно условията, посочени в приложение 14:

| — | За превозните средства с външно зареждане (OVC) измерването на емисиите от замърсители се извършва след подготовката на превозното средство в съответствие с условие Б от изпитване от тип I за хибридни превозни средства с външно зареждане. |
| --- | --- |

—

За превозните средства с външно зареждане (OVC) измерването на емисиите от замърсители се извършва след подготовката на превозното средство в съответствие с условие Б от изпитване от тип I за хибридни превозни средства с външно зареждане.

| — | За превозните средства без външно зареждане (NOVC) измерването на емисиите от замърсители се извършва при същите условия, както при изпитването от тип I на превозни средства без външно зареждане. |
| --- | --- |

—

За превозните средства без външно зареждане (NOVC) измерването на емисиите от замърсители се извършва при същите условия, както при изпитването от тип I на превозни средства без външно зареждане.

Избират се три превозни средства от серията по метода на случайния подбор и се изпитват съгласно предписанията в точка 5.3.1. Коефициентите на влошаване се използват по същия начин. Пределните стойности са посочени в точка 5.3.1.4.

8.2.3.1.1.1.   В случай на системи с периодично регенериране, съгласно определението в точка 2.20., резултатите трябва да се умножат по коефициента Ki, получен по процедурата, определена в приложение 13 по времето, когато е било издадено типовото одобрение.

По молба на производителя изпитването може да се извърши непосредствено след края на регенерирането.

8.2.3.1.2.   Ако компетентният орган е удовлетворен от посочените от производителя в съответствие с точка 8.2.1. по-горе стандартни отклонения на производството, изпитванията се извършват съгласно допълнение 1.

Ако компетентният орган не е удовлетворен от посочените от производителя в съответствие с точка 8.2.1. по-горе стандартни отклонения на производството, изпитванията се извършват съгласно допълнение 2.

8.2.3.1.3.   Производството за дадена серия се приема, че съответства на изискванията, ако въз основа на резултатите от изпитване на образците е взето решение за приемане по отношение на всички замърсители, или се приема, че не съответства на изискванията, ако е взето решение за отхвърляне на един замърсител, в съответствие с критерия за изпитване, посочен в съответното допълнение.

Когато е взето решение за приемане по отношение на един замърсител, това решение не може да се променя в резултат на допълнителни изпитвания, провеждани с цел вземане на решение по отношение на други замърсители.

Ако не се вземе решение за приемане по отношение на всички замърсители и когато не е взето решение за отхвърляне по отношение на един замърсител, изпитването се провежда върху друго превозно средство (вж. фигура 2 по-долу).

Фигура 2

Image

Независимо от изискванията на точка 3.1.1. от приложение 4, изпитванията се провеждат върху превозни средства, взети директно от производствената линия.

8.2.3.2.1.   Въпреки това, по искане на производителя изпитванията могат да се проведат върху превозни средства с пробег:

| — | не по-голям от 3 000 km за превозни средства, оборудвани с двигател с принудително запалване, |
| --- | --- |

—

не по-голям от 3 000 km за превозни средства, оборудвани с двигател с принудително запалване,

| — | не по-голям от 15 000 km за превозни средства, оборудвани с двигател със запалване чрез сгъстяване. |
| --- | --- |

—

не по-голям от 15 000 km за превозни средства, оборудвани с двигател със запалване чрез сгъстяване.

И в двата случая процедурата по разработване се извършва от производителя, който се задължава да не извършва никакви промени по тези превозни средства.

8.2.3.2.2.   Ако производителят желае да разработи превозните средства (с пробег от „x“ km, като x ≤ 3 000 km за превозни средства, оборудвани с двигател с принудително запалване, и x ≤ 15 000 km за превозни средства, оборудвани с двигател със запалване чрез сгъстяване), се прилага следната процедура:

| а) | емисиите от замърсители (тип 1) се измерват при нула и при „x“ km на първото изпитвано превозно средство, |
| --- | --- |

а)

емисиите от замърсители (тип 1) се измерват при нула и при „x“ km на първото изпитвано превозно средство,

| б) | коефициентът на изменение на емисиите между нула и „x“ km се изчислява за всеки един от замърсителите, както следва:
  Емисии при „x“ km/Емисии при 0 km
  Коефициентът може да бъде по-малък от 1, |
| --- | --- |

б)

коефициентът на изменение на емисиите между нула и „x“ km се изчислява за всеки един от замърсителите, както следва:

Емисии при „x“ km/Емисии при 0 km

Коефициентът може да бъде по-малък от 1,

| в) | останалите превозни средства не се разработват, а емисиите им при 0 km се умножават по коефициента на изменение.
  В такъв случай стойностите, които се приемат, са:






  i) | стойностите при „x“ km за първото превозно средство, |
| --- | --- | --- |

в)

останалите превозни средства не се разработват, а емисиите им при 0 km се умножават по коефициента на изменение.

В такъв случай стойностите, които се приемат, са:

i)

стойностите при „x“ km за първото превозно средство,

| ii) | стойностите при 0 km, умножени по коефициента на изменение за останалите превозни средства. |
| --- | --- |

ii)

стойностите при 0 km, умножени по коефициента на изменение за останалите превозни средства.

8.2.3.2.3.   Всички тези изпитвания могат да се провеждат с гориво от търговската мрежа. Въпреки това, по искане на производителя могат да се използват еталонните горива, описани в приложение 10.

| i) | Ако се извършва изпитване от тип III, то се провежда върху всички превозни средства, избрани за изпитване за съответствие на производството от тип I. Трябва да се спазват условията, предвидени в точка 5.3.3.2. Изпитванията на хибридните електрически превозни средства (ХЕПС) се провеждат съгласно условията, посочени в приложение 14, точка 5. |
| --- | --- |

i)

Ако се извършва изпитване от тип III, то се провежда върху всички превозни средства, избрани за изпитване за съответствие на производството от тип I. Трябва да се спазват условията, предвидени в точка 5.3.3.2. Изпитванията на хибридните електрически превозни средства (ХЕПС) се провеждат съгласно условията, посочени в приложение 14, точка 5.

| ii) | Ако се извършва изпитване от тип IV, то се провежда в съответствие с точка 7. от приложение 7. |
| --- | --- |

ii)

Ако се извършва изпитване от тип IV, то се провежда в съответствие с точка 7. от приложение 7.

8.2.4.   Когато се провежда изпитване в съответствие с приложение 7, средната стойност на емисиите от изпаряване на всички серийни превозни средства от одобрения тип трябва да бъде по-малка от пределната стойност, предвидена в точка 5.3.4.2.

8.2.5.   За редовните изпитвания в края на производствената линия притежателят на одобрението може да покаже съответствие с изискванията, като включи в извадката превозни средства, които отговарят на изискванията на точка 7. от приложение 7.

Системи за бордова диагностика (СБД)

Ако трябва да се извърши проверка на работата на СБД, тя се провежда както следва:

8.2.6.1.   Когато одобряващият орган реши, че качеството на производството изглежда незадоволително, се взема едно превозно средство на случаен принцип от серията и се подлага на изпитванията, описани в приложение 11, допълнение 1.

Изпитванията на хибридните електрически превозни средства (ХЕПС) се провеждат съгласно условията, посочени в приложение 14, точка 9.

8.2.6.2.   Счита се, че е налице съответствие на производството, ако превозното средство отговаря на изискванията на изпитванията, описани в приложение 11, допълнение 1.

8.2.6.3.   Ако избраното от серията превозно средство не отговаря на изискванията по точка 8.2.6.1., се прави случайна извадка от други четири превозни средства от серията, които се подлагат на изпитванията, описани в приложение 11, допълнение 1. Изпитванията могат да бъдат проведени на разработени превозни средства с пробег от не повече от 15 000 km.

8.2.6.4.   Приема се, че е налице съответствие на производството, ако най-малко 3 превозни средства отговарят на изискванията на изпитванията, описани в приложение 11, допълнение 1.

Въз основа на проверката, посочена в точка 8.2.1., одобряващият орган взема едно от следните решения:

| — | че съответствието в експлоатация на определен тип превозно средство или на определена фамилия превозни средства в експлоатация е удовлетворително и не предприема никакви други действия; |
| --- | --- |

—

че съответствието в експлоатация на определен тип превозно средство или на определена фамилия превозни средства в експлоатация е удовлетворително и не предприема никакви други действия;

| — | че предоставените от производителя данни са недостатъчни за вземането на решение и иска от производителя допълнителна информация или данни от изпитвания, или |
| --- | --- |

—

че предоставените от производителя данни са недостатъчни за вземането на решение и иска от производителя допълнителна информация или данни от изпитвания, или

| — | че съответствието в експлоатация на определен тип превозно средство или на един или повече типа превозни средства, принадлежащи към една фамилия превозни средства в експлоатация не е удовлетворително и пристъпва към изпитванията на този или тези тип(ове) превозно(и) средство(а) в съответствие с допълнение 3. |
| --- | --- |

—

че съответствието в експлоатация на определен тип превозно средство или на един или повече типа превозни средства, принадлежащи към една фамилия превозни средства в експлоатация не е удовлетворително и пристъпва към изпитванията на този или тези тип(ове) превозно(и) средство(а) в съответствие с допълнение 3.

Когато на производителя е разрешено да не извършва проверка на даден тип превозно средство съгласно точка 8.2.2., одобряващият орган може да пристъпи към изпитвания на този тип превозно средство в съответствие с допълнение 3.

8.2.7.1.   Когато се приеме, че са необходими изпитвания от тип I за проверка на съответствието на устройствата за контрол на емисиите с изискванията за тяхното функциониране по време на експлоатация, те трябва да се проведат съгласно методика на изпитване, отговаряща на статистическите критерии, определени в допълнение 4.

8.2.7.2.   Одобряващият орган съвместно с производителя избира извадка от превозни средства с достатъчен пробег, за които с голяма сигурност може да се приеме, че са използвани при нормални условия. Производителят трябва да бъде консултиран за избора на превозните средства и да му бъде дадена възможност да присъства на потвърдителните проверки на превозните средства.

Производителят има право под надзора на органа, натоварен с типовото одобрение, да извършва проверки, дори и от разрушително естество, на онези превозни средства, при които нивата на емисиите надвишават пределните стойности, с оглед да се установят възможните причини за влошаване, които не са по вина на самия производител (например употреба на оловосъдържащ бензин преди датата на изпитването). Когато резултатите от проверките потвърдят наличието на такива причини, тези резултати от изпитването се изключват от проверката за съответствие.

8.2.7.3.1.   От проверките за съответствие се изключват също така резултатите от изпитванията, извършени върху превозни средства от извадката:

| i) | които са получили сертификат за типово одобрение, удостоверяващ съответствието им с пределните стойности на емисиите от категория А, определени в точка 5.3.1.4. на 05 серия от изменения на настоящото правило, когато въпросните превозни средства са работили редовно с гориво със съдържание на сяра над 150 mg/kg (бензин) или над 350 mg/kg (дизелово гориво), или |
| --- | --- |

i)

които са получили сертификат за типово одобрение, удостоверяващ съответствието им с пределните стойности на емисиите от категория А, определени в точка 5.3.1.4. на 05 серия от изменения на настоящото правило, когато въпросните превозни средства са работили редовно с гориво със съдържание на сяра над 150 mg/kg (бензин) или над 350 mg/kg (дизелово гориво), или

| ii) | които са получили сертификат за типово одобрение, удостоверяващ съответствието им с пределните стойности на емисиите от категория Б, определени в точка 5.3.1.4. на 05 серия от изменения на настоящото правило, когато въпросните превозни средства са работили редовно с бензин или дизелово гориво със съдържание на сяра над 50 mg/kg. |
| --- | --- |

ii)

които са получили сертификат за типово одобрение, удостоверяващ съответствието им с пределните стойности на емисиите от категория Б, определени в точка 5.3.1.4. на 05 серия от изменения на настоящото правило, когато въпросните превозни средства са работили редовно с бензин или дизелово гориво със съдържание на сяра над 50 mg/kg.

8.2.7.4.   Когато одобряващият орган не е удовлетворен от получените резултати от изпитванията, проведени в съответствие с критериите, определени в допълнение 4, коригиращите мерки, предвидени в допълнение 2 към Спогодбата от 1958 г. (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), трябва да се приложат и спрямо превозните средства в експлоатация, принадлежащи към същия тип, които се очаква да бъдат засегнати от същите неизправности в съответствие с точка 6. на допълнение 3.

Планът за коригиращите мерки, представен от производителя, се одобрява от органа, отговарящ за типовото одобрение. Производителят е отговорен за изпълнението на одобрения план.

Органът, отговарящ за типовото одобрение, трябва в срок от 30 дни да уведоми всички страни по Спогодбата за своето решение. Страните по Спогодбата могат да изискат прилагане на същия план с коригиращи мерки за отстраняване на несъответствието към всички превозни средства от същия тип, регистрирани на тяхната територия.

8.2.7.5.   Ако някоя от страните по Спогодбата установи, че определен тип превозни средства не отговаря на приложимите към него изисквания на допълнение 3, тя незабавно уведомява страната по Спогодбата, която е издала оригиналното типово одобрение в съответствие с изискванията на Спогодбата.

След това, съгласно разпоредбите на Спогодбата, компетентният орган от страната по Спогодбата, която е издала оригиналното типово одобрение, уведомява производителя, че типът превозни средства не отговаря на изискванията на настоящите разпоредби и че от производителя се очаква да предприеме съответни мерки. В срок до два месеца след това известие производителят представя на компетентния орган план за отстраняване на неизправностите, който по своята същност трябва да съответства на изискванията на точки от 6.1. до 6.8. от допълнение 3. В срок от два месеца компетентният орган, който е издал първоначалното типово одобрение, провежда консултации с производителя за съгласуване на плана за мерки и за неговото изпълнение. Ако компетентният орган, издал оригиналното типово одобрение, установи че не е възможно да се постигне такова споразумение, се задействат съответните процедури по Спогодбата.

9.   САНКЦИИ ПРИ НЕСЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО

9.1.   Одобрението, издадено на определен тип превозни средства в съответствие с настоящата поправка, може да бъде отнето, ако не са изпълнени изискванията на точка 8.1. по-горе, или ако избраното(ите) превозно(и) средство(а) не преминат успешно изпитванията, предписани в точка 8.2. по-горе.

9.2.   Ако някоя от страните по Спогодбата, които прилагат настоящото правило, отнеме одобрение, което е било издадено от нея преди това, тя незабавно уведомява другите договарящи се страни, прилагащи настоящото правило, чрез съобщение, съответстващо на образеца в приложение 2 към настоящото правило.

10.   ОКОНЧАТЕЛНО ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО

Ако притежателят на одобрение прекрати напълно производството на типа превозно средство, одобрено съгласно настоящото правило, той трябва да уведоми за това органа, издал одобрението. При получаване на съответното съобщение, този орган трябва да уведоми за това останалите страни по Спогодбата от 1958 г., прилагащи настоящото правило, чрез съобщение, съответстващо на образеца в приложение 2 към настоящото правило.

11.   ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ

11.1.   Общи положения

11.1.1.   Считано от датата на официалното влизане в сила на серия от изменения 05, никоя от договарящите се страни, прилагащи настоящото правило, не може да отказва да издава одобрения по настоящото правило, изменено със серия от изменения 05.

11.1.2.   Нови типови одобрения

11.1.2.1.   В съответствие с разпоредбите на точки 11.1.4., 11.1.5. и 11.1.6. договарящите се страни, прилагащи настоящото правило, могат за издават типово одобрение само ако подлежащият на одобряване тип превозно средство отговаря на изискванията на настоящото правило, изменено със серия от изменения 05.

За превозните средства от категории М или N1 тези изисквания се прилагат, считано от датата на влизане в сила на серия от изменения 05.

Превозните средства трябва да отговарят на изискванията по отношение на пределните стойности за изпитване от тип I, посочени в ред „А“ или ред „Б“ от таблицата към точка 5.3.1.4. от настоящото правило.

11.1.2.2.   В съответствие с разпоредбите на точки 11.1.4., 11.1.5., 11.1.6. и 11.1.7. договарящите се страни, прилагащи настоящото правило, могат за издават типово одобрение само ако подлежащият на одобряване тип превозно средство отговаря на изискванията на настоящото правило, изменено със серия от изменения 05.

За превозните средства от категория М с максимална маса по-малка или равна на 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас I) тези изисквания се прилагат от 1 януари 2005 г.

За превозните средства от категория М с максимална маса по-голяма от 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас II и III) тези изисквания се прилагат от 1 януари 2006 г.

Превозните средства трябва да отговарят на изискванията по отношение на пределните стойности за изпитване от тип I, посочени в ред „Б“ от таблицата към точка 5.3.1.4. от настоящото правило.

11.1.3.   Краен срок на действие на съществуващите типови одобрения

11.1.3.1.   При спазване на изискванията на точки 11.1.4., 11.1.5. и 11.1.6., одобренията, издадени в съответствие с настоящото правило, изменено със серия от изменения 04, ще се смятат за невалидни от датата на влизане в сила на серия от изменения 05 за превозните средства от категория М с максимална маса по-малка или равна на 2 500 kg или за превозните средства от категория N1 (клас I), и от 1 януари 2002 г. — за превозните средства от категория М с максимална маса по-голяма от 2 500 kg или за превозните средства от категория N1 (клас II и III), освен ако договарящата се страна, която е издала одобрението, уведоми другите договарящи се страни, прилагащи настоящото правило, че одобреният тип превозно средство отговаря на изискванията на настоящото правило в съответствие с разпоредбите на точка 11.1.2.1. по-горе.

11.1.3.2.   При спазване на изискванията на точки 11.1.4., 11.1.5., 11.1.6. и 11.1.7., одобренията, издадени в съответствие с настоящото правило, изменено със серия от изменения 05, и в съответствие с пределните стойности в ред „А“ от таблицата към точка 5.3.1.4. от настоящото правило, ще се смятат за невалидни от 1 януари 2006 г. за превозните средства от категория М с максимална маса по-малка или равна на 2 500 kg или за превозните средства от категория N1 (клас I), и от 1 януари 2007 г. — за превозните средства от категория М с максимална маса по-голяма от 2 500 kg или за превозните средства от категория N1 (клас II и III), освен ако договарящата се страна, която е издала одобрението, уведоми другите договарящи се страни, прилагащи настоящото правило, че одобреният тип превозно средство отговаря на изискванията на настоящото правило в съответствие с разпоредбите на точка 11.1.2.2. по-горе.

11.1.4.   Особени разпоредби

11.1.4.1.   До 1 януари 2003 г. превозните средства от категория М1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване и с максимална маса по-голяма от 2 000 kg, които:

| i) | са проектирани за превоз на повече от шест пътника (включително водача), или |
| --- | --- |

i)

са проектирани за превоз на повече от шест пътника (включително водача), или

| ii) | са превозни средства за движение по черни пътища и без път съгласно определението в приложение 7 от Консолидираната резолюция за конструкцията на превозните средства (R.E.3) (11) |
| --- | --- |

ii)

са превозни средства за движение по черни пътища и без път съгласно определението в приложение 7 от Консолидираната резолюция за конструкцията на превозните средства (R.E.3) (11)

ще се считат за целите на точка 11.1.3.1. и 11.1.3.2. за превозни средства от категория N1.

11.1.4.2.   За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване с директно впръскване и проектирани за превоз на повече от шест пътника (включително водача), одобренията, издадени в съответствие с разпоредбите на точка 5.3.1.4.1. от настоящото правило, изменено от серия от изменения 04, остават в сила до 1 януари 2002 г.

11.1.4.3.   Разпоредбите по отношение на типовите одобрения и проверките за съответствие на производството, посочени в настоящото правило, изменено със серия изменения 04, остават в сила до датите, посочени в точки 11.1.2.1. и 11.1.3.1.

11.1.4.4.   Считано от 1 януари 2002 г. изпитването от тип VI, определено в приложение 8, се прилага към новите типове превозни средства от категория М1 и от категория N1, клас 1, които са оборудвани с двигатели с принудително запалване. Това изискване не се прилага към превозните средства, проектирани за превоз на повече от шест пътника (включително водача), или към превозните средства, чиято максимална маса е по-голяма от 2 500 kg.

11.1.5.   Система за бордова диагностика (СБД)

Превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване

11.1.5.1.1.   Превозните средства от категория М1 и от категория N1, които работят с бензин, трябва да са оборудвани със системи за бордова диагностика, както е посочено в точка 3.1. от приложение 11 към настоящото правило, считано от датите, посочени в точка 11.1.2.

11.1.5.1.2.   Превозните средства от категория М1, различни от тези, чиято максимална маса е по-голяма от 2 500 kg, и превозните средства от категория N1, клас I, които работят постоянно или през част от времето с ВНГ или с ПГ, трябва да бъдат оборудвани със система за бордова диагностика от 1 октомври 2004 г. за новите типове и от 1 юли 2005 г. — за всички типове.

Превозните средства от категория М1, чиято максимална маса е по-голяма от 2 500 kg, и превозните средства от категория N1, клас II, които работят постоянно или през част от времето с ВНГ или с ПГ, трябва да бъдат оборудвани със система за бордова диагностика от 1 януари 2006 г. за новите типове и от 1 януари 2007 г. — за всички типове.

Превозни средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване

11.1.5.2.1.   Превозните средства от категория М1, различни от тези, които са проектирани за превоз на повече от шест пътника (включително водача), или превозните средства, чиято максимална маса е по-голяма от 2 500 kg, трябва да бъдат оборудвани със система за бордова диагностика от 1 октомври 2004 г. за новите типове и от 1 юли 2005 г. — за всички типове.

11.1.5.2.2.   Превозните средства от категория М1, невключени в точка 11.1.5.2.1., с изключение на превозните средства, чиято максимална маса е по-голяма от 2 500 kg, и превозните средства от категория N1, клас 1, трябва да бъдат оборудвани със система за бордова диагностика от 1 януари 2005 г. за новите типове и от 1 януари 2006 г. — за всички типове.

11.1.5.2.3.   Превозните средства от категория N1, клас II и III, и превозните средства от категория M1, чиято максимална маса е по-голяма от 2 500 kg, трябва да бъдат оборудвани със система за бордова диагностика от 1 януари 2006 г. за новите типове и от 1 януари 2007 г. — за всички типове.

11.1.5.2.4.   Ако превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, пуснати в експлоатация преди датите, посочени в горната точка, са оборудвани със система за бордова диагностика, се прилагат разпоредбите на точки от 6.5.3. до 6.5.3.6. от приложение 11, допълнение 1.

Хибридните електрически превозни средства (ХЕПС) трябва да отговарят на изискванията относно системите за бордова диагностика, както следва:

11.1.5.3.1.   Хибридни електрически превозни средства (ХЕПС), оборудвани с двигатели с принудително запалване, хибридни електрически превозни средства (ХЕПС) от категория М1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, чиято максимална маса не надвишава 2 500 kg, и хибридни електрически превозни средства (ХЕПС) от категория N1, (клас I), оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване — от 1 януари 2005 г. за новите типове и от 1 януари 2006 г. — за всички типове.

11.1.5.3.2.   Хибридни електрически превозни средства (ХЕПС) от категория N1 (клас II и III), оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, и хибридни електрически превозни средства (ХЕПС) от категория М1, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, чиято максимална маса е по-голяма от 2 500 kg — от 1 януари 2006 г. за новите типове и от 1 януари 2007 г. — за всички типове.

11.1.5.4.   Превозните средства от други категории или превозните средства от категории М1 или N1, които не са включени по-горе, могат да бъдат оборудвани със система за бордова диагностика. В такъв случай те трябва да отговарят на разпоредбите по отношение на СБД, посочени в точки от 6.5.3. до 6.5.3.6. от приложение 11, допълнение 1.

11.1.6.   Типове одобрения в съответствие с настоящото правило, изменено със серия от изменения 04

11.1.6.1.   По изключение от изискванията на точка 11.1.2. и 11.1.3. договарящите се страни могат да продължат да издават одобрения на превозни средства и могат да продължат да признават валидността на съществуващите одобрения, които отговарят на:

| i) | изискванията на точка 5.3.1.4.1. от серия от изменения 04 към настоящото правило, при условие че въпросните превозни средства са предназначени за износ или за първоначално регистриране в страни, в които употребата на безоловен бензин не е широко разпространена, и |
| --- | --- |

i)

изискванията на точка 5.3.1.4.1. от серия от изменения 04 към настоящото правило, при условие че въпросните превозни средства са предназначени за износ или за първоначално регистриране в страни, в които употребата на безоловен бензин не е широко разпространена, и

| ii) | изискванията на точка 5.3.1.4.2. от серия от изменения 04 към настоящото правило, при условие че въпросните превозни средства са предназначени за износ или за първоначално регистриране в страни, в които безоловният бензин с максимално съдържание на сяра от 50 mg/kg не е широко разпространен, и |
| --- | --- |

ii)

изискванията на точка 5.3.1.4.2. от серия от изменения 04 към настоящото правило, при условие че въпросните превозни средства са предназначени за износ или за първоначално регистриране в страни, в които безоловният бензин с максимално съдържание на сяра от 50 mg/kg не е широко разпространен, и

| iii) | изискванията на точка 5.3.1.4.3. от серия от изменения 04 към настоящото правило, при условие че въпросните превозни средства са предназначени за износ или за първоначално регистриране в страни, в които дизеловото гориво с максимално съдържание на сяра от 350 mg/kg не е широко разпространено. |
| --- | --- |

iii)

изискванията на точка 5.3.1.4.3. от серия от изменения 04 към настоящото правило, при условие че въпросните превозни средства са предназначени за износ или за първоначално регистриране в страни, в които дизеловото гориво с максимално съдържание на сяра от 350 mg/kg не е широко разпространено.

11.1.6.2.   Чрез дерогация от задълженията на договарящите се страни по настоящото правило, типовите одобрения, издадени по силата на настоящото правило, изменено със серия от изменения 04, престават да бъдат валидни в Европейската общност, считано от:

| i) | 1 януари 2001 г. за превозните средства от категория М с максимална маса по-малка или равна на 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас I), и от |
| --- | --- |

i)

1 януари 2001 г. за превозните средства от категория М с максимална маса по-малка или равна на 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас I), и от

| ii) | 1 януари 2002 г. за превозните средства от категория М с максимална маса по-голяма от 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас II или III), |
| --- | --- |

ii)

1 януари 2002 г. за превозните средства от категория М с максимална маса по-голяма от 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас II или III),

освен ако договарящата се страна, която е издала одобрението, уведоми другите договарящи се страни, прилагащи настоящото правило, че одобреният тип превозно средство отговаря на изискванията на настоящото правило в съответствие с точка 11.1.2.1. по-горе.

11.1.7.   Типове одобрения в съответствие с настоящото правило, изменено със серия от изменения 05

11.1.7.1.   По изключение от изискванията на точка 11.1.2.2. и 11.1.3.2. договарящите се страни могат да продължат да извършват типово одобрение на превозни средства и могат да продължат да признават валидността на одобрения, издадени на превозни средства в съответствие с изискванията на точка 5.3.1.4. (по отношение на емисиите от категория А) от серия от изменения 05 към настоящото правило, при условие че въпросните превозни средства са предназначени за износ или за първоначално регистриране в страни, в които безоловният бензин или дизеловото гориво с максимално съдържание на сяра от 50 mg/kg не са широко разпространени.

11.1.7.2.   Чрез дерогация от задълженията на договарящите се страни по настоящото правило, типовите одобрения, издадени с цел удостоверяване, че превозните средства отговарят на пределните стойности на емисиите от категория А от точка 5.3.1.4. от серия от изменения 05 към настоящото правило, престават да бъдат валидни в Европейската общност, считано от:

| i) | 1 януари 2006 г. за превозните средства от категория М с максимална маса по-малка или равна на 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас I), и от |
| --- | --- |

i)

1 януари 2006 г. за превозните средства от категория М с максимална маса по-малка или равна на 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас I), и от

| ii) | 1 януари 2007 г. за превозните средства от категория М с максимална маса по-голяма от 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас II или III), |
| --- | --- |

ii)

1 януари 2007 г. за превозните средства от категория М с максимална маса по-голяма от 2 500 kg, или за превозните средства от категория N1 (клас II или III),

освен ако договарящата се страна, която е издала одобрението, уведоми другите договарящи се страни, прилагащи настоящото правило, че одобреният тип превозно средство отговаря на изискванията на настоящото правило в съответствие с точка 11.1.2.2. по-горе.

12.   НАИМЕНОВАНИЯ И АДРЕСИ НА ТЕХНИЧЕСКИТЕ СЛУЖБИ, ОТГОВАРЯЩИ ЗА ПРОВЕЖДАНЕТО НА ИЗПИТВАНИЯТА ЗА ОДОБРЕНИЕ, И НА АДМИНИСТРАТИВНИТЕ СЛУЖБИ

Страните по Спогодбата от 1958 г., прилагащи настоящото правило, изпращат в секретариата на Обединените нации наименованията и адресите на техническите служби, отговорни за провеждане на изпитванията за одобрение, и на административните служби, които издават одобрения и до които трябва да се изпращат формулярите за одобрение, разширяване, отказ или отнемане на одобрение, издадени в други държави.

---

(1)  Съгласно определението в Приложение 7 към Консолидираната резолюция за конструкцията на превозните средства (R.E.3), (документ TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2, последно изменен с Поправка 4).

(2)  природен газ.

(3)  втечнен нефтен газ.

(4)  Правило No 83 се прилага само за превозни средства с референтна маса ≤ 2 840 kg като разширение на одобрение, издадено на двигател, използван в превозни средства от категориите M1 или N1.

„R49 или R83“ означава, че производителите могат да получат типово одобрение съгласно настоящото правило или съгласно Правило No 49.

(5)  Одобрение А е отменено. 05 серия от изменения към настоящото правило забранява използването на оловосъдържащи бензини.

(6)  1 за Германия, 2 за Франция, 3 за Италия, 4 за Нидерландия, 5 за Швеция, 6 за Белгия, 7 за Унгария, 8 за Чешка република, 9 за Испания, 10 за Сърбия и Черна Гора, 11 за Обединеното Кралство, 12 за Австрия, 13 за Люксембург, 14 за Швейцария, 15 (незает), 16 за Норвегия, 17 за Финландия, 18 за Дания, 19 за Румъния, 20 за Полша, 21 за Португалия, 22 за Руската федерация, 23 за Гърция, 24 за Ирландия, 25 за Хърватия, 26 за Словения, 27 за Словакия, 28 за Беларус, 29 за Естония, 30 (незает), 31 за Босна и Херцеговина, 32 за Латвия, 33 (незает), 34 за България, 35 (незает), 36 за Литва, 37 за Турция, 38 (незает), 39 за Азербайджан, 40 за Бивша югославска република Македония, 41 (незает), 42 за Европейската общност (типовите одобрения се издават от държавите-членки, които използват своя символ по ИКЕ), 43 за Япония, 44 (незает), 45 за Австралия, 46 за Украйна, 47 за Южна Африка, 48 за Нова Зеландия, 49 за Кипър, 50 за Малта и 51 за Република Корея. Следващите номера ще се предоставят на останалите страни по хронологичния ред на ратифицирането или на присъединяването към Спогодбата за приемането на единни технически предписания, прилагани спрямо колесните превозни средства, оборудването и частите, за които се предвижда да бъдат монтирани или използвани на колесни превозни средства и относно условията за взаимно признаване на типовите одобрения, извършвани съгласно тези предписания, и определените по този начин номера ще бъдат съобщавани от Генералния секретар на Организацията на Обединените нации на Договарящите се страни по Спогодбата.

(7)  За двигателите със запалване чрез сгъстяване.

(8)  Освен за превозните средства с максимална маса над 2 500 kg.

(9)  Включително превозните средства от категория M, посочени в бележка (2).

(10)  Отнася се за превозни средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване.

(11)  Документ TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2.

---

Допълнение 1

Процедура за проверка на съответствието с изискванията към производството, когато стандартното отклонение при производството, предоставено от производителя, е приемливо

1.   Настоящото допълнение описва процедурата, която се използва за проверка на съответствието на производството при изпитване от тип I, когато стандартното отклонение при производството, посочено от производителя, е приемливо.

2.   При минимален размер на извадката от три превозни средства, процедурата за избор на образците е такава, че вероятността партида с 40 % дефектно производство да премине изпитването е 0,95 (риск на производителя = 5 %), докато вероятността партида с 65 % дефектно производство да премине изпитването е 0,1 (риск за потребителя = 10 %).

3.   За всеки от замърсителите, посочени в точка 5.3.1.4. от настоящото правило, се прилага следната процедура (виж фигура 2 от настоящото правило). Приема се, че:

| L | = | натуралният логаритъм от пределната стойност за замърсителя, |
| --- | --- | --- |
| xi | = | натуралният логаритъм от измерената стойност за i-поредното превозно средство от извадката, |
| s | = | приблизителна оценка на стандартното отклонение при производството (след получаване на натуралния логаритъм от измерванията), |
| n | = | броят на образците в извадката. |

L

=

натуралният логаритъм от пределната стойност за замърсителя,

xi

=

натуралният логаритъм от измерената стойност за i-поредното превозно средство от извадката,

s

=

приблизителна оценка на стандартното отклонение при производството (след получаване на натуралния логаритъм от измерванията),

n

=

броят на образците в извадката.

4.   Изчисляват се статистическите данни от изпитването за съответната извадка, представляващи сумата на стандартните отклонения от допустимата граница, съгласно следната формула:

Formula

След това:

5.1.   Ако статистическият резултат от изпитването е по-висок от прага на приемане, предвиден за размера на извадката, посочен в таблица 1/1 по-долу, се взема решение за приемане по отношение на този замърсител,

5.2.   Ако статистическият резултат от изпитването е по-нисък от прага на отхвърляне, предвиден за размера на извадката, посочен в таблица 1/1 по-долу, се взема решение за отхвърляне по отношение на този замърсител; в такъв случай се изпитва допълнително превозно средство и изчислението се прилага отново към извадката, като обемът ѝ се увеличава с 1.

Таблица 1/1

| Кумулативен брой изпитвани превозни средства (размер на извадката) | Праг на приемане | Праг на отхвърляне |
| --- | --- | --- |
| 3 | 3,327 | –4,724 |
| 4 | 3,261 | –4,790 |
| 5 | 3,195 | –4,856 |
| 6 | 3,129 | –4,922 |
| 7 | 3,063 | –4,988 |
| 8 | 2,997 | –5,054 |
| 9 | 2,931 | –5,120 |
| 10 | 2,865 | –5,185 |
| 11 | 2,799 | –5,251 |
| 12 | 2,733 | –5,317 |
| 13 | 2,667 | –5,383 |
| 14 | 2,601 | –5,449 |
| 15 | 2,535 | –5,515 |
| 16 | 2,469 | –5,581 |
| 17 | 2,403 | –5,647 |
| 18 | 2,337 | –5,713 |
| 19 | 2,271 | –5,779 |
| 20 | 2,205 | –5,845 |
| 21 | 2,139 | –5,911 |
| 22 | 2,073 | –5,977 |
| 23 | 2,007 | –6,043 |
| 24 | 1,941 | –6,109 |
| 25 | 1,875 | –6,175 |
| 26 | 1,809 | –6,241 |
| 27 | 1,743 | –6,307 |
| 28 | 1,677 | –6,373 |
| 29 | 1,611 | –6,439 |
| 30 | 1,545 | –6,505 |
| 31 | 1,479 | –6,571 |
| 32 | –2,112 | –2,112 |

Кумулативен брой изпитвани превозни средства (размер на извадката)

Праг на приемане

Праг на отхвърляне

3

3,327

–4,724

4

3,261

–4,790

5

3,195

–4,856

6

3,129

–4,922

7

3,063

–4,988

8

2,997

–5,054

9

2,931

–5,120

10

2,865

–5,185

11

2,799

–5,251

12

2,733

–5,317

13

2,667

–5,383

14

2,601

–5,449

15

2,535

–5,515

16

2,469

–5,581

17

2,403

–5,647

18

2,337

–5,713

19

2,271

–5,779

20

2,205

–5,845

21

2,139

–5,911

22

2,073

–5,977

23

2,007

–6,043

24

1,941

–6,109

25

1,875

–6,175

26

1,809

–6,241

27

1,743

–6,307

28

1,677

–6,373

29

1,611

–6,439

30

1,545

–6,505

31

1,479

–6,571

32

–2,112

–2,112

---

Допълнение 2

Процедура за проверка на съответствието с изискванията към производството, когато стандартното отклонение при производството, предоставено от производителя, е неприемливо или няма такова в наличност

1.   Настоящото допълнение описва процедурата, която се използва за проверка на съответствието на производството с изискванията при изпитване от тип I, когато данните за стандартното отклонение на производството, предоставени от производителя, са неприемливи или няма такива в наличност.

2.   При минимален размер на извадката от три образеца, процедурата за избор на образците е такава, че вероятността партида с 40 % дефектно производство да премине изпитването да е 0,95 (риск на производителя = 5 %), докато вероятността партида с 65 % дефектно производство да премине изпитването да е 0,1 (риск за потребителя = 10 %).

3.   За измерените количества замърсители съгласно точка 5.3.1.4. от настоящото правило се приема, че имат логаритмично-нормално разпределение и трябва първо да бъдат преобразувани, като се използват техните натурални логаритми. С m0 и m се отбелязват съответно минималният и максималният обем на извадките (m0 = 3 и m = 32), а с n — обемът на текущата извадка.

4.   Ако натуралните логаритми на стойностите, измерени в серията, са x1, x2, ..., xi, и L е натуралният логаритъм на пределната стойност на замърсителя, се определят:

d1 = x1 – L

Formula

и

Formula

5.   В Таблица 1/2 са дадени праговете на приемане (An) и на отхвърляне (Bn) в зависимост от обема на разглежданата извадка. Статистическата оценка на изпитването е отношението Formula и тя трябва да се използва за определяне дали изпитваната серия е преминала изпитването или не е, както следва:

За mo ≤ n ≤ m

| i) | серията се приема, ако |
| --- | --- |

i)

Formula

| ii) | серията се отхвърля, ако |
| --- | --- |

ii)

Formula

| iii) | извършва се допълнително изпитване, ако |
| --- | --- |

iii)

Formula

6.   Забележки

Следващите рекурентни формули са удобни за пресмятане на последователните стойности от резултатите от изпитването:

Formula

Formula

(n = 2,3 ...; Formula; V1 = 0)

Таблица 1/2

Mинимален обем на извадката = 3

| Обем на извадката (n) | Праг на приемане (An) | Праг на отхвърляне (Bn) |
| --- | --- | --- |
| 3 | –0,80381 | 16,64743 |
| 4 | –0,76339 | 7,68627 |
| 5 | –0,72982 | 4,67136 |
| 6 | –0,69962 | 3,25573 |
| 7 | –0,67129 | 2,45431 |
| 8 | –0,64406 | 1,94369 |
| 9 | –0,61750 | 1,59105 |
| 10 | –0,59135 | 1,33295 |
| 11 | –0,56542 | 1,13566 |
| 12 | –0,53960 | 0,97970 |
| 13 | –0,51379 | 0,85307 |
| 14 | –0,48791 | 0,74801 |
| 15 | –0,46191 | 0,65928 |
| 16 | –0,43573 | 0,58321 |
| 17 | –0,40933 | 0,51718 |
| 18 | –0,38266 | 0,45922 |
| 19 | –0,35570 | 0,40788 |
| 20 | –0,32840 | 0,36203 |
| 21 | –0,30072 | 0,32078 |
| 22 | –0,27263 | 0,28343 |
| 23 | –0,24410 | 0,24943 |
| 24 | –0,21509 | 0,21831 |
| 25 | –0,18557 | 0,18970 |
| 26 | –0,15550 | 0,16328 |
| 27 | –0,12483 | 0,13880 |
| 28 | –0,09354 | 0,11603 |
| 29 | –0,06159 | 0,09480 |
| 30 | –0,02892 | 0,07493 |
| 31 | –0,00449 | 0,05629 |
| 32 | –0,03876 | 0,03876 |

Обем на извадката (n)

Праг на приемане (An)

Праг на отхвърляне (Bn)

3

–0,80381

16,64743

4

–0,76339

7,68627

5

–0,72982

4,67136

6

–0,69962

3,25573

7

–0,67129

2,45431

8

–0,64406

1,94369

9

–0,61750

1,59105

10

–0,59135

1,33295

11

–0,56542

1,13566

12

–0,53960

0,97970

13

–0,51379

0,85307

14

–0,48791

0,74801

15

–0,46191

0,65928

16

–0,43573

0,58321

17

–0,40933

0,51718

18

–0,38266

0,45922

19

–0,35570

0,40788

20

–0,32840

0,36203

21

–0,30072

0,32078

22

–0,27263

0,28343

23

–0,24410

0,24943

24

–0,21509

0,21831

25

–0,18557

0,18970

26

–0,15550

0,16328

27

–0,12483

0,13880

28

–0,09354

0,11603

29

–0,06159

0,09480

30

–0,02892

0,07493

31

–0,00449

0,05629

32

–0,03876

0,03876

---

Допълнение 3

Проверка на съответствието в експлоатация

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

В настоящото допълнение се определят критериите за подбор на превозните средства за изпитване, посочени в точка 8.2.7. към настоящото правило, и процедурите за проверка на съответствието на превозните средства в експлоатация.

2.   КРИТЕРИИ ЗА ПОДБОР

Критериите за приемане на избрано превозно средство са определени в точки от 2.1. до 2.8. от настоящото допълнение. Информацията се събира чрез преглед на превозното средство и събеседване със собственика/водача.

2.1.   Превозното средство трябва да принадлежи към тип превозни средства, одобрен съгласно настоящото правило, и да има сертификат за съответствие съгласно Спогодбата от 1958 г. То трябва да е регистрирано и да се използва в някоя от държавите, които са договарящи се страни.

2.2.   Превозното средство трябва да е с пробег не по-малко от 15 000 km от началото на експлоатацията или да е в експлоатация от 6 месеца, в зависимост от това кое от двете събития е настъпило по-късно, и да е с пробег не по-голям от 80 000 km или да е в експлоатация най-много 5 години, в зависимост от това кое от двете събития е настъпило по-рано.

2.3.   Трябва да има сервизна документация, удостоверяваща че превозното средство е поддържано правилно, т.е. че е било подложено на сервизни обслужвания съгласно препоръките на производителя.

2.4.   Превозното средство не трябва да показва признаци на неправилно използване (за състезателни цели, претоварване, зареждане с неподходящо гориво и др.) или други фактори (например неупълномощени въздействия върху него), които биха могли да повлияят на емисиите. При превозни средства, които са оборудвани със система за бордова диагностика, се вземат под внимание кодовете за неизправности и информацията на километропоказателя, запаметени в компютъра. Превозното средство не трябва да се избира за изпитване, ако запаметената в компютъра информация показва, че то е било използвано след възникване на код за неизправност и не е бил извършен своевременен ремонт.

2.5.   Не трябва да е извършван неразрешен значителен ремонт на двигателя или на превозното средство.

2.6.   Съдържанието на олово или на сяра в проба от резервоара на превозното средство трябва да отговаря на приложимите за горивото стандарти и не трябва да има доказателства за използване на неподходящо гориво. Проверки могат да се извършват в изходната тръба на шумозаглушителя или на други места.

2.7.   Не трябва да има признаци за проблеми, които биха могли да изложат на опасност персонала в лабораторията.

2.8.   Всички компоненти на системата против замърсяване от емисиите на превозното средство трябва да бъдат в съответствие с одобрения тип.

3.   ДИАГНОСТИКА И ПОДДРЪЖКА

Диагностиката и всяка друга необходима нормална поддръжка на превозните средства, одобрени за изпитване, трябва да се извършат преди да се измерят емисиите от изпускателната тръба, в съответствие с процедурата, определена в точки от 3.1. до 3.7. по-долу.

3.1.   Трябва да се извършат следните проверки: проверки на въздушния филтър, на всички задвижващи ремъци, на нивата на всички течности, на капачката на радиатора, на доброто състояние на всички гъвкави тръбопроводи с подналягане и електрически проводници, имащи отношение към системата против замърсяване; проверки на запалването, на дозирането на горивовъздушната смес и на компонентите на устройството против замърсяване за неточни регулировки и/или неразрешено манипулиране. Всички несъответствия трябва да бъдат документирани.

3.2.   Проверява се правилното функциониране на системата за бордова диагностика. Всички показания за неправилно функциониране в паметта на СБД трябва да бъдат документирани и да се извършат необходимите ремонти. В случай на регистрирана от СБД индикация за неизправност по време на цикъла на подготовка, повредата може да бъде идентифицирана и отстранена. Изпитването може да бъде повторено и да бъдат използвани резултатите на ремонтираното превозно средство.

3.3.   Системата за запалване трябва да бъде проверена и дефектните части да се подменят, например запалителни свещи, кабели и т.н.

3.4.   Трябва да бъде проверена степента на сгъстяване. Ако резултатът е неудовлетворителен, превозното средство се отхвърля.

3.5.   Параметрите на двигателя трябва да се проверят съгласно спецификациите на производителя и да се регулират при необходимост.

3.6.   Ако в рамките на 800 km превозното средство трябва да премине през планово техническо обслужване, то трябва да се проведе съгласно инструкциите на производителя. Независимо от показанието на километропоказателя при желание на производителя масленият и въздушният филтри могат да се сменят.

3.7.   При приемане на превозното средство горивото трябва да се замени със съответното еталонно гориво за изпитване на емисиите, освен ако производителят се съгласи да се използва гориво от търговската мрежа.

В случай на превозни средства, оборудвани със система с периодично регенериране, съгласно определението в точка 2.20., трябва да се установи дали превозното средство не наближава период на рененериране. (На производителя трябва да се даде възможност да потвърди тази информация).

3.8.1.   Ако случаят е такъв, превозното средство трябва да работи до края на периода на регенериране. Ако започне регенериране по време на измерването на емисиите, се извършва допълнително изпитване, за да се гарантира, че периодът на регенериране е завършил. В такъв случай се провежда ново пълно изпитване, а резултатите от първото и второто изпитване не се вземат под внимание.

3.8.2.   Като алтернатива на разпоредбите на точка 3.8.1., ако превозното средство наближава период на регенериране, производителят може да поиска провеждането на специален цикъл на подготовка, с цел да се предизвика настъпването на периода на регенериране (тоест може да се наложи работа с висока скорост или с високо натоварване).

Производителят може да поиска изпитването да се извърши непосредствено след края на регенерирането или след края на указания от производителя цикъл за подготовка и нормалното привеждане до работна температура за целите на изпитването.

4.   ИЗПИТВАНЕ НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО В ЕКСПЛОАТАЦИЯ

4.1.   Когато е необходимо да се направи проверка на превозни средства, се извършва изпитване за измерване на емисиите в съответствие с приложение 4 към настоящото правило върху превозни средства, преминали през етапа на подготовка и избрани в съответствие с изискванията в точки 2. и 3. на настоящото допълнение.

4.2.   Превозните средства, оборудвани със система за бордова диагностика, могат да бъдат проверявани за нормалното функциониране на индикацията за неизправности и др., свързани с нивата на емисиите (например пределните стойности на индикацията за неизправности, определени в приложение 11 към настоящото правило), по отношение на спецификациите за одобрения тип превозно средство.

4.3.   Системата за бордова диагностика може да бъде проверявана например за нива на емисиите над определените пределни стойности, без да е налице индикация за неизправност, при системно погрешно задействане на индикатора за неизправно функциониране и при идентифицирани повредени компоненти на СБД или такива с влошено качество.

4.4.   Ако някой компонент или система работят по начин, който не е упоменат в сертификата за типово одобрение и/или в информационния пакет за този тип превозно средство, и ако това отклонение не е разрешено съгласно изискванията на Спогодбата от 1958 г., при което липсва индикация от СБД за наличие на неизправност, компонентът или системата не трябва да се заменят преди изпитването за емисиите, освен ако не е установено, че компонентът или системата са били повредени вследствие на неупълномощено въздействие или злоупотреба, така че СБД да не може да установи възникналата неизправност.

5.   ОЦЕНКА НА РЕЗУЛТАТИТЕ

5.1.   Резултатите от изпитването се подлагат на процедурата за оценяване в съответствие с допълнение 4.

5.2.   Резултатите от изпитването не трябва да се умножават по коефициентите на влошаване.

5.3.   В случай на системи с периодично регенериране, съгласно определението в точка 2.20., резултатите трябва да се умножат по коефициентите Ki, получени по времето, когато е било издадено типовото одобрение.

6.   ПЛАН С КОРИГИРАЩИ МЕРКИ

6.1.   Когато се установи, че няколко превозни средства надвишават пределните стойности относно емисиите, като:

| — | удовлетворяват условията на точка 3.2.3. от допълнение 4 и ако одобряващият орган и производителят са съгласни, че повишените емисии се дължат на същата причина, или |
| --- | --- |

—

удовлетворяват условията на точка 3.2.3. от допълнение 4 и ако одобряващият орган и производителят са съгласни, че повишените емисии се дължат на същата причина, или

| — | удовлетворяват условията на точка 3.2.4. от допълнение 4 и ако одобряващият орган е установил, че повишените емисии се дължат на същата причина, |
| --- | --- |

—

удовлетворяват условията на точка 3.2.4. от допълнение 4 и ако одобряващият орган е установил, че повишените емисии се дължат на същата причина,

одобряващият орган трябва да изиска от производителя да представи план с коригиращи мерки с цел отстраняване на това състояние на несъответствие.

6.2.   Планът с коригиращи мерки трябва да бъде предоставен на органа, издаващ типовото одобрение, не по-късно от 60 работни дни, считано от датата на уведомлението, посочено в точка 6.1. по-горе. Органът, издаващ типовото одобрение, обявява в срок от 30 работни дни дали одобрява или не одобрява плана с коригиращи мерки. Въпреки това, в случай че производителят докаже пред одобряващия орган, че е необходимо повече време за проучване на несъответствието, за да изготви план с мерки за отстраняването му, срокът се удължава.

6.3.   Коригиращите мерки трябва да се приложат към всички превозни средства, за които има вероятност да бъдат засегнати от същия дефект. Преценява се дали е необходимо да се изменят документите за типовото одобрение.

6.4.   Производителят трябва да предостави копие от цялата кореспонденция, отнасяща се до плана с коригиращи мерки, да пази досие с информация за кампанията за повикване за отстраняване на дефектите, и да предоставя периодични отчети за нейното изпълнение на одобряващия орган.

Планът с коригиращи мерки трябва да включва изискванията, определени в точки от 6.5.1. до 6.5.11. Производителят трябва да определи уникално идентификационно име или номер на плана с коригиращите мерки.

6.5.1.   Описание на всеки тип превозно средство, включен в плана с коригиращи мерки.

6.5.2.   Описание на конкретните модификации, адаптирания, ремонти, корекции, настройки или други промени, които трябва да се извършат с цел привеждане в съответствие на превозните средства, включително кратко описание на данните и на техническите проучвания, които подкрепят решението на производителя да предприеме определени мерки за отстраняване на несъответствията.

6.5.3.   Описание на начина, по който производителят уведомява собствениците на превозните средства.

6.5.4.   Описание на изискванията относно правилната поддръжка или експлоатация, ако има такива, които производителят определя като условие за извършване на ремонт съгласно плана с коригиращи мерки, и обяснение на мотивите на производителя, поради които той налага тези условия. Не могат да се налагат никакви изисквания относно поддръжката или експлоатацията, освен ако те не са категорично свързани с несъответствието и с коригиращите мерки.

6.5.5.   Описание на процедурата за отстраняване на несъответствието, която трябва да се следва от собствениците на превозните средства. То трябва да включва датата, след която могат да се предприемат коригиращите мерки, продължителността на ремонта и мястото, където той може да се извърши. Ремонтът трябва да бъде извършен своевременно в разумен срок след преставянето на превозното средство.

6.5.6.   Копие от информацията, изпратена на собственика на превозното средство.

6.5.7.   Кратко описание на използваната от производителя система за осигуряване на необходимата доставка на части или системи за изпълнение на ремонтната дейност. Трябва да се посочи датата, на която ще има достатъчна наличност от необходимите части или системи за започване на кампанията.

6.5.8.   Копие от всички инструкции, които се изпращат на лицата, отговорни за извършване на ремонта.

6.5.9.   Описание на въздействието на предлаганите коригиращи мерки върху емисиите, разхода на горивото, удобството за управление и безопасността на всеки тип превозно средство, включен в плана за коригиращи мерки, включително данни, технически проучвания и др., подкрепящи заключенията за възможните въздействия.

6.5.10.   Всяка друга информация, отчети или данни, които одобряващият орган може да прецени като необходими за оценка на плана с коригиращи мерки.

6.5.11.   Когато планът за коригиращи мерки включва повикване за отстраняване на несъответствието, на одобряващия орган се предоставя описание на метода за регистриране на извършения ремонт. Ако се използва етикет, трябва да се предостави образец от него.

6.6.   Одобряващият орган може да изиска от производителя да проведе адекватно изготвени и необходими изпитвания на компоненти и превозни средства, свързани с предложените корекции, ремонти или изменения, за да докаже тяхната ефективност.

6.7.   Производителят е отговорен за воденето на документация за всяко повикано и ремонтирано превозно средство, както и за сервиза, в който е извършен ремонтът. При поискване, на одобряващия орган трябва да бъде предоставен достъп до документацията за период от 5 години от изпълнението на плана с коригиращи мерки.

6.8.   Ремонтът и/или изменението или поставянето на допълнително ново оборудване се отразяват в сертификат, предоставен от производителя на собственика на превозното средство.

---

Допълнение 4

Статистическа процедура за изпитване на съответствието в експлоатация

1.   Настоящото допълнение описва процедурата, която следва да се използва за проверка на изискванията за съответствие на превозните средства в експлоатация при провеждане на изпитване от тип I.

2.   Трябва да се изпълнят следните две различни процедури:

| i) | първата се прилага за превозните средства от извадката за изпитване, които имат превишаване на допустимите емисии, дължащо се на дефект, свързан с емисиите (точка 3. по-долу). |
| --- | --- |

i)

първата се прилага за превозните средства от извадката за изпитване, които имат превишаване на допустимите емисии, дължащо се на дефект, свързан с емисиите (точка 3. по-долу).

| ii) | втората се прилага за цялата извадка (точка 4. по-долу). |
| --- | --- |

ii)

втората се прилага за цялата извадка (точка 4. по-долу).

3.   ПРОЦЕДУРА, ПРИЛОЖИМА КЪМ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА ОТ ИЗВАДКАТА, КОИТО ЯВНО НАДВИШАВАТ ПРЕДЕЛНИТЕ СТОЙНОСТИ НА ЕМИСИИТЕ (1)

3.1.   От минимална извадка от три превозни средства и от максимална извадка, определена съгласно процедурата в точка 4., се взема произволно превозно средство и се подлага на изпитване, за да се определи дали явно надвишава пределните стойности относно емисиите.

Дадено превозно средство се определя като явно надвишаващо пределните стойности относно емисиите, когато са изпълнени условията, посочени в точка 3.2.1. или в точка 3.2.2.

3.2.1.   В случай на превозно средство, което е типово одобрено в съответствие с пределните стойности, посочени в ред А от таблицата към точка 5.3.1.4., превозното средство се определя като явно надвишаващо пределните стойности относно емисиите, ако то надвишава приложимите пределни стойности за който и да е замърсител с коефициент 1,2.

3.2.2.   В случай на превозно средство, което е типово одобрено в съответствие с пределните стойности, посочени в ред В от таблицата към точка 5.3.1.4., превозното средство се определя като явно надвишаващо пределните стойности относно емисиите, ако то надвишава приложимите пределни стойности за който и да е замърсител с коефициент 1,5.

Конкретен случай на превозно средство, чиито измерени емисии на който и да е контролиран замърсител попадат в „междинната зона“ (2).

3.2.3.1.   Ако превозното средство удовлетворява условията на настоящата точка, причината за надвишените емисии трябва да се определи, и тогава от извадката се избира на произволен принцип друго превозно средство.

Когато повече от едно превозно средство удовлетворяват условията на настоящата точка, одобряващият орган и производителят трябва да определят дали надвишените емисии на двете превозни средства се дължат на една и съща причина или не.

3.2.3.2.1.   Ако одобряващият орган и производителят постигнат съгласие за общата причина за надвишените емисии, извадката се счита за несъответстваща и се прилага планът с коригиращи мерки, посочен в точка 6. от допълнение 3.

3.2.3.2.2.   Ако одобряващият орган и производителят не постигнат съгласие за причината за надвишените емисии на едно от превозните средства, или че причините са едни и същи за повече от едно превозно средство, от извадката се взема на произволен принцип друго превозното средство, освен ако вече не е достигнат максималният размер на извадката.

3.2.3.3.   Когато само едно или повече превозни средства удовлетворяват условията на настоящата точка и ако одобряващият орган и производителят достигнат до съгласие, че причините са различни, от извадката се взема на произволен принцип друго превозното средство, освен ако вече не е достигнат максималният размер на извадката.

3.2.3.4.   Ако максималният размер на извадката е достигнат и само едно превозно средство удовлетворява условията на настоящата точка, и ако надвишената емисия се дължи на една и съща причина, извадката се счита за отговаряща на изискванията на точка 3. от настоящото допълнение.

3.2.3.5.   Ако в определен момент извадката е изчерпана, към първоначалната извадка се добавя друго превозно средство, като то се взема за изпитванията.

3.2.3.6.   Когато от извадката е взето друго превозно средство, статистическата процедура по точка 4. от настоящото допълнение се прилага за увеличената извадка.

Конкретен случай на превозно средство, чиито измерени емисии на който и да е контролиран замърсител попадат в „зоната на несъответствие“ (3).

3.2.4.1.   Ако превозното средство удовлетворява условията на настоящата точка, одобряващият орган трябва да определи причината за надвишените емисии, и тогава от извадката се избира на произволен принцип друго превозно средство.

3.2.4.2.   Когато повече от едно превозно средство удовлетворяват условията на настоящата точка, и ако одобряващият орган определи, че надвишените емисии се дължат на същата причина, производителят трябва да бъде уведомен, че извадката се счита за несъответстваща, като се посочват основанията за това решение и се прилага планът с коригиращи мерки, предвиден в точка 6. от допълнение 3.

3.2.4.3.   Когато само едно или няколко превозни средства удовлетворяват условията на настоящата точка, и ако одобряващият орган установи, че причините са различни, от извадката се взема на произволен принцип друго превозно средство, освен ако вече не е достигнат максималният размер на извадката.

3.2.4.4.   Ако максималният размер на извадката е достигнат и само едно превозно средство удовлетворява условията на настоящата точка, и ако надвишените емисии се дължат на една и съща причина, извадката се счита за отговаряща на изискванията на точка 3. от настоящото допълнение.

3.2.4.5.   Ако в определен момент извадката е изчерпана, към първоначалната извадка се добавя друго превозно средство, като то се взема за изпитванията.

3.2.4.6.   Когато от извадката е взето друго превозно средство, статистическата процедура по точка 4. от настоящото допълнение се прилага за увеличената извадка.

3.2.5.   Когато се установи, че дадено превозно средство не е явно надвишаващо пределните стойности на емисиите, от извадката се взема на произволен принцип друго превозно средство.

3.3.   Ако се открие превозно средство, явно надвишаващо пределните стойности на емисиите, трябва да се определи причината за надвишената емисия.

3.4.   Ако се окаже, че повече от едно превозни средства са източници на емисии, явно надвишаващи пределните стойности, извадката се приема за несъответстваща.

Ако се открие само едно превозно средство, явно надвишаващо пределните стойности на емисиите, или ако се открият повече от едно превозни средства, емисиите на които явно надвишават пределните стойности, но ако тези емисии се дължат на различни причини, извадката се увеличава с едно превозно средство, освен ако вече не е достигнат максималният размер на извадката.

3.5.1.   Ако в увеличената извадка се окаже, че повече от едно превозни средства са източници на емисии, явно надвишаващи пределните стойности, които се дължат на една и съща причина, извадката се приема за несъответстваща.

3.5.2.   Ако в извадката с максимален брой превозни средства се открие само едно превозно средство, явно надвишаващо пределните стойности на емисиите, и ако надвишените емисии се дължат на една и съща причина, извадката се смята за съответстваща по отношение на изискванията на точка 3. от настоящото допълнение.

3.6.   Всеки път, когато се увеличава размерът на извадката поради изискванията на точка 3.5., статистическата процедура по точка 4. по-долу се прилага за увеличената извадка.

4.   ПРОЦЕДУРА, КОЯТО ТРЯБВА ДА СЕ СЛЕДВА, КОГАТО НЕ СЕ ПРАВИ ОТДЕЛНА ОЦЕНКА НА ИЗТОЧНИЦИТЕ НА ЕМИСИИ В ИЗВАДКАТА, ЯВНО НАДВИШАВАЩИ ПРЕДЕЛНИТЕ СТОЙНОСТИ

4.1.   При минимална извадка от три превозни средства процедурата на избор на превозните средства трябва да е такава, че вероятността партида с 40 % дефектно производство да премине изпитването да е 0,95 (риск на производителя = 5 %), докато вероятността партида с 75 % дефектно производство да премине изпитването да е 0,15 (риск на потребителя = 15 %).

4.2.   За всеки от замърсителите, посочени в таблицата от точка 5.3.1.4. от настоящото правило, се прилага следната процедура (виж фигура 4/2 по-долу).

където:

| L | = | пределната стойност за замърсителя, |
| --- | --- | --- |
| xi | = | стойност от измерването за i-поредното превозно средство от извадката, |
| n | = | броят на образци в извадката. |

L

=

пределната стойност за замърсителя,

xi

=

стойност от измерването за i-поредното превозно средство от извадката,

n

=

броят на образци в извадката.

4.3.   За извадката се изчислява статистическата величина, представляваща броя на несъответстващите превозни средства, т.е. xi > L.

4.4.   В този случай:

| i) | ако статистическият резултат не надвишава прага на приемане за размера на извадката, посочен в таблицата по-долу, се взема решение за приемане по отношение на този замърсител, |
| --- | --- |

i)

ако статистическият резултат не надвишава прага на приемане за размера на извадката, посочен в таблицата по-долу, се взема решение за приемане по отношение на този замърсител,

| ii) | ако статистическият резултат е равен или надвишава прага на отхвърляне за размера на извадката, посочен в таблицата по-долу, се взема решение за отхвърляне по отношение на този замърсител, |
| --- | --- |

ii)

ако статистическият резултат е равен или надвишава прага на отхвърляне за размера на извадката, посочен в таблицата по-долу, се взема решение за отхвърляне по отношение на този замърсител,

| iii) | в останалите случаи се изпитва допълнително превозно средство и процедурата се прилага спрямо извадката, увеличена с една единица. |
| --- | --- |

iii)

в останалите случаи се изпитва допълнително превозно средство и процедурата се прилага спрямо извадката, увеличена с една единица.

Стойностите на приемане и отхвърляне в таблицата по-долу са изчислени в съответствие с международния стандарт ISO 8422:1991.

Смята се, че определена извадка е преминала успешно изпитването, ако отговаря на изискванията на точки 3. и 4. от настоящото допълнение.

Таблица 4/1

Таблица за приемане/отхвърляне план за изпитване на извадката по отделни признаци

| Общ размер на извадката (n) | Праг на приемане | Праг на отхвърляне |
| --- | --- | --- |
| 3 | 0 | — |
| 4 | 1 | — |
| 5 | 1 | 5 |
| 6 | 2 | 6 |
| 7 | 2 | 6 |
| 8 | 3 | 7 |
| 9 | 4 | 8 |
| 10 | 4 | 8 |
| 11 | 5 | 9 |
| 12 | 5 | 9 |
| 13 | 6 | 10 |
| 14 | 6 | 11 |
| 15 | 7 | 11 |
| 16 | 8 | 12 |
| 17 | 8 | 12 |
| 18 | 9 | 13 |
| 19 | 9 | 13 |
| 20 | 11 | 12 |

Общ размер на извадката (n)

Праг на приемане

Праг на отхвърляне

3

0

—

4

1

—

5

1

5

6

2

6

7

2

6

8

3

7

9

4

8

10

4

8

11

5

9

12

5

9

13

6

10

14

6

11

15

7

11

16

8

12

17

8

12

18

9

13

19

9

13

20

11

12

Фигура 4/1

Проверка на съответствието в експлоатация — процедура за контрол

Image

Фигура 4/2

Изпитване за съответствие в експлоатация — избор и изпитване на превозните средства

Image

---

(1)  Въз основа на актуалните данни относно изпитването за съответствие в експлоатация, които трябва да бъдат предоставени до 31 декември 2003 г., предвидените изисквания от настоящата точка могат да бъдат преразгледани с цел определяне дали е необходимо: a) да се ревизира определението за превозните средства, явно надвишаващи пределните стойности на емисиите по отношение на превозните средства, които са типово одобрени в зависимост от пределните стойности, указани в ред Б на таблицата от точка 5.3.1.4., б) да се промени процедурата по определяне на превозните средства, явно надвишаващи пределните стойности на емисиите, и в) да се заменят своевременно процедурите по изпитване за проверка на съответствието в експлоатация с нова статистическа процедура. При необходимост ще бъдат предложени необходимите изменения.

(2)  За всяко превозно средство „междинната зона“ се определя, както следва: Превозното средство удовлетворява условията, посочени в точка 3.2.1. или в точка 3.3.2., и едновременно с това измерената стойност за същия контролиран замърсител е по-малка от равнище, определено от произведението на пределната стойност за същия контролиран замърсител, посочена в ред Б от таблицата към точка 5.3.1.4., и коефициент 2,5.

(3)  За всяко превозно средство „зоната на несъответствие“ се определя, както следва. Измерената стойност за който и да е контролиран замърсител е по-висока от равнище, определено от произведението на пределната стойност за същия замърсител, посочена в ред А от таблицата към точка 5.3.1.4., и коефициент 2,5.

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 1

Характеристики на двигателя и на превозното средство и информация относно провеждането на изпитванията

Посочената по-долу информация, когато е приложимо, се представя в три екземпляра.

Всички необходими чертежи се представят в подходящ мащаб и с достатъчно подробности във формат А4 или нагънати в такъв формат. При наличие на функции, които се управляват от микропроцесор, се предоставя съответната информация за тяхната работа.

1.   ОБЩА ИНФОРМАЦИЯ

1.1.   Марка (наименование на производителя): ...

1.2.   Тип и търговско описание (да се посочат вариантите): ...

Начини за идентификация на типа, ако е обозначен на превозното средство: ...

1.3.1.   Разположение на маркировката: ...

1.4.   Категория на превозното средство: ...

1.5.   Име и адрес на производителя: ...

1.6.   Име и адрес на упълномощения представител на производителя ако има такъв: ...

2.   ОБЩИ КОНСТРУКТИВНИ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО

2.1.   Снимки и/или чертежи на представително превозно средство: ...

2.2.   Задвижващи оси (брой, разположение, взаимно свързване): ...

МАСИ (в килограми) (виж чертежите, когато има такива) ...

3.1.   Маса на превозното средство с каросерия в работно състояние или маса на шасито с кабина, ако производителят не е монтирал каросерия (включително охладителна течност, масла, гориво, инструменти, резервно колело и водача): ...

3.2.   Максимална технически допустима маса в натоварено състояние, обявена от производителя: ...

4.   ОПИСАНИЕ НА ПРЕОБРАЗУВАТЕЛИТЕ НА ЕНЕРГИЯ

Производител на двигателя: ...

4.1.1.   Код на двигателя, даден от производителя (както е маркиран на двигателя, или други начини на идентификация): ...

Двигател с вътрешно горене ...

Специфична информация за двигателя: ...

4.2.1.1.   Принцип на действие: с принудително запалване/със запалване чрез сгъстяване, 4-тактов/2-тактов (1)

Брой, разположение и ред на запалване на цилиндрите: ...

4.2.1.2.1.   Диаметър на цилиндъра (2): ... mm

4.2.1.2.2.   Ход на буталото (2): ... mm

4.2.1.3.   Работен обем на двигателя (3): ... cm3

4.2.1.4.   Степен на сгъстяване (4): ...

4.2.1.5.   Чертежи на горивната камера и челото на буталото: ...

4.2.1.6.   Нормални обороти при работа на празен ход на двигателя (4): ...

4.2.1.7.   Високи обороти при работа на празен ход на двигателя (4): ...

4.2.1.8.   Обемно съдържание на въглероден окис в отработилите газове при минимални обороти на празен ход на двигателя (в съответствие със спецификациите на производителя) (4)
  –1 %

4.2.1.9.   Максимална полезна мощност (4): ... kW при ... min–1

4.2.2.   Гориво: дизелово/бензин/втечнен нефтен газ/природен газ (1)

4.2.3.   Октаново число, определено по метода на изследването (RON): ...

Подаване на гориво ...

С карбуратор(и): да/не (1)

4.2.4.1.1.   Марка(и): ...

4.2.4.1.2.   Тип(ове): ...

4.2.4.1.3.   Брой: ...

Регулировки (4): ...

4.2.4.1.4.1.   Жигльори: ...

4.2.4.1.4.2.   Дифузори: ...

4.2.4.1.4.3.   Ниво на поплавъковата камера: ...

4.2.4.1.4.4.   Маса на поплавъка: ...

4.2.4.1.4.5.   Иглен клапан на поплавъка: ...

Система за пускане в ход при студен двигател: ръчна/автоматична (1)

4.2.4.1.5.1.   Принцип на действие: ...

4.2.4.1.5.2.   Работен диапазон/регулировки (1)
   (4): ...

Чрез впръскване на гориво (само при запалване чрез сгъстяване): да/не (1)

4.2.4.2.1.   Описание на системата: ...

4.2.4.2.2.   Принцип на действие: директно впръскване/предкамера/вихрова камера (1)

Горивоподаваща помпа ...

4.2.4.2.3.1.   Марка(и): ...

4.2.4.2.3.2.   Тип(ове): ...

4.2.4.2.3.3.   Максимално подаване на гориво (1)
   (4): ... mm3/ход или цикъл при обороти на помпата (1)
   (4): ... min–1 или диаграма на характеристиката: ...

4.2.4.2.3.4.   Регулировка на момента на впръскване (4): ...

4.2.4.2.3.5.   Крива на предварението (ъгъла на аванса) на впръскване (4): ...

4.2.4.2.3.6.   Процедура на калибриране: изпитвателен стенд/двигател (1) ...

Регулатор на честотата на въртене ...

4.2.4.2.4.1.   Тип: ...

Граница на изключване: ...

4.2.4.2.4.2.1.   Граница на изключване под товар: ... min–1

4.2.4.2.4.2.2.   Граница на изключване без товар: ... min–1

4.2.4.2.4.3.   Обороти на празен ход: ... min–1

4.2.4.2.5.   Дюза(и): ...

4.2.4.2.5.1.   Марка(и): ...

4.2.4.2.5.2.   Тип(ове): ...

4.2.4.2.5.3.   Налягане на отваряне (4): ... kPa

или диаграма на характеристиката: ...

Система за пускане в ход при студен двигател ...

4.2.4.2.6.1.   Марка(и): ...

4.2.4.2.6.2.   Тип(ове): ...

4.2.4.2.6.3.   Описание: ...

Помощно средство за пускане в ход ...

4.2.4.2.7.1.   Марка(и): ...

4.2.4.2.7.2.   Тип(ове): ...

4.2.4.2.7.3.   Описание: ...

Чрез впръскване на гориво (само при принудително запалване): да/не (1)

4.2.4.3.1.   Описание на системата: ...

4.2.4.3.2.   Принцип на действие: всмукателен колектор (единичен/многоточков)/директно впръскване/друго (да се уточни)

| Устройство за управление — тип (или No): | трябва да се предостави информация в случай на непрекъснато впръскване; в случай на други системи, еквивалентни подробности |
| --- | --- |
| Регулатор за подаването на гориво — тип: |
| Дебитомер за въздух — тип: |
| Горивен разпределител — тип: |
| Регулатор на налягането — тип: |
| Микропревключвател — тип: |
| Регулировъчен винт за празния ход — тип: |
| Корпус на дроселната клапа — тип: |
| Датчик за температурата на водата — тип: |
| Датчик за температурата на въздуха — тип: |
| Превключвател за температурата на въздуха — тип: |

Устройство за управление — тип (или No):

трябва да се предостави информация в случай на непрекъснато впръскване; в случай на други системи, еквивалентни подробности

Регулатор за подаването на гориво — тип:

Дебитомер за въздух — тип:

Горивен разпределител — тип:

Регулатор на налягането — тип:

Микропревключвател — тип:

Регулировъчен винт за празния ход — тип:

Корпус на дроселната клапа — тип:

Датчик за температурата на водата — тип:

Датчик за температурата на въздуха — тип:

Превключвател за температурата на въздуха — тип:

Защита срещу електромагнитни смущения.

Описание и/или чертеж (1): ...

4.2.4.3.3.   Марка(и): ...

4.2.4.3.4.   Тип(ове): ...

4.2.4.3.5.   Дюзи: Налягане на отваряне (1)
   (4): ... kPa

или диаграма на характеристиката: ...

4.2.4.3.6.   Момент на впръскване: ...

Система за пускане в ход при студен двигател: ...

4.2.4.3.7.1.   Принцип(и) на действие: ...

4.2.4.3.7.2.   Работен диапазон/настройки (1)
   (4): ...

Горивоподаваща помпа

4.2.4.4.1.   Налягане (1)
   (4): ... kPa

или диаграма на характеристиката: ...

Запалване ...

4.2.5.1.   Марка(и): ...

4.2.5.2.   Тип(ове): ...

4.2.5.3.   Принцип на действие: ...

4.2.5.4.   Крива на предварението на запалване (4): ...

4.2.5.5.   Статичен момент на запалване (4): ... градуса преди ГМТ ...

4.2.5.6.   Хлабина между чукчето и наковалнята (4): ...

4.2.5.7.   Ъгъл (продължителност) на престой на чукчето и наковалнята в затворено положение (4): ...

Запалителни свещи

4.2.5.8.1.   Марка: ...

4.2.5.8.2.   Тип: ...

4.2.5.8.3.   Регулировка на искровата междина на запалителната свещ: ... mm

Индукционна бобина

4.2.5.9.1.   Марка: ...

4.2.5.9.2.   Тип: ...

Кондензатор на запалването

4.2.5.10.1.   Марка: ...

4.2.5.10.2.   Тип: ...

4.2.6.   Охладителна система: с течност/въздушна (1)

Всмукателна система: ...

Компресор: да/не (1)

4.2.7.1.1.   Марка(и): ...

4.2.7.1.2.   Тип(ове): ...

4.2.7.1.3.   Описание на системата (максимално налягане на нагнетяване: ... kPa, деривационен клапан на турбината на компресора) ...

4.2.7.2.   Междинен охладител: да/не (1)

Описание и чертежи на всмукателните тръбопроводи и техните принадлежности (нагнетателна камера, устройство за подгряване, допълнителни въздухозаборници и т.н.): ...

4.2.7.3.1.   Описание на всмукателния колектор (чертежи и/или снимки): ...

Въздушен филтър, чертежи: ..., или

4.2.7.3.2.1.   Марка(и): ...

4.2.7.3.2.2.   Тип(ове): ...

Всмукателен шумозаглушител, чертежи: ..., или

4.2.7.3.3.1.   Марка(и): ...

4.2.7.3.3.2.   Тип(ове): ...

Изпускателна система ...

4.2.8.1.   Описание и чертежи на изпускателната система: ...

Газоразпределение или еквивалентни данни:

4.2.9.1.   Максимално повдигане на клапаните, ъгли на отваряне и затваряне или подробности за газоразпределението при алтернативни системи за газоразпределение по отношение на „мъртвите“ точки: ...

4.2.9.2.   Нормирани и/или регулировъчни диапазони (1)
   (4): ...

Използван смазочен материал: ...

4.2.10.1.   Марка: ...

4.2.10.2.   Тип: ...

Мерки против замърсяването на въздуха: ...

4.2.11.1.   Устройство за обработка на картерните газове (описание и чертежи): ...

Допълнителни устройства за контрол на замърсяването (ако има такива и ако те не са описани на друго място: ...

Каталитичен преобразувател: да/не (1)

4.2.11.2.1.1.   Брой на каталитичните преобразуватели и елементи: ...

4.2.11.2.1.2.   Размери и форма на каталитичния(те) преобразувател(и) (обем, ...): ...

4.2.11.2.1.3.   Тип на каталитичното действие: ...

4.2.11.2.1.4.   Общо съдържание на благородни метали: ...

4.2.11.2.1.5.   Относителна концентрация: ...

4.2.11.2.1.6.   Субстрат (структура и материал): ...

4.2.11.2.1.7.   Гъстота на клетките: ...

4.2.11.2.1.8.   Тип на корпуса на каталитичния(те) преобразувател(и): ...

4.2.11.2.1.9.   Разположение на каталитичния(те) преобразувател(и) (местоположение и нормирани разстояния в изпускателната система): ...

Системи/методи за регенериране на системите с вторична обработка на отработилите газове, описание:

4.2.11.2.1.10.1.   Брой на работните цикли от Тип I или еквивалентни цикли за изпитване на двигателя на изпитвателен стенд, между два цикъла, в които има фази на регенериране при условия, еквивалентни на изпитване от Тип I (Разстояние „D“ на фигура 1 в приложение 13): ...

4.2.11.2.1.10.2.   Описание на метода, използван за определяне на броя на циклите между два цикъла, в които има фази на регенериране: ...

4.2.11.2.1.10.3.   Параметри за определяне на нивото на натоварване, което е необходимо за да се постигне регенериране (т.е. температура, налягане и т.н.): ...

4.2.11.2.1.10.4.   Описание на метода, използван за натоварване на системата при методиката на изпитване, описана в точка 3.1. от приложение 13: ...

Кислороден датчик: тип ...

4.2.11.2.1.11.1.   Местоположение на кислородния датчик: ...

4.2.11.2.1.11.2.   Работен диапазон на кислородния датчик (4): ...

Подаване на въздух: да/не (1)

4.2.11.2.2.1.   Тип (импулсно подаване, въздушна помпа, ...): ...

Рециркулация на отработилите газове (EGR): да/не (1)

4.2.11.2.3.1.   Характеристики (дебит, ...): ...

4.2.11.2.4.   Система за контрол на емисиите от изпарение на гориво.

Пълно подробно описание на устройствата и техните регулировки: ...

Чертеж на системата за контрол на изпарението: ...

Чертеж на въглеродния филтър: ...

Чертеж на горивния резервоар с указване на обема и материала: ....

Филтър за прахови частици: да/не (1)

4.2.11.2.5.1.   Размери и форма на филтъра за прахови частици (обем): ...

4.2.11.2.5.2.   Тип и конструкция на филтъра за прахови частици: ...

4.2.11.2.5.3.   Местоположение на филтъра за прахови частици (нормирани разстояния в изпускателната система): ...

Система/метод на регенериране. Описание и чертеж: ...

4.2.11.2.5.4.1.   Брой на работните цикли от Тип I или еквивалентни цикли за изпитване на двигателя на изпитвателен стенд, между два цикъла, при които има фаза на регенериране при условия, еквивалентни на изпитване от Тип I (Разстояние „D“ на фигура 1 в приложение 13): ...

4.2.11.2.5.4.2.   Описание на метода, използван за определяне на броя на циклите между два цикъла, в които има фази на регенериране: ...

4.2.11.2.5.4.3.   Параметри за определяне на нивото на натоварване, необходимо за постигане на регенериране (т.е. температура, налягане и т.н.): ...

4.2.11.2.5.4.4.   Описание на метода, използван за натоварване на системата при методиката на изпитване, описана в точка 3.1., приложение 13: ...

4.2.11.2.6.   Други системи (описание и принцип на действие): ...

Система за бордова диагностика (СБД)

4.2.11.2.7.1.   Писмено описание и/или чертеж на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ): ...

4.2.11.2.7.2.   Списък и предназначение на всички компоненти, които се наблюдават и контролират от системата за бордова диагностика: ...

Писмено описание (общи принципи на работа) на: ...

Двигатели с принудително запалване

4.2.11.2.7.3.1.1.   Наблюдаване на каталитичния преобразувател: ...

4.2.11.2.7.3.1.2.   Установяване на прекъсване на запалването: ...

4.2.11.2.7.3.1.3.   Наблюдаване на работата на кислородния датчик: ...

4.2.11.2.7.3.1.4.   Други компоненти, наблюдавани от системата за бордова диагностика: ...

Двигатели със запалване чрез сгъстяване

4.2.11.2.7.3.2.1.   Наблюдаване на каталитичния преобразувател: ...

4.2.11.2.7.3.2.2.   Наблюдаване на филтъра за прахови частици: ...

4.2.11.2.7.3.2.3.   Наблюдение на електронната система за захранване с гориво: ...

4.2.11.2.7.3.2.4.   Други компоненти, наблюдавани от системата за бордова диагностика: ...

4.2.11.2.7.4.   Критерии за задействане на ИНФ (определен брой цикли на движение или статистически метод): ...

4.2.11.2.7.5.   Списък на всички изходящи кодове на СБД и на използваните формати (с обяснения за всеки един): ...

Производителят на превозното средство се задължава да предоставя изброените по-долу допълнителни сведения с оглед на производството на резервни части или части, необходими при техническо обслужване, съвместими със системата за бордова диагностика, както и на инструменти за диагностика и апаратура за изпитване, освен ако тези сведения не са обект на права на интелектуална собственост или не представляват специфично ноу-хау на производителя или на доставчиците на оригинално оборудване за производителите.

4.2.11.2.7.6.1.   Описание на типа и на броя цикли на предварителна подготовка, използвани за първоначалното типово одобрение на превозното средство.

4.2.11.2.7.6.2.   Описание на типа демонстрационен цикъл на системата за бордова диагностика, използван за първоначалното типово одобрение на превозното средство по отношение на компонента, наблюдаван от СБД.

4.2.11.2.7.6.3.   Изчерпателен списък на всички наблюдавани компоненти, които са част от стратегията за откриване на неизправност и за задействане на ИНФ (установен брой цикли на движение или статистически метод), включително списък на съответните вторични параметри, измервани за всеки от компонентите, наблюдавани от БДС. Списък на всички изходни кодове и формати на СБД (придружен от обяснение на всеки един), използвани за различните компоненти на силовото предаване, свързани с емисиите, както и за отделните компоненти, които не са свързани с емисиите, когато наблюдението на въпросния компонент се използва при задействането на индикатора за неизправно функциониране. По-специално следва да се обяснят подробно данните, съответстващи на услуга $05 (изпитване от ID $21 до FF) и на услуга $06. В случая на типове превозни средства, използващи комуникационна връзка, съответстваща на стандарта ISO 15765—4 „Пътни превозни средства — Диагностика, използваща CAN мрежи — Част 4: Изисквания към системите, свързани с емисиите“, трябва да се представи изчерпателно обяснение на данните, съответстващи на услуга $06 (изпитване от ID $00 до FF) за всеки поддържан от СБД идентификатор на наблюдавана позиция.

4.2.11.2.7.6.4.   Информацията, изисквана по настоящата точка, може например да бъде оформена чрез попълването на следната таблица, която се прилага към настоящото приложение:

| Компонент | Код на неизправността | Стратегия на наблюдение | Критерии за откриване на неизправности | Критерии за активиране на ИНФ | Вторични параметри | Подготовка на превозното средство | Демонстрационно изпитване |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Каталитичен преобразувател | P0420 | Сигнали от кислородните датчици 1 и 2 | Разлика между сигналите от датчик 1 и датчик 2 | 3-ти цикъл | Честота на въртене, натоварване на двигателя, режим A/F, температура на каталитичния преобразувател | Два цикъла от тип I | Тип I |

Компонент

Код на неизправността

Стратегия на наблюдение

Критерии за откриване на неизправности

Критерии за активиране на ИНФ

Вторични параметри

Подготовка на превозното средство

Демонстрационно изпитване

Каталитичен преобразувател

P0420

Сигнали от кислородните датчици 1 и 2

Разлика между сигналите от датчик 1 и датчик 2

3-ти цикъл

Честота на въртене, натоварване на двигателя, режим A/F, температура на каталитичния преобразувател

Два цикъла от тип I

Тип I

Горивна система с втечнен нефтен газ (ВНГ/LPG): да/не (1)

4.2.12.1.   Номер на одобрението: ...

Електронен модул за управление на двигателя при използване на захранване с втечнен нефтен газ

4.2.12.2.1.   Марка(и): ...

4.2.12.2.2.   Тип(ове): ...

4.2.12.2.3.   Възможности за регулиране по отношение на емисиите: ...

Допълнителна документация: ...

4.2.12.3.1.   Описание на системата на защита на каталитичния преобразувател при превключване от бензин на втечнен нефтен газ или обратното: ...

4.2.12.3.2.   Схема на системата (електрически връзки, връзки с подналягане, компенсационни гъвкави тръбопроводи и т.н.): ...

4.2.12.3.3.   Чертеж на символа: ...

Горивна система с природен газ (ПГ): да/не (1)

4.2.13.1.   Номер на одобрение: ...

Електронен модул за управление на двигателя при използване на захранване с природен газ

4.2.13.2.1.   Марка(и): ...

4.2.13.2.2.   Тип(ове): ...

4.2.13.2.3.   Възможности за регулиране по отношение на емисиите: ...

Допълнителна документация: ...

4.2.13.3.1.   Описание на системата на защита на каталитичния преобразувател при превключване от бензин на природен газ или обратното: ...

4.2.13.3.2.   Схема на системата (електрически връзки, връзки с подналягане, компенсационни гъвкави тръбопроводи и т.н.): ...

4.2.13.3.3.   Чертеж на символа: ...

Хибридно електрическо превозно средство (1)

4.3.1.   Категория на хибридното електрическо превозно средство Зареждане на превозното средство отвън/Без зареждане на превозното средство отвън (1)

Превключвател на работния режим: с/без (1)

Избираеми режими

4.3.2.1.1.   Изцяло електрически: да/не (1)

4.3.2.1.2.   Изцяло на гориво: да/не (1)

4.3.2.1.3.   Хибридни режими: да/не (1)

(ако отговорът е „да“, кратко описание) ...

Описание на устройството за съхраняване на енергия: (акумулаторна батерия, кондензатор, маховик/генератор ...) ...

4.3.3.1.   Марка: ...

4.3.3.2.   Тип: ...

4.3.3.3.   Идентификационен номер: ...

4.3.3.4.   Вид на електрохимичните елементи в батерията: ...

4.3.3.5.   Енергия: (за акумулатор: напрежение и капацитет в Ah за 2 h, за кондензатор: J, ...) ...

4.3.3.6.   Зарядно устройство: бордово/външно/без (1)

Електрически машини (поотделно се описва всеки тип електрическа машина)

4.3.4.1.   Марка: ...

4.3.4.2.   Тип: ...

Основно предназначение: задвижващ електродвигател/генератор ...

4.3.4.3.1.   Когато се използва като задвижващ електродвигател: един двигател/няколко двигателя (брой): ...

4.3.4.4.   Максимална мощност: ... kW

Принцип на действие: ...

4.3.4.5.1.   с постоянен ток/с променлив ток/брой на фазите: ...

4.3.4.5.2.   с независимо/последователно/смесено възбуждане (1)

4.3.4.5.3.   синхронен/асинхронен (1)

Управляващ модул ...

4.3.5.1.   Марка: ...

4.3.5.2.   Тип: ...

4.3.5.3.   Идентификационен номер: ...

Регулатор на мощността ...

4.3.6.1.   Марка: ...

4.3.6.2.   Тип: ...

4.3.6.3.   Идентификационен номер: ...

4.3.7.   Автономност на превозното средство в електрически режим на задвижване ... km (в съответствие с приложение 7 към Правило No 101): ...

4.3.8.   Предписания на производителя за предварителна подготовка: ...

5.   ТРАНСМИСИЯ

Съединител (тип): ...

5.1.1.   Максимален предаван въртящ момент: ...

Скоростна кутия: ...

5.2.1.   Тип: ...

5.2.2.   Разположение спрямо двигателя: ...

5.2.3.   Начин на управление: ...

5.3.   Предавателни числа ...

| Показател | Предавателни числа на скоростната кутия | Крайни предавателни числа | Сумарни предавателни числа |
| --- | --- | --- | --- |
| Максимално предавателно число при CVT (5) | | | |
| 1 | | | |
| 2 | | | |
| 3 | | | |
| 4, 5, други | | | |
| Минимално предавателно число при CVT (5) | | | |
| Заден ход | | | |

Показател

Предавателни числа на скоростната кутия

Крайни предавателни числа

Сумарни предавателни числа

Максимално предавателно число при CVT (5)

1

2

3

4, 5, други

Минимално предавателно число при CVT (5)

Заден ход

Хибридно електрическо превозно средство ...

5.4.1.   Чертеж на системата за хибридно силово предаване (комбинация ДВГ/електрически двигател/трансмисия): ...

5.4.2.   Описание на общия принцип на действие на хибридното силово предаване: ...

6.   ОКАЧВАНЕ

Гуми и колела ...

Комбинация(и) гума/колело (за гумите се посочва означението за размера, индексът на минимална товароносимост, символът на категорията за минимална скорост; за колелата се посочва размерът на джантата(ите) и отместването(ията): ...

Оси ...

6.1.1.1.1.   Ос 1: ...

6.1.1.1.2.   Ос 2: ...

6.1.1.1.3.   Ос 3: ...

6.1.1.1.4.   Ос 4: ... и т.н.

Горна и долна граница на обиколката на търкаляне: ...

Оси ...

6.1.2.1.1.   Ос 1: ...

6.1.2.1.2.   Ос 2: ...

6.1.2.1.3.   Ос 3: ...

6.1.2.1.4.   Ос 4: ... и т.н.

6.1.3.   Налягане(ния) на гумите, предписано(и) от производителя: ... kPa

7.   КАРОСЕРИЯ

7.1.   Брой места: ...

---

(1)  Ненужното се зачерква.

(2)  Тази стойност трябва да се закръгли до десета от милиметъра.

(3)  Тази стойност трябва да се изчисли с π = 3,1416 и да се закръгли до cm3.

(4)  Посочва се допускът.

(5)  CVT — Безстепенна трансмисия (Continuously Variable Transmission)

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 2

СЪОБЩЕНИЕ

Image

Image

Image

Допълнение 1

Информация относно системата за бордова диагностика

Както е отбелязано в точка 4.2.11.2.7.6. от информационния документ в приложение 1 от настоящото правило, съдържащите се в настоящото допълнение сведения се предоставят от производителя на превозното средство с оглед на производството на резервни части или части за техническо обслужване, съвместими със системата за бордова диагностика, както и на инструменти за диагностика и апаратура за изпитване. Производителят на превозното средство обаче не е длъжен да предоставя тези сведения, ако същите са обект на права на интелектуална собственост или съдържат специфично ноу-хау на производителя или на доставчика(ците) на оригинално оборудване за производителите.

При поискване настоящото допълнение се предоставя на всеки производител на части, инструменти за диагностика и на апаратура за изпитване при условия на равнопоставеност.

| 1. | Описание на типа и на броя цикли на предварителна подготовка, използвани за първоначалното типово одобрение на превозното средство. |
| --- | --- |

1.

Описание на типа и на броя цикли на предварителна подготовка, използвани за първоначалното типово одобрение на превозното средство.

| 2. | Описание на типа демонстрационен цикъл на системата за бордова диагностика, използван за първоначалното типово одобрение на превозното средство по отношение на компонента, наблюдаван от СБД. |
| --- | --- |

2.

Описание на типа демонстрационен цикъл на системата за бордова диагностика, използван за първоначалното типово одобрение на превозното средство по отношение на компонента, наблюдаван от СБД.

| 3. | Изчерпателен списък на всички наблюдавани компоненти, които са част от стратегията за откриване на неизправност и за задействане на ИНФ (установен брой цикли на движение или статистически метод), включително списък на съответните вторични параметри, измервани за всеки от компонентите, наблюдавани от СБД. Списък на всички изходни кодове и формати на СБД (заедно с обяснение за всеки един), използвани за различните компоненти на силовото предаване, свързани с емисиите, както и за различните елементи, които не са свързани с емисиите, когато наблюдението на въпросния компонент се използва при задействането на индикатора за неизправно функциониране. По-специално следва да се обяснят подробно данните, съответстващи на услуга $05 (изпитване от ID $21 до FF) и на услуга $06. В случая на типове превозни средства, използващи комуникационна връзка, съответстваща на стандарта ISO 15765—4 „Пътни превозни средства — Диагностика, използваща CAN мрежи — Част 4: Изисквания към системите, свързани с емисиите“, трябва да се представи изчерпателно обяснение на данните, съответстващи на услуга $06 (изпитване от ID $00 до FF) за всеки поддържан от СБД идентификатор на наблюдавана позиция. |
| --- | --- |

3.

Изчерпателен списък на всички наблюдавани компоненти, които са част от стратегията за откриване на неизправност и за задействане на ИНФ (установен брой цикли на движение или статистически метод), включително списък на съответните вторични параметри, измервани за всеки от компонентите, наблюдавани от СБД. Списък на всички изходни кодове и формати на СБД (заедно с обяснение за всеки един), използвани за различните компоненти на силовото предаване, свързани с емисиите, както и за различните елементи, които не са свързани с емисиите, когато наблюдението на въпросния компонент се използва при задействането на индикатора за неизправно функциониране. По-специално следва да се обяснят подробно данните, съответстващи на услуга $05 (изпитване от ID $21 до FF) и на услуга $06. В случая на типове превозни средства, използващи комуникационна връзка, съответстваща на стандарта ISO 15765—4 „Пътни превозни средства — Диагностика, използваща CAN мрежи — Част 4: Изисквания към системите, свързани с емисиите“, трябва да се представи изчерпателно обяснение на данните, съответстващи на услуга $06 (изпитване от ID $00 до FF) за всеки поддържан от СБД идентификатор на наблюдавана позиция.

Тази информация може да бъде представена под формата на таблица, както следва:

| Компонент | Код на неизправността | Стратегия на наблюдение | Критерии за откриване на неизправности | Критерии за активиране на ИНФ | Вторични параметри | Подготовка на превозното средство | Демонстрационно изпитване |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Каталитичен преобразувател | P0420 | Сигнали от кислородните датчици 1 и 2 | Разлика между сигналите от датчик 1 и датчик 2 | 3-ти цикъл | Честота на въртене, натоварване на двигателя, режим A/F, температура на каталитичния преобразувател | Два цикъла от тип I | Тип I |

Компонент

Код на неизправността

Стратегия на наблюдение

Критерии за откриване на неизправности

Критерии за активиране на ИНФ

Вторични параметри

Подготовка на превозното средство

Демонстрационно изпитване

Каталитичен преобразувател

P0420

Сигнали от кислородните датчици 1 и 2

Разлика между сигналите от датчик 1 и датчик 2

3-ти цикъл

Честота на въртене, натоварване на двигателя, режим A/F, температура на каталитичния преобразувател

Два цикъла от тип I

Тип I

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 3

ОФОРМЛЕНИЕ НА МАРКИРОВКАТА ЗА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ

Одобрение В (ред А)
   (1) — Превозни средства, одобрени по отношение на нивата на емисиите на газообразни замърсители, изисквани за двигателите, работещи с безоловен бензин, или работещи с безоловен бензин и или с втечнен нефтен газ, или с природен газ.

Image

Показаната по-горе маркировка, поставена на превозно средство в съответствие с точка 4. от настоящото правило, показва че съответният тип превозно средство е бил одобрен в Обединеното кралство (E11), в съответствие с Правило No 83 с номер на одобрение 052439. Маркировката показва, че одобрението е издадено в съответствие с изискванията на Правило No 83 с включена серия от изменения 05 и че отговаря на пределните стойности на изпитването от тип I от ред А (2000) на таблицата в точка 5.3.1.4. от настоящото правило.

Одобрение В (ред Б)
   (1) — Превозни средства, одобрени по отношение на нивата на емисиите на газообразни замърсители, изисквани за двигателите, работещи с безоловен бензин, или работещи с безоловен бензин и или с втечнен нефтен газ, или с природен газ.

Image

Показаната по-горе маркировка, поставена на превозно средство в съответствие с точка 4. от настоящото правило, показва че съответният тип превозно средство е бил одобрен в Обединеното кралство (E11), в съответствие с Правило No 83 с номер на одобрение 052439. Маркировката показва, че одобрението е издадено в съответствие с изискванията на Правило No 83 с включена серия от изменения 05 и че отговаря на пределните стойности на изпитването от тип I от ред Б (2005) на таблицата в точка 5.3.1.4. от настоящото правило.

Одобрение C (ред А)
   (1) — Превозни средства, одобрени по отношение на нивата на емисиите на газообразни замърсители, изисквани за двигателите, работещи с дизелово гориво.

Image

Показаната по-горе маркировка, поставена на превозно средство в съответствие с точка 4. от настоящото правило, показва че съответният тип превозно средство е бил одобрен в Обединеното кралство (E11), в съответствие с Правило No 83 с номер на одобрение 052439. Маркировката показва, че одобрението е издадено в съответствие с изискванията на Правило No 83 с включена серия от изменения 05 и че отговаря на пределните стойности на изпитването от тип I от ред А (2000) на таблицата в точка 5.3.1.4. от настоящото правило.

Одобрение C (ред Б)
   (1) — Превозни средства, одобрени по отношение на нивата на емисиите на газообразни замърсители, изисквани за двигателите, работещи с дизелово гориво.

Image

Показаната по-горе маркировка, поставена на превозно средство в съответствие с точка 4. от настоящото правило, показва че съответният тип превозно средство е бил одобрен в Обединеното кралство (E11), в съответствие с Правило No 83 с номер на одобрение 052439. Маркировката показва, че одобрението е издадено в съответствие с изискванията на Правило No 83 с включена серия от изменения 05 и че отговаря на пределните стойности на изпитването от тип I от ред Б (2005) на таблицата в точка 5.3.1.4. от настоящото правило.

Одобрение D (ред А)
   (1) — Превозни средства, одобрени по отношение на нивата на емисиите на газообразни замърсители, изисквани за двигателите, работещи с втечнен нефтен газ или с природен газ.

Image

Показаната по-горе маркировка, поставена на превозно средство в съответствие с точка 4. от настоящото правило, показва че съответният тип превозно средство е бил одобрен в Обединеното кралство (E11), в съответствие с Правило No 83 с номер на одобрение 052439. Маркировката показва, че одобрението е издадено в съответствие с изискванията на Правило No 83 с включена серия от изменения 05 и че отговаря на пределните стойности на изпитването от тип I от ред А (2000) на таблицата в точка 5.3.1.4. от настоящото правило.

Одобрение D (ред Б)
   (1) — Превозни средства, одобрени по отношение на нивата на емисиите на газообразни замърсители, изисквани за двигателите, работещи с втечнен нефтен газ или с природен газ.

Image

Показаната по-горе маркировка, поставена на превозно средство в съответствие с точка 4. от настоящото правило, показва че съответният тип превозно средство е бил одобрен в Обединеното кралство (E11), в съответствие с Правило No 83 с номер на одобрение 052439. Маркировката показва, че одобрението е издадено в съответствие с изискванията на Правило No 83 с включена серия от изменения 05 и че отговаря на пределните стойности на изпитването от тип I от ред Б (2005) на таблицата в точка 5.3.1.4. от настоящото правило.

---

(1)  Вж. точки 2.19. и 5.3.1.4. от настоящото правило.

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 4

ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП I

(Проверка на емисиите от изпускателната тръба след пускане в ход на студен двигател)

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

Настоящото приложение описва методиката на изпитване от тип I, посочено в точка 5.3.1. от настоящото правило. Когато еталонното гориво е втечнен нефтен газ или природен газ, се прилагат също така и разпоредбите на приложение 12.

Когато превозното средство е оборудвано със система с периодично регенериране, съгласно определението в точка 2.20., се прилагат разпоредбите на приложение 13.

2.   ИЗПИТВАТЕЛЕН ЦИКЪЛ НА ДИНАМОМЕТРИЧНИЯ СТЕНД

2.1.   Описание на цикъла

Изпитвателният цикъл на динамометричния стенд трябва да съответства на указания в допълнение I към настоящето приложение.

2.2.   Общи условия, при които се провежда цикълът

Ако е необходимо се провеждат предварителни изпитвателни цикли за определяне на най-подходящия начин за задействане на управлението на газта и спирачката, с цел изпълнението на цикъл, който възпроизвежда теоретичния цикъл в предписаните граници.

2.3.   Използване на скоростната кутия

2.3.1.   Ако максималната скорост, която може да се постигне на първа предавка, е под 15 km/h, втората, третата и четвърта предавки се използват за градския цикъл (Част първа), а втора, трета, четвърта и пета предавки се използват за извънградския цикъл (Част втора). Втора, трета и четвърта предавки също могат да се използват за градския цикъл (Част първа), а втора, трета, четвърта и пета предавки — за извънградския цикъл (Част втора), когато в инструкциите на производителя се препоръчва потегляне на втора скорост на равен терен, или когато първа предавка се определя като предавка, която е запазена за движение по пресечена местност, с използване на висока проходимост или при теглене.

На превозните средства, които не достигат указаните за изпитвателния цикъл ускорение и максимална скорост, управлението на газта се задейства докрай, докато отново се достигне до указаната изпитвателна крива. Отклоненията от изпитвателния цикъл се документират в протокола от изпитването.

2.3.2.   Превозни средства, оборудвани с предавателни кутии с полуавтоматично управление, се изпитват, като се използват предавки, които обикновено се ползват за движение по пътищата, и превключвателят на предавките се използва в съответствие с инструкциите на производителя.

2.3.3.   Превозните средства, оборудвани с напълно автоматична скоростна кутия, се изпитват, като се включва най-високата предавка („drive“). Педалът за газта се използва по такъв начин, че да се получи възможно най-равномерно ускорение, осигуряващо превключване на предавките в нормалната им последователност. Освен това посочените в допълнение 1 точки на превключване на предавките не се използват, а ускорението продължава в рамките на периода, изобразен от правата линия, която свързва края на всеки период на празен ход с началото на всеки следващ период на движение с постоянна скорост. Необходимо е да се спазват допустимите отклонения, посочени в точка 2.4.

2.3.4.   Превозните средства, оборудвани със свръхдиректна (ускоряваща) предавка, която водачът може да задейства, се изпитват с незадействана свръхдиректна (ускоряваща) предавка при градския цикъл (Част първа) и със задействана свръхдиректна предавка при извънградския цикъл (Част втора).

2.3.5.   При тип превозни средства, при които честотата на въртене на двигателя на празен ход е по-висока, отколкото по време на операции 5, 12 и 24 от елементарния градски цикъл (Част първа), по искане на производителя двигателят може да бъде с отцепен съединител по време на предходната операция.

2.4.   Допустими отклонения

2.4.1.   Допуска се толеранс от ±2 km/h между указаната скорост и теоретичната скорост по време на ускорението, по време на постоянната скорост и по време на отрицателото ускорение, когато се използват спирачките на превозното средство. Ако без да се използват спирачките забавянето на превозното средство протича по-бързо от предвиденото, се прилагат единствено разпоредбите на точка 6.5.3. При промяна на режима на работа се допускат отклонения в скоростта, по-големи от предписаните, при условие че във всеки един от случаите продължителността на отклонението не надхвърля 0,5 сек.

2.4.2.   Толерансите за време са ±1,0 сек. Горните толеранси се прилагат както в началото, така и в края на всеки период с промяна на предавка (1) за градския цикъл (Част първа) и за операциите No 3, 5 и 7 от извънградския цикъл (Част втора).

2.4.3.   Допустимите отклонения за скоростта и времето се съчетават както е посочено в допълнение 1 към настоящото приложение.

3.   ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО И ГОРИВО

3.1.   Превозно средство, което ще се подлага на изпитване

3.1.1.   Превозното средство трябва да е в добро техническо състояние. То трябва да е разработено и да е изминало преди изпитването не по-малко от 3 000 км.

3.1.2.   Устройството за отвеждане на отработилите газове не трябва да има изтичания, които да са в състояние да намалят количеството на събирания газ, като това количество трябва да бъде равно на отделяното от двигателя.

3.1.3.   Може да се проконтролира херметичността на всмукателната система, за да е сигурно, че смесообразуването не се променя от инцидентно засмукване на въздух.

3.1.4.   Настройките на двигателя и на устройствата за управление на превозното срество трябва да са идентични с предписаните от производителя. Това изискване се прилага също така по-специално към регулировките при работа на празен ход (скорост на въртене и съдържание на въглероден окис в отработилите газове), към устройството за пускане в ход на студен двигател и към системата за очистка на отработилите газове.

3.1.5.   Превозното средство, което следва да се изпитва, или еквивалентно превозно средство, трябва при необходимост да бъде оборудвано с устройство, позволяващо измерването на характерни параметри, необходими за регулиране на динамометричния стенд, в съответствие с точка 4.1.1. от настоящото приложение.

3.1.6.   Техническата служба, отговаряща за провеждането на изпитванията, може да провери дали превозното средство съответства на посочените от производителя експлоатационни характеристики и дали е пригодено за нормално движение, и по-специално дали е в състояние да потегля при студен или при топъл двигател.

3.2.   Гориво

При изпитването на превозно средство по отношение на пределните стойности на емисиите, посочени в ред А от таблицата в точка 5.3.1.4. от настоящото правило, използваното подходящо еталонно гориво трябва да съответства на спецификациите, посочени в точка 1. от приложение 10 или, в случай на използване на газообразни еталонни горива, в точка 1.1.1. или в точка 1.2. от приложение 10а.

При изпитването на превозно средство по отношение на пределните стойности на емисиите, посочени в ред Б от таблицата в точка 5.3.1.4. от настоящото правило, използваното подходящо еталонно гориво трябва да съответства на спецификациите, посочени в точка 2. от приложение 10 или, в случай на използване на газообразни еталонни горива, в точка 1.1.2. или в точка 1.2. от приложение 10а.

3.2.1.   Превозните средства, които работят или с бензин, или с ВНГ или с ПГ, се изпитват в съответствие с Приложение 12 с подходящото(ите) еталонно(и) гориво(а), определени в Приложение 10а.

4.   ИЗПИТВАТЕЛНО ОБОРУДВАНЕ

4.1.   Динамометричен стенд

4.1.1.   Динамометърът трябва да може да симулира съпротивлението при движение по пътя и да принадлежи към един от следните типове:

динамометър с характеристика за постоянен товар, т.е. динамометър, чиито физически показатели отговарят на крива на характеристиката за постоянен товар,

динамометър с характеристика при променлив товар, т.е. динамометър, при който най-малко два от параметрите на съпротивление при движение по пътя могат да бъдат регулирани с цел промяна на формата на кривата на характеристиката.

4.1.2.   Регулировката на динамометъра трябва да не се променя с течение на времето. Той не трябва да създава никакви осезаеми вибрации на превозното средство, които могат да навредят на нормалното му функциониране.

4.1.3.   Той трябва да бъде оборудван със средства, които да симулират инерция и натоварване. Тези симулатори трябва да са свързани към предния барабан, ако динамометърът е с два барабана.

Точност на измерване

4.1.4.1.   Трябва да е възможно да се измери и отчете показаното натоварване с точност от ±5 %.

4.1.4.2.   В случай на динамометър с характеристика за постоянен товар точността на регулиране при 80 km/h трябва да бъде ±5 %. В случай на динамометър с характеристика при променлив товар точността на отчитаното натоварване спрямо реалното съпротивление при движение по пътя трябва да бъде ±5 % при 120, 100, 80, 60 и 40 km/h и ±10 % при 20 km/h. Под тези скорости поглъщаната мощност от динамометъра трябва да има положителна стойност.

4.1.4.3.   Общия инерционен момент на въртящите се части (включително симулираната инерция, където е приложимо) трябва да бъде известен и да е в границите на ±20 килограма от инерционния клас за изпитването.

4.1.4.4.   Скоростта на превозното средство трябва да се определя посредством скоростта на въртене на барабана (предният барабан в случай на динамометър с два барабана). Тя трябва да се измерва с точност от ±1 km/h при скорости над 10 km/h.

4.1.4.5.   Изминатото разстояние от превозното средство трябва да се определя посредством скоростта на въртене на барабана (предният барабан в случай на динамометър с два барабана).

Регулиране на натоварването и на инерцията

4.1.5.1.   Динамометър с характеристика за постоянен товар: симулаторът на натоварването трябва да бъде настроен да поема мощността, предавана на задвижващите колела при равномерна скорост от 80 km/h, като се отчита поглъщаната мощност при 50 km/h. Средствата, чрез които това натоварване се определя и настройва, са описани в допълнение 3 към настоящото приложение.

4.1.5.2.   Динамометър с характеристика при променлив товар: симулаторът на натоварването трябва да бъде настроен да поема мощността, предавана на задвижващите колела при постоянна скорост от 120, 100, 80, 60, 40 и 20 km/h. Средствата, чрез които това натоварване се определя и настройва, са описани в допълнение 3 към настоящото приложение.

4.1.5.3.   Инерция

За динамометри с електрическо симулиране на инерцията трябва да се докаже, че дават резултати, еквивалентни на механичните системи за симулиране на инерционни сили. Средствата, чрез които се установява тази еквивалентност, са описани в допълнение 4 към настоящото приложение.

4.2.   Система за вземане на проби от отработилите газове

4.2.1.   Системата за вземане на проби от отработилите газове трябва да може да измерва действителните количества замърсители, изпускани в отработилите газове. Следва да се използва система с вземане на проби при постоянен обем (ППО). Това изисква отработилите газове от превозното средство да бъдат непрекъснато разреждани с въздух от околната среда при контролирани условия. За измерването на тегловните емисии чрез вземане на проби при постоянен обем трябва да бъдат изпълнени две условия — да бъде измерен общият обем на сместа от отработили газове и въздуха за разреждане и да се извършва непрекъснато събиране на пропорционална проба от обема за анализ. Количествата на изпусканите замърсители се определят въз основа на концентрациите в пробите, като се взема предвид концентрацията на тези газове в околния въздух и общия поток по време на периода на изпитване.

Емисията от замърсяващи прахови частици се определя, като се използват подходящи филтри за събиране на праховите частици от пропорционална част от потока по време на изпитването и като се извършва гравиметрично определяне на количеството им в съответствие с точка 4.3.1.1.

4.2.2.   Потокът през системата трябва да бъде достатъчен, за да се предотврати кондензирането на вода при всички условия, които е възможно да настъпят по време на изпитването, както е предвидено в допълнение 5 към настоящото приложение.

4.2.3.   В допълнение 5 се дават примери за три типа системи с вземане на проби при постоянен обем, които удовлетворяват изискванията на настоящото приложение.

4.2.4.   Сместа от газ и въздух трябва да бъде хомогенна в точка S2 от сондата за вземане на проби.

4.2.5.   Сондата трябва да извлича представителна проба от разредените отработили газове.

4.2.6.   В системата не трябва да има изтичания на газ. Конструкцията и материалите трябва да бъдат такива, че системата да не се влияе от концентрацията на замърсители в разредените отработили газове. Ако някой от компонентите (топлообменник, вентилатор и др.) променя концентрацията на който и да е от замърсяващите газове в разредените газове, вземането на проби за този замърсител се извършва преди този компонент, ако проблемът не може да се отстрани.

4.2.7.   Ако превозното средство, което се изпитва, е оборудвано със система за отвеждане на отработилите газове с няколко изхода, свързващите тръби се свързват възможно най-близо до превозното средство, но без да се отразяват на неговото функциониране.

4.2.8.   Отклоненията на статичното налягане при изпускателната(ните) тръба(и) на превозното средство трябва да остават в границите на ±1,25 кРа от отклоненията на статичното налягане, измерени по време изпитвателния цикъл върху динамометричен стенд без свързване на апаратурата към изпускателната(ните) тръба(и). Ако производителят с писмено искане до одобряващия орган докаже необходимостта от наличие на по-малък толеранс, се използват системи за вземане на проби, които могат да поддържат статично налягане в границите на ±0,25 кРа. Противоналягането се измерва колкото е възможно по-близо до края на тръбата за отвеждане на отработилите газове, или в удължение със същия диаметър.

4.2.9.   Различните клапани, използвани за направляване на отработилите газове, трябва да са бързодействащи и да могат бързо да се регулират.

4.2.10.   Газовите проби се събират в торбички за проби с достатъчна вместимост. Тези торбички трябва да бъдат изработени от материали, които не променят замърсяващия газ с повече от ±2 % след съхранение от 20 минути.

4.3.   Оборудване за анализ

Предписания

4.3.1.1.   Замърсяващите газове се анализират със следните инструменти:

Анализ на въглероден окис (СО) и въглероден двуокис (CO2):

Анализаторът трябва да бъде от недисперсен тип с поглъщане в инфрачервения спектър (NDIR).

Анализ на въглеводороди (НС) — двигатели с искрово запалване:

Анализаторът на въглеводороди трябва да бъде от тип с пламъчно-йонизационен детектор (FID), калибриран с газ пропан, изразено в еквивалент на въглеродни атоми (C1).

Анализ на въглеводороди (НС) — двигатели със запалване чрез сгъстяване:

Анализаторът трябва да бъде от тип с пламъчно-йонизационен детектор с клапани, тръбопроводи и др., загрят до 463 К (190 °C) ± 10 К (HFID). Той трябва да бъде калибриран с газ пропан, изразено в еквивалент на въглеродни атоми (C1).

Анализ на азотни окиси (NOx):

Анализаторът трябва да бъде или от хемилуминесцентен тип (CLA), или от недисперсен тип с резонансно поглъщане в ултравиолетовия спектър (NDUVR), като и двата са с преобразувател на NOx-NO.

Прахови частици — Гравиметрично определяне на събраните прахови частици:

Тези прахови частици във всеки един от случаите се събират от два монтирани последователно филтри в поток от анализирани газове. Количеството на събраните прахови частици за всяка двойка филтри трябва да съответства на следната формула:

Formula → Formula

където:

| Vep | : | дебит, преминаващ през филтъра; |
| --- | --- | --- |
| Vmix | : | дебит в тунела за разреждане; |
| M | : | маса на праховите частици (g/km); |
| Mlimit | : | пределна маса на праховите частици (прилагана пределна маса, g/km); |
| m | : | маса на праховите частици, уловени от филтрите (g); |
| d | : | разстояние, изминато реално по време на изпитвателния цикъл (km). |

Vep

:

дебит, преминаващ през филтъра;

Vmix

:

дебит в тунела за разреждане;

M

:

маса на праховите частици (g/km);

Mlimit

:

пределна маса на праховите частици (прилагана пределна маса, g/km);

m

:

маса на праховите частици, уловени от филтрите (g);

d

:

разстояние, изминато реално по време на изпитвателния цикъл (km).

Дебитът на пробата от прахови частици (Vep/Vmix) трябва да бъде регулиран така, че при M = Mlimit, 1 ≤ m ≤ 5 mg (когато се използват филтри с диаметър 47 mm).

Повърхността на филтъра трябва да бъде от хидрофобен материал, който не взаимодейства с компонентите на отработилите газове (филтри от стъклени влакна с флуоровъглеродно покритие или еквивалентни на тях).

4.3.1.2.   Точност на измерване

Анализаторите трябва да имат обхват на измерване, съвместим с изискваната точност за измерване на концентрациите на замърсители в пробата от отработилите газове.

Грешката при измерване не трябва да е по-голяма от ±2 % (технологична грешка на анализатора), като не се взема предвид действителната стойност на калибриращите газове.

За концентрациите, по-ниски от 100 ррm, грешката при измерване не трябва да надвишава ±2 % ррm.

Пробата от околния въздух се измерва със същия анализатор и обхват като съответстващата проба от разредените газове.

Микровезната, използвана за определяне на теглото на всички филтри, трябва да има точност от 5 μg (стандартно отклонение) и разделителна способност от 1 μg.

4.3.1.3.   Уловител с лед

Не трябва да се използва изсушително устройство преди анализаторите, освен ако не се докаже, че то не оказва въздействие върху съдържанието на замърсители в газовия поток.

4.3.2.   Специални изисквания към двигателите със запалване чрез сгъстяване

Инсталира се подгрявана тръба за вземане на проби за непрекъснат анализ на въглеводороди със загрят пламъчно-йонизационен детектор (HFID), както и регистратор на данните (R). Средната концентрация на измерените въглеводороди се определя чрез интегриране. По време на изпитването температурата на подгряваната тръба за вземане на проби се поддържа на 463 К (190o C) ±10 К. Подгряваната тръба за вземане на проби трябва да има подгряван филтър (FH) с ефективност от 99 % за частици с размер ≥ 0,3 μm, използван за извличане на твърдите прахови частици от използвания за анализа непрекъснат газов поток.

Времето за реагиране на системата за вземане на проби (от сондата до входа на анализатора) трябва да не надвишава 4 секунди.

HFID трябва да се използва със система с постоянен поток (топлообменник), за да се осигури представителна проба, освен ако не се извършва компенсиране на промяната на дебита през системите CFV или CFO.

Устройството за взeмане на проби от прахови частици се състои от тунел за разреждане, сонда за вземане на проба, филтриращ модул, помпа за част от потока, регулатори на дебита и дебитомери. Частта от потока за вземане на проба от праховите частици се прекарва през два последователно монтирани филтъра. Сондата за вземане на проби от газовия поток, използван за вземане на проба от праховите частици, трябва да бъде така разположена в системата за разреждане, така че да се позволи улавянето на представителна проба от газовия поток от хомогенна смес въздух/отработили газове, и да се гарантира, че температурата на сместа въздух/отработили газове не надвишава 325 K (52 °C) непосредствено преди филтъра за прахови частици. Температурата на газовия поток при дебитомера не може да се варира с повече от ±3 K, а масовият дебит — с повече от ±5 %. Ако обемът на потока се промени недопустимо в резултат на прекаленото натоварване на филтъра, изпитването се прекратява. Когато изпитването се повтори, се намалява дебитът на потока и/или се използва по-голям филтър. Филтрите се изваждат от камерата не по-рано от един час преди започването на изпитванията.

Необходимите филтри за прахови частици се привеждат в работно състояние (по отношение на температурата и влажността) преди изпитването в климатизирана камера, като се поставят в отворен съд, който е защитен от проникването на прах, в продължение на най-малко осем и на не повече от 56 часа. След тази подготовка незамърсените филтри се претеглят и съхраняват до момента на използването им. Ако филтрите не се използват до един час от изваждането им от камерата за претегляне, те се претеглят отново.

Ограничението от един час може да бъде заменено със срок от осем часа, ако е изпълнено едно или и двете посочени по-долу условия:

| — | стабилизираният филтър се поставя и съхранява в запечатан филтъродържач със затворени краища, или |
| --- | --- |

—

стабилизираният филтър се поставя и съхранява в запечатан филтъродържач със затворени краища, или

| — | стабилизираният филтър се поставя и съхранява в запечатан филтъродържач, който тогава незабавно се поставя в тръба за проби, в която няма поток. |
| --- | --- |

—

стабилизираният филтър се поставя и съхранява в запечатан филтъродържач, който тогава незабавно се поставя в тръба за проби, в която няма поток.

4.3.3.   Калибриране

Всеки анализатор се калибрира толкова често, колкото е необходимо, и при всички случаи в месеца преди изпитването за типово одобрение и най-малко веднъж на шест месеца за проверка на съответствието на производството.

Методът за калибриране, който трябва да се използва, е описан в допълнение 6 към настоящото приложение относно анализаторите, посочени в точка 4.3.1. по-горе.

4.4.   Измерване на обема

4.4.1.   Методът за измерване на общия обем на разредени отработили газове в системата за вземане на проби с постоянен обем трябва да бъде такъв, че измерването да е с точност ±2 %.

4.4.2.   Калибриране на устройството за вземане на проби с постоянен обем

Устройството за измерване на обема в системата за вземане на проби с постоянен обем се калибрира чрез метод, гарантиращ постигането на предписаната точност, и при честота, достатъчна да подържа такава точност.

Пример за процедура на калибриране, която осигурява изискваната точност, е посочен в допълнение 6 към настоящото приложение. При този метод се използва устройство за измерване на дебита от динамичен тип, което е подходящо за големия дебит на потока, срещан при използване на система за вземане на проби при постоянен обем. Устройството трябва да бъде с удостоверена точност в съответствие с одобрен национален или международен стандарт.

4.5.   Газове

4.5.1.   Чисти газове

При необходимост следните чисти газове трябва да бъдат на разположение за калибриране и използване на оборудването:

| | пречистен азот:
  (чистота: ±1 ppm C, ±1 ppm CO, ± 400 ppm CO2, ±0,1 ppm NO); |
| --- | --- |

пречистен азот:

(чистота: ±1 ppm C, ±1 ppm CO, ± 400 ppm CO2, ±0,1 ppm NO);

| | пречистен синтетичен въздух:
  (чистота: ±1 ppm C, ±1 ppm CO, ± 400 ppm CO2, ±0,1 ppm NO); съдържание на кислород между 18 и 21 обемни %; |
| --- | --- |

пречистен синтетичен въздух:

(чистота: ±1 ppm C, ±1 ppm CO, ± 400 ppm CO2, ±0,1 ppm NO); съдържание на кислород между 18 и 21 обемни %;

| | пречистен кислород: (чистота > 99,5 обемни % O2); |
| --- | --- |

пречистен кислород: (чистота > 99,5 обемни % O2);

| | пречистен водород (и смес, съдържаща хелий):
  (чистота ±1 ppm C, ± 400 ppm CO2). |
| --- | --- |

пречистен водород (и смес, съдържаща хелий):

(чистота ±1 ppm C, ± 400 ppm CO2).

| | въглероден окис: (минимална чистота 99,5 %) |
| --- | --- |

въглероден окис: (минимална чистота 99,5 %)

| | пропан: (минимална чистота 99,5 %). |
| --- | --- |

пропан: (минимална чистота 99,5 %).

4.5.2.   Газове за калибриране и еталониране

Трябва да са на разположение газови смеси със следния химически състав:

| | C8H8 и пречистен синтетичен въздух (вж. точка 4.5.1. от настоящото приложение); |
| --- | --- |

C8H8 и пречистен синтетичен въздух (вж. точка 4.5.1. от настоящото приложение);

| | СО и пречистен азот; |
| --- | --- |

СО и пречистен азот;

| | CO2 и пречистен азот; |
| --- | --- |

CO2 и пречистен азот;

| | NO и пречистен азот. (Съдържанието на NO2, съдържащ се в този газ за калибриране, не трябва да е по-голямо от 5 % от съдържанието на NO). |
| --- | --- |

NO и пречистен азот. (Съдържанието на NO2, съдържащ се в този газ за калибриране, не трябва да е по-голямо от 5 % от съдържанието на NO).

Действителната концентрация на даден калибриращ газ трябва да бъде в рамките на ±2 % от обявената стойност.

Концентрациите, указани в допълнение 6, могат също да бъдат получени с помощта на газов сепаратор, с разреждане с пречистен азот или с пречистен синтетичен въздух. Точността на смесителното устройство трябва да бъде такава, че концентрацията на разредените газове за калибриране да може да бъде определена в рамките на ±2 %.

4.6.   Допълнително оборудване

4.6.1.   Температури

Температурите, посочени в допълнение 8, се измерват с точност от ±1,5 К.

4.6.2.   Налягане

Атмосферното налягане се измерва с точност от ±0,1 кРа.

4.6.3.   Абсолютна влажност

Абсолютната влажност (Н) трябва да може да се измерва с точност от ±5 %.

4.7.   Системата за вземане на проби от отработилите газове се проверява по метода, описан в точка 3. от допълнение 7 към настоящото приложение. Максималното допустимо отклонение между количеството влязъл газ и измереното количество газ е 5 %.

5.   ПОДГОТОВКА НА ИЗПИТВАНЕТО

5.1.   Настройване на симулаторите на инерционни сили спрямо инерционните сили, възникващи при постъпателното движение на превозното средство

Използва се симулатор на инерция, позволяващ получаването на общ инерционен момент от въртящите се маси, който е пропорционален на референтната маса в следните граници:

| Референтна маса на превозното средство (РМ) (kg) | Еквивалентна инерционна маса I (kg) |
| --- | --- |
| РМ ≤ 480 | 455 |
| 480 < РМ ≤ 540 | 510 |
| 540 < РМ ≤ 595 | 570 |
| 595 < РМ ≤ 650 | 625 |
| 650 < РМ ≤ 710 | 680 |
| 710 < РМ ≤ 765 | 740 |
| 765 < РМ ≤ 850 | 800 |
| 850 < РМ ≤ 965 | 910 |
| 965 < РМ ≤ 1 080 | 1 020 |
| 1 080 < РМ ≤ 1 190 | 1 130 |
| 1 190 < РМ ≤ 1 305 | 1 250 |
| 1 305 < РМ ≤ 1 420 | 1 360 |
| 1 420 < РМ ≤ 1 530 | 1 470 |
| 1 530 < РМ ≤ 1 640 | 1 590 |
| 1 640 < РМ ≤ 1 760 | 1 700 |
| 1 760 < РМ ≤ 1 870 | 1 810 |
| 1 870 < РМ ≤ 1 980 | 1 930 |
| 1 980 < РМ ≤ 2 100 | 2 040 |
| 2 100 < РМ ≤ 2 210 | 2 150 |
| 2 210 < РМ ≤ 2 380 | 2 270 |
| 2 380 < РМ ≤ 2 610 | 2 270 |
| 2 610 < РМ | 2 270 |

Референтна маса на превозното средство (РМ) (kg)

Еквивалентна инерционна маса I (kg)

РМ ≤ 480

455

480 < РМ ≤ 540

510

540 < РМ ≤ 595

570

595 < РМ ≤ 650

625

650 < РМ ≤ 710

680

710 < РМ ≤ 765

740

765 < РМ ≤ 850

800

850 < РМ ≤ 965

910

965 < РМ ≤ 1 080

1 020

1 080 < РМ ≤ 1 190

1 130

1 190 < РМ ≤ 1 305

1 250

1 305 < РМ ≤ 1 420

1 360

1 420 < РМ ≤ 1 530

1 470

1 530 < РМ ≤ 1 640

1 590

1 640 < РМ ≤ 1 760

1 700

1 760 < РМ ≤ 1 870

1 810

1 870 < РМ ≤ 1 980

1 930

1 980 < РМ ≤ 2 100

2 040

2 100 < РМ ≤ 2 210

2 150

2 210 < РМ ≤ 2 380

2 270

2 380 < РМ ≤ 2 610

2 270

2 610 < РМ

2 270

Ако съответната еквивалентна инерционна маса не е налична на използвания динамометричен стенд, се използва най-близката до референтната маса на превозното средство по-висока стойност.

5.2.   Настройка на динамометъра

Натоварването се настройва съгласно методите, описани в точка 4.1.5. по-горе.

Използваният метод и получените стойности (еквивалентна инерционна маса — параметър за настройка на характеристиката) се документират в протокола от изпитването.

5.3.   Подготовка на превозното средство

За превозните средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване за целите на измерването на праховите частици най-много 36 часа и най-малко 6 часа преди изпитването се провежда Част втора от цикъла от изпитването, описано в допълнение I. Трябва да се проведат три последователни цикъла. Настройването на динамометъра се извършва съгласно точки 5.1. и 5.2. по-горе.

По искане на производителя предварителната подготовка на превозните средства с двигатели с принудително запалване може да се състои от един цикъл на движение от Част първа и два цикъла на движение от Част втора.

След тази подготовка, характерна за двигателите със запалване чрез сгъстяване, и преди изпитването превозните средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване и с двигатели с принудително запалване се държат в помещение, в което температурата остава относително постоянна между 293 К и 303 К (20o C и 30o C). Това изравняване на температурата на превозното средство с околната температура се провежда в продължение на най-малко шест часа и продължава докато температурата на маслото на двигателя и охлаждащата течност, ако има такава, достигнат до ±2 K от температурата на помещението.

5.3.1.1.   Ако производителят поиска, изпитването може да се проведе не по-късно от 30 часа след като превозното средство е било в движение при неговата нормална температура.

5.3.1.2.   За моторните превозни средства с двигатели с принудително запалване, които работят с ВНГ или с ПГ, или които са оборудвани да работят или с бензин, или с ВНГ, или с ПГ, между изпитването с първото еталонно газооразно гориво и изпитването с второто еталонно газообразно гориво температурата на изпитваното превозно средство се привежда до работен режим преди изпитването с второто еталонно гориво. Това привеждане на температурата до работен режим се осъществява с второто еталонно гориво, като се извършва един подготвителен цикъл, състоящ се от една Част първа (движение при градски условия) и два пъти Част втора (движение при извънградски условия) на изпитвателния цикъл, описан в допълнение 1 към настоящото приложение. По искане на производителя и със съгласието на техническата служба това привеждане на температурата до работен режим може да се удължи. Регулировките на динамометърът са посочени в точка 5.1. и 5.2. от настоящото приложение.

5.3.2.   Налягането в гумите трябва да бъде същото като определеното от производителя и да се използва за предварителното изпитване на път за регулиране на динамометъра. Налягането в гумите може да се увеличи с максимум 50 % от препоръчаното от производителя при използване на динамометър с два барабана. Действително използваното налягане се отбелязва в протокола от изпитването.

6.   МЕТОДИКА НА ИЗПИТВАНЕ НА СТЕНД

6.1.   Специални условия за провеждане на цикъла

6.1.1.   По време на изпитването температурата на изпитвателното помещение трябва да бъде между 293 К и 303 К (20o C и 30o C). Абсолютната влажност (Н) на въздуха в изпитвателното помещение или на всмуквания от двигателя въздух трябва да бъде такава, че:

| 5,5 ≤ H ≤ 12,2 | (g H2O/kg сух въздух) |
| --- | --- |

5,5 ≤ H ≤ 12,2

(g H2O/kg сух въздух)

6.1.2.   Превозното средство трябва да бъде приблизително хоризонтално по време на изпитването, за да се избегне всяко неправилно разпределение на горивото.

6.1.3.   Превозното средство се обдухва с въздушна струя с променлива скорост. Скоростта на вентилатора трябва да е такава, че в рамките на работния диапазон от 10 km/h до най-малко 50 km/h линейната скорост на въздуха при изхода на вентилатора да е в границите на ±5 km/h от съответната скорост на барабана. Избраният вентилатор трябва да отговаря на следните характеристики:

| — | Повърхност: най-малко 0,2 m2; |
| --- | --- |

—

Повърхност: най-малко 0,2 m2;

| — | Височина на долния ръб над земята: приблизително 20 см; |
| --- | --- |

—

Височина на долния ръб над земята: приблизително 20 см;

| — | Разстояние от предната част на превозното средство: приблизително 30 см. |
| --- | --- |

—

Разстояние от предната част на превозното средство: приблизително 30 см.

Другата възможност е да се поддържа скорост на вентилатора, осигуряваща най-малко 6 m/s скорост на въздушния поток (21,6 km/h).

По искане на производителя височината на охлаждащия вентилатор може да се променя за специални превозни средства (например камионетки, превозни средства с повишена проходимост).

6.1.4.   По време на изпитването се записва скоростта в зависимост от времето, така че да може да се оцени правилното изпълнение на проведените цикли.

6.2.   Пускане в ход на двигателя

6.2.1.   Двигателят се пуска в ход посредством устройствата, предвидени за тази цел съгласно инструкциите на производителя, включени в ръководството за водача на произведените превозни средства.

6.2.2.   Първият цикъл започва от началото на процедурата по пускане в ход на двигателя.

6.2.3.   В случай на използване на ВНГ или ПГ като гориво, се допуска пускане в ход на двигателя с бензин и преминаване на ВНГ или на ПГ след предварително определен период от време, който водачът не може да променя.

6.3.   Работа на празен ход

6.3.1.   Предавателна кутия с ръчно или полуавтоматично управление, вж. допълнение 1 към настоящото приложение, таблици 1.2 и 1.3.

6.3.2.   Предавателна кутия с автоматично управление

След първоначално включване лостът за превключване не трябва да бъде задействан по време на изпитването с изключение на случая, определен в точка 6.4.3. по-долу, или в случай че лостът за превключване може да задейства свръхдиректната (ускоряваща) предавка, ако има такава.

6.4.   Ускорявания

6.4.1.   Ускоряванията се извършват така, че степента на ускорението да е колкото е възможно по-постоянна по време на съответната фаза.

6.4.2.   Ако ускорението не може да бъде извършено в посоченото време, допълнителното необходимо време се приспада ако е възможно от времето, разрешено за превключване на предавка, или при невъзможност за това — от следващия период на постоянна скорост.

6.4.3.   Предавателна кутия с автоматично управление

Ако ускорението не може да се извърши в предписаното време, лостът за превключване на предавките се задейства в съответствие с изискванията за предавателни кутии с ръчно управление.

6.5.   Отрицателни ускорения

6.5.1.   Всички отрицателни ускорения на елементарния градски цикъл (Част първа) се извършват чрез пълно отпускане на педала за газта, като съединителят остава включен. Съединителят се изключва, без да се използва скоростният лост, при по-високата от следните две скорости — 10 km/h или скорост, съответстваща на режима на работа на празен ход на двигателя.

Всички отрицателни ускорения на извънградския цикъл (Част втора) се извършват чрез пълно отпускане на педала за газта, като съединителят остава включен. Съединителят се изключва, без да се използва скоростният лост, при скорост от 50 km/h за последното отрицателно ускорение.

6.5.2.   Ако периодът на отрицателно ускорение е по-дълъг от определения за съответната фаза, се използват спирачките на превозното средство, за да се спази цикълът.

6.5.3.   Ако периодът на отрицателно ускорение е по-кратък от определения за съответната фаза, съгласуването по време с теоретичния цикъл се възстановява чрез използване на постоянна скорост или чрез период на работа на празен ход, който се свързва със следващата операция.

6.5.4.   В края на периода на отрицателно ускорение (спиране на превозното средство върху барабаните) на елементарния градски цикъл (Част първа) скоростната кутия се поставя в неутрално положение, а съединителят е включен.

6.6.   Постоянни скорости

6.6.1.   Трябва да се избягва помането на педала или затварянето на дроселовата клапа при прехода от ускорение към следващия период на постоянна скорост.

6.6.2.   Периодите на постоянна скорост се постигат чрез задържане на педала за газта във фиксирано положение.

7.   ПРОЦЕДУРА ЗА ВЗЕМАНЕ И АНАЛИЗ НА ПРОБИТЕ

7.1.   Вземане на проби

Вземането на проби (НВП) започва преди или в началото на процедурата по пускане в ход на двигателя, и завършва при приключване на последния период на работа на празен ход в извънградския цикъл (Част втора, край на вземането на проба (КВП) или, при изпитване от тип VI, когато приключи периодът на работа на празен ход при последния елементарен градски цикъл (Част първа).

7.2.   Анализ

7.2.1.   Отработилите газове, съдържащи се в торбичката, се анализират колкото е възможно по-бързо и във всеки случай не по-късно от 20 минути след края на изпитвателния цикъл. Употребените филтри за прахови частици се поставят в камерата не по-късно от един час след приключване на изпитването на отработилите газове, като престояват в нея между 2 и 36 часа и след това се претеглят.

7.2.2.   Преди анализиране на всяка проба диапазонът на анализатора, който ще се използва за всеки един замърсител, се нулира със съответния нулиращ газ.

7.2.3.   След това анализаторите се настройват спрямо кривите за калибриране с помощта на еталониращи газове, чиито номинални концентрации варират от 70 до 100 % от използвания диапазон.

7.2.4.   Отново се проверява нулирането на анализаторите. Ако отбелязаното число се различава с повече от 2 % от диапазона, определен в точка 7.2.2. по-горе, процедурата се повтаря.

7.2.5.   След това се прави анализ на пробите.

7.2.6.   След анализа се извършва повторна проверка на точката на нулирането и на обхвата, като се ползват същите газове. Когато резултатите от тези повторни проверки са в рамките на ±2 % от посочените в точка 7.2.3. по-горе, анализът се счита за приемлив.

7.2.7.   При всички операции, описани в настоящата точка, дебитът и налягането на отделните газове трябва да са такива, каквито се използват по време на калибрирането на анализаторите.

7.2.8.   Стойността, приета като концентрация на всеки от измерваните замърсители в газовете, трябва да съответства на стойността, отчетена след стабилизирането на измервателния уред. Тегловните емисии на въглеводородите в двигателите със запалване чрез сгъстяване се изчисляват според отчитаната от HFID интегрирана стойност, при необходимост коригирана за променлив дебит, както е посочено в допълнение 5 към настоящото приложение.

8.   ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ИЗПУСНАТОТО КОЛИЧЕСТВО ЗАМЪРСЯВАЩИ ГАЗОВЕ И ПРАХОВИ ЧАСТИЦИ

8.1.   Обемът, който се взема предвид

Обемът, който се взема предвид, се коригира, за да отговаря на условията за налягане от 101,33 кРа и температура от 273,2 К.

8.2.   Обща маса на изпуснатите замърсяващи газове и прахови частици

Масата M на всеки замърсител, изпускан от превозното средство по време на изпитването, се определя посредством изчисляване на произведението от обемната концентрация и обема на въпросния газ, с отчитане на следните плътности при горепосочените еталонни условия:

| За въглероден окис (СО): | d = 1,25 g/l |
| --- | --- |
| За въглеводородите: | |
| — | за бензин (CH1,85) |

За въглероден окис (СО):

d = 1,25 g/l

За въглеводородите:

—

за бензин (CH1,85)

d = 0,619 g/l

| — | за дизелово гориво (CH1,86) |
| --- | --- |

—

за дизелово гориво (CH1,86)

d = 0,619 g/l

| — | за ВНГ (CH2,525) |
| --- | --- |

—

за ВНГ (CH2,525)

d = 0,649 g/l

| — | за ПГ (CH4) |
| --- | --- |

—

за ПГ (CH4)

d = 0,714 g/l

За азотните окиси (NOx):

d = 2,05 g/l

Масата m на емисиите от прахови частици от превозното средство по време на изпитването се определя чрез претегляне на масата на събраните прахови частици от двата филтъра, m1 от първия филтър и m2 от втория филтър:

| — | ако 0,95 (m1 + m2) ≤ m1, |
| --- | --- |

—

ако 0,95 (m1 + m2) ≤ m1,

m = m1,

| — | ако 0,95 (m1 + m2) > m1, |
| --- | --- |

—

ако 0,95 (m1 + m2) > m1,

m = m1 + m2,

| — | ако m2 > m1, |
| --- | --- |

—

ако m2 > m1,

изпитването се отхвърля.

В допълнение 8 към настоящото приложение са дадени изчисления с примери, използвани при определяне масата на емисиите от замърсяващи газове и прахови частици.

---

(1)  Трябва да се отбележи, че отпуснатото време от 2 секунди включва времето за смяна на предавката и известен времеви отрязък за изравняване със стойностите на цикъла при необходимост.

Допълнение 1

Елементи на изпитвателния цикъл, използван за изпитването от тип I

1.   ИЗПИТВАТЕЛЕН ЦИКЪЛ

Изпитвателният цикъл, състоящ се от Част първа (градски цикъл) и Част втора (извънградски цикъл), е илюстриран на фигура 1/1.

2.   ЕЛЕМЕНТАРЕН ГРАДСКИ ЦИКЪЛ (Част първа)

(Вж. фигура 1/2 и таблица 1.2.)

2.1.   Разбивка по фази:

| | Време (s) | % |
| --- | --- | --- |
| Работа на празен ход | 60 | 30,8 | 35,4 |
| Работа на празен ход, превозното средство е в движение, съединителят е включен в една комбинация | 9 | 4,6 |
| Промяна на предавка | 8 | 4,1 |
| Ускорявания | 36 | 18,5 |
| Периоди на постоянна скорост | 57 | 29,2 |
| Отрицателни ускорения | 25 | 12,8 |
| | 195 | 100 |

Време (s)

%

Работа на празен ход

60

30,8

35,4

Работа на празен ход, превозното средство е в движение, съединителят е включен в една комбинация

9

4,6

Промяна на предавка

8

4,1

Ускорявания

36

18,5

Периоди на постоянна скорост

57

29,2

Отрицателни ускорения

25

12,8

195

100

2.2.   Разбивка според използваните предавки

| | Време (s) | % |
| --- | --- | --- |
| Работа на празен ход | 60 | 30,8 | 35,4 |
| Работа на празен ход, превозното средство е в движение, съединителят е включен в една комбинация | 9 | 4,6 |
| Промяна на предавка | 8 | 4,1 |
| Първа предавка | 24 | 12,3 |
| Втора предавка | 53 | 27,2 |
| Трета предавка | 41 | 21 |
| | 195 | 100 |

Време (s)

%

Работа на празен ход

60

30,8

35,4

Работа на празен ход, превозното средство е в движение, съединителят е включен в една комбинация

9

4,6

Промяна на предавка

8

4,1

Първа предавка

24

12,3

Втора предавка

53

27,2

Трета предавка

41

21

195

100

Обща информация:

| Средна скорост по време на изпитването: | 19 km/h |
| --- | --- |
| Ефективно време на движение: | 195 s |
| Преминато за един цикъл теоретично разстояние: | 1 013 km |
| Еквивалентно разстояние за четирите цикъла: | 4 052 km |

Средна скорост по време на изпитването:

19 km/h

Ефективно време на движение:

195 s

Преминато за един цикъл теоретично разстояние:

1 013 km

Еквивалентно разстояние за четирите цикъла:

4 052 km

Фигура 1/1

Изпитвателен цикъл за изпитване от тип I

Image

Таблица 1.2

Елементарен градски цикъл за изпитване на динамометричен стенд (Част първа)

| No на операцията | Операция | Фаза | Ускоряване (m/s2) | Скорост (km/h) | Продължителност на всяка | Общо време (s) | Предавка, която трябва да се използва в случай на предавателна кутия с ръчно управление |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| операция (s) | фаза (s) |
| 1 | Работа на празен ход | 1 | | | 11 | 11 | 11 | 6 s PM + 5 s K1
   (1) |
| 2 | Ускоряване | 2 | 1,04 | 0—15 | 4 | 4 | 15 | 1 |
| 3 | Постоянна скорост | 3 | | 15 | 9 | 8 | 23 | 1 |
| 4 | Отрицателно ускорение | 4 | –0,69 | 15—10 | 2 | 5 | 25 | 1 |
| 5 | Отрицателно ускорение съединителят е изключен | | –0,92 | 10—0 | 3 | | 28 | K1
   (1) |
| 6 | Работа на празен ход | 5 | | | 21 | 21 | 49 | 16 s PM + 5 s K1
   (1) |
| 7 | Ускоряване | 6 | 0,83 | 0—15 | 5 | 12 | 54 | 1 |
| 8 | Превключване на предавките | | | | 2 | | 56 | |
| 9 | Ускоряване | | 0,94 | 15—32 | 5 | | 61 | 2 |
| 10 | Постоянна скорост | 7 | | 32 | 24 | 24 | 85 | 2 |
| 11 | Отрицателно ускорение | 8 | –0,75 | 32—10 | 8 | 11 | 93 | 2 |
| 12 | Отрицателно ускорение съединителят е изключен | | –0,92 | 10—0 | 3 | | 96 | K 2
   (1) |
| 13 | Работа на празен ход | 9 | 0—15 | 0—15 | 21 | | 117 | 16 s PM + 5 s K1
   (1) |
| 14 | Ускоряване | 10 | | | 5 | 26 | 122 | 1 |
| 15 | Превключване на предавките | | | | 2 | | 124 | |
| 16 | Ускоряване | | 0,62 | 15—35 | 9 | | 133 | 2 |
| 17 | Превключване на предавките | | | | 2 | | 135 | |
| 18 | Ускоряване | | 0,52 | 35—50 | 8 | | 143 | 3 |
| 19 | Постоянна скорост | 11 | | 50 | 12 | 12 | 155 | 3 |
| 20 | Отрицателно ускорение | 12 | –0,52 | 50—35 | 8 | 8 | 163 | 3 |
| 21 | Постоянна скорост | 13 | | 35 | 13 | 13 | 176 | 3 |
| 22 | Смяна на предавките | 14 | | | 2 | 12 | 178 | |
| 23 | Отрицателно ускоряване | | –0,99 | 35—10 | 7 | | 185 | 2 |
| 24 | Отрицателно ускорение съединителят е изключен | | –0,92 | 10—0 | 3 | | 188 | K2
   (1) |
| 25 | Работа на празен ход | 15 | | | 7 | 7 | 195 | 7 s PM (1) |

No на операцията

Операция

Фаза

Ускоряване (m/s2)

Скорост (km/h)

Продължителност на всяка

Общо време (s)

Предавка, която трябва да се използва в случай на предавателна кутия с ръчно управление

операция (s)

фаза (s)

1

Работа на празен ход

1

11

11

11

6 s PM + 5 s K1
   (1)

2

Ускоряване

2

1,04

0—15

4

4

15

1

3

Постоянна скорост

3

15

9

8

23

1

4

Отрицателно ускорение

4

–0,69

15—10

2

5

25

1

5

Отрицателно ускорение съединителят е изключен

–0,92

10—0

3

28

K1
   (1)

6

Работа на празен ход

5

21

21

49

16 s PM + 5 s K1
   (1)

7

Ускоряване

6

0,83

0—15

5

12

54

1

8

Превключване на предавките

2

56

9

Ускоряване

0,94

15—32

5

61

2

10

Постоянна скорост

7

32

24

24

85

2

11

Отрицателно ускорение

8

–0,75

32—10

8

11

93

2

12

Отрицателно ускорение съединителят е изключен

–0,92

10—0

3

96

K 2
   (1)

13

Работа на празен ход

9

0—15

0—15

21

117

16 s PM + 5 s K1
   (1)

14

Ускоряване

10

5

26

122

1

15

Превключване на предавките

2

124

16

Ускоряване

0,62

15—35

9

133

2

17

Превключване на предавките

2

135

18

Ускоряване

0,52

35—50

8

143

3

19

Постоянна скорост

11

50

12

12

155

3

20

Отрицателно ускорение

12

–0,52

50—35

8

8

163

3

21

Постоянна скорост

13

35

13

13

176

3

22

Смяна на предавките

14

2

12

178

23

Отрицателно ускоряване

–0,99

35—10

7

185

2

24

Отрицателно ускорение съединителят е изключен

–0,92

10—0

3

188

K2
   (1)

25

Работа на празен ход

15

7

7

195

7 s PM (1)

Фигура 1/2

Елементарен градски цикъл за изпитване от тип I

Image

3.   ИЗВЪНГРАДСКИ ЦИКЪЛ (Част втора)

(Вж. фигура 1/3 и таблица 1.3.)

3.1.   Разбивка по фази:

| | Време (s) | % |
| --- | --- | --- |
| Работа на празен ход | 20 | 5,0 |
| Работа на празен ход, превозното средство е в движение, съединителят е включен в една комбинация: | 20 | 5,0 |
| Превключване на предавките: | 6 | 1,5 |
| Ускорявания: | 103 | 25,8 |
| Периоди на постоянна скорост: | 209 | 52,2 |
| Отрицателни ускорения: | 42 | 10,5 |
| | 400 | 100 |

Време (s)

%

Работа на празен ход

20

5,0

Работа на празен ход, превозното средство е в движение, съединителят е включен в една комбинация:

20

5,0

Превключване на предавките:

6

1,5

Ускорявания:

103

25,8

Периоди на постоянна скорост:

209

52,2

Отрицателни ускорения:

42

10,5

400

100

3.2.   Разбивка според използваните предавки:

| | Време (s) | % |
| --- | --- | --- |
| Работа на празен ход | 20 | 5,0 |
| Работа на празен ход, превозното средство е в движение, съединителят е включен в една комбинация: | 20 | 5,0 |
| Превключване на предавките: | 6 | 1,5 |
| Първа предавка: | 5 | 1,3 |
| Втора предавка | 9 | 2,2 |
| Трета предавка: | 8 | 2 |
| Четвърта предавка: | 99 | 24,8 |
| Пета предавка: | 233 | 58,2 |
| | 400 | 100 |

Време (s)

%

Работа на празен ход

20

5,0

Работа на празен ход, превозното средство е в движение, съединителят е включен в една комбинация:

20

5,0

Превключване на предавките:

6

1,5

Първа предавка:

5

1,3

Втора предавка

9

2,2

Трета предавка:

8

2

Четвърта предавка:

99

24,8

Пета предавка:

233

58,2

400

100

Обща информация

| Средна скорост по време на изпитването: | 62,6 km/h |
| --- | --- |
| Ефективно време на движение: | 400 s |
| Преминато за един цикъл теоретично разстояние: | 6,955 km |
| Максимална скорост: | 120 km/h |
| Максимално ускорение: | 0,833 m/s2 |
| Максимално отрицателно ускорение: | –1,389 m/s2 |

Средна скорост по време на изпитването:

62,6 km/h

Ефективно време на движение:

400 s

Преминато за един цикъл теоретично разстояние:

6,955 km

Максимална скорост:

120 km/h

Максимално ускорение:

0,833 m/s2

Максимално отрицателно ускорение:

–1,389 m/s2

Таблица 1.3

Извънградски цикъл (Част втора) за изпитване от тип I

| No на операцията | Операция | Фаза | Ускоряване (m/s2) | Скорост (km/h) | Продължителност на всяка | Общо време (s) | Предавка, която трябва да се използва в случай на предавателна кутия с ръчно управление |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| операция (s) | фаза (s) |
| 1 | Работа на празен ход | 1 | | | 20 | 20 | 20 | K1
   (2) |
| 2 | Ускоряване | 12 | 0,83 | 0 | 5 | 41 | 25 | 1 |
| 3 | Превключване на предавките | | | 2 | 27 | — |
| 4 | Ускоряване | 0,62 | 15—35 | 9 | 36 | 2 |
| 5 | Превключване на предавките | | | 2 | 38 | — |
| 6 | Ускоряване | 0,52 | 35—30 | 8 | 46 | 3 |
| 7 | Превключване на предавките | | | 2 | 48 | — |
| 8 | Ускоряване | | 0,43 | 50—70 | 13 | | 61 | 4 |
| 9 | Постоянна скорост | 3 | | 70 | 50 | 50 | 111 | 5 |
| 10 | Отрицателно ускорение | 4 | –0,69 | 70—50 | 8 | 8 | 119 | 4 s.5 + 4 s.4 |
| 11 | Постоянна скорост | 5 | | 50 | 69 | 69 | 188 | 4 |
| 12 | Ускоряване | 6 | 0,43 | 50—70 | 13 | 13 | 201 | 4 |
| 13 | Постоянна скорост | 7 | | 70 | 50 | 50 | 251 | 5 |
| 14 | Ускоряване | 8 | 0,24 | 70—100 | 35 | 35 | 286 | 5 |
| 15 | Постоянна скорост (3) | 9 | | 100 | 30 | 30 | 316 | 5 (3) |
| 16 | Ускоряване (3) | 10 | 0,28 | 100—120 | 20 | 20 | 336 | 5 (3) |
| 17 | Постоянна скорост (3) | 11 | | 120 | 10 | 20 | 346 | 5 (3) |
| 18 | Отрицателно ускорение (3) | 12 | –0,69 | 120—80 | 16 | 34 | 362 | 5 (3) |
| 19 | Отрицателно ускорение (3) | –1,04 | 80—50 | 8 | | 370 | 5 (3) |
| 20 | Отрицателно ускорение съединителят е изключен | | 1,39 | 50—0 | 10 | | 380 | K5 (2) |
| 21 | Работа на празен ход | 13 | | | 20 | 20 | 400 | PM (2) |

No на операцията

Операция

Фаза

Ускоряване (m/s2)

Скорост (km/h)

Продължителност на всяка

Общо време (s)

Предавка, която трябва да се използва в случай на предавателна кутия с ръчно управление

операция (s)

фаза (s)

1

Работа на празен ход

1

20

20

20

K1
   (2)

2

Ускоряване

12

0,83

0

5

41

25

1

3

Превключване на предавките

2

27

—

4

Ускоряване

0,62

15—35

9

36

2

5

Превключване на предавките

2

38

—

6

Ускоряване

0,52

35—30

8

46

3

7

Превключване на предавките

2

48

—

8

Ускоряване

0,43

50—70

13

61

4

9

Постоянна скорост

3

70

50

50

111

5

10

Отрицателно ускорение

4

–0,69

70—50

8

8

119

4 s.5 + 4 s.4

11

Постоянна скорост

5

50

69

69

188

4

12

Ускоряване

6

0,43

50—70

13

13

201

4

13

Постоянна скорост

7

70

50

50

251

5

14

Ускоряване

8

0,24

70—100

35

35

286

5

15

Постоянна скорост (3)

9

100

30

30

316

5 (3)

16

Ускоряване (3)

10

0,28

100—120

20

20

336

5 (3)

17

Постоянна скорост (3)

11

120

10

20

346

5 (3)

18

Отрицателно ускорение (3)

12

–0,69

120—80

16

34

362

5 (3)

19

Отрицателно ускорение (3)

–1,04

80—50

8

370

5 (3)

20

Отрицателно ускорение съединителят е изключен

1,39

50—0

10

380

K5 (2)

21

Работа на празен ход

13

20

20

400

PM (2)

Фигура 1/3

Извънградски цикъл (част втора) за изпитване от тип I

Image

---

(1)  PM = скоростната кутия е в неутрално положение, съединителят е включен.

K1, K2 = включенa e първа или втора предавка, съединителят е изключен.

(2)  PM = скоростната кутия е в неутрално положение, съединителят е включен.

K1, K5 = включена е първа или пета предавка, съединителят е изключен.

(3)  Могат да се използват допълнителни предавки съгласно препоръките на производителя, ако превозното средство е оборудвано с трансмисия с повече от пет предавки.

Допълнение 2

Динамометричен стенд

1.   ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ДИНАМОМЕТРИЧЕН СТЕНД С ХАРАКТЕРИСТИКА ПРИ ПОСТОЯНЕН ТОВАР

1.1.   Въведение

В случай, че общото съпротивление при движение не може да се възпроизведе на динамометричния стенд при скорост между 10 km/h и 120 km/h, се препоръчва да се използва динамометричен стенд с характеристиките, определени по-долу.

1.2.   Определение

1.2.1.   Динамометричният стенд може да има един или два барабана. Предният барабан задвижва, директно или индиректно, инерционните маси и устройството за абсорбиране на мощността.

1.2.2.   Натоварването, което се поема от спирачката и ефектите на вътрешното триене на динамометричния стенд при скорост от 0 до 120 km/h, е както следва:

F = (a + b · V2) ± 0,1 · F80 (без да бъде отрицателно)

където:

| F | = | общо натоварване, което се поема от динамометричния стенд (N) |
| --- | --- | --- |
| a | = | стойност, равна на съпротивлението при търкаляне (N) |
| b | = | стойност, равна на коефициента на съпротивление на въздуха (N/(km/h)2) |
| V | = | скорост (km/h) |
| F80 | = | натоварване при 80 km/h (N). |

F

=

общо натоварване, което се поема от динамометричния стенд (N)

a

=

стойност, равна на съпротивлението при търкаляне (N)

b

=

стойност, равна на коефициента на съпротивление на въздуха (N/(km/h)2)

V

=

скорост (km/h)

F80

=

натоварване при 80 km/h (N).

2.   МЕТОД ЗА КАЛИБРИРАНЕ НА ДИНАМОМЕТРИЧНИЯ СТЕНД

2.1.   Въведение

В настоящото допълнение се описва методът, който следва да се използва за определяне на натоварването, което се поема от динамометрична спирачка. Поетото натоварване се състои от натоварването, което се поема от ефектите на триене, и от натоварването, което се поема от устройството за абсорбиране на мощност.

Динамометърът се привежда в движение при по-висока скорост от максималната скорост на изпитването. Тогава използваното устройство за привеждане в движение на динамометъра се изключва: скоростта на въртене на задвижвания барабан намалява.

Кинетичната енергия на барабаните се разсейва от устройството за абсорбиране на мощност и от ефектите на триене. Този метод не отчита отклоненията във вътрешното триене на барабаните между натоварено и ненатоварено състояние. Не се отчита също така триенето на задния барабан, когато е свободен.

Калибриране на индикатора за натоварване до 80 km/h като функция на поетото натоварване.

Използва се следната процедура (вж. също фигура 2/1):

2.2.1.   Измерва се скоростта на въртене на барабана, ако това не е извършено вече. Може да се използва пето колело, оборотомер или друг метод.

2.2.2.   Превозното средство се поставя на динамометъра или се разработва друг метод за привеждане в действие на динамометъра.

Използва се маховик или друга система за симулиране на инерция за специфичния клас на инерция, който се използва.

Фигура 2/1

Диаграма за илюстриране на поетата от динамометричния стенд енергия

Image

| = F = a + b · V2 | • = (a + b · V2) — 0,1 · F80 | Δ = (a + b · V2) + 0,1 · F80 |
| --- | --- | --- |

= F = a + b · V2

• = (a + b · V2) — 0,1 · F80

Δ = (a + b · V2) + 0,1 · F80

2.2.4.   Динамометърът се привежда в действие до достигане на скорост от 80 km/h.

2.2.5.   Да се отбележи натоварването, което е обозначено с Fi (N).

2.2.6.   Динамометърът се привежда в действие до достигане на скорост от 90 km/h.

2.2.7.   Изключва се устройството за привеждане в действие на динамометъра.

2.2.8.   Записва се необходимото на динамометъра време за преминаване от скорост 85 km/h до скорост 75 km/h.

2.2.9.   Устройството за абсорбиране на мощност се настройва на различна стойност.

2.2.10.   Операциите, посочени в точки 2.2.4.—2.2.9., се повтарят достатъчно пъти, за да покрият диапазона на използваните натоварвания.

2.2.11.   Поетото натоварване се изчислява с помощта на формулата:

Formula

където:

| F | = | поето натоварване (N) |
| --- | --- | --- |
| Mi | = | еквивалентната инерция, изразена в kg (като се изключват инерционните ефекти на свободния заден барабан) |
| ΔV | = | отклонение в скоростта, изразено в m/s (10 km/h = 2,775 m/s) |
| t | = | времето, необходимо на барабана да премине от 85 km/h до 75 km/h. |

F

=

поето натоварване (N)

Mi

=

еквивалентната инерция, изразена в kg (като се изключват инерционните ефекти на свободния заден барабан)

ΔV

=

отклонение в скоростта, изразено в m/s (10 km/h = 2,775 m/s)

t

=

времето, необходимо на барабана да премине от 85 km/h до 75 km/h.

Фигура 2/2 показва натоварването при 80 km/h, изразено в поето натоварване при 80 km/h.

Фигура 2/2

Натоварване при 80 km/h, изразено в поето натоварване при 80 km/h

Image

2.2.13.   Операциите, описани в точки 2.2.3.—2.2.12. по-горе, трябва да бъдат повторени за всички инерционни класове, които ще се използват.

2.3.   Калибриране на индикатора за натоварване като функция на поетото натоварване за други скорости. Процедурите, описани в точка 2.2. по-горе, трябва да бъдат повторени необходимия брой пъти за избраните скорости.

Проверка на кривата за абсорбиране на натоварването на динамометъра от еталонна точка при скорост 80 km/h.

2.4.1.   Превозното средство се поставя на динамометъра или се разработва друг метод за привеждане в действие на динамометъра.

2.4.2.   Динамометърът се настройва на поетото натоварване (F) при 80 km/h.

2.4.3.   Да се отбележи поетото натоварване при скорост от 120, 100, 80, 60, 40 и 20 km/h.

2.4.4.   Начертава се кривата F(V) и се потвърждава, че тя отговаря на изискванията на точка 1.2.2. от настоящото допълнение.

2.4.5.   Процедурата, установена в точки 2.4.1.—2.4.4. по-горе, се повтаря за други стойности на мощността F при 80 km/h и за други стойности на инерцията.

2.5.   Същата процедура се използва при калибрирането на силата или на въртящия момент.

3.   НАСТРОЙВАНЕ НА ДИНАМОМЕТРИЧНИЯ СТЕНД

3.1.   Методи за регулиране

3.1.1.   Въведение

Този метод не е предпочитан метод и трябва да се прилага само при динамометри с крива на характеристиката за постоянен товар за определяне регулирането на натоварването при 80 km/h и не може да бъде използван за превозни средства с двигател със запалване чрез сгъстяване.

3.1.2.   Начин на изпитване

Подналягането (или абсолютното налягане) във всмукателния колектор на превозното средство се измерва с точност ±0,25 kPa. Трябва да е възможно да се регистрират показанията непрекъснато или на интервали от не повече от една секунда. Скоростта трябва да се регистрира непрекъснато с точност от ±0,4 km/h.

Изпитване по път

3.1.3.1.   Проверява се изпълнението на изискванията на точка 4. от допълнение 3 към настоящото приложение.

3.1.3.2.   Превозното средство е в движение при постоянна скорост от 80 km/h, като се отчитат скоростта и подналягането (или абсолютното налягане) в съответствие с изискванията на точка 3.1.2. по-горе.

3.1.3.3.   Процедурата, установена в точка 3.1.3.2., се повтаря три пъти във всяка посока. Всичките шест цикъла трябва да се приключат в рамките на четири часа.

Редуциране на данните и критерии за приемане

3.1.4.1.   Преглеждат се получените резултати в съответствие с точки 3.1.3.2. и 3.1.3.3. по-горе (скоростта не трябва да бъде по-ниска от 79,5 km/h или по- голяма от 80,5 km/h за повече от една секунда). За всеки цикъл се отчита нивото на подналягането на интервали от една секунда, изчислява се средната стойност на подналягането и стандартното отклонение (s). Това изчисление се основава на не по-малко от 10 отчетени стойности на подналягането.

3.1.4.2.   Стандартното отклонение не трябва да надвишава 10 % от средната стойност (Formula) за всеки цикъл.

3.1.4.3.   Изчислява се средната стойност за шестте цикъла (три цикъла във всяка посока).

Регулиране на динамометричен стенд

3.1.5.1.   Подготовка

Изпълняват се операциите, определени в точки 5.1.2.2.1.—5.1.2.2.4. от допълнение 3 към настоящото приложение.

3.1.5.2.   Регулиране на натоварването

След загряване превозното средство се привежда в движение при постоянна скорост от 80 km/h и натоварването на динамометъра се настройва така, че да възпроизведе стойността на подналягането (Formula), получена в съответствие с точка 3.1.4.3. по-горе. Отклонението от тази стойност не трябва да бъде по-голямо от 0,25 kPa. За тази задача се използват същите способи, както използваните при изпитването на пътя.

3.2.   Алтернативен метод

Със съгласието на производителя може да се използва следният метод:

3.2.1.   Спирачката се настройва така, че да поема натоварването върху задвижващите колела при постоянна скорост от 80 km/h в съответствие със следната таблица:

| Референтна маса на превозното средство | Еквивалентна инерция | Енергия и натоварване, поемани от динамометъра при скорост 80 km/h | Коефициенти |
| --- | --- | --- | --- |
| Rm (kg) | kg | kW | N | a | b |
| N | N/ (km/h) |
| Rm ≤ 480 | 455 | 3,8 | 171 | 3,8 | 0,0261 |
| 480 < Rm ≤ 540 | 510 | 4,1 | 185 | 4,2 | 0,0282 |
| 540 < Rm ≤ 595 | 570 | 4,3 | 194 | 4,4 | 0,0296 |
| 595 < Rm ≤ 650 | 625 | 4,5 | 203 | 4,6 | 0,0309 |
| 650 < Rm ≤ 710 | 680 | 4,7 | 212 | 4,8 | 0,0323 |
| 710 < Rm ≤ 765 | 740 | 4,9 | 221 | 5,0 | 0,0337 |
| 765 < Rm ≤ 850 | 800 | 5,1 | 230 | 5,2 | 0,0351 |
| 850 < Rm ≤ 965 | 910 | 5,6 | 252 | 5,7 | 0,0385 |
| 965 < Rm ≤ 1 080 | 1 020 | 6,0 | 270 | 6,1 | 0,0412 |
| 1 080 < Rm ≤ 1 190 | 1 130 | 6,3 | 284 | 6,4 | 0,0433 |
| 1 190 < Rm ≤ 1 305 | 1 250 | 6,7 | 302 | 6,8 | 0,0460 |
| 1 305 < Rm ≤ 1 420 | 1 360 | 7,0 | 315 | 7,1 | 0,0481 |
| 1 420 < Rm ≤ 1 530 | 1 470 | 7,3 | 329 | 7,4 | 0,0502 |
| 1 530 < Rm ≤ 1 640 | 1 590 | 7,5 | 338 | 7,6 | 0,0515 |
| 1 640 < Rm ≤ 1 760 | 1 700 | 7,8 | 351 | 7,9 | 0,0536 |
| 1 760 < Rm ≤ 1 870 | 1 810 | 8,1 | 365 | 8,2 | 0,0557 |
| 1 870 < Rm ≤ 1 980 | 1 930 | 8,4 | 378 | 8,5 | 0,0577 |
| 1 980 < Rm ≤ 2 100 | 2 040 | 8,6 | 387 | 8,7 | 0,0591 |
| 2 100 < Rm ≤ 2 210 | 2 150 | 8,8 | 396 | 8,9 | 0,0605 |
| 2 210 < Rm ≤ 2 380 | 2 270 | 9,0 | 405 | 9,1 | 0,0619 |
| 2 380 < Rm ≤ 2 610 | 2 270 | 9,4 | 423 | 9,5 | 0,0646 |
| 2 610 < Rm | 2 270 | 9,8 | 441 | 9,9 | 0,0674 |

Референтна маса на превозното средство

Еквивалентна инерция

Енергия и натоварване, поемани от динамометъра при скорост 80 km/h

Коефициенти

Rm (kg)

kg

kW

N

a

b

N

N/ (km/h)

Rm ≤ 480

455

3,8

171

3,8

0,0261

480 < Rm ≤ 540

510

4,1

185

4,2

0,0282

540 < Rm ≤ 595

570

4,3

194

4,4

0,0296

595 < Rm ≤ 650

625

4,5

203

4,6

0,0309

650 < Rm ≤ 710

680

4,7

212

4,8

0,0323

710 < Rm ≤ 765

740

4,9

221

5,0

0,0337

765 < Rm ≤ 850

800

5,1

230

5,2

0,0351

850 < Rm ≤ 965

910

5,6

252

5,7

0,0385

965 < Rm ≤ 1 080

1 020

6,0

270

6,1

0,0412

1 080 < Rm ≤ 1 190

1 130

6,3

284

6,4

0,0433

1 190 < Rm ≤ 1 305

1 250

6,7

302

6,8

0,0460

1 305 < Rm ≤ 1 420

1 360

7,0

315

7,1

0,0481

1 420 < Rm ≤ 1 530

1 470

7,3

329

7,4

0,0502

1 530 < Rm ≤ 1 640

1 590

7,5

338

7,6

0,0515

1 640 < Rm ≤ 1 760

1 700

7,8

351

7,9

0,0536

1 760 < Rm ≤ 1 870

1 810

8,1

365

8,2

0,0557

1 870 < Rm ≤ 1 980

1 930

8,4

378

8,5

0,0577

1 980 < Rm ≤ 2 100

2 040

8,6

387

8,7

0,0591

2 100 < Rm ≤ 2 210

2 150

8,8

396

8,9

0,0605

2 210 < Rm ≤ 2 380

2 270

9,0

405

9,1

0,0619

2 380 < Rm ≤ 2 610

2 270

9,4

423

9,5

0,0646

2 610 < Rm

2 270

9,8

441

9,9

0,0674

3.2.2.   В случай на превозни средства, различни от леки автомобили с еталонна маса над 1 700 kg или превозни средства, на които всички колела са постоянно задвижващи, стойностите за мощността, посочени в определената в точка 3.2.1. по-горе таблица, се умножават по коефициента 1,3.

Допълнение 3

Съпротивление при движение на превозното средство — Метод за измерване при пътни условия — Извършване на симулация върху динамометричен стенд

1.   ЦЕЛ НА МЕТОДИТЕ

Целта на методите, определени по-долу, е да се измери съпротивлението при движение на превозно средство при постоянни скорости и да симулира това съпротивление на динамометър в съответствие с условията, определени в точка 4.1.5. от приложение 4.

2.   ХАРАКТЕРИСТИКИ НА ТРАСЕТО

Трасето трябва да е равно и достатъчно дълго, за да позволи да се извършат измерванията, посочени по-долу. Наклонът трябва да е постоянен с отклонение в рамките на ±0,1 % и не трябва да надвишава 1,5 %.

3.   АТМОСФЕРНИ УСЛОВИЯ

3.1.   Вятър

Изпитването трябва да се извършва при средна скорост на вятъра под 3 m/s и максимуми на скоростта, по-малки от 5 m/s. Освен това векторната съставна на вятъра, насочена напречно на изпитвателното трасе, трябва да е под 2 m/s. Скоростта на вятъра се измерва на 0,7 m над повърхността на трасето.

3.2.   Влажност

Трасето трябва да е сухо.

3.3.   Налягане — температура

Плътността на въздуха по време на изпитването не трябва да се отклонява с повече от ±7,5 % от еталонните условия P = 100 kPa и T = 293,2 K.

4.   ПОДГОТОВКА НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО (1)

4.1.   Избор на изпитвателно превозно средство

Ако не се измерват всички варианти на даден тип превозно средство, се използват следните критерии за избор на изпитвателно превозно средство.

4.1.1.   Каросерия

Ако има различни типове каросерии, изпитването се извършва с най-малко аеродинамичната каросерия. Производителят предоставя съответните данни за извършване на избора.

4.1.2.   Гуми

Избира се най-широката гума. Ако има повече от три размера гуми, се избира предпоследният най-широк размер.

4.1.3.   Изпитвателна маса

Изпитвателната маса е еталонната маса на превозното средство с най-висок инерционен диапазон.

4.1.4.   Двигател

Изпитвателното превозно средство е това, което има най-голям(и) топлообменник(ци).

4.1.5.   Трансмисия

Провежда се изпитване с всеки от следните типове трансмисии:

| — | предно предаване |
| --- | --- |

—

предно предаване

| — | задно предаване |
| --- | --- |

—

задно предаване

| — | 4 x 4 постоянно задвижващи колела |
| --- | --- |

—

4 x 4 постоянно задвижващи колела

| — | 4 x 4 периодично задвижващи колела |
| --- | --- |

—

4 x 4 периодично задвижващи колела

| — | предавателна кутия с автоматично управление |
| --- | --- |

—

предавателна кутия с автоматично управление

| — | предавателна кутия с ръчно управление |
| --- | --- |

—

предавателна кутия с ръчно управление

4.2.   Разработване

Превозното средство трябва да е в нормално работно състояние и с нормална регулировка след разработване от поне 3 000 km. Гумите трябва да са сработени едновременно с разработването на превозното средство или да са с дълбочина на протектора между 90 и 50 % от първоначалната му дълбочина.

4.3.   Проверки

Трябва да бъдат направени следните проверки в съответствие с предписанията на производителя за планираната употреба:

| | колела, тасове на колелата, гуми (марка, тип, налягане), |
| --- | --- |

колела, тасове на колелата, гуми (марка, тип, налягане),

| | геометрия на предната ос, |
| --- | --- |

геометрия на предната ос,

| | регулировка на спирачката (премахване на вредното съпротивление), |
| --- | --- |

регулировка на спирачката (премахване на вредното съпротивление),

| | смазване на предната и задната ос, |
| --- | --- |

смазване на предната и задната ос,

| | настройка на окачването и на нивото на превозното средство, др. |
| --- | --- |

настройка на окачването и на нивото на превозното средство, др.

4.4.   Подготовка за изпитването

4.4.1.   Превозното средство трябва да е натоварено до еталонната маса. Нивото на превозното средство трябва да бъде това, което се получава, когато центърът на тежестта на товара е разположен в средата между точките „R“ на предните външни седалки и в права линия, минаваща през тези точки.

4.4.2.   При изпитвания на писта, прозорците на превозното средство трябва да са затворени. Всички капаци на климатичните системи с въздух, предни фарове и др. трябва да бъдат в неработно положение.

4.4.3.   Превозното средство трябва да бъде почистено.

4.4.4.   Непосредствено преди изпитването превозното средство се привежда по подходящ начин до нормалната температура при движение.

5.   МЕТОДИ

5.1.   Промяна на енергията по време на прилагането на метода на движение по инерция

На писта

5.1.1.1.   Оборудване за изпитване и допустима грешка

Времето трябва да бъде измерено с грешка, по-малка от ±0,1 s.

Скоростта трябва да бъде измерена с грешка, по-малка от ±2 %.

Методика на изпитване

5.1.1.2.1.   Превозното средство се ускорява до скорост с 10 km/h по-голяма от избраната за изпитването скорост V.

5.1.1.2.2.   Скоростната кутия се поставя в „неутрално“ положение.

5.1.1.2.3.   Измерва се времето (t1), необходимо на превозното средство да намали скоростта от

V2 = V + ΔV km/h до V1 = V — ΔV km/h

5.1.1.2.4.   Същото изпитване се провежда в обратната посока: t2

5.1.1.2.5.   Пресмята се средноаритметичната стойност T от двете времена t1 и t2.

5.1.1.2.6.   Тези изпитвания се повтарят няколко пъти, така че статистическата грешка (р) на средно аритметичната стойност

Formula

да не е по-голяма от 2 % (p ≤ 2 %)

Статистическата грешка (p) се определя по формулата:

Formula

където:

| t | = | коефициентът, посочен в долната таблица, |
| --- | --- | --- |
| n | = | брой на изпитванията, |
| s | = | стандартно отклонение. |

t

=

коефициентът, посочен в долната таблица,

n

=

брой на изпитванията,

s

=

стандартно отклонение.

Formula

| n | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| t | 3,2 | 2,8 | 2,6 | 2,5 | 2,4 | 2,3 | 2,3 | 2,2 | 2,2 | 2,2 | 2,2 | 2,2 |
| | 1,6 | 1,25 | 1,06 | 0,94 | 0,85 | 0,77 | 0,73 | 0,66 | 0,64 | 0,61 | 0,59 | 0,57 |

n

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

t

3,2

2,8

2,6

2,5

2,4

2,3

2,3

2,2

2,2

2,2

2,2

2,2

Formula

1,6

1,25

1,06

0,94

0,85

0,77

0,73

0,66

0,64

0,61

0,59

0,57

5.1.1.2.7.   Изчислява се мощността по формулата:

Formula

където:

P се изразява в kW,

| V | = | скорост при изпитването в m/s, |
| --- | --- | --- |
| ΔV | = | отклонение на скоростта от стойността V в m/s |
| М | = | маса на превозното средство в kg |
| T | = | времето в секунди (s) |

V

=

скорост при изпитването в m/s,

ΔV

=

отклонение на скоростта от стойността V в m/s

М

=

маса на превозното средство в kg

T

=

времето в секунди (s)

5.1.1.2.8.   Определената на пистата мощност (Р) се коригира спрямо еталонните условия на околната среда, както следва:

Formula

Formula

където:

| RR | = | съпротивление при търкаляне при скорост V |
| --- | --- | --- |
| RAERO | = | аеродинамично съпротивление при скорост V |
| RT | = | общо пътно съпротивление = RR + RAERO |
| KR | = | температурен коригиращ коефициент за съпротивлението на движение, който е равен на: 8,64 × 10–3/°C, или коригиращият коефициент на производителя, одобрен от органа |
| t | = | температура на околната среда при изпитването върху пътя в °C |
| t0 | = | еталонна температура на околната среда = 20 °C |
| P | = | плътност на въздуха при изпитвателните условия |
| P0 | = | плътност на въздуха при еталонните условия (20 °C, 100 kPa) |

RR

=

съпротивление при търкаляне при скорост V

RAERO

=

аеродинамично съпротивление при скорост V

RT

=

общо пътно съпротивление = RR + RAERO

KR

=

температурен коригиращ коефициент за съпротивлението на движение, който е равен на: 8,64 × 10–3/°C, или коригиращият коефициент на производителя, одобрен от органа

t

=

температура на околната среда при изпитването върху пътя в °C

t0

=

еталонна температура на околната среда = 20 °C

P

=

плътност на въздуха при изпитвателните условия

P0

=

плътност на въздуха при еталонните условия (20 °C, 100 kPa)

Съотношенията RR/RT и RAERO/RT трябва да се определят от производителя на превозното средство въз основа на информацията, с която компанията нормално разполага.

Ако тези стойности не са на разположение, при споразумение между производителя и съответната техническа служба може да се използват стойностите на съпротивлението при търкаляне/пълното съпротивление, получени чрез следната формула:

Formula

където:

| M | = | маса на превозното средство в kg, |
| --- | --- | --- |

M

=

маса на превозното средство в kg,

а коефициентите а и b за всяка скорост са показани в следната таблица:

| V (km/h) | a | b |
| --- | --- | --- |
| 20 | 7,24 A 10–5 | 0,82 |
| 40 | 1,59 A 10–4 | 0,54 |
| 60 | 1,96 A 10–4 | 0,33 |
| 80 | 1,85 A 10–4 | 0,23 |
| 100 | 1,63 A 10–4 | 0,18 |
| 120 | 1,57 A 10–4 | 0,14 |

V (km/h)

a

b

20

7,24 A 10–5

0,82

40

1,59 A 10–4

0,54

60

1,96 A 10–4

0,33

80

1,85 A 10–4

0,23

100

1,63 A 10–4

0,18

120

1,57 A 10–4

0,14

На динамометъра

5.1.2.1.   Измервателно оборудване и грешка

Оборудването трябва да бъде идентично на използваното на пистата.

Методика на изпитване

5.1.2.2.1.   Превозното средство се монтира на изпитвателния динамометър.

5.1.2.2.2.   Регулира се необходимата за динамометъра стойност на налягането на гумите (студени) на задвижващите колела.

5.1.2.2.3.   Настройва се еквивалентната инерция на динамометъра.

5.1.2.2.4.   Превозното средство и динамометъра се привеждат по подходящ начин до работната температура.

5.1.2.2.5.   Провеждат се операциите, определени в точка 5.1.1.2. по-горе (с изключение на точки 5.1.1.2.4. и 5.1.1.2.5.), като „M“ се замества с „I“ във формулата, посочена в точка 5.1.1.2.7.

5.1.2.2.6.   Спирачката се регулира, за да възпроизведе коригираната мощност (точка 5.1.1.2.8.) и да се отчете разликата между масата на превозното средство (М) върху пистата и еквивалентната инерционна изпитвателна маса (I), която трябва да се използва. Това може да се извърши чрез изчисляване на средното коригирано време за движение на свободен ход, необходимо за спадане на скоростта от V2 до V1, и възпроизвеждане на същото време върху динамометъра чрез следната зависимост:

Formula

K = стойността, определена в точка 5.1.1.2.8. по-горе.

5.1.2.2.7.   Трябва да се определи мощността Pa, която се поема от динамометричния стенд, за да може да се възпроизведе същата мощност (точка 5.1.1.2.8.) за същото превозно средство в различни дни.

5.2.   Метод за измерване на въртящия момент при постоянна скорост

На писта

5.2.1.1.   Измервателно оборудване и грешка

Измерването на въртящия момент се извършва с подходящо измервателно устройство, работещо с грешка в границите на ±2 %.

Измерването на скоростта трябва да е с грешка в границите на ±2 %.

Методика на изпитване

5.2.1.2.1.   Превозното средство се привежда до избраната постоянна скорост V.

5.2.1.2.2.   Отчитат се въртящият момент Ct и скоростта за период от поне 20 секунди. Грешката при отчитане на системата за записване на данни трябва да е в границите на най-много ±1 Nm за въртящия момент и ±0,2 km/h за скоростта.

5.2.1.2.3.   Разликите във въртящия момент Ct и скоростта във времето не трябва да са по-големи от 5 % за всяка секунда от периода на измерване.

5.2.1.2.4.   Въртящият момент Ct1 е средноаритметичният въртящ момент, получен чрез следната формула:

Formula

5.2.1.2.5.   Изпитването се провежда три пъти във всяка посока. От тези шест измервания се определя средният въртящ момент за еталонната скорост. Ако средната скорост се отклонява с повече от 1 km/h от еталонната скорост, за изчисляване на средния въртящ момент се използва линейна регресия.

5.2.1.2.6.   Определя се средноаритметичната стойност от тези два въртящи момента Ct1 и Ct2, т.е. Ct.

5.2.1.2.7.   Определеният на пистата среден въртящ момент CT се коригира спрямо еталонните условия на околната среда, както следва:

CTcorrected = K · CTmeasured

където стойността на K е определената в точка 5.1.1.2.8. от настоящото допълнение.

На динамометричния стенд

5.2.2.1.   Измервателно оборудване и грешка

Оборудването трябва да бъде идентично на използваното на пистата.

Методика на изпитване

5.2.2.2.1.   Изпълняват се операциите, определени в точки 5.1.2.2.1.—5.1.2.2.4. по-горе.

5.2.2.2.2.   Изпълняват се операциите, определени в точки 5.2.1.2.1.—5.2.1.2.4. по-горе.

5.2.2.2.3.   Устройството за абсорбиране на мощност се настройва така, че да възпроизведе коригирания въртящ момент на пистата, посочен в точка 5.2.1.2.7. по-горе.

5.2.2.2.4.   Извършват се същите операции, описани в точка 5.1.2.2.7., със същата цел.

---

(1)  За ХЕПС и до момента на определяне на единни технически разпоредби производителят се споразумява с техническата служба относно статута на превозното средство при осъществяване на изпитванията, както е определено в настоящото допълнение.

Допълнение 4

Проверка на инерционните характеристики, различни от механичните

1.   ПРЕДМЕТ

Методът, описан в настоящото допълнение, дава възможност да се провери дали симулираната обща инерция на динамометъра се изпълнява задоволително във фазата на движение от цикъла на изпитване.

Производителят на динамометъра посочва метод за проверка на спецификациите в съответствие с точка 3. по-долу.

2.   ПРИНЦИП

2.1.   Съставяне на работни уравнения

Тъй като динамометърът е подложен на изменения в скоростта на въртене на барабана(ите), силата върху повърхността на барабана(ите) може да бъде изразена чрез формулата:

F = I · γ = IM · γ + F1

където:

| F | = | сила на повърхността на барабана(ите), |
| --- | --- | --- |
| I | = | обща инерция на динамометъра (еквивалентна инерция на превозното средство: вж. таблицата в точка 5.1.), |
| IM | = | инерция на механичните маси на динамометъра, |
| γ | = | тангенциално ускорение на повърхността на барабаните, |
| F1 | = | инерционна сила. |

F

=

сила на повърхността на барабана(ите),

I

=

обща инерция на динамометъра (еквивалентна инерция на превозното средство: вж. таблицата в точка 5.1.),

IM

=

инерция на механичните маси на динамометъра,

γ

=

тангенциално ускорение на повърхността на барабаните,

F1

=

инерционна сила.

Забележка: Добавено е обяснение на тази формула по отношение на динамометри с механично симулиране на инерции.

Така общата инерция се изразява както следва:

I = IM + F1 / γ

където:

| Im | : | може да бъде изчислено или измерено по традиционни методи, |
| --- | --- | --- |
| F1 | : | може да бъде измерено на динамометъра, |
| γ | : | може да бъде изчислено от периферната скорост на барабаните. |

Im

:

може да бъде изчислено или измерено по традиционни методи,

F1

:

може да бъде измерено на динамометъра,

γ

:

може да бъде изчислено от периферната скорост на барабаните.

Общата инерция (I) се определя по време на изпитване на ускорение или на отрицателно ускорение със стойности, по-високи или равни на онези, получени по време на изпитвателния цикъл.

2.2.   Спецификация за изчисляването на общата инерция

Методите на изпитване и изчисление трябва да дават възможност да се определи общата инерция I с относителна грешка (ΔI/I) по-малка от ±2 %.

3.   СПЕЦИФИКАЦИЯ

Масата на симулираната обща инерция I трябва да остане същата както теоретичната стойност на еквивалентната инерция (вж. точка 5.1. от приложение 4) в следните граници:

3.1.1.   ±5 % от теоретичната стойност за всяка моментна стойност;

3.1.2.   ±2 % от теоретичната стойност за средната стойност, изчислена за всяка последователност от цикъла.

3.2.   Границата, посочена в точка 3.1.1. по-горе, става ±50 % за една секунда при пускане в ход, а за превозни средства с ръчна трансмисия — за две секунди при превключване на предавки.

4.   ПРОЦЕДУРА ЗА ПРОВЕРКА

4.1.   Проверка се осъществява при всяко изпитване по време на цикъла, определен в точка 2.1. от приложение 4.

4.2.   Ако обаче са изпълнени изискванията в точка 3. по-горе, като моментните ускорения са поне три пъти по-големи или по-малки от стойностите, получени в последователността на теоретичния цикъл, описаната по-горе проверка не е необходима.

Допълнение 5

Описание на системите за вземане на проби от отработилите газове

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

1.1.   Има няколко вида устройства за взимане на проби, които позволяват да бъдат изпълнени условията, установени в точка 4.2. от приложение 4.

Устройствата, описани в точки 3.1. и 3.2., се считат за приемливи, ако удовлетворяват основните критерии, отнасящи се до принципа на променливо разреждане.

1.2.   Лабораторията трябва да упомене в своите съобщения използваната при провеждане на изпитването система за вземане на проби.

2.   КРИТЕРИИ ПО ОТНОШЕНИЕ НА СИСТЕМАТА ЗА ПРОМЕНЛИВО РАЗРЕЖДАНЕ ЗА ИЗМЕРВАНЕ НА ЕМИСИИТЕ В ОТРАБОТИЛИТЕ ГАЗОВЕ

2.1.   Приложно поле

В настоящия раздел се определят работните характеристики на системата за вземане на проби от отработилите газове, предвидена да бъде използвана за измерване на действителните тегловни емисии на отработилите газове от превозно средство в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент.

Принципът на взимане на проби с променливо разреждане за измерване масата на емисии изисква да бъдат изпълнени три условия:

2.1.1.   Отработилите газове от превозното средство трябва да бъдат непрекъснато разреждани с околния въздух при определени условия;

2.1.2.   Общият обем на сместа отработили газове и разреждащия въздух трябва да бъде измерен точно;

2.1.3.   Трябва да се събере за анализ проба с постоянно съотношение между разредените отработили газове и разреждащия въздух.

Масата на газообразните емисии се определя въз основа на концентрациите на пробата с постоянно съотношение и общия обем, измерени по време на изпитването. Концентрациите на пробата се коригират, за да се вземе под внимание съдържанието на замърсители в околния въздух.

Освен това, за превозни средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, се изобразяват графично техните емисии на прахови частици.

2.2.   Техническо обобщение

Фигура 5/1 представя схема на системата за вземане на проби.

2.2.1.   Отработилите газове от превозното средство трябва да бъдат разредени с достатъчно количество околен въздух, за да се предотврати всякакво кондензиране на вода в системата за вземане на проби и измерване.

2.2.2.   Системата за вземане на проби от отработилите газове трябва да бъде така проектирана, че да е възможно да се измерват средните обемни концентрации на СО2, СО, НС и NOx и в допълнение, в случай на превозни средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване — на емисиите от прахови частици, съдържащи се в отработилите газове, изпускани по време на цикъла на изпитване на превозното средство.

2.2.3.   Сместа от въздух и отработили газове трябва да бъде хомогенна в мястото, където е разположена сондата за вземане на проби (виж точка 2.3.1.2. по-долу).

2.2.4.   Сондата трябва да извлича представителна проба от разредените газове.

2.2.5.   Системата трябва да позволява измерването на общия обем разредени отработили газове.

2.2.6.   Системата за вземане на проби трябва да бъде газонепропусклива. Конструкцията на системата за вземане на проби с променливо разреждане и материалите за изработването ѝ трябва да бъдат такива, че да не влияят на концентрацията на замърсителите в разредените отработили газове. Ако някой елемент на системата (топлообменник, вихров сепаратор, вентилатор и др.) променя концентрацията на някой от замърсителите в разредените отработили газове и неизправността не може да се отстрани, тогава вземането на проба от този замърсител трябва да се проведе преди този елемент.

2.2.7.   Ако изпитваното превозно средство е оборудвано с изпускателна уредба, включваща повече от една изпускателна тръба, съединителните тръби трябва да бъдат свързани посредством колектор, монтиран колкото е възможно по-близо до превозното средство.

Газовите проби трябва да се събират в торбички за проби с достатъчен капацитет, така че да не се пречи на газовия поток в периода на вземане на проби. Тези торбички трябва да са изработени от материали, които да не влияят на концентрацията от замърсяващи газове (вж. точка 2.3.4.4. по-долу).

Фигура 5/1

Схема на системата за променливо разреждане за измерване на емисиите на отработили газове

Image

2.2.9.   Системата за променливо разреждане трябва да бъде така проектирана, че да позволява да се вземат проби от отработилите газове без осезаема промяна на противоналягането при изхода на изпускателната тръба (вж. точка 2.3.1.1. по-долу).

2.3.   Специфични изисквания

Устройство за събиране на отработили газове и за разреждане

2.3.1.1.   Свързващата тръба между изпускателните тръби на превозното средство и смесителната камера трябва да бъде възможно най-къса; в никакъв случай тя не трябва:

| i) | да води до това, статичното налягане при изпускателните тръби на изпитваното превозно средство да се различава с повече от ±0,75 kPa при 50 km/h или с повече от ±1,25 kPa за цялото времетраене на изпитването от статичното налягане, отчетено когато нищо не е свързано към изпускателните тръби на превозното средство. Налягането се измерва в изпускателната тръба или в нейно удължение със същия диаметър, колкото е възможно по-близо до края на тръбата. |
| --- | --- |

i)

да води до това, статичното налягане при изпускателните тръби на изпитваното превозно средство да се различава с повече от ±0,75 kPa при 50 km/h или с повече от ±1,25 kPa за цялото времетраене на изпитването от статичното налягане, отчетено когато нищо не е свързано към изпускателните тръби на превозното средство. Налягането се измерва в изпускателната тръба или в нейно удължение със същия диаметър, колкото е възможно по-близо до края на тръбата.

| ii) | да променя естеството на отработилите газове. |
| --- | --- |

ii)

да променя естеството на отработилите газове.

2.3.1.2.   Трябва да се предвиди смесителна камера, в която отработилите газове на превозното средство и разреждащият въздух да се смесват така, че да се получи хомогенна смес при изхода на камерата.

Хомогенността на сместа във всяко напречно сечение на нивото на сондата за вземане на проби не трябва да се отклонява с повече от ±2 % от средните стойности, получени най-малко на пет точки, разположени на равни интервали по диаметъра на газовия поток. За да се сведе до минимум въздействието върху условията при изпускателната тръба и да се ограничи падането на налягането вътре в устройството за подготовка на разреждащия въздух, ако има такова, налягането вътре в смесителната камера не трябва да се различава с повече от ±0,25 kPa от атмосферното налягане.

2.3.2.   Смукателно устройство/устройство за измерване на обем

Това устройство може да има диапазон от фиксирани скорости, така че да се осигури достатъчен дебит, за да се предотврати кондензирането на водата. По принцип този резултат се получава чрез поддържане на концентрацията на CO2 в торбичката за вземане на проби от отработили газове под 3 % от обема.

Измерване на обема

2.3.3.1.   Устройството за измерване на обема трябва да запазва точността си на калибриране в границите на ±2 % при всички работни условия. Ако устройството не може да компенсира измененията в температурата на сместа от отработили газове и разреждащ въздух в точката на измерване, трябва да се използва топлообменник за поддържане на температурата в границите на ±6 К от определената работна температура.

Ако е необходимо, може да се използва вихров сепаратор, за да предпази устройството за измерване на обема.

2.3.3.2.   Трябва да бъде монтиран температурен датчик непосредствено преди устройството за измерване на обема. Този температурен датчик трябва да има точност и прецизност от ±1 К и време на реакция 0,1 s при 62 % от дадено температурно отклонение (стойност, измерена в силиконово масло).

2.3.3.3.   Измерванията на налягане трябва да са с точност и прецизност от ±0,4 kPa по време на изпитването.

2.3.3.4.   Измерването на разликата в налягането по отношение на атмосферното налягане се извършва преди и, ако е необходимо, след устройството за измерване на обема.

Взимане на проба от газовете

Разредени отработили газове

2.3.4.1.1.   Пробата на разредени отработили газове се взема преди смукателното устройство, но след подготвящите устройства (ако има такива).

2.3.4.1.2.   Дебитът не трябва да се различава с повече от ±2 % от средната стойност.

2.3.4.1.3.   Дебитът на вземаната проба не трябва да пада под 5 литра на минута и не трябва да превишава 0,2 % от дебита на разредените отработили газове.

Въздух за разреждане

2.3.4.2.1.   Взема се проба от въздуха за разреждане при постоянен дебит в близост до входа за околния въздух (след филтъра, ако е монтиран такъв).

2.3.4.2.2.   Въздухът не трябва да е замърсен с отработили газове от мястото на смесване.

2.3.4.2.3.   Дебитът на вземаната проба от разреждащия въздух трябва да бъде сравним с този, използван в случая на разредените отработили газове.

Операции по вземане на проба

2.3.4.3.1.   Материалите, използвани при операциите по вземане на проба, трябва да бъдат такива, че да не променят концентрацията на замърсителите.

2.3.4.3.2.   Могат да се използват филтри, за да се извлекат твърдите частици от пробата.

2.3.4.3.3.   Необходими са помпи за отвеждане на пробата до торбичката(те) за проби.

2.3.4.3.4.   Необходими са вентили за регулиране на потока и устройства за измерване на дебита, за да се получат необходимите дебити на потока при вземане на проби.

2.3.4.3.5.   Могат да се използват бързосвързващи газонепропускливи връзки между трипътните вентили и торбичките за взимане на проби, като връзките се херметизират сами автоматично откъм страната на торбичката. Могат да се използват други системи за отвеждане на пробите до анализатора (напр. трипътни спирателни вентили).

2.3.4.3.6.   Различните клапани, използвани за направляване на отработилите газове, трябва да са бързодействащи и да могат бързо да се регулират.

2.3.4.4.   Съхранение на пробата

Газовите проби се събират в торбички за проби с достатъчен капацитет, така че да не се намалява дебитът на вземаните проби. Тези торбички трябва да бъдат изработени от материали, които не променят концентрацията на синтетични замърсяващи газове с повече от ± 2 % след 20 минути.

2.4.   Допълнителни устройства за вземане на проби при изпитване на превозни средства, оборудвани с двигател със запалване чрез сгъстяване.

2.4.1.   За разлика от вземането на газови проби от превозни средства, оборудвани с двигатели с искрово запалване, точките за вземане на проби на въглеводород и прахови частици са разположени в тунел за разреждане.

2.4.2.   За да се намалят топлинните загуби в отработилите газове между края на изпускателната тръба и входа на тунела за разреждане, тръбата не трябва да е по-дълга от 3,6 m или 6,1 m, ако е топлоизолирана. Вътрешният диаметър не трябва да е по-голям от 105 mm.

2.4.3.   В тунела за разреждане трябва да са налице преобладаващо турбулентни условия на потока (число на Рейнолдс ≥ 4 000), като тунелът трябва да е направен от права тръба от електропроводим материал, за да е сигурно, че разредените отработили газове са хомогенни на местата за вземане на пробите и че пробите са съставени от представителни газове и прахови частици. Тунелът за разреждане трябва да бъде с най-малко 200 mm диаметър и системата трябва да бъде заземена.

2.4.4.   Системата за вземане на проби от прахови частици се състои от сонда за вземане на проби в тунела за разреждане и два последователно монтирани филтъра. Бързодействащи клапани трябва да са разположени както преди двата филтъра, така и след тях по посока на потока.

Конфигурацията на сондата за вземане на проби трябва да съответства на показаната на фигура 5/2.

2.4.5.   Сондата за вземане на проби от прахови частици трябва да отговаря на следните условия:

Тя трябва да бъде монтирана в близост до осовата линия на тунела, приблизително на разстояние 10 пъти диаметъра на тунела след входа за газовете и да има вътрешен диаметър най-малко 12 mm.

Разстоянието от върха на сондата за вземане на проби до стойката на филтъра трябва да бъде равно на най-малко пет пъти диаметъра на сондата, но не трябва да е по-голямо от 1 020 mm.

2.4.6.   Устройството за измерване на дебита на газовете за анализ трябва да се състои от помпи, регулатори на дебита на газовете и устройства за измерване на дебита.

2.4.7.   Системата за вземане на проби от въглеводород трябва да се състои от нагрята сонда за проби, тръбопровод, филтър и помпа. Сондата за вземане на проби трябва да бъде монтирана така, че да е на същото разстояние от входа за отработили газове, на каквото е сондата за вземане на проби от прахови частици, така че да се избегне взаимното влияние при вземането на проби. Тя трябва да има минимален вътрешен диаметър 4 mm.

2.4.8.   Всички нагрети части трябва да бъдат поддържани от нагревателната система при температура 463 К (190 °C) ± 10 K.

Ако не е възможно да се компенсират отклоненията в дебита на потока, трябва да се предвиди топлообменник и устройство за контрол на температура, както е посочено в точка 2.3.3.1., така че да се обезпечи постоянен дебит в системата и съответно пропорционален дебит на вземане на проби.

Фигура 5/2

Конфигурация на сондата за вземане на проби от прахови частици

Image

3.   ОПИСАНИЕ НА УСТРОЙСТВАТА

3.1.   Устройство с променливо разреждане с нагнетателна помпа (PDP-CVS) (Фигура 5/3)

3.1.1.   Устройството за вземане на проби с постоянен обем с нагнетателна помпа (PDP-CVS) удовлетворява изискванията на настоящето приложение чрез измерване на газовия поток през помпата при постоянна температура и налягане. Общият обем се измерва посредством отчитане на направените обороти от калибрирана нагнетателна помпа. Пропорционалната проба се постига чрез вземане на проби с помпа, устройство за измерване на дебита и вентил за регулиране на дебита при постоянен дебит на потока.

3.1.2.   Фигура 5/3 представя схематично такава система за вземане на проби. Тъй като различни конфигурации могат да дадат точни резултати, не е задължително строгото съответствие с чертежа. Могат да се използват различни елементи като инструменти, клапи, соленоиди и превключватели, за да се осигури допълнителна информация и да се координират функциите на системата от компоненти.

Оборудването за вземане на проби се състои от:

3.1.3.1.   филтър (D) за разреждащия въздух, който може да е предварително загрят, ако е необходимо. Този филтър трябва да съдържа активен въглен, поставен между два слоя хартия, и се използва, за да се намалят и стабилизират въглеводородните концентрации на околните емисии в разреждащия въздух;

3.1.3.2.   смесителна камера (М), в която се смесват хомогенно отработили газове и въздух;

3.1.3.3.   топлообменник (Н) с капацитет, достатъчен да поддържа по време на изпитването температурата на сместа въздух/отработили газове, измерена в точка, непосредствено преди нагнетателната помпа, в рамките на 6 К от проектната работна температура. Това устройство не трябва да влияе на концентрациите на замърсители в разредените газове, взети за анализ надолу по потока от газове;

3.1.3.4.   система за контрол на температура (TC), използвана да загрее предварително топлообменника преди изпитването и да контролира неговата температура по време на изпитването, така че отклоненията от проектната работна температура да се ограничат до 6 К;

нагнетателната помпа (PDP), която осигурява постоянен дебит на газообразната смес въздух/отработили газове; дебитът на помпата трябва да е достатъчен, за да предотврати кондензирането на вода в системата при всякакви възможни работни условия по време на изпитване; в общия случай това може да се осигури от нагнетателна помпа с дебитен капацитет:

3.1.3.5.1.   два пъти максималния дебит на отработилите газове, получени при ускорявания при цикъла на движение, или

3.1.3.5.2.   достатъчен, за да гарантира, че концентрацията на CO2 в торбичката за пробите от разредени отработили газове е по-малка от 3 % в обемно изражение за бензин и дизелово гориво, по-малка от 2,2 % в обемно изражение за ВНГ и по-малка от 1,5 % в обемно изражение за ПГ.

3.1.3.6.   температурен датчик (T1) (с точност и прецизност ±1,0 K), поставен непосредствено преди разходомера и използван да регистрира разликата в налягането между газовата смес и околния въздух;

3.1.3.7.   датчик за налягане (G1) (с точност и прецизност ±0,4 kPa), поставен непосредствено преди нагнетателната помпа и използван да регистрира градиента на налягането между газовата смес и околния въздух;

3.1.3.8.   друг датчик за налягане (G2) (с точност и прецизност ±0,4 kPa), поставен така, че да може да се регистрира разликата в налягането между входа и изхода на помпата;

3.1.3.9.   две сонди за вземане на проби (S1 и S2) за непрекъснато вземане на проби от разреждащия въздух и от сместа разредени отработили газове/въздух;

3.1.3.10.   филтър (F) за извличане на твърди прахови частици от потока газ, събиран за анализ;

3.1.3.11.   помпи (Р) за събиране на постоянен поток от разреждащия въздух, както и от сместа на разредени отработили газове/въздух по време на изпитването;

3.1.3.12.   регулатори на дебита (N) за осигуряване на постоянен еднороден поток от газови проби, взети по време на изпитването от сондите за вземане на проби S1 и S2, а потокът от газови проби трябва да бъде такъв, че в края на всяко изпитване количеството на пробите да е достатъчно за анализ (приблизително 10 литра на минута);

3.1.3.13.   разходомери (FL) за регулиране и контрол на постоянния поток от газови проби по време на изпитването;

3.1.3.14.   бързодействащи клапани (V) за насочване на постоянния поток от газови проби към торбичките за проби или към изпускателния отвор;

3.1.3.15.   газонепропускливи, бързо свързващи се елементи (Q) между бързодействащите клапани и торбичките за проби; връзката трябва да се затваря автоматично от страната на торбичката за проби; като алтернатива могат да бъдат използвани други начини за отвеждане на пробите към анализиращото устройство (напр. трипътни спирателни клапани);

3.1.3.16.   торбички (B) за събиране на проби от разредените отработили газове и от разреждащия въздух по време на изпитването; те трябва да имат достатъчен капацитет, за да не възпрепятстват потока от проби; материалът на торбичките трябва да бъде такъв, че да не влияе на самите измервания, както и на химическия състав на газовите проби (напр. ламинирани полиетиленови/полиамидни покрития или флуорирани поливъглеводороди);

3.1.3.17.   цифров брояч (С) за регистриране на броя на оборотите, направени от нагнетателната помпа по време на изпитването.

3.1.4.   Необходимо допълнително оборудване, когато се изпитват превозни средства с двигател със запалване чрез сгъстяване

За да се изпълнят изискванията в точки 4.3.1.1. и 4.3.2. от приложение 4, при изпитване на превозни средства с двигател със запалване чрез сгъстяване трябва да се използват допълнителните компоненти, оградени с пунктирани линии на фигура 5/3:

| Fh | : | е нагрят филтър, |
| --- | --- | --- |
| S3 | : | е точка за вземане на въглеводородни проби, |
| Vh | : | е нагрят многопътен клапан, |
| Q | : | е бърза връзка, позволяваща пробата от околния въздух BA да бъде анализирана от HFID, |
| HFID | : | е подгрят анализатор от тип с пламъчно-йонизационен детектор, |
| R и I | : | са средство за отчитане и интегриране на моментните въглеводородни концентрации, |
| Lh | : | е подгрявана тръба за вземане на проби. |

Fh

:

е нагрят филтър,

S3

:

е точка за вземане на въглеводородни проби,

Vh

:

е нагрят многопътен клапан,

Q

:

е бърза връзка, позволяваща пробата от околния въздух BA да бъде анализирана от HFID,

HFID

:

е подгрят анализатор от тип с пламъчно-йонизационен детектор,

R и I

:

са средство за отчитане и интегриране на моментните въглеводородни концентрации,

Lh

:

е подгрявана тръба за вземане на проби.

Всички подгрявани елементи трябва да бъдат подържани при 463 К (190 °C) ± 10 К.

Система за вземане на проби от прахови частици

| S4 | : | Сонда за вземане на проби в тунела за разреждане, |
| --- | --- | --- |
| Fp | : | Филтърно звено, състоящо се от два последователно монтирани филтъра; превключвателно устройство за допълнителни паралелно монтирани двойки от филтри, |

S4

:

Сонда за вземане на проби в тунела за разреждане,

Fp

:

Филтърно звено, състоящо се от два последователно монтирани филтъра; превключвателно устройство за допълнителни паралелно монтирани двойки от филтри,

Тръба за вземане на проби,

Помпи, регулатори на дебита, устройства за измерване на дебита.

3.2.   Устройство за разреждане с тръба на Вентури с критична (звукова) скорост на флуида (CFV-CVS) (Фигура 5/4)

Използването на тръба на Вентури с критична скорост на флуида във връзка с процедура за вземане на проби CVS се основава на принципите на хидроаеромеханиката при критична скорост на флуида. Променливият дебит на сместа от разредени и отработили газове се поддържа при скорост на звука, която е правопропорционална на квадратния корен на температурата на газовете. Потокът се следи непрекъснато, пресмята се и се интегрира по време на изпитването.

Използването за проби на допълнителна тръба на Вентури с критична скорост на флуида осигурява пропорционалността на взетата проба от газове. Тъй като температурата и налягането са равни при двата входа на тръбата на Вентури, обемът на газовия поток, който се отвежда за вземане на проби, е пропорционален на общия обем на получената смес от разредени отработили газове, като така се изпълняват изискванията от настоящото приложение.

Фигура 5/3

Устройството за вземане на проби с постоянен обем с нагнетателна помпа (PDP-CVS)

Image

Фигура 5/4

Устройството за вземане на проби с постоянен обем с тръба на Вентури с критична скорост на флуида (Система CFV-CVS)

Image

3.2.2.   Фигура 5/4 представя схематично такава система за вземане на проби. Тъй като различни конфигурации могат да дадат точни резултати, не е задължително строгото съответствие с чертежа. Могат да се използват различни елементи като инструменти, клапи, соленоиди и превключватели, за да се осигури допълнителна информация и да се координират функциите на системата от компоненти.

Оборудването за събиране на проби се състои от:

3.2.3.1.   филтър (D) за разреждащия въздух, който може да е предварително загрят, ако е необходимо: филтърът трябва да съдържа активен въглен, поставен между два слоя хартия, и се използва, за да се намалят и стабилизират фоновите емисии на въглеводород в разреждащия въздух;

3.2.3.2.   смесителна камера (М), в която се смесват хомогенно отработили газове и въздух;

3.2.3.3.   вихров сепаратор (CS) за извличане на прахови частици;

3.2.3.4.   две сонди (S1 и S2) за вземане на проби от разреждащия въздух, както и от разредените отработили газове;

3.2.3.5.   тръба на Вентури с критична скорост на флуида (SV) за вземане на пропорционални проби от разредените отработили газове при сондата за вземане на проби S2;

3.2.3.6.   филтър (F) за извличане на твърди прахови частици от газовите потоци, отведени за анализ;

3.2.3.7.   помпи (Р) за събиране на част от въздушния поток и разредените отработили газове в торбички по време на изпитването;

3.2.3.8.   регулатор на дебита (N) за осигуряване на постоянен поток от газовите проби, взети по време на изпитването от сондата за вземане на проби S1; потокът от газовите проби трябва да бъде такъв, че в края на всяко изпитване количеството на пробите да е достатъчно за анализ (приблизително 10 литра на минута);

3.2.3.9.   демпфер (PS) в тръбопровода за вземане на проби;

3.2.3.10.   разходомери (FL) за регулиране и контрол на потока от газови проби по време на изпитванията;

3.2.3.11.   бързодействащи автоматични вентили с електромагнитно задвижване (V) за отвеждане на постоянен поток от газови проби в торбичките за проби или към изпускателния отвор;

3.2.3.12.   газонепропускливи, бързо затварящи се съединяващи се елементи (Q) между бързодействащите клапани и торбичките за проби; връзките трябва да се затварят автоматично от страната на торбичката за проби. Като алтернатива може да се използват други начини за отвеждане на пробите към анализатора (напр. трипътен спирателен клапан);

3.2.3.13.   торбички (B) за събиране на проби от разредените отработили газове и от разреждащия въздух по време на изпитването; те трябва да имат достатъчен капацитет, за да не възпрепятстват потока от проби; материалът на торбичките трябва да бъде такъв, че да не влияе на самите измервания, както и на химическия състав на газовите проби (напр. ламинирани полиетиленови/полиамидни покрития или флуорирани поливъглеводороди);

3.2.3.14.   датчик за налягане (G) с точност и прецизност до ±0,4 kPa;

3.2.3.15.   температурен датчик (Т) с точност и прецизност до ±1 К и с време на реакция 0,1 секунди при 62 % промяна на температурата (измерено в силиконово масло);

3.2.3.16.   Измервателна тръба на Вентури с критична скорост на флуида (MV) за измерване на обема на потока от разредените отработили газове;

3.2.3.17.   вентилатор (BL) с достатъчен капацитет, за да може да аспирира общия обем разредени отработили газове;

капацитетът на системата CFV-CVS трябва да бъде такъв, че при всички работни условия, които е възможно да настъпят по време на изпитване, да не се получи кондензиране на вода. В общия случай това се постига с използването на вентилатор с капацитет:

3.2.3.18.1.   два пъти максималния поток на отработилите газове, получени при ускорявания при цикъла на движение, или

3.2.3.18.2.   достатъчен да гарантира, че концентрацията на СО2 в торбичката за проби от разредените отработили газове е по-малка от 3 % в обемно изражение.

3.2.4.   Необходимо допълнително оборудване, когато се изпитват превозни средства с двигател със запалване чрез сгъстяване

За да се изпълнят изискванията в точки 4.3.1.1. и 4.3.2. от приложение 4, при изпитване на превозни средства с двигател със запалване чрез сгъстяване трябва да се използват допълнителните компоненти, оградени с пунктирани линии на фигура 5/4:

| Fh | : | е подгрят филтър, |
| --- | --- | --- |
| S3 | : | е точка за вземане на въглеводородни проби, |
| Vh | : | е нагрят многопътен клапан, |
| Q | : | е бързодействащ конектор, позволяващ пробата от околния въздух BA да бъде анализирана от HFID, |
| HFID | : | е подгрят анализатор от пламъчно-йонизационен тип, |
| R и I | : | са средство за отчитане и интегриране на моментните въглеводородни концентрации, |
| Lh | : | е подгрявана тръба за вземане на проби. |

Fh

:

е подгрят филтър,

S3

:

е точка за вземане на въглеводородни проби,

Vh

:

е нагрят многопътен клапан,

Q

:

е бързодействащ конектор, позволяващ пробата от околния въздух BA да бъде анализирана от HFID,

HFID

:

е подгрят анализатор от пламъчно-йонизационен тип,

R и I

:

са средство за отчитане и интегриране на моментните въглеводородни концентрации,

Lh

:

е подгрявана тръба за вземане на проби.

Всички нагрявани елементи трябва да бъдат подържани при 463 К (190 °C) ± 10 К.

Ако не е възможно компенсиране на отклоненията на потока, тогава се изискват топлообменник (Н) и система за контрол на температура (TC), описани в точка 3.1.3. от настоящото допълнение, за да се осигури постоянен поток през тръбата на Вентури (MV) и по този начин да се постигне пропорционален поток през системата за вземане на проби от прахови частици S3.

| S4 | : | Сонда за вземане на проби в тунела за разреждане, |
| --- | --- | --- |
| Fp | : | Филтърно звено, състоящо се от два последователно монтирани филтъра; превключвателно устройство за допълнителни паралелно монтирани двойки от филтри, |

S4

:

Сонда за вземане на проби в тунела за разреждане,

Fp

:

Филтърно звено, състоящо се от два последователно монтирани филтъра; превключвателно устройство за допълнителни паралелно монтирани двойки от филтри,

Тръба за вземане на проби,

Помпи, регулатори на потока, устройства за измерване на потока.

Допълнение 6

Метод за калибриране на оборудването

1.   ПОСТРОЯВАНЕ НА КРИВАТА ЗА КАЛИБРИРАНЕ

1.1.   Всеки нормално използван работен обхват се калибрира в съответствие с изискванията в точка 4.3.3. от приложение 4 по следната процедура:

1.2.   Калибровъчната крива на анализатора се установява посредством най-малко пет калибровъчни точки, разположени на равни разстояния, доколкото е възможно. Номиналната концентрация на калибриращия газ при най-висока концентрация трябва да бъде не по-малко от 80 % от максималната стойност на скалата.

1.3.   Калибровъчната крива се изчислява по метода на най-малките квадрати. Ако получената полиномна степен е по-голяма от 3, броят на калибровъчните точки трябва да бъде най-малко равен на тази полиномна степен плюс 2.

1.4.   Калибровъчната крива не трябва да се различава с повече от ±2 % от номиналната стойност на всеки калибриращ газ.

1.5.   Траектория на калибровъчната крива

От траекторията на калибровъчната крива и от калибровъчните точки е възможно да се провери дали калибрирането е било извършено правилно. Трябва да се посочат редица характерни параметри на анализатора, и по-точно:

| — | скалата, |
| --- | --- |

—

скалата,

| — | чувствителността, |
| --- | --- |

—

чувствителността,

| — | нулевата точка, |
| --- | --- |

—

нулевата точка,

| — | датата на извършване на калибрирането. |
| --- | --- |

—

датата на извършване на калибрирането.

1.6.   Ако е възможно да се докаже на техническата служба, че алтернативни технологии (напр. компютър, превключвател с електронно управляван обхват и др.) могат да дадат резултати с еквивалентна точност, тогава тези алтернативи могат да се използват.

Проверка на калибрирането

1.7.1.   Всеки нормално използван работен обхват трябва да бъде проверен преди всеки анализ в съответствие със следното:

1.7.2.   Калибрирането се проверява, като се използват газ за нулиране и еталониращ газ, чиито номинални стойности са между 80 % и 95 % от предполагаемата стойност за анализ.

1.7.3.   Ако за двете разглеждани точки получената стойност не се различава с повече от ±5 % от максималната стойност на скалата спрямо теоретичната стойност, параметрите на настройка могат да бъдат променени. В противен случай се построява нова крива на калибрирането в съответствие с точка 1. от настоящото допълнение.

1.7.4.   След изпитване газът за нулиране и същият еталониращ газ се използват за нова проверка. Анализът се счита за приемлив, ако разликата между резултатите от двете измервания е по-малка от 2 %.

2.   ПРОВЕРКА НА ПЛАМЪЧНО-ЙОНИЗАЦИОННИЯ ДЕТЕКТОР (FID) ЗА РЕАКЦИЯ НА ВЪГЛЕВОДОРОДИ

2.1.   Оптимизиране на реакцията на детектора

FID се регулира съгласно указанията на производителя на уреда. Използва се пропан, смесен с въздух, за да се оптимизира реакцията в най-обичайния работен обхват.

2.2.   Калибриране на анализатора за въглеводороди (НС)

Анализаторът трябва да бъде калибриран, като се използва пропан, смесен с въздух и пречистен синтетичен въздух. Вж. точка 4.5.2. от приложение 4 (калибриране и еталониращи газове).

Построява се калибровъчна крива, както е описано в точки 1.1.—1.5. от настоящото допълнение.

2.3.   Коефициенти на реагиране за различни въглеводороди и препоръчителни граници

Коефициентът на реагиране (Rf) за даден вид въглеводород е съотношението на отчетената от FID стойност C1 към концентрацията в газовата бутилка, изразена като ppm C1.

Концентрацията на изпитвания газ трябва да бъде достатъчна, за да даде реакция, съответстваща на приблизително 80 % отклонение от пълния обхват на скалата за работния обхват. Концентрацията трябва да се знае с точност от ±2 % по отношение на определен гравиметричен еталон, изразен в обемни части. Освен това газовата бутилка трябва да бъде предварително подготвена в продължение на 24 часа при температура между 293 K и 303 К (20 °C и 30 °C).

Коефициентите на реагиране следва да бъдат определени при въвеждането на даден анализатор в действие и след това при основни ремонти. Газовете за изпитване, които трябва да използват, и препоръчителните коефициенти на реагиране са:

| Метан и пречистен въздух: | 1,00 < Rf < 1,15 |
| --- | --- |
| или 1,00 < Rf < 1,05 | за превозни средства, работещи с ПГ |
| Пропилен и пречистен въздух: | 0,90 < Rf < 1,00 |
| Толуол и пречистен въздух: | 0,90 < Rf < 1,00 |

Метан и пречистен въздух:

1,00 < Rf < 1,15

или 1,00 < Rf < 1,05

за превозни средства, работещи с ПГ

Пропилен и пречистен въздух:

0,90 < Rf < 1,00

Толуол и пречистен въздух:

0,90 < Rf < 1,00

Спрямо коефициент на реагиране (Rf) от 1,00 за пропан и пречистен въздух.

2.4.   Проверка за интерференция на кислород и препоръчителни граници

Коефициентът на реагиране трябва да бъде определен, както е описано в точка 2.3. по-горе. Газът за изпитване, който трябва да се използва, и препоръчителният обхват на коефициента на реагиране са:

Пропан и азот: 0,95 < Rf < 1,05

3.   ИЗПИТВАНЕ НА ЕФЕКТИВНОСТТА НА ПРЕОБРАЗУВАТЕЛЯ НА NOx

Коефициентът на полезно действие на преобразувателя, използван за преобразуване на NO2 в NO, се получава, както следва:

Коефициентът на полезно действие може да се получи чрез озонатор, като се прилага схемата, показано на фигура 6/1, и процедурата, описана по-долу.

3.1.   Анализаторът се калибрира съгласно спецификациите на производителя в най-често използвания диапазон с помощта на газ за нулиране и еталонен газ (съдържанието на NO в него трябва да отговаря на около 80 % от измервателния диапазон и концентрацията на NO2 в газовата смес трябва да бъде по-ниска от 5 % от концентрацията на NO). Анализаторът на NOx се настройва в режим за анализ на NO, така че еталонният газ да не преминава през преобразувателя. Записва се отчетената концентрация.

3.2.   С помощта на Т-образно съединение се добавя непрекъснато кислород или синтетичен въздух към потока от еталонни газове, докато измерваната концентрация стане с около 10 % по-ниска от отчетената концентрация при калибрирането, дадена в точка 3.1. по-горе. Отчита се показаната концентрация (С). През този процес озонаторът не е включен.

3.3.   След това озонаторът се задейства, за да създаде достатъчен обем от озон, който да намали концентрацията на NO до 20 % (най-малко 10 %) от концентрацията при калибрирането, посочена в точка 3.1. по-горе. Записва се отчетената концентрация (d).

3.4.   След това се включва анализаторът на NOx на режим за NOx, което означава, че газовата смес (състояща се от NO, NO2, O2 и N2) вече минава през преобразувателя. Записва се отчетената концентрация (а).

3.5.   Озонаторът се изключва. Сместа от газове, описана в точка 3.2. по-горе, минава през преобразувателя към детектора. Записва се отчетената концентрация (b).

Когато озонаторът е изключен, потокът от кислород или синтетичен въздух също е прекъснат. Тогава отчетените стойности на NO2 на анализатора не трябва да превишават с повече от 5 % стойностите, посочени в точка 3.1. по-горе.

Фигура 6/1

Схема на устройствата за проверка на ефективността на преобразувателя на NOx

Image

3.7.   Коефициентът на полезно действие на преобразувателя на NOx се изчислява, както следва:

Formula

3.8.   Коефициентът на полезно действие на преобразувателя не трябва да е по-нисък от 95 %.

3.9.   Коефициентът на полезно действие на преобразувателя трябва да се проверява най-малко веднъж седмично.

4.   КАЛИБРИРАНЕ НА СИСТЕМА ЗА ВЗЕМАНЕ НА ПРОБИ С ПОСТОЯНЕН ОБЕМ (CVS)

Системата CVS се калибрира, като се използва точен разходомер и ограничаващо устройство. Потокът през системата трябва да бъде измерен при различни стойности на налягане и параметрите за регулиране на системата да бъдат измерени и отнесени към потоците.

4.1.1.   Могат да се използват различни типове разходомери, напр. калибрирана тръба на Вентури, ламинарен разходомер или калибриран турбинен измерител, при условие, че те са динамични измервателни системи и могат да отговорят на изискванията на точки 4.4.1. и 4.4.2. от приложение 4.

4.1.2.   Следващите точки дават данни за методите на калибриране на устройствата PDP и CFV, като се използва ламинарен разходомер, който дава изискваната точност, заедно със статистическа проверка на валидността на калибрирането.

4.2.   Калибриране на обемната помпа (PDP)

4.2.1.   Следната процедура на калибриране описва оборудването, конфигурацията на изпитването и различните параметри, които се измерват, за да се установи дебита на потока на помпата CVS. Всички параметри, свързани с помпата, се измерват едновременно с параметрите, отнасящи се до разходомера, който е свързан последователно с помпата. Изчисленият дебит на потока (изразен в m3/min при входа на помпата, при абсолютно налягане и температура) може тогава да бъде представен графично спрямо корелационна функция, която е стойността на специфична комбинация от параметрите на помпата. Тогава се определя линейното уравнение, което свързва потока на помпата и корелационната функция. В случай, че CVS е с многоскоростно задвижване, трябва да се извърши калибриране за всеки използван обхват.

Тази процедура за калибриране се основава на измерването на абсолютните стойности на параметрите на помпата и разходомера, отнасящи се до дебита на потока при всяка точка. Трябва да се спазят три условия, за да се обезпечи точността и целостта на калибровъчната крива:

4.2.2.1.   Наляганията на помпата трябва да се измерят при изпускателния отвор на помпата, а не при външния тръбопровод на входа и изхода на помпата. Датчиците на налягането, монтирани на горния и долния център на челния капак на задвижването на помпата, са изложени на действителното налягане от картера на помпата, поради което отразяват абсолютните разлики в налягането;

4.2.2.2.   По време на калибрирането се поддържа постоянна температура. Ламинарният разходомер е чувствителен към колебания на температурата при входа, което предизвиква разпръскване на измерените стойности. Постепенни промени в температурата от ±1 К са приемливи, при условие, че настъпват в период от няколко минути;

4.2.2.3.   Всички връзки между разходомера и помпата CVS трябва да са непропускливи.

По време на изпитване на емисии на отработили газове измерването на същите тези параметри на помпата позволява на потребителя да изчисли дебита на потока от калибриращото уравнение.

4.2.3.1.   Фигура 6/2 от настоящото допълнение показва една възможна установка за изпитване. Допустими са варианти, при условие, че те са одобрени от органа, издаващ одобрението, като предлагащи сравнима точност. Ако се използва установката, показана в допълнение 5, фигура 5/3, следните данни трябва да са в посочените границите на точност:

| барометрично налягане (коригирано) (Pb) | ±0,03 kPa |
| --- | --- |
| температура на околната среда (T) | ±0,2 K |
| температура на въздуха при LFE (ETI) | ±0,15 K |
| понижение на налягането преди LFE (EPI) | ±0,01 kPa |
| спад на налягането в цялата матрица на LFE (EDP) | ±0,0015 kPa |
| температура на въздуха при входа на помпата CVS (PTI) | ±0,2 K |
| температура на въздуха при изхода на помпата CVS (PTO) | ±0,2 K |
| понижение на налягането при входа на помпата CVS (PPI) | ±0,22 kPa |
| спад на налягането при изхода на помпата CVS (PPO) | ±0,22 kPa |
| обороти на помпата в периода на изпитването (n) | ±1 1/min |
| изминало време за период (най-малко 250 s) (t) | ±0,1 s |

барометрично налягане (коригирано) (Pb)

±0,03 kPa

температура на околната среда (T)

±0,2 K

температура на въздуха при LFE (ETI)

±0,15 K

понижение на налягането преди LFE (EPI)

±0,01 kPa

спад на налягането в цялата матрица на LFE (EDP)

±0,0015 kPa

температура на въздуха при входа на помпата CVS (PTI)

±0,2 K

температура на въздуха при изхода на помпата CVS (PTO)

±0,2 K

понижение на налягането при входа на помпата CVS (PPI)

±0,22 kPa

спад на налягането при изхода на помпата CVS (PPO)

±0,22 kPa

обороти на помпата в периода на изпитването (n)

±1 1/min

изминало време за период (най-малко 250 s) (t)

±0,1 s

4.2.3.2.   След като системата е свързана, както е показано на фигура 6/2 от настоящото допълнение, променливият ограничител се установява в широко отворено положение и помпата CVS работи в продължение на 20 минути преди започване на калибрирането.

Отново се затваря частично ограничителният вентил със стъпка на увеличение от спада на налягането при входа на помпата (около 1 kPa), което ще даде минимум шест точки с данни за цялото калибриране. Системата се оставя да се стабилизира за три минути и се повтаря измерването.

Фигура 6/2

Конфигурация за калибриране на PDP-CVS

Image

Анализ на данните

4.2.4.1.   Дебитът на въздуха (Qs) при всяка точка за изпитване се изчислява в стандартни m3/min от данните на разходомера, като се използва предписания от производителя метод.

4.2.4.2.   Тогава дебитът на въздуха се преобразува в дебит на помпата (V0), изразен в m3/rev., при абсолютна температура и налягане при входа на помпата.

Formula

където:

| V0 | = | дебит на помпата при Tp и Pp, изразен в m3/rev., |
| --- | --- | --- |
| Qs | = | въздушен дебит при 101,33 kPa и 273,2 K, изразен в m3/min., |
| Tp | = | температура при входа на помпата (K), |
| Pp | = | абсолютно налягане при входа на помпата (kPa), |
| n | = | честота на въртене на помпата в min–1. |

V0

=

дебит на помпата при Tp и Pp, изразен в m3/rev.,

Qs

=

въздушен дебит при 101,33 kPa и 273,2 K, изразен в m3/min.,

Tp

=

температура при входа на помпата (K),

Pp

=

абсолютно налягане при входа на помпата (kPa),

n

=

честота на въртене на помпата в min–1.

За да се компенсира взаимодействието между изменението на налягането при помпата от нейната честота на въртене и степента на плъзгане на помпата, се изчислява корелационната функция (x0) между честотата на въртене на помпата (n), разликата в налягането от входа на помпата до изхода на помпата и абсолютното налягане при изхода на помпата, както следва:

Formula

където:

| x0 | = | корелационна функция, |
| --- | --- | --- |
| ΔPp | = | разлика в налягането от входа на помпата до изхода на помпата (kPa) |
| Pe | = | абсолютно налягане при изхода (PPO + Pb) (kPa). |

x0

=

корелационна функция,

ΔPp

=

разлика в налягането от входа на помпата до изхода на помпата (kPa)

Pe

=

абсолютно налягане при изхода (PPO + Pb) (kPa).

Извършва се линейно напасване по метода на най-малките квадрати, за да се генерират уравненията за калибрирането, които имат следния вид:

V0 = D0 — M (x0)

n = A—B (ΔPp)

D0, M, A and B са константите за определяне на наклона и точките на пресичане на осите, които описват правите.

4.2.4.3.   Система CVS, която има много скорости, трябва да бъде калибрирана за всяка използвана скорост. Калибриращите прави, получени за обхватите, трябва да бъдат приблизително успоредни и стойностите на пресичане на осите (D0) трябва да се увеличават с намаляването на обхвата на дебита на помпата.

Ако калибрирането е изпълнено внимателно, изчислените от уравнението стойности ще бъдат в рамките на 0,5 % от измерената стойност на V0. Стойностите на М са различни за всяка помпа. Калибрирането се провежда при привеждане в действие на помпата и след основен ремонт.

4.3.   Калибриране на тръбата на Вентури с критична скорост на флуида (CFV)

4.3.1.   Калибрирането на CFV се основава на уравнението на потока за тръба на Вентури с критична скорост на флуида:

Formula

където:

| Qs | = | поток, |
| --- | --- | --- |
| Kv | = | коефициент на калибриране, |
| P | = | абсолютно налягане (kPa), |
| T | = | абсолютна температура (K). |

Qs

=

поток,

Kv

=

коефициент на калибриране,

P

=

абсолютно налягане (kPa),

T

=

абсолютна температура (K).

Газовият поток е функция на налягането и температурата при входа.

Процедурата по калибриране, описана по-долу, установява стойността на коефициента на калибриране при измерени стойности на налягане, температура и въздушен поток.

4.3.2.   При калибриране на електронните части на CFV трябва да се изпълнява препоръчаната от производителя процедура.

4.3.3.   За калибриране на тръбата на Вентури с критична скорост на флуида се изискват измервания и следните данни трябва да са в посочените граници на точност:

| барометрично налягане (коригирано) (Pb) | ±0,03 kPa, |
| --- | --- |
| температура на въздуха при LFE, разходомер (ETI) | ±0,15 K, |
| понижение на налягането преди LFE (EPI) | ±0,01 kPa, |
| спад на налягането в цялата матрица на LFE (EDP) | ±0,0015 kPa, |
| въздушен поток (Qs) | ±0,5 %, |
| спад на входното налягане на CFV (PPI) | ±0,02 kPa, |
| температура при входа на тръбата на Вентури (Tv) | ±0,2 K. |

барометрично налягане (коригирано) (Pb)

±0,03 kPa,

температура на въздуха при LFE, разходомер (ETI)

±0,15 K,

понижение на налягането преди LFE (EPI)

±0,01 kPa,

спад на налягането в цялата матрица на LFE (EDP)

±0,0015 kPa,

въздушен поток (Qs)

±0,5 %,

спад на входното налягане на CFV (PPI)

±0,02 kPa,

температура при входа на тръбата на Вентури (Tv)

±0,2 K.

4.3.4.   Оборудването трябва да бъде разположено както е показано на фигура 3 от настоящото допълнение и проверено за пропускливост. Всякакви изтичания между устройството за измерване на дебита и тръбата на Вентури с критична скорост на флуида сериозно се отразяват върху точността на калибрирането.

4.3.5.   Ограничителят на променлив дебит трябва да бъде регулиран в отворено положение, вентилаторът пуснат и системата стабилизирана. Трябва да бъдат регистрирани данните от всички уреди.

4.3.6.   Ограничителят на дебита трябва да бъде изменян и трябва да се отчетат най-малко осем показания по целия обхват на тръбата на Вентури с критична скорост на флуида.

Регистрираните по време на калибрирането данни се използват в следните изчисления. Дебитът на въздушния поток (Qs) при всяка точка на изпитване се изчислява от данните на разходомера, като се използва предписания от производителя метод.

Изчисляват се стойности на коефициента на калибриране за всяка точка на изпитване:

Formula

където:

| Qs | = | дебит в m3/min при 273,2 K и 101,33 kPa, |
| --- | --- | --- |
| Tv | = | температура при входа на тръбата на Вентури (K), |
| Pv | = | абсолютно налягане при входа на тръбата на Вентури (kPa). |

Qs

=

дебит в m3/min при 273,2 K и 101,33 kPa,

Tv

=

температура при входа на тръбата на Вентури (K),

Pv

=

абсолютно налягане при входа на тръбата на Вентури (kPa).

Kv се изразява графично като функция на налягането при входа на тръбата на Вентури. За поток със звукова скорост Kv ще има относително постоянна стойност. С намаляване на налягането (увеличаване на подналягането) тръбата на Вентури се отваря и Kv намалява. Евентуалните промени на Kv са недопустими.

Изчислява се средна стойност на Kv и стандартното отклонение за минимум осем точки в критичната област.

Ако стандартното отклонение е по-голямо от 0,3 % от средната стойност на Kv, се предприема корективно действие.

Фигура 6/3

Конфигурация за калибриране на CFV-CVS

Image

Допълнение 7

Проверка на цялата система

1.   За да се изпълнят изискванията в точка 4.7. от приложение 4, трябва да се определи общата точност на системата CVS за вземане на проби и на аналитичната система чрез въвеждане на известна маса замърсяващ газ в системата, докато тя работи, както по време на нормално изпитване, след което се анализира и изчислява масата на замърсителите съгласно формулите в допълнение 8 към приложение 4, с изключение на това, че плътността на пропана се приема за 1,967 грама на литър при стандартни условия. Известно е, че следните две техники дават достатъчна точност.

Измерване на постоянен поток от чист газ (CO или C3H8), като се използва устройство с отвор за критична скорост на флуида

2.1.   Известно количество чист газ (CO или C3H8) се подава в системата CVS през калибриран отвор за критична скорост на флуида. Ако входното налягане е достатъчно високо, дебитът на потока (q), който се регулира посредством отвора за критична скорост на флуида, не зависи от изходящо налягане на отвора (критична скорост на флуида). Ако се получат отклонения, по-големи от 5 %, трябва да се определи и отстрани причината за неправилното функциониране. Системата CVS работи както при изпитване на емисии на отработили газове в продължение на 5 до 10 минути. Събраният газ в торбичката за проби се анализира с обичайното оборудване и резултатите се сравняват с концентрацията на газови проби, която е известна предварително.

Измерване на ограничен поток от чист газ (CO или C3H8) по гравиметричен метод

3.1.   За проверка на системата CVS може да се използва следната гравиметрична процедура.

Масата на малък цилиндър, напълнен с въглероден окис или пропан, се определя с точност до ±0,01 g. Системата CVS работи в продължение на 5 до 10 минути както при нормално изпитване на емисии на отработили газове, докато в системата се подава въглероден окис или пропан. Определя се включеното количество чист газ посредством диференциално претегляне. След това се анализира събраният газ в торбичката посредством оборудването, което нормално се използва при анализ на отработили газове. След това се сравняват резултатите със стойностите на концентрация, изчислени преди това.

Допълнение 8

Изчисляване на масите на емисиите от замърсители

1.   ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ

1.1.   Тегловните емисии на газовите замърсители се изчисляват с помощта на следното уравнение:

Formula (1)

където:

| Mi | = | тегловни емисии на замърсителя i в грамове на километър, |
| --- | --- | --- |
| Vmix | = | обем на разредените отработили газове, изразен в литри за изпитване и коригиран за нормалните условия (273,2 K и 101,33 kPa), |
| Qi | = | плътност на замърсителя i в грамове на литър при нормална температура и налягане (273,2 K и 101,33 kPa), |
| kh | = | коефициент за корекция на влажност, използван за изчисляване на масата на емисиите на окиси на азота. Няма корекция на влажност за HC и CO, |
| Ci | = | концентрация на замърсителя i в разредените отработили газове, изразена в ppm и коригирана с количеството на замърсителя i, съдържащо се във въздуха за разреждане, |
| d | = | разстояние в километри, съответстващо на изпитвателния цикъл. |

Mi

=

тегловни емисии на замърсителя i в грамове на километър,

Vmix

=

обем на разредените отработили газове, изразен в литри за изпитване и коригиран за нормалните условия (273,2 K и 101,33 kPa),

Qi

=

плътност на замърсителя i в грамове на литър при нормална температура и налягане (273,2 K и 101,33 kPa),

kh

=

коефициент за корекция на влажност, използван за изчисляване на масата на емисиите на окиси на азота. Няма корекция на влажност за HC и CO,

Ci

=

концентрация на замърсителя i в разредените отработили газове, изразена в ppm и коригирана с количеството на замърсителя i, съдържащо се във въздуха за разреждане,

d

=

разстояние в километри, съответстващо на изпитвателния цикъл.

1.2.   Определяне на обема

1.2.1.   Изчисляване на обема, когато се използва устройство с променливо разреждане с постоянно регулиране на потока посредством отвор или тръба на Вентури

Регистрират се непрекъснато параметрите, показващи обемния поток, и се изчислява общият обем за времетраенето на изпитването.

1.2.2.   Изчисляване на обема, когато се използва обемна помпа

Обемът на разредените отработили газове, измерен в системи, съдържащи обемна помпа, се изчислява посредством следната формула:

V = Vo · N

където:

| V | = | обем на разредения газ, изразен в литри за изпитване (преди корекция), |
| --- | --- | --- |
| Vo | = | обем газ, доставен от обемната помпа при условия на изпитване, изразен в литри на оборот, |
| N | = | брой на оборотите на изпитване. |

V

=

обем на разредения газ, изразен в литри за изпитване (преди корекция),

Vo

=

обем газ, доставен от обемната помпа при условия на изпитване, изразен в литри на оборот,

N

=

брой на оборотите на изпитване.

1.2.3.   Коригиране на обема на разредени отработили газове към стандартни условия

Обемът на разредените отработили газове се коригира посредством следната формула:

Formula (2)

в която:

Formula (K/kPa) (3)

където:

| PB | = | барометрично налягане в помещението за изпитване в kPa, |
| --- | --- | --- |
| P1 | = | подналягане при входа на нагнетателната помпа в kPa в относителен план с барометричното налягане на околната среда, |
| Tp | = | средна температура на разредените отработили газове, влизащи в обемната помпа по време на изпитването (К). |

PB

=

барометрично налягане в помещението за изпитване в kPa,

P1

=

подналягане при входа на нагнетателната помпа в kPa в относителен план с барометричното налягане на околната среда,

Tp

=

средна температура на разредените отработили газове, влизащи в обемната помпа по време на изпитването (К).

1.3.   Изчисляване на коригираната концентрация на замърсители в торбичката за вземане на проби

Formula (4)

където:

| Ci | = | концентрация на замърсител i в разредените отработили газове, изразена в ppm и коригирана с количеството на i, съдържащо се във въздуха за разреждане, |
| --- | --- | --- |
| Ce | = | измерена концентрация на замърсител i в разредените отработили газове, изразена в ppm, |
| Cd | = | концентрация на замърсителя i в използвания за разреждане въздух, изразена в ppm, |
| DF | = | коефициент на разреждане. |

Ci

=

концентрация на замърсител i в разредените отработили газове, изразена в ppm и коригирана с количеството на i, съдържащо се във въздуха за разреждане,

Ce

=

измерена концентрация на замърсител i в разредените отработили газове, изразена в ppm,

Cd

=

концентрация на замърсителя i в използвания за разреждане въздух, изразена в ppm,

DF

=

коефициент на разреждане.

Коефициентът на разреждане се изчислява, както следва:

| DF = | | за бензин и дизелово гориво | (5a) |
| --- | --- | --- | --- |
| DF = | | за ВНГ | (5b) |
| DF = | | за ПГ | (5c) |

DF =

Formula

за бензин и дизелово гориво

(5a)

DF =

Formula

за ВНГ

(5b)

DF =

Formula

за ПГ

(5c)

В тези формули:

| CCO2 | = | концентрация на CO2 в разредените отработили газове, съдържащи се в торбичката за проби, изразена в обемни проценти, |
| --- | --- | --- |
| CHC | = | концентрация на HC в разредените отработили газове, съдържащи се в торбичката за проби, изразена в ppm въглероден еквивалент, |
| CCO | = | онцентрация на CO в разредените отработили газове, съдържащи се в торбичката за проби, изразена в ppm. |

CCO2

=

концентрация на CO2 в разредените отработили газове, съдържащи се в торбичката за проби, изразена в обемни проценти,

CHC

=

концентрация на HC в разредените отработили газове, съдържащи се в торбичката за проби, изразена в ppm въглероден еквивалент,

CCO

=

онцентрация на CO в разредените отработили газове, съдържащи се в торбичката за проби, изразена в ppm.

1.4.   Определяне на корекционния коефициент за влажност за NO

За да се коригира влиянието на влажността върху резултатите на азотните окиси, се прилагат следните изчисления:

Formula (6)

(6)

Formula

където:

| H | = | абсолютна влажност, изразена в грамове вода на килограм сух въздух, |
| --- | --- | --- |
| Ra | = | относителна влажност на околния въздух, изразена в проценти, |
| Pd | = | налягане на наситените пари при околна температура, изразено в kPa, |
| PB | = | атмосферно налягане в помещението, изразено в kPa. |

H

=

абсолютна влажност, изразена в грамове вода на килограм сух въздух,

Ra

=

относителна влажност на околния въздух, изразена в проценти,

Pd

=

налягане на наситените пари при околна температура, изразено в kPa,

PB

=

атмосферно налягане в помещението, изразено в kPa.

1.5.   Пример

Данни

1.5.1.1.   Околни условия:

околна температура: 23 °C = 297,2 K,

барометрично налягане: PB = 101,33 kPa,

относителна влажност: Ra = 60 %,

налягане на наситените пари: Pd = 2,81 kPa от H2O при 23 °C.

1.5.1.2.   Измерен обем, приведен до стандартни условия (точка 1.)

V = 51,961 m3

1.5.1.3.   Показания на анализатора:

| | Проба от разредени отработили газове | Проба от въздуха за разреждане |
| --- | --- | --- |
| HC (1) | 92 ppm | 3,0 ppm |
| CO | 470 ppm | 0 ppm |
| NOx | 70 ppm | 0 ppm |
| CO2 | 1,6 % от обема | 0,03 % от обема |

Проба от разредени отработили газове

Проба от въздуха за разреждане

HC (1)

92 ppm

3,0 ppm

CO

470 ppm

0 ppm

NOx

70 ppm

0 ppm

CO2

1,6 % от обема

0,03 % от обема

Изчисления

1.5.2.1.   Коефициент на корекция на влажността (kH) (вж. формула (6)):

Formula

Formula

H =10,5092

Formula

Formula

kh = 0,9934

1.5.2.2.   Коефициент на разреждане (DF) (вж. формула (5))

Formula

Formula

DF = 8,091

1.5.2.3.   Изчисляване на коригираната концентрация на замърсители в торбичката за вземане на проби:

HC, тегловни емисии (вж. формули (4) и (1))

Formula

Formula

Ci = 89,371

Formula

QHC = 0,619 в случая на бензин или дизелово гориво

QHC = 0,649 в случая на ВНГ

QHC = 0,714 в случая на ПГ

Formula

Formulag/km

CO, тегловни емисии (вж. формула (1))

Formula

QCO = 1,25

Formula

Formulag/km

NOx, тегловни емисии (вж. формула (1))

Formula

QNOx = 2,05

Formula

Formulag/km

2.   СПЕЦИАЛНИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, ОБОРУДВАНИ С ДВИГАТЕЛИ СЪС ЗАПАЛВАНЕ ЧРЕЗ СГЪСТЯВАНЕ

2.1.   Определяне на HC за двигатели със запалване чрез сгъстяване

За изчисляване на тегловните емисии на HC за двигатели със запалване чрез сгъстяване се изчислява средната концентрация на HC, както следва:

Formula (7)

където:

| | = | интеграл на записаната стойност от подгретия детектор FID за времето на изпитването (t2 — t1) |
| --- | --- | --- |
| Ce | = | концентрация на HC, измерена в разредените отработили газове, в ppm на, |
| Ci | = | заменя CHC във всички свързани уравнения. |

Formula

=

интеграл на записаната стойност от подгретия детектор FID за времето на изпитването (t2 — t1)

Ce

=

концентрация на HC, измерена в разредените отработили газове, в ppm на,

Ci

=

заменя CHC във всички свързани уравнения.

2.2.   Определяне на масата на праховите частици

Масата на емисиите на прахови частици Mp (g/km) се изчислява чрез следното уравнение:

Formula

когато отработилите газове се вентилират извън тунела;

Formula

когато отработените газове се връщат в тунела.

където:

| Vmix | = | Обем на разредените отработили газове (вж. точка 1.1.) при стандартни условия, |
| --- | --- | --- |
| Vep | = | Обем на отработилите газове, минаващи през филтъра за прахови частици при стандартни условия, |
| Pe | = | Маса на праховите частици, уловени от филтрите, |
| d | = | Разстояние, съответстващо на изпитвателния цикъл, в km, |
| Mp | = | Емисии на прахови частици в g/km. |

Vmix

=

Обем на разредените отработили газове (вж. точка 1.1.) при стандартни условия,

Vep

=

Обем на отработилите газове, минаващи през филтъра за прахови частици при стандартни условия,

Pe

=

Маса на праховите частици, уловени от филтрите,

d

=

Разстояние, съответстващо на изпитвателния цикъл, в km,

Mp

=

Емисии на прахови частици в g/km.

---

(1)  в ppm въглероден еквивалент

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 5

Изпитване от тип II

(Изпитване за емисии от въглероден окис при работа на празен ход)

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

Настоящото приложение описва методиката на изпитване от тип II, посочено в точка 5.3.2. от настоящото правило.

2.   УСЛОВИЯ НА ИЗМЕРВАНЕ

2.1.   Горивото при изпитванията е еталонното гориво, спецификациите на което са дадени в приложения 10 и 10а към настоящото правило.

По време на изпитването околната температурата трябва да бъде между 293 и 303 К (20 и 30°С). Двигателят се загрява, докато температурата на всички охлаждащи и смазочни средства и налягането в смазочните средства се уравновесят.

2.2.1.   Превозните средства, които работят или с бензин, или с ВНГ, или с ПГ, се изпитват с еталонното(ите) гориво(а), използвани при изпитването от тип I.

2.3.   В случай на превозни средства с предавателни кутии с ръчно или полуавтоматично управление, изпитването трябва да се проведе с лост за превключване в „нулево“ положение и с включен съединител.

2.4.   В случай на превозни средства с предавателни кутии с автоматично управление, изпитването се провежда с лост за превключване или в „нулево“, или в положение „паркиране“.

Компоненти за регулиране на честотата на въртене на празен ход

Определение

За целите на настоящото правило „компоненти за регулиране на честотата на въртене на празен ход“ означават прибори, позволяващи да се променят условията за работа на двигателя на празен ход, които могат лесно да бъдат управлявани от механик, като използва само инструментите, описани в точка 2.5.1.1. по-долу. По-специално, устройства за калибриране на потоците на гориво и въздух, не се считат за компоненти за регулиране, ако техните настройки изискват отстраняването на фиксатори, операция, която обикновено може да бъде изпълнена само от професионален механик

2.5.1.1.   Инструменти, които могат да се използват за настройка на компонентите за регулиране на честотата на въртене на празен ход: отвертки (обикновени или кръстати), гаечни ключове (затворени, с отворен край или регулируеми), клещи, шестограмни ключове за шестоъгълно гнездо.

Определяне на точките за измерване

2.5.2.1.   Най-напред се извършва измерване при стойностите, зададени в съответствие с условията, определени от производителя.

2.5.2.2.   За всеки компонент за регулиране, чиято позиция може непрекъснато да се променя, се определят достатъчен брой характерни позиции.

2.5.2.3.   Измерването на съдържанието на въглероден окис на отработилите газове трябва да се проведе за всички възможни позиции на компонентите за регулиране, но за компоненти с непрекъснато изменение се приемат само позициите, определени в точка 2.5.2.2. по-горе.

Изпитването от тип II се счита за задоволително, ако най-малко едно от следните две условия е изпълнено:

2.5.2.4.1.   никоя от стойностите, измерени съгласно точка 2.5.2.3., не превишава пределните стойности;

2.5.2.4.2.   максималното съдържание, получено при непрекъснато изменение на един от компонентите за регулиране, докато другите компоненти се подържат стабилни, не превишава пределната стойност, като условието е изпълнено при различни комбинации на компонентите за регулиране, различни от онзи, чиято позиция е изменяна непрекъснато.

Възможните позиции на компонентите за регулиране са ограничени:

2.5.2.5.1.   от една страна, от по-голямата от следните две стойности: най-ниската честота на въртене на празен ход, които двигателят може да постигне; препоръчаната честота на въртене от производителя, минус 100 оборота за минута;

2.5.2.5.2.   от друга страна, от най-малката от следните три стойности:

най-високата честота на въртене, която двигателят може да достигне чрез задействане на компонентите за регулиране на честотата на въртене на празен ход;

честотата на въртене, препоръчана от производителя, плюс 250 оборота за минута;

скоростта на включване на автоматичните съединители.

2.5.2.6.   В допълнение, позициите на регулиране, несъвместими с правилното функциониране на двигателя, не трябва да се приемат като точки за измерване. По специално, когато двигателят е оборудван с няколко карбуратора, всички карбуратори трябва да имат едно и също регулиране.

3.   ВЗЕМАНЕ НА ПРОБИ ОТ ГАЗОВЕТЕ

3.1.   Сондата се вкарва в изпускателната тръба на дълбочина, не по-малка от 300 mm в тръбата, съединяваща изпускателната тръба на превозното средство с торбичката за вземане на проби, възможно най-близо до изпускателната тръба.

3.2.   Концентрацията на CO (CCO) и CO2 (CCO2) се определя от показанията на измервателната апаратура или регистрираните данни, при използването на подходящи калибровъчни криви.

3.3.   Коригираната концентрация за въглероден окис по отношение на четиритактови двигатели е:

Formula (обемни %)

3.4.   Концентрацията на CCO (вж. точка 3.2.), измерена съгласно формулите в точка 3.3., не трябва да се коригира, ако общата измерена концентрация (CCO + CCO2) е за четиритактови двигатели най-малко:

| — | за бензин |
| --- | --- |

—

за бензин

15 %;

| — | за втечнен нефтен газ |
| --- | --- |

—

за втечнен нефтен газ

13,5 %;

| — | за природен газ |
| --- | --- |

—

за природен газ

11,5 %.

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 6

Изпитване от тип III

(Проверка на емисиите от картерни газове)

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

Настоящото приложение описва методиката на изпитване от тип III, определено в точка 5.3.3. от настоящото правило.

2.   ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ

2.1.   Изпитването от тип III се провежда на превозно средство с двигател с принудително запалване, който е бил подложен на изпитване тип I или тип II, в зависимост от случая.

2.2.   Изпитваните двигателите включват надеждно уплътнени двигатели, с изключение на тези, които са проектирани по такъв начин, че дори и най-незначителното изтичане може да причини недопустими експлоатационни дефекти (напр. двигатели с два срещуположни цилиндъра).

3.   ИЗПИТВАТЕЛНИ УСЛОВИЯ

3.1.   Празният ход се регулира в съответствие с препоръките на производителя.

3.2.   Измерванията се извършват при следните три комбинации от работни условия на двигателя:

| Номер на условието: | Скорост (km/h) |
| --- | --- |
| 1 | Празен ход |
| 2 | 50 ± 2 (3-а предавка или „движение напред“) |
| 3 | 50 ± 2 (3-а предавка или „движение напред“) |

Номер на условието:

Скорост (km/h)

1

Празен ход

2

50 ± 2 (3-а предавка или „движение напред“)

3

50 ± 2 (3-а предавка или „движение напред“)

| Номер на условието: | Мощност, консумирана от спирачката |
| --- | --- |
| 1 | 0 |
| 2 | Отговаряща на настройката за изпитване от тип I при 50 km/h |
| 3 | Мощността от условие No 2, умножена с коефициент 1,7. |

Номер на условието:

Мощност, консумирана от спирачката

1

0

2

Отговаряща на настройката за изпитване от тип I при 50 km/h

3

Мощността от условие No 2, умножена с коефициент 1,7.

4.   МЕТОД НА ИЗПИТВАНЕ

4.1.   За работните условия, изброени в точка 3.2. по-горе, трябва да се провери надеждната работа на вентилационната система на картера.

5.   МЕТОД ЗА ПРОВЕРКА НА ВЕНТИЛАЦИОННАТА СИСТЕМА НА КАРТЕРА

5.1.   Отверстията на двигателя трябва да се оставят в непроменен вид.

5.2.   Налягането в картера се измерва на подходящо място. Измерва се при отвора на маслоуказателя с манометър с наклонена тръба.

5.3.   Превозното средство се счита за задоволително, ако при всички условия на измерване, определени в точка 3.2. по-горе, измереното налягане в картера не е по-голямо от атмосферното налягане, преобладаващо по време на измерването.

5.4.   За изпитването по метода, описан по-горе, се измерва налягането в смукателния колектор в рамките на ±1 кРа.

5.5.   Измерва се скоростта на превозното средство, както е отчетена на динамометъра, в рамките на ±2 km/h.

5.6.   Измереното налягане в картера се измерва в рамките на ±0,01 кРа.

5.7.   Ако при едно от условията за измерване, определени в точка 3.2. по-горе, измереното налягане в картера е по-голямо от атмосферното налягане, се провежда допълнително изпитване, определено в точка 6. по-долу, ако това се поиска от производителя.

6.   МЕТОД НА ДОПЪЛНИТЕЛНОТО ИЗПИТВАНЕ

6.1.   Отверстията на двигателя трябва да се оставят в непроменен вид.

6.2.   Гъвкава торбичка, непроницаема за газовете от картера, с приблизителна вместимост от пет литра, се свързва към отвора на маслоуказателя. Торбичката трябва да бъде празна преди всяко измерване.

6.3.   Торбичката трябва да бъде затворена преди всяко измерване. Тя трябва да се отвори към картера за пет минути при всяко измерване, предписано в точка 3.2. по-горе.

6.4.   Превозното средство се счита за задоволително, ако при всички условия на измерване, определени в точка 3.2. по-горе, не се получава видимо издуване на торбичката.

Забележка

6.5.1.   Ако конструкцията на двигателя е такава, че изпитването не може да се проведе по методите, описани в точки 6.1. до 6.4. по-горе, измерванията трябва да се проведат по метод, изменен, както следва:

6.5.2.   преди изпитването всички отверстия освен тези, необходими за рециклиране на газовете, се затварят;

6.5.3.   торбичката се поставя на подходящ извод, който не причинява допълнителна загуба на налягане и е монтиран на рециркулационната верига на устройството, непосредствено при отверстието за свързване към двигателя.

Изпитване от тип III

Image

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 7

Изпитване от тип IV

(Определяне на емисиите от изпаряване при превозни средства с двигатели с принудително запалване)

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

Настоящото приложение описва методиката на изпитване от тип IV съгласно точка 5.3.4. от настоящото правило.

Настоящата процедура описва метод за определяне на загубите на въглеводороди от изпаряване от горивната система на превозни средства с двигатели с принудително запалване.

2.   ОПИСАНИЕ НА ИЗПИТВАНЕТО

Изпитването на емисии от изпаряване (фигура 7/1) има за цел да определи емисиите въглеводороди от изпаряване вследствие на температурните промени през денонощието, загряването при престой и движението в градски условия. Изпитването се състои от следните фази:

2.1.   подготовка за изпитването, която включва градски цикъл на движение (Част първа) и извънградски цикъл на движение (Част втора),

2.2.   определяне на загубата при загряване при престой,

2.3.   определяне на денонощната загуба.

Общият резултат от изпитването се получава, като се сумира масата емисии на въглеводороди при загряване при престой и поради денонощна загуба.

3.   ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО И ГОРИВО

3.1.   Превозно средство

3.1.1.   Превозното средство трябва да бъде в добро техническо състояние и да е разработвано и в движение най-малко 3 000 km преди изпитването. През този период системата за контрол на емисиите от изпаряване трябва да е свързана и да е работила изправно, като въгленовият филтър(филтри) е бил подложен на нормална експлоатация, без необичайно продухване или натоварване.

3.2.   Гориво

3.2.1.   Трябва да се използва подходящо еталонно гориво, както е определено в приложение 10 към настоящото правило.

4.   ОБОРУДВАНЕ ЗА ИЗПИТВАНЕТО ЗА ИЗПАРЯВАНЕ

4.1.   Динамометричен стенд

Динамометричният стенд трябва да отговаря на изискванията на приложение 4.

4.2.   Заградено пространство при измерване на емисии от изпаряване

Заграденото пространство за измерване на емисии от изпаряване трябва да бъде газо-непропусклива правоъгълна измервателна камера, която може да побере изпитваното превозно средство. Превозното средство трябва да бъде достъпно от всички страни и заграденото пространство, когато е запечатано, трябва да бъде газо-непропускливо в съответствие с допълнение 1 към настоящото приложение. Вътрешната повърхност на заграденото пространство трябва да е непропусклива и нереактивна спрямо въглеводороди. Системата за регулиране на температурата трябва да дава възможност за регулиране на температурата на въздуха вътре в заграденото пространство, за да се спазва предписаната температура спрямо времевата графика през цялото изпитване, при среден допуск от ± 1 K за цялото времетраене на изпитването.

Системата за регулиране трябва да бъде настроена за равномерен температурен режим с минимални отклонения и колебания по отношение на желаната дългосрочна температурна графика за въздуха на околната среда. Температурата на вътрешната повърхност не трябва да е по-ниска от 278 K (5 °C) или по-висока от 328 К (55 °C) по време на денонощното изпитване за емисиите. Стените трябва да бъдат проектирани по такъв начин, че да улесняват доброто отвеждане на топлина. Температурата на вътрешната повърхност не трябва да е по-ниска от 293 К (20 °C), нито по-висока от 325 К (52 °C) през цялото времетраене на загряване при престой.

С оглед на това да се разрешат обемните изменения, предизвиквани от температурните промени, може да се използва или заградено пространство с променлив обем, или заградено пространство с постоянен обем.

4.2.1.   Заградено пространство с променлив обем

Заграденото пространство с променлив обем се разширява и свива в зависимост от температурните колебания на въздушната маса в него. Двата потенциални начина за промяна на вътрешния обем са подвижен(ни) панел(и) или мехови механизми, в които импрегнирана торба или торби, поставена в заграденото пространство, се разширява или свива под влияние на промените във вътрешното налягане чрез обмен на въздух извън заграденото пространство. Всяка система за изменение/вместване на обем трябва да запазва целостта на заграденото пространство, както е посочено в допълнение 1 към настоящото приложение, при определения температурен обхват.

Всеки метод за изменение/вместване на обем трябва да ограничава разликата между вътрешното налягане в заграденото пространство и барометричното налягане до максималната стойност от ± 5 KPa.

Заграденото пространство трябва да може да се пълни до определен обем. Обемът на заграденото пространство с променлив обем трябва да може да се променя с +7 % спрямо своя „номинален обем“ (вж. допълнение 1 към настоящото приложение, точка 2.1.1.), което отговаря на промените в температурата и в барометричното налягане по време на изпитването.

4.2.2.   Заградено пространство с постоянен обем

Заграденото пространство с постоянен обем трябва да е изработено от неподатливи панели, които поддържат постоянен обем на заграденото пространство, и трябва да отговаря на посочените по-долу изисквания.

4.2.2.1.   Заграденото пространство трябва да е оборудвано с изпускателен отвор, който с бавно и постоянно темпо да изсмуква въздуха от заграденото пространство по време на изпитването. Смукателен отвор може да компенсира това изпускане чрез пропускане/всмукване на входящ въздух от околната среда. Входящият въздух трябва да се филтрира с активен въглен, за да се осигури относително постоянно ниво на въглеводороди. Всеки метод за изменение/вместване на обема трябва да поддържа разликата между вътрешното налягане в заграденото пространство и барометричното налягане между 0 и –5 kPa.

Оборудването трябва да може да измерва масата на въглеводородите във входящите и изходящите струи на потоците при отворите с точност до 0,01 грама. Може да се използва система за събиране на проби в торба, за да се взема проба, пропорционална на въздуха, който се изсмуква или пропуска в заграденото пространство. Друго решение е да се анализират непрекъснато входящите и изходящите потоци с помощта на постоянно включен анализатор тип пламъчно-йонизационен детектор (FID) и да се интегрират с измерванията на потоците, за да се осигурява постоянно отчитане на отделяната въглеводородна маса.

Фигура 7/1

Определяне на емисиите от изпаряване

3 000 km период на разработване (без необичайно продухване/натоварване)

Проверка на стареенето на абсорбатора(ите)

Почистване с пара на превозното средство (при нужда)

Image

Бележки:

| 1. | Фамилия системи за контрол на емисиите от изпаряване на гориво — изяснени подробности. |
| --- | --- |

1.

Фамилия системи за контрол на емисиите от изпаряване на гориво — изяснени подробности.

| 2. | Емисиите отработили газове могат да бъдат измервани по време на изпитвателния пробег от тип I, но тези измервания не могат да се използват за законодателни цели. Изпитването за емисии от изпускателната тръба, което се използва за целите на законодателството, остава самостоятелно. |
| --- | --- |

2.

Емисиите отработили газове могат да бъдат измервани по време на изпитвателния пробег от тип I, но тези измервания не могат да се използват за законодателни цели. Изпитването за емисии от изпускателната тръба, което се използва за целите на законодателството, остава самостоятелно.

4.3.   Аналитични системи

Въглеводороден анализатор

4.3.1.1.   Атмосферата в камерата се следи, като се използва въглеводороден детектор от вида на пламъчно-йонизационния детектор (FID). Газовата проба трябва да се взема от средната точка на странична стена или от тавана на камерата, а всички обходни потоци трябва да се насочват към заграденото пространство, за предпочитане към точка, която се намира непосредствено след потока на смесителния вентилатор.

4.3.1.2.   Времето за реагиране на въглеводородния анализатор трябва да е такова, че за по-малко от 1,5 секунди анализаторът да достига до 90 % от стойността на крайното отчитане. Неговата стабилност трябва да бъде по-добра от 2 % от максималната стойност на скалата при нула и при 80 % ± 20 % от максималната стойност на скалата за период от 15 минути за всички работни обхвати.

4.3.1.3.   Повторяемостта на анализатора, изразена като стандартно отклонение, трябва да бъде по-добра от 1 % отклонение при нула от максималната стойност на скалата и при 80 ± 20 % от максималната стойност на скалата при всички използвани обхвати.

4.3.1.4.   Работните обхвати на анализатора трябва да бъдат избрани, така че да дават най-добра резолюция по време на процедурите за измерване, калибриране и проверяване за изтичане на газ.

Система за регистриране на данни от въглеводороден анализатор

4.3.2.1.   Въглеводородният анализатор трябва да е оборудван с устройство, което да отчита електрическия изходен сигнал с уред за записване върху лента или с друга система за обработка на данни, с честота най-малко един път в минута. Записващата система трябва да има работни показатели, които са най-малко еквивалентни на тези на сигнала, който се записва, и трябва да осигурява постоянен запис на резултатите. Записът трябва да съдържа положителна индикация за началото и края на изпитването за загряване при престой или на денонощното изпитване за емисиите (включително началото и края на периодите за вземане на проби, както и времето между началото и края на всяко изпитване).

4.4.   Нагряване на резервоара за гориво (прилага се само при варианта с натоварване на абсорбатора на бензинови пари)

4.4.1.   Горивото в резервоара(резервоарите) на превозното средство се подгрява от управляем източник на топлина, например, отоплителна планка с мощност от 2 000 W. Нагревателната система трябва да предава равномерно топлина на стените на резервоара под нивото на горивото, така че да не причини прегряване на горивото на определено място. Не трябва да се нагряват парите в резервоара над горивото.

4.4.2.   Устройството за нагряване на резервоара трябва да позволява равномерно нагряване на горивото в резервоара с 14 К от 289 К (16o C) в рамките на 60 минути, с местоположение на температурния датчик, както е посочено в точка 5.1.1. по долу. Нагревателната система трябва да може да контролира температурата на горивото до ±1,5 К от изискваната температура по време на процеса на нагряване на резервоара.

4.5.   Отчитане на температурата

4.5.1.   Температурата в камерата се регистрира в две точки от температурни датчици, съединени така, че да показват средна стойност. Точките за измерване са разположени приблизително на 0,1 m в заграденото пространство от вертикалната средна линия на всяка странична стена на височина 0,9 ± 0,2 m.

4.5.2.   Температурата в горивния резервоар(резервоари) трябва да се отчита с датчика, разположен в горивния резервоар, както е посочено в точка 5.1.1. по-долу, ако е избран вариантът с натоварване на абсорбатора на бензинови пари (точка 5.1.5. по-долу).

4.5.3.   По време на измерванията на емисиите от изпаряване температурите трябва да се отчитат или да се въвеждат в система за обработка на данни с честота не по-малко от един път в минута.

4.5.4.   Точността на системата за регистриране на температурата трябва да бъде в границите на ±1,0 К и с разделителна способност за температура до ±0,4 К.

4.5.5.   Системата за отчитане или за обработка на данни трябва е с разделителна способност за време до ±15 секунди.

4.6.   Отчитане на налягането

4.6.1.   Разликата между барометричното налягане в зоната на изпитването и вътрешното налягането в заграденото пространство по време на измерванията на емисиите от изпаряване трябва да се отчита или да се въвежда в система за обработка на данни с честота не по-малко от един път в минута.

4.6.2.   Точността на системата за отчитане на налягането трябва да е в рамките на ±2 kPa, а разделителната способност за налягането трябва да е до ±0,2 kPa.

4.6.3.   Системата за отчитане или за обработка на данни трябва е с разделителна способност за време до ±15 секунди.

4.7.   Вентилатори

4.7.1.   Чрез използване на един или повече вентилатори или нагнетателни вентилатори при отворена врата(и) на купето трябва да е възможно да се намали концентрацията на въглеводороди в камерата до нивото на концентрация на въглеводороди в околната среда.

4.7.2.   Камерата трябва да има един или повече вентилатори или нагнетателни вентилатори с приблизителен капацитет от 0,1 до 0,5 m3/min., с които цялостно да се размесва атмосферата в заграденото пространство. По време на измерването трябва да може да се постигне равномерна температура и концентрация на въглеводороди в камерата. Превозното средство в заграденото пространство не трябва да бъде подложено на директна струя въздух от вентилатори или нагнетателни вентилатори.

4.8.   Газове

4.8.1.   За калибриране и работа трябва да са налице следните чисти газове:

Пречистен синтетичен въздух: (чистота < 1 ppm C1 въглероден еквивалент, ≤ 1 ppm CО, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO); кислородно съдържание между 18 и 21 обемни процента.

Въглеводороден анализатор за газообразно гориво: (40 ± 2 % водород, останалата част е хелий с по-малко от 1 ppm C1 въглероден еквивалент, по-малко от 400 ppm CO2);

| пропан (C3H8) | : | (минимална чистота 99,5 %); |
| --- | --- | --- |
| бутан (C4H10) | : | (минимална чистота 98 %); |
| азот (N2) | : | (минимална чистота 98 %). |

пропан (C3H8)

:

(минимална чистота 99,5 %);

бутан (C4H10)

:

(минимална чистота 98 %);

азот (N2)

:

(минимална чистота 98 %).

4.8.2.   Трябва да се разполага с калибриращи и измерващи газове, съдържащи смес от пропан (C3H8) и пречистен синтетичен въздух. Действителната концентрация на даден калибриращ газ трябва да бъде в рамките на 2 % от обявената стойност. Точността на разредените газове, получена с използване на газов разделител, трябва да бъде в рамките на ±2 % от действителната стойност. Концентрациите, определени в допълнение 1, могат също да се получат, като се използва газов разделител, използвайки синтетичен въздух като газ за разреждане.

4.9.   Допълнително оборудване

4.9.1.   Абсолютната влажност в зоната за изпитване трябва да може да се измери в рамките на ±5 %.

5.   МЕТОД НА ИЗПИТВАНЕТО

5.1.   Подготовка на изпитването

5.1.1.   Преди изпитването превозното средство се подготвя механично, както следва:

| a) | системата за отработили газове не трябва да има изтичания; |
| --- | --- |

a)

системата за отработили газове не трябва да има изтичания;

| б) | превозното средство може да се почисти с пара преди изпитването; |
| --- | --- |

б)

превозното средство може да се почисти с пара преди изпитването;

| в) | в случай на използване на варианта с натоварване на абсорбатора за бензинови пари (точка 5.1.5. по-долу) резервоарът за гориво на превозното средство трябва да бъде оборудван с температурен датчик, за да може да се измерва температурата в средната точка на горивото в резервоара за гориво, когато е напълнен до 40 % от вместимостта си; |
| --- | --- |

в)

в случай на използване на варианта с натоварване на абсорбатора за бензинови пари (точка 5.1.5. по-долу) резервоарът за гориво на превозното средство трябва да бъде оборудван с температурен датчик, за да може да се измерва температурата в средната точка на горивото в резервоара за гориво, когато е напълнен до 40 % от вместимостта си;

| г) | към горивната система може да се монтират допълнителни фитинги, адаптори на устройства, за да се позволи пълно източване на резервоара за гориво; Не е необходимо за тази цел да се променя корпусът на резервоара; |
| --- | --- |

г)

към горивната система може да се монтират допълнителни фитинги, адаптори на устройства, за да се позволи пълно източване на резервоара за гориво; Не е необходимо за тази цел да се променя корпусът на резервоара;

| д) | производителят може да предложи метод на изпитване, за да се отчете загубата на въглеводороди чрез изпаряването, дължащо се единствено на горивната система на превозното средство. |
| --- | --- |

д)

производителят може да предложи метод на изпитване, за да се отчете загубата на въглеводороди чрез изпаряването, дължащо се единствено на горивната система на превозното средство.

5.1.2.   Превозното средство се поставя в зоната за изпитване, където околната температура е между 293 и 303 K (20 и 30 °C).

Трябва да се провери стареенето на абсорбатора(абсорбаторите). Това може да бъде направено, като се демонстрира, че той е бил използван в разстояние на 3 000 km. Ако липсва подобно доказателство, се използва следната процедура. В случай на система, състояща се от много абсорбатори, всеки абсорбатор се подлага на процедурата самостоятелно.

5.1.3.1.   Абсорбаторът се сваля от превозното средство. Полагат се специални грижи по време на свалянето, за да се избегна повреда на компонентите и на целостта на горивната система.

5.1.3.2.   Измерва се теглото на абсорбатора.

5.1.3.3.   Абсорбаторът се свързва към резервоара за гориво, по възможност външен такъв, зареден с еталонно гориво до 40 % от обема си.

5.1.3.4.   Температурата на горивото в резервоара трябва да бъде между 283 и 287 К (10 и 14°С).

5.1.3.5.   (Външният) резервоар за гориво се нагрява от 288 K до 318 K (15 до 45 °C) (нарастване с 1 °C на всеки 9 min.).

5.1.3.6.   Ако се появи пробив на абсорбатора преди температурата да достигне 318 K (45 °C), източникът на топлина се изключва. След това абсорбаторът се претегля. Ако по време на награвянето до 318 K (45 °C) не се появи пробив на абсорбатора, трябва да се повтори процедурата от точка 5.1.3.3. по-горе, докато започне изпускането на газове.

5.1.3.7.   Наличието на пробив може да бъде установено, както е описано в токи 5.1.5. и 5.1.6. от настоящото приложение, или с използване на друга установка за вземане и анализ на проби, която дава възможност за откриване на въглеводородни емисии от абсорбатора при пробив.

5.1.3.8.   Абсорбаторът следва да се продухва с въздух от лабораторията за емисии при дебит 25 ± 5 литра в минута, докато се постигне 300 пъти обмен на въздуха в неговия обем.

5.1.3.9.   Измерва се теглото на абсорбатора.

5.1.3.10.   Стъпките на процедурата от точки 5.1.3.4. и 5.1.3.9. трябва да се повтарят девет пъти. Изпитването може да бъде приключено преди това, след не по-малко от три цикъла на стареене, ако след последните цикли теглото на абсорбатора се е стабилизирало.

5.1.3.11.   Абсорбаторът на емисиите от изпаряване се свързва отново и превозното средство се привежда в обичайното си работно състояние.

Един от методите, посочени в точки 5.1.5. и 5.1.6., трябва да се използва за предварителна подготовка на абсорбатора на изпаряването. В случай на превозни средства, оборудвани с множество абсорбатори, всеки абсорбатор се подлага на предварителна подготовка самостоятелно.

5.1.4.1.   Измерват се емисиите от абсорбатора, за да се установи пробив.

Пробивът се определя като точката, в която сборното количество на изпусканите въглеводороди е равно на 2 грама.

5.1.4.2.   Проверка за пробив може да се извърши, като се използва заграденото пространство за емисии от изпаряване, описано съответно в точки 5.1.5. и 5.1.6. Друго решение за установяване на пробив е използването на допълнителен абсорбатор на пари, свързан след абсорбатора на превозното средство. Преди да бъде подложен на натоварване допълнителният абсорбатор се продухва добре със сух въздух.

5.1.4.3.   Измервателната камера се продухва за няколко минути непосредствено преди изпитването, докато се получи стабилна фонова концентрация на въглеводороди. Смесителният вентилатор(и) на камерата трябва също да бъде включен по това време.

Анализаторът за въглеводороди трябва да бъде нулиран и калибриран непосредствено преди изпитването.

Натоварване на абсорбатора чрез нагряване до поява на пробив

5.1.5.1.   Резервоарът(ите) за гориво на превозното средство се изпразва, като се използва предвиденото устройство за източване. Това се извършва така, че да не се продухват повече от нормалното, нито да се натоварват повече от нормалното устройствата за регулиране на изпаряването, монтирани на превозното средство. За тази цел е достатъчно да се свали капачката за гориво.

5.1.5.2.   Резервоарът(ите) за гориво трябва да бъде напълнен отново с изпитвателно гориво при температура между 283 и 287 К (10o C и 14o C) до 40 ± 2 % от нормалната обемна вместимост на резервоара. След това се поставя капачката(ите) за гориво на превозното средство.

5.1.5.3.   В рамките на един час след повторното му зареждане с гориво превозното средство се поставя, с изключен двигател, в заграденото пространство за емисии от изпаряване. Температурният датчик на резервоара за гориво се свързва със система за отчитане на температурата. Източник на топлина се поставя в подходяща позиция спрямо резервоара(ите) за гориво и се свързва към устройството за регулиране на температурата. Източникът на топлина е указан в точка 4.4. по-горе. В случай на превозни средства, оборудвани с повече от един резервоар за гориво, всички резервоари трябва да бъдат нагрети по същия начин, както е описано по-долу. Температурата на резервоарите трябва да бъде еднаква в рамките на ±1,5 К.

5.1.5.4.   Горивото може да бъде изкуствено нагрято отново до началната денонощна температура 293 K (20o C) ± 1 K.

5.1.5.5.   Когато температурата на горивото достигне най-малко 292 K (19 °C), незабавно трябва да се предприемат следните стъпки: изключва се нагнетателният вентилатор за продухване; вратите на заграденото пространство се затварят и запечатват; започва да се измерва равнището на въглеводородите в заграденото пространство.

5.1.5.6.   Когато температурата на горивото от резервоара за гориво достигне 293 K (20 °C), започва линейно нагряване с 15 K (15 °C). Горивото трябва да се загрява, така че температурата на горивото по време на нагряването да е в съответствие с функцията по-долу в рамките на ±1,5 K. Записва се времето, изминало между нагряването и повишаването на температурата.

Tr = T0 + 0,2333 × t

където:

| Tr | = | изисквана температура (К); |
| --- | --- | --- |
| To | = | начална температура (K); |
| t | = | време от началото на загряване на резервоара в минути. |

Tr

=

изисквана температура (К);

To

=

начална температура (K);

t

=

време от началото на загряване на резервоара в минути.

5.1.5.7.   Веднага след появата на пробив или достигане на температура на горивото от 308 K (35 °C), в зависимост от това кое от двете събития настъпи първо, се изключва източникът на топлина, вратите на заграденото пространство се разпечатват и отварят и се сваля капачката(ите) на резервоара за гориво на превозното средство. Ако към момента на достигане на температура на горивото от 308 K (35 °C), не се е появил пробив, източникът на топлина се отстранява от превозното средство, превозното средство се отстранява от заграденото пространство за емисии от изпаряване и цялата процедура, изложена в точка 5.1.7. по-долу, се повтаря до поява на пробив.

Натоварване с бутан до поява на пробив

5.1.6.1.   При използване на заграденото пространство за установяване на пробив (вж. точка 5.1.4.2. по-горе) превозното средство се поставя с изключен двигател в заграденото пространство за емисии от изпаряване.

5.1.6.2.   Абсорбаторът за емисии от изпаряване трябва да се подготви за действията по натоварването. Абсорбаторът не се сваля от превозното средство, освен ако достъпът до нормалното му местоположение е толкова ограничен, че по разумна преценка натоварването може да се осъществи единствено при свален от превозното средство абсорбатор. Полагат се специални грижи по време на свалянето, за да се избегне повреда на компонентите и на целостта на горивната система.

5.1.6.3.   Абсорбаторът се натоварва със смес, съставена от 50 обемни % бутан и 50 обемни % азот, при скорост на натоварване от 40 грама бутан на час.

5.1.6.4.   Веднага щом се появи пробив в абсорбатора, се изключва източникът на парите.

5.1.6.5.   След това абсорбаторът на емисиите от изпаряване се свързва отново и превозното средство се привежда в обичайното си работно състояние.

Източване на горивото и повторно пълнене

5.1.7.1.   Резервоарът(ите) за гориво на превозното средство се изпразва, като се използва предвиденото устройство за източване. Това се извършва така, че да не се продухват повече от нормалното, нито да се натоварват повече от нормалното устройствата за контрол на изпаряването, монтирани на превозното средство. За тази цел е достатъчно да се свали капачката за гориво.

5.1.7.2.   Резервоарът(ите) за гориво трябва да бъде напълнен отново с изпитвателно гориво при температура между 291 ± 8 K (18 ± 8 °C) до 40 ± 2 % от нормалната обемна вместимост на резервоара. След това капачката(ите) за гориво на превозното средство се поставя.

5.2.   Подготвителен пробег

5.2.1.   В рамките на един час от натоварването на абсорбатора съгласно точки 5.1.5. и 5.1.6. превозното средство се поставя на динамометричния стенд и се извършват един цикъл на движение от част първа и два цикъла на движение от част втора от изпитване от тип I, както е указано в приложение 4. По време на тази операция не се вземат проби от емисии на отработени газове.

5.3.   Естествено охлаждане

5.3.1.   В рамките на пет минути от приключване на операцията по предварителната подготовка, определена в точка 5.2.1., капакът на двигателят трябва да бъде напълно затворен и превозното средство — свалено от динамометричния стенд и паркирано в зоната за естествено охлаждане. Превозното средство се оставя там най-малко 12 часа и най-много 36 часа. В края на периода температурата на маслото на двигателя и на охлаждащия агент трябва да достигне температурата на зоната или да бъде в рамките на ±3 К от нея.

5.4.   Изпитване на динамометричен стенд

5.4.1.   След завършването на периода на естествено охлаждане превозното средство преминава през пълен пробег на изпитване от тип I, описан в приложение 4 (изпитване на пускане в ход на студен двигател при движение в градски условия и допълнително изпитване на пускане в ход на студен двигател при движение в извънградски условия). След това двигателят се изключва. По време на тази операция могат да бъдат взети проби от емисии от изпускателната тръба, но резултатите не се използват за получаване на типово одобрение на емисиите от изпускателната тръба.

5.4.2.   В рамките на две минути от завършване на пробега на изпитване от тип I, описан в точка 5.4.1. по-горе, превозното средство се подлага на допълнителен подготвителен пробег, състоящ се от един цикъл на движение в градски условия (пускане на загрял двигател) от изпитване от тип I. След това двигателят се изключва отново. По време на тази операция не се вземат проби от емисии на изпускателната тръба.

5.5.   Изпитване за емисии от изпаряване при загряване при престой.

5.5.1.   Преди завършването на изпитвателния пробег, измервателната камера се продухва за няколко минути, докато се получи стабилна фонова концентрация на въглеводороди. Смесителният вентилатор(и) трябва също да е включен в този момент.

5.5.2.   Въглеводородният анализатор трябва да бъде нулиран и калибриран непосредствено преди изпитването.

5.5.3.   В края на цикъла на движение капакът на двигателя трябва да бъде изцяло затворен и всички връзки между превозното средство и изпитвателния стенд прекъснати. Тогава превозното средство се закарва до измерителната камера, при минимално използване на педала за газта. Двигателят трябва да се изключи преди част от превозното средство да влезе в измервателната камера. Времето, когато двигателят се изключва, се регистрира със система за регистриране на данните от измерване на емисията на изпарения и започва регистриране на температурата. Прозорците и багажникът на превозното средство трябва да бъдат отворени на този етап, ако вече не са отворени.

5.5.4.   Превозното средство трябва да бъде избутано или преместено по друг начин в измервателната камера при изключен двигател.

5.5.5.   Вратите на заграденото пространство се затварят, така че заграденото пространство да е газо-непропускливо в рамките на две минути след като двигателят е бил изключен и в рамките на седем минути от края на подготвителния пробег.

5.5.6.   Отброяването на периода от 60 ± 0,5 min на загряване при престой започва, когато се запечата камерата. Измерват се концентрацията на въглеводороди, температура и барометрично налягане, за да се получат съответните първоначални стойности на CHCi, Pi и Ti за изпитването за загряване при престой. Тези цифри се използват при изчисление на емисиите от изпаряване, точка 6. по-долу. Околната температура Т на заграденото пространство не трябва да е по-ниска от 296 К и не по-висока от 304 К по време на 60-минутния период на загряване при престой.

5.5.7.   Въглеводородният анализатор трябва да бъде нулиран и калибриран непосредствено преди края на изпитвателния период от 60 ± 0,5 min.

5.5.8.   В края на изпитвателния период от 60 ± 0,5 min, се измерва концентрацията на въглеводород в камерата. Измерват се също температурата и барометричното налягане. Това са крайните стойности на CHCf, Pf и Tf за изпитването за загряване при престой, използвани за изчисление в точка 6. по-долу.

5.6.   Естествено охлаждане

5.6.1.   Изпитвателното превозно средство се премества с бутане или по друг начин до зоната за естествено охлаждане, без използване на двигателя и се охлажда не по-малко от 6 часа и не повече от 36 часа между края на изпитването за загряване при престой и началото на денонощното изпитване за емисии. Превозното средство трябва да се охлажда при температура 293 ± 2 K (20 ± 2 °C), за не по-малко от шест часа от този период.

5.7.   Денонощно изпитване

5.7.1.   Изпитвателното превозно средство се излага на един цикъл околна температура съгласно характеристиките, посочени в допълнение 2 към настоящото приложение, с максимално отклонение от ±2 K във всеки момент. Средното температурно отклонение от профила, изчислено с използване на абсолютната стойност на всяко измерено отклонение, не трябва да надвишава ±1 K. Околната температура трябва да се измерва най-малко всяка минута. Температурните цикли започват, когато времето Tstart е равно на 0, както е посочено в точка 5.7.6. по-долу.

5.7.2.   Измервателната камера се продухва за няколко минути непосредствено преди изпитването, докато се получи стабилна фонова концентрация на въглеводороди. Смесителният вентилатор(и) на камерата трябва също да бъде включен по това време.

5.7.3.   Изпитваното превозно средство се премества в заграденото пространство за изпитване с изключен двигател и отворени стъкла и багажник(багажници). Смесващият вентилатор(и) трябва да бъде регулиран, така че да поддържа минимална скорост на циркулация на въздуха под резервоара за гориво на превозното средство от 8 km/h.

5.7.4.   Въглеводородният анализатор трябва да бъде нулиран и калибриран непосредствено преди изпитването.

5.7.5.   Вратите на заграденото пространство се затварят и запечатват, за да не пропускат газове.

5.7.6.   В рамките на 10 минути от затварянето и запечатването на вратите се измерва концентрацията на въглеводороди, температурата и барометричното налягане, за да се получат съответните първоначални стойности на CHCi, Pi и Ti за денонощното изпитване. Това е точката, когато времето Tstart = 0.

5.7.7.   Въглеводородният анализатор трябва да бъде нулиран и калибриран непосредствено преди края на изпитването.

5.7.8.   Краят на периода на вземане на проби от емисиите настъпва 24 h ± 6 min. след началото на първоначалното вземане на проби, както е указано в точка 5.7.6. по-горе. Записва се изминалото време. Измерва се концентрацията на въглеводороди, температурата и барометричното налягане, за да се получат съответните крайни стойности на CHCf, Pf и Tf за денонощното изпитване, използвано за изчислението в точка 6. С това завършва процедурата по изпитване за емисиите от изпаряване.

6.   ИЗЧИСЛЕНИЕ

6.1.   Изпитванията за емисии от изпаряване, описани в точка 5, позволяват изчисляването на въглеводородните емисии, изпуснати по време на денонощната фаза и фазата на загряване при престой. Загубите от изпаряване от всяка от тези фази се изчисляват, като се използват началната и крайната концентрация на въглеводороди, температурите и налягането в заграденото пространство, заедно с нетния обем на заграденото пространство. Използва се формулата, дадена по-долу:

където:

Formula

където:

| MHC | = | въглеводородна маса в грамове; |
| --- | --- | --- |
| MHC,out | = | маса на излизащите от заграденото пространство въглеводороди, в случай на заградено пространство с постоянен обем при денонощно изпитване за емисии (грамове); |
| MHC,i | = | маса на влизащите в заграденото пространство въглеводороди, в случай на заградено пространство с постоянен обем при денонощно изпитване за емисии (грамове); |
| CHC | = | измерена въглеводородна концентрация в заграденото пространство (ppm в C1 въглероден еквивалент); |
| V | = | нетен обем на заграденото пространство в кубически метри, коригиран с обема на превозното средство, с отворени прозорци и багажник. Ако обемът на превозното средство не е определен, се изважда обем, равен на 1,42 m3; |
| T | = | околна температура в камерата (K); |
| P | = | барометрично налягане (kPa); |
| H/C | = | съотношение водород/въглерод; |
| k | = | 1,2 · (12 + H/C); |

MHC

=

въглеводородна маса в грамове;

MHC,out

=

маса на излизащите от заграденото пространство въглеводороди, в случай на заградено пространство с постоянен обем при денонощно изпитване за емисии (грамове);

MHC,i

=

маса на влизащите в заграденото пространство въглеводороди, в случай на заградено пространство с постоянен обем при денонощно изпитване за емисии (грамове);

CHC

=

измерена въглеводородна концентрация в заграденото пространство (ppm в C1 въглероден еквивалент);

V

=

нетен обем на заграденото пространство в кубически метри, коригиран с обема на превозното средство, с отворени прозорци и багажник. Ако обемът на превозното средство не е определен, се изважда обем, равен на 1,42 m3;

T

=

околна температура в камерата (K);

P

=

барометрично налягане (kPa);

H/C

=

съотношение водород/въглерод;

k

=

1,2 · (12 + H/C);

където:

| i | = | е първоначалното отчетено показание; |
| --- | --- | --- |
| f | = | е крайното отчетено показание; |
| H/C | = | приема се, че е 2,33 за загуби при денонощното изпитване; |
| H/C | = | приема се, че е 2,20 за загубите при загряване при престой. |

i

=

е първоначалното отчетено показание;

f

=

е крайното отчетено показание;

H/C

=

приема се, че е 2,33 за загуби при денонощното изпитване;

H/C

=

приема се, че е 2,20 за загубите при загряване при престой.

6.2.   Общи резултати от изпитването

Приема се, че общата маса на въглеводородните емисии за превозното средство е:

Mtotal = MDI + MHS

където:

| Mtotal | = | обща маса емисии от превозното средство (грамове); |
| --- | --- | --- |
| MDI | = | маса на въглеводородните емисии при денонощното изпитване (грамове); |
| MHS | = | маса на въглеводородните емисии при загряване при престой (грамове). |

Mtotal

=

обща маса емисии от превозното средство (грамове);

MDI

=

маса на въглеводородните емисии при денонощното изпитване (грамове);

MHS

=

маса на въглеводородните емисии при загряване при престой (грамове).

7.   СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО

7.1.   При рутинно окончателно изпитване на производството, притежателят на одобрението може да докаже съответствие чрез представителни превозни средства, които отговарят на следните изисквания:

7.2.   Изпитване за изтичания

7.2.1.   Изпусканията към атмосферата от системата за контрол на емисии трябва да бъдат изолирани.

7.2.2.   Към горивната система трябва да се приложи налягане от 370 ± 10 mm H2O.

7.2.3.   Трябва да се даде възможност за стабилизиране на налягането, преди да се изолира горивната система от източника на налягане.

7.2.4.   След изолиране на горивната система, налягането не трябва да спадне с повече от 50 mm H2O за пет минути.

7.3.   Изпитване за изпускане

7.3.1.   Изпусканията към атмосферата от системата за контрол на емисии трябва да бъдат изолирани.

7.3.2.   Към горивната система трябва да се приложи налягане от 370 ± 10 mm H2O.

7.3.3.   Трябва да се даде възможност за стабилизиране на налягането, преди да се изолира горивната система от източника на налягане.

7.3.4.   Изпускателните отвори на системите за контрол на емисии към атмосферата трябва да бъдат приведени обратно към състоянието, в което са били при производството на системата.

7.3.5.   Налягането на горивната система трябва да спадне под 100 mm H20 за не по-малко от 30 секунди, но за не повече от две минути.

7.3.6.   По искане на производителя функционалният капацитет за вентилиране може да се демонстрира посредством еквивалентна алтернативна процедура. Производителят следва да демонстрира конкретната процедура пред техническата служба по време на процедурата за типово одобрение.

7.4.   Изпитване за продухване

7.4.1.   Към отвора за продухване се монтира система, която може да измерва въздушен поток със скорост 1,0 литра за минута, и се свързва съд под налягане с достатъчен размер, за да има незначителен ефект върху системата за продухване, посредством превключващ клапан към отвора за продухване или по друг начин.

7.4.2.   Производителят може да използва разходомер по свой избор, ако е приемлив за компетентния орган.

7.4.3.   Превозното средство трябва да се експлоатира по такъв начин, че всяка конструктивна характеристика на системата за продухване, която може да ограничи операцията по пречистване, да се открие и обстоятелствата да се отбележат.

Докато двигателят работи в границите, посочени в точка 7.4.3. по-горе, въздушният поток трябва да бъде определен посредством:

7.4.4.1.   при включено устройството, посочено в точка 7.4.1. по-горе, трябва да се наблюдава спадане на налягането от атмосферното до равнище, показващо, че е протекъл обем от 1,0 литра въздух в системата за контрол на изпаряването за една минута; или

7.4.4.2.   ако се използва алтернативно измервателно устройство на потока, трябва да бъде откриваема скорост не по-малка от 1,0 литър за минута.

7.4.4.3.   По искане на производителя може да се използва алтернативна изпитателна процедура за продухване, когато процедурата е била представена пред и одобрена от техническата служба по време на процедурата за типово одобрение.

Компетентният орган, издал типовото одобрение, може по всяко време да проверява методите за контрол на съответствието, прилагани във всяка производствена единица.

7.5.1.   Инспекторът трябва да вземе достатъчно голяма проба от серията.

7.5.2.   Инспекторът може да изпитва тези превозни средства чрез прилагане на точка 8.2.5. от настоящото правило.

7.6.   Ако изискванията на точка 7.5. не са изпълнени, компетентният орган трябва да се увери, че са предприети всички необходими стъпки за повторно установяване на съответствието на производството, колкото е възможно по-бързо.

Допълнение 1

Калибриране на оборудването за изпитване за емисии на изпарения

1.   ЧЕСТОТА И МЕТОДИ НА КАЛИБРИРАНЕ

1.1.   Цялото оборудване трябва да се калибрира преди първоначалното му използване и след това да се калибрира толкова често, колкото е необходимо, и задължително в месеца преди изпитването за типово одобрение. Методите за калибриране, които следва да се използват, са описани в настоящото допълнение.

1.2.   По принцип трябва да се използват температурните серии, посочени на първо място. Температурните серии, посочени в квадратни скоби, могат да се използват като алтернатива.

2.   КАЛИБРИРАНЕ НА ЗАГРАДЕНОТО ПРОСТРАНСТВО

2.1.   Първоначално определяне на вътрешния обем на заграденото пространство

2.1.1.   Преди първоначалното му използване трябва да се определи вътрешният обем на камерата както следва:

внимателно се измерват вътрешните размери на камерата, като се вземат предвид всички отклонения, например място, заето от наклонени подпори. От тези измервания се определя вътрешният обем на камерата.

При заградено пространство с променлив обем заграденото пространство трябва да се фиксира на постоянен обем, когато околната температурата в заграденото пространство е 303 К (30 °C) [(302 K (29 °C)]. Този номинален обем трябва да се възпроизвежда в рамките на ±0,5 % от отчетената стойност.

2.1.2.   Нетният вътрешен обем се определя чрез изваждане на 1,42 m3 от вътрешния обем на камерата. Друго решение е вместо 1,42 m3 да се използва обемът на изпитваното превозно средство с отворени багажно отделение и прозорци.

2.1.3.   Камерата трябва да бъде проверена, както в точка 2.3. по-долу. Ако масата на пропана не отговаря на впръсканата маса в рамките на ±2 %, тогава е необходимо коригиращо действие.

2.2.   Определяне на фоновите емисии в камерата

С тази операция се определя, дали камерата не съдържа материали, които могат да изпускат значителни количества въглеводороди. Проверката трябва да се извършва при въвеждането на заграденото пространство в експлоатация, както и след провеждане на операции в заграденото пространство, които биха могли да повлияят на фоновите емисии, както и най-малко веднъж годишно.

2.2.1.   Заграденото пространство с променлив обем може да бъде използвано в конфигурация на постоянен или свободен обем, както е описано в точка 2.1.1. по-горе, а околната температурата трябва да се поддържа 308 K ± 2 K. (35 ± 2 °C) [309 K ± 2 K (36 ± 2 °C)] в продължение на 4-часовия период, споменат по-долу.

2.2.2.   Заградените пространства с постоянен обем трябва да се използват при затворени входящи и изходящи струйни потоци. В продължение на споменатия по-долу период от 4 часа трябва да се поддържа околна температура от 308 K ± 2 K (35° ± 2° C) [309 K ± 2 K (36° ± 2° C)].

2.2.3.   Заграденото пространство може да се запечата, а смесителният вентилатор може да работи в продължение на най-много 12 часа преди началото на 4-часовия период на вземане на проби от фона.

2.2.4.   Анализаторът (при необходимост), трябва да бъде калибриран, след това нулиран и настроен обхватът му.

2.2.5.   Заграденото пространство трябва да се продуха до получаване на постоянни показания за въглеводородите, а смесителният вентилатор се включва, ако вече не е бил включен.

2.2.6.   След това камерата се запечатва и се измерват фоновата въглеводородна концентрация, температурата и барометричното налягане. Това са първоначалните стойности на CHCi, Pi и Ti, използвани при калибрирането на заграденото пространство.

2.2.7.   Заграденото пространство се оставя в покой в продължение на четири часа, при включен смесителен вентилатор.

2.2.8.   В края на този период се използва същият анализатор за измерване на въглеводородната концентрация в камерата. Измерват се също температурата и барометричното налягане. Това са крайните показания за CHCf, Pf и Tf..

2.2.9.   През времетраенето на изпитването се изчислява промяната в масата на въглеводородите в заграденото пространство в съответствие с точка 2.4. по-долу, като тази промяна не трябва да надвишава 0,05 g.

2.3.   Калибриране на камерата и изпитване за задържане на въглеводороди

Калибрирането и изпитването за задържане на въглеводороди в камерата служат за проверка на изчисления в точка 2.1. обем, както и за измерване на степента на изтичане. Степента на изтичане от заграденото пространство трябва да се измерва при въвеждането ѝ в експлоатация, след извършване на операции в заграденото пространство, които биха повлияли на неговата цялост, а след това най-малко веднъж месечно. Ако са извършени шест последователни месечни проверки за задържане, без да са били необходими коригиращи мерки, след това степента на изтичане от заграденото пространство може да се проверява на тримесечие, при условие че не се налагат коригиращи мерки.

2.3.1.   Заграденото пространство трябва да се продухва до достигане на устойчива въглеводородна концентрация. Смесителният вентилатор се включва, ако вече не е включен. Въглеводородният анализатор се нулира, калибрира, ако е необходимо, и се настройва обхватът му.

2.3.2.   При заградени пространства с променлив обем се задава положение за номинален обем. При заградени пространства с постоянен обем се затварят входящите и изходящите струйни потоци.

2.3.3.   Включва се системата за регулиране на околната температурата (ако вече не е включена) и се регулира за начална температура от 308 K (35° C) [309 K (36° C)].

2.3.4.   Когато температурата на заграденото пространство се стабилизира на 308 K ± 2° K (35° ± 2° C) [309° K ± 2 K (36° ± 2° C)], заграденото пространство се запечатва и се измерват фоновата концентрация, температурата и барометричното налягане. Това са първоначалните стойности на CHCi, Pi и Ti, използвани при калибриране на заграденото пространство.

2.3.5.   В заграденото пространство се впръсква приблизително количество от 4 грама пропан. Масата на пропана трябва да се измери с точност и грешка от ±2 % от измерената стойност.

2.3.6.   Съдържанието на камерата трябва да се остави да се смесва в продължение на пет минути и след това се измерват въглеводородната концентрация, температурата и барометричното налягане. Това са показанията за CHCf, Pf и Tf за калибриране на заграденото пространство, както и началните показания за CHCf, Pf и Tf за проверка на задържането.

2.3.7.   Масата на пропан в заграденото пространство се изчислява въз основа на показанията, отчетени съгласно точки 2.3.4. и 2.3.6., и формулата в точка 2.4. по-долу. Тя трябва да бъде ±2 % от масата на пропан, измерен в точка 2.3.5. по-горе.

2.3.8.   При заградено пространство с променлив обем не трябва да се задава положение за номинален обем. При заградено пространство с постоянен обем трябва да са отворени входящите и изходящите струйни потоци.

2.3.9.   Започва процес на циклично изменение на околната температурата от 308 K (35° C) до 293 K (20° C) и отново от 308 K (35° C) [308,6 K (35,6° C) до 295,2 K (22,2° C), и след това отново от 308,6 K (35,6° C)] в продължение на 24 часа съгласно графика [алтернативния график], определен в допълнение 2, в рамките на 15 минути след запечатване на заграденото пространство. (Допуските са посочени в точка 5.7.1. от приложение 7).

2.3.10.   След приключване на 24-часовия период на циклично изменение се измерват и се отчитат крайната въглеводородна концентрация, температурата и барометричното налягане. Това са крайните показания за CHCf, Pf и Tf за проверка на задържането на въглеводороди.

2.3.11.   Въглеводородната маса се изчислява от измерените в точки 2.3.10. и 2.3.6. по-горе показания с помощта на формулата в точка 2.4. Масата не трябва да се различава с повече от 4 % от масата на въглеводородите, посочена в точка 2.3.7. по-горе.

2.4.   Изчисления

Изчислението на промяната на нетната маса на въглеводороди в заграденото пространство се използва, за да се определи въглеводородния фон на камерата и степента на изтичане. Първоначалните и крайни стойности на концентрацията на въглеводороди, температурата и барометричното налягане се използват в следната формула, за да се изчисли изменението на масата.

Formula

където:

| MHC | = | въглеводородна маса в грамове; |
| --- | --- | --- |
| MHC,out | = | маса на излизащите от заграденото пространство въглеводороди, в случай на заградено пространство с постоянен обем при денонощно изпитване за емисии (грамове) |
| MHC,i | = | маса на влизащите в заграденото пространство въглеводороди, когато се използва заградено пространство с постоянен обем при изпитване за денонощни емисии (грамове) |
| CHC | = | въглеводородна концентрация в заграденото пространство (ppm въглерод (Забележка: ppm въглерод: ppm пропан х 3)) |
| V | = | обем на заграденото пространство в кубически метри; |
| T | = | температура на околната среда в заграденото пространство (К) |
| P | = | барометрично налягане (kPa) |
| К | = | 17,6; |

MHC

=

въглеводородна маса в грамове;

MHC,out

=

маса на излизащите от заграденото пространство въглеводороди, в случай на заградено пространство с постоянен обем при денонощно изпитване за емисии (грамове)

MHC,i

=

маса на влизащите в заграденото пространство въглеводороди, когато се използва заградено пространство с постоянен обем при изпитване за денонощни емисии (грамове)

CHC

=

въглеводородна концентрация в заграденото пространство (ppm въглерод (Забележка: ppm въглерод: ppm пропан х 3))

V

=

обем на заграденото пространство в кубически метри;

T

=

температура на околната среда в заграденото пространство (К)

P

=

барометрично налягане (kPa)

К

=

17,6;

където:

i е първоначалното отчетено показание,

f е крайното отчетено показание.

3.   ПРОВЕРКА НА FID ВЪГЛЕВОДОРОДЕН АНАЛИЗАТОР

3.1.   Оптимизация на реакцията на детектора

Пламъчно-йонизационният детектор се регулира съгласно указанията на производителя на уреда. Трябва да се използва пропан в смес с въздух, за да се оптимизира реакцията в най-използвания работен обхват.

3.2.   Калибриране на въглеовдородния анализатор (НС)

Анализаторът трябва да бъде калибриран, като се използва пропан във въздуха и пречистен синтетичен въздух. Виж точка 4.5.2. от приложение 4 (Газове за калибриране и еталониране).

Установява се калибровъчна крива, както е описано в точки 4.1. до 4.5. от настоящото допълнение.

3.3.   Проверка за интерференция на кислород и препоръчителни граници

Коефициентът на реагиране (Rf) за отделни видове въглеводород се определя от съотношението на концентрацията C1, отчетена от FID, към концентрацията в газовата бутилка, изразено като ppm C1. Концентрацията на изпитвания газ трябва да бъде достатъчна, че да даде реакция, съответстваща на приблизително 80 % от пълното отклонение за работния обхват. Концентрацията трябва да се знае с точност от ±2 % по отношение на определен гравиметричен еталон, изразен в обемни части. В допълнение газовата бутилка трябва да бъде предварително кондиционирана за 24 часа при температура между 293 К и 303 К (20 °C и 30 °C).

Коефициентите на реагиране трябва да се определят при пускането в експлоатация на анализатора и впоследствие след продължителни интервали на експлоатация. Еталонният газ, който следва да се използва, е пропан, разреден с пречистен въздух, за който е известно, че дава коефициент на реагиране от 1,00.

Изпитвателният газ, който следва да се използва за интерференция на кислород и препоръчания обхват на коефициента на реагиране, са посочени по-долу:

Пропан и азот: 0,95 ≤ Rf ≤ 1,05.

4.   КАЛИБРИРАНЕ НА ВЪГЛЕВОДОРОДНИЯ АНАЛИЗАТОР

Всеки от нормално използваните работни обхвати се калибрира съгласно следната процедура:

4.1.   Установява се калибровъчната крива посредством най-малко пет калибровъчни точки, разположени на равни разстояния в работния обхват. Номиналната концентрация на калибриращия газ при най-висока концентрация следва да бъде най-малко 80 % от максималната стойност на скалата.

4.2.   Изчислява се калибровъчната крива по метода на най-малките квадрати. Ако получената степен на полинома е по-голяма от 3, тогава броят на калибриращите точки трябва да бъде най-малко равен на броя на полиномната степен плюс 2.

4.3.   Калибровъчната крива не трябва да се различава с повече от 2 % от номиналната стойност на всеки калибриращ газ.

4.4.   Съставя се таблица с показаното измерване, сравнено с реалната концентрация, на стъпки не по-големи от 1 % от пълната скала, като се използват коефициентите на полинома, изведени от точка 3.2. по-горе. Това се повтаря за всеки калибриран обхват на анализатора. Таблицата трябва също да съдържа други данни като:

| a) | дата на калибриране, обхват на скалата и нулево показание на потенциометъра (когато това е приложимо), |
| --- | --- |

a)

дата на калибриране, обхват на скалата и нулево показание на потенциометъра (когато това е приложимо),

| б) | номинална скала, |
| --- | --- |

б)

номинална скала,

| в) | данни за сравнение за всеки използван калибриращ газ, |
| --- | --- |

в)

данни за сравнение за всеки използван калибриращ газ,

| г) | действителната и отчетена стойност на всеки използван калибриращ газ, заедно с процентните разлики, |
| --- | --- |

г)

действителната и отчетена стойност на всеки използван калибриращ газ, заедно с процентните разлики,

| д) | гориво за FID и вид; |
| --- | --- |

д)

гориво за FID и вид;

| е) | налягане на въздуха на FID. |
| --- | --- |

е)

налягане на въздуха на FID.

4.5.   Ако е възможно по задоволителен за техническата служба начин да се покаже, че алтернативни технологии (напр. компютър, превключвател с електронно управляван обхват и др.), могат да дават резултати с еквивалентна точност, тогава тези алтернативни техники могат да се използват.

Допълнение 2

| Денонощен профил на околната температура за калибриране на заграденото пространство и и 24-часовото изпитване за емисии | Алтернативен денонощен профил на околната температура за калибриране на заграденото пространство в съответствие с приложение 7, допълнение 1, точки 1.2. и 2.3.9. |
| --- | --- |
| Време (часове) | Температура
  (°Ci) | Време (часове) | Температура
  (°Ci) |
| Калибриране | Изпитване |
| 13 | 0/24 | 20,0 | 0 | 35,6 |
| 14 | 1 | 20,2 | 1 | 35,3 |
| 15 | 2 | 20,5 | 2 | 34,5 |
| 16 | 3 | 21,2 | 3 | 33,2 |
| 17 | 4 | 23,1 | 4 | 31,4 |
| 18 | 5 | 25,1 | 5 | 29,7 |
| 19 | 6 | 27,2 | 6 | 28,2 |
| 20 | 7 | 29,8 | 7 | 27,2 |
| 21 | 8 | 31,8 | 8 | 26,1 |
| 22 | 9 | 33,3 | 9 | 25,1 |
| 23 | 10 | 34,4 | 10 | 24,3 |
| 24/0 | 11 | 35,0 | 11 | 23,7 |
| 1 | 12 | 34,7 | 12 | 23,3 |
| 2 | 13 | 33,8 | 13 | 22,9 |
| 3 | 14 | 32,0 | 14 | 22,6 |
| 4 | 15 | 30,0 | 15 | 22,2 |
| 5 | 16 | 28,4 | 16 | 22,5 |
| 6 | 17 | 26,9 | 17 | 24,2 |
| 7 | 18 | 25,2 | 18 | 26,8 |
| 8 | 19 | 24,0 | 19 | 29,6 |
| 9 | 20 | 23,0 | 20 | 31,9 |
| 10 | 21 | 22,0 | 21 | 33,9 |
| 11 | 22 | 20,8 | 22 | 35,1 |
| 12 | 23 | 20,2 | 23 | 35,4 |
| | | | 24 | 35,6 |

Денонощен профил на околната температура за калибриране на заграденото пространство и и 24-часовото изпитване за емисии

Алтернативен денонощен профил на околната температура за калибриране на заграденото пространство в съответствие с приложение 7, допълнение 1, точки 1.2. и 2.3.9.

Време (часове)

Температура

(°Ci)

Време (часове)

Температура

(°Ci)

Калибриране

Изпитване

13

0/24

20,0

0

35,6

14

1

20,2

1

35,3

15

2

20,5

2

34,5

16

3

21,2

3

33,2

17

4

23,1

4

31,4

18

5

25,1

5

29,7

19

6

27,2

6

28,2

20

7

29,8

7

27,2

21

8

31,8

8

26,1

22

9

33,3

9

25,1

23

10

34,4

10

24,3

24/0

11

35,0

11

23,7

1

12

34,7

12

23,3

2

13

33,8

13

22,9

3

14

32,0

14

22,6

4

15

30,0

15

22,2

5

16

28,4

16

22,5

6

17

26,9

17

24,2

7

18

25,2

18

26,8

8

19

24,0

19

29,6

9

20

23,0

20

31,9

10

21

22,0

21

33,9

11

22

20,8

22

35,1

12

23

20,2

23

35,4

24

35,6

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 8

Изпитване тип VI

(Проверка на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба на въглероден окис и на въглеводороди след пускане в ход на студен двигател при ниска околна температура)

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

Настоящото приложение се прилага единствено за превозни средства с двигатели с принудително запалване. То описва необходимото оборудване и процедурата за провеждане на изпитване тип VI, описано в точка 5.3.5. от настоящото правило, с цел да се проверят емисиите на въглероден окис и на въглеводороди при ниска околна температура. Въпросите, разгледани в настоящото правило, включват:

| i) | необходимо оборудване; |
| --- | --- |

i)

необходимо оборудване;

| ii) | изпитвателни условия; |
| --- | --- |

ii)

изпитвателни условия;

| iii) | изисквания към метода и данните на изпитването. |
| --- | --- |

iii)

изисквания към метода и данните на изпитването.

2.   ИЗПИТВАТЕЛНО ОБОРУДВАНЕ

2.1.   Резюме

2.1.1.   В настоящата точка се разглежда оборудването, което е необходимо за изпитване за емисиите отработили газове на двигатели с принудително запалване при ниска околна температура. Необходимото оборудване и спецификациите са същите, като за изпитване от тип I, описано в приложение 4 и допълненията към него, ако не са предписани специфични изисквания за изпитване от тип VI. Отклоненията, които се прилагат за изпитване от тип VI при ниска околна температура, са определени в точки 2.2. до 2.6.

2.2.   Динамометричен стенд

2.2.1.   Прилагат се изискванията по точка 4.1. от приложение 4. Динамометърът трябва да се регулира за симулиране на работата на превозно средство в пътни условия при температура от 266 К (–7 °C). Тази настройка може да се основава на определяне на натоварването от съпротивление при движение по пътя при 266 К (–7 °C). Друго решение е да се използва стойността на съпротивлението при движение по пътя, определена съгласно допълнение 3 към приложение 4, с корекция за отчитане на 10 % намаление на времето за спиране при движение по инерция. Техническата служба може да одобри използването на други методи за определяне на съпротивлението при движение по пътя.

2.2.2.   Калибрирането на динамометъра се извършва съгласно разпоредбите на допълнение 2 към приложение 4.

2.3.   Система за вземане на проби

2.3.1.   Прилагат се разпоредбите на точка 4.2. от приложение 4 и на допълнение 5 към приложение 4. Точка 2.3.2. от допълнение 5 се изменя и гласи, както следва:

„Конфигурацията на тръбните връзки, дебитът на централната смукателна система (CVS), както и температурата и специфичната влажност на разреждащия въздух (които могат да са различни от източника на горивен въздух на превозното средство) трябва да се регулират, за да се елиминира на практика кондензацията на вода в системата (за повечето превозни средства е достатъчен поток от 0,142 до 0,165 m3/s.).“

2.4.   Аналитично оборудване

2.4.1.   Прилагат се разпоредбите на точка 4.3. от приложение 4, но единствено за измерване на въглероден окис, въглероден двуокис и въглеводороди.

2.4.2.   Калибрирането на аналитичното оборудване се извършва съгласно разпоредбите на допълнение 6 към приложение 4.

2.5.   Газове

2.5.1.   Прилагат се разпоредбите на точка 4.5. от приложение 4., в случаите когато те са валидни.

2.6.   Допълнително оборудване

2.6.1.   За оборудването, което се използва за измерване на обема, температурата, налягането и влажността, се прилагат разпоредбите на точки 4.4. и 4.6. от приложение 4.

3.   ПОСЛЕДОВАТЕЛНОСТ НА ИЗПИТВАНЕТО И ГОРИВО

3.1.   Общи изисквания

3.1.1.   Последователността на изпитванията, дадена във фигура 8/1, показва различните етапи, през които преминава превозното средство, по време на процедурите за изпитване тип VI. Околната температурата при изпитваното превозното средство трябва да е със средна стойност

266 К (–7 °C) ± 3 К,

като не трябва да е по-ниска от 260 К (–13 °C), нито по-висока от 272 К (–1 °C).

Температурата не може да спада под 263 К (–10 °C), нито да надвишава 269 К (–4 °C) в продължение на повече от три последователни минути.

3.1.2.   Наблюдаваната по време на изпитването температура на изпитвателната клетка трябва да се измерва при изхода на охлаждащия вентилатор (точка 5.2.1. от настоящото приложение). Отчитаната околна температура трябва да е средноаритметичната стойност на температурата на изпитвателната клетка, измерена на постоянни интервали, отдалечени не повече от една минута един от друг.

3.2.   Методика на изпитване:

Градският цикъл на движение от част първа съгласно фигура 1/1 в приложение 4, допълнение 1, се състои от четири елементарни градски цикъла, които взети заедно съставляват пълния цикъл от част първа.

3.2.1.   Пускането в ход на двигателя, началото на вземане на проби и изпълнението на първия цикъл трябва да са в съответствие с таблица 1.2 и фигура 1/1 от приложение 4.

3.3.   Подготовка за изпитването

Разпоредбите на точка 3.1. от приложение 4 се прилагат за изпитваното превозно средство. Настройката на динамометъра за еквивалентната инерционна маса се извършва съгласно разпоредбите на точка 5.1. от приложение 4.

Фигура 8/1

Методика на изпитване при ниска околна температура

Image

3.4.   Гориво, използвано за изпитването

3.4.1.   Използваното за изпитването гориво трябва да съответства на спецификациите, посочени в точка 3. от приложение 10.

4.   ПРЕДВАРИТЕЛНА ПОДГОТОВКА НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО

4.1.   Резюме

4.1.1.   С оглед да се гарантира възпроизводимост на изпитванията на емисиите, изпитваните превозни средства трябва да са подготвени по еднакъв начин. Подготовката започва с предварителен пробег върху динамометричен стенд, последван от период на естествено охлаждане преди изпитването на емисиите съгласно точка 4.3.

4.2.   Предварителна подготовка

4.2.1.   Горивният резервоар(резервоари) трябва да се напълни с определеното изпитвателно гориво. Ако наличното гориво в резервоара(резервоарите) не отговаря на спецификациите, съдържащи се в точка 3.4.1., наличното гориво трябва да се източи преди презареждане. Температурата на изпитвателното гориво трябва да е по-ниска или равна на 289 К (+16 °C). При гореописаните операции системата за контрол на емисиите от изпаряване не трябва да се продухва или да се натоварва повече от нормалното.

4.2.2.   Превозното средство се премества в изпитвателната клетка и се поставя върху динамометричния стенд.

4.2.3.   Предварителната подготовка се състои от пробега на цикъл на движение, посочен в приложение 4, допълнение 1, фигура 1/1, част първа и част втора. По искане на производителя предварителната подготовка на превозните средства с двигатели с принудително запалване може да се състои от един цикъл на движение от част първа и два цикъла на движение от част втора.

4.2.4.   По време на предварителната подготовка температурата на изпитвателната клетка трябва да остане относително постоянна и да не надвишава 303 К (30°С).

4.2.5.   Налягането в гумите на задвижващите колела трябва да бъде в съответствие с разпоредбите на точка 5.3.2 от приложение 4.

4.2.6.   Двигателят трябва да се изключи в рамките на 10 минути след приключване на предварителната подготовка.

4.2.7.   По искане на производителя и със съгласието на техническата служба, по изключение може да се допусне допълнителна предварителна подготовка. Техническата служба също може да реши да проведе допълнителна предварителна подготовка. Допълнителната предварителна подготовка се състои от един или повече пробега на цикъла на движение от част първа, както е описано в приложение 4, допълнение 1. В протокола на изпитването трябва да се запише извършената допълнителна предварителна подготовка.

4.3.   Методи за естествено охлаждане

4.3.1.   За стабилизиране на превозното средство преди изпитването на емисиите трябва да се използва по избор на производителя един от следните два метода.

4.3.2.   Стандартен метод

Превозното средство се съхранява най-малко 12 часа и не повече от 36 часа преди започване на изпитването на емисиите от изпускателната тръба при ниска околна температура. През този период околната температурата (по сухия термометър) трябва да се поддържа на средно ниво от:

266 К (–7оС) ± 3 К за всеки час, като не трябва да е по-ниска от 260 К (–13оС), нито по-висока от 272 К (–1оС). Освен това, температурата не трябва да пада под 263 К (–10° С) или да надвишава 269 К (–4° С) в продължение на повече от три последователни минути.

Форсиран метод

Превозното средство трябва да престои най-много 36 часа преди изпитването на емисиите от изпускателната тръба при ниска околна температура.

4.3.3.1.   През този период превозното средство не може да се съхранява при околни температури, които надвишават 303 К (30° С).

4.3.3.2.   Охлаждането на превозното средство може да се осъществи чрез принудителното му охлаждане до температурата за изпитването. Когато охлаждането се подсилва с вентилатори, вентилаторите трябва да са поставени във вертикално положение, за да се постигне максимално охлаждане на трансмисията на двигателя, а не само на маслоутаителя. Вентилаторите не трябва да се поставят под превозното средство.

4.3.3.3.   Температурата на околната среда трябва да се регулира стриктно само след като превозното средство е охладено до 266 K (–7 °C) ± 2 K, което се определя чрез представителна стойност на температурата на основното количество масло.

Представителната стойност на температурата на основното количество масло е температурата, измерена близо до средата на маслото, а не при повърхността или на дъното на маслоутаителя. Ако маслото се проверява на две или повече различни места, всички те трябва да отговарят на температурните изисквания.

4.3.3.4.   Превозното средство трябва да престои най-малко един час, след като е било охладено до 266 K (–7° C) ± 2 K, преди изпитването на емисиите от изпускателната тръба при ниска околна температура. През този период околната температура (по сухия термометър) трябва да е със средна стойност 266 K (–7° C) ± 3 K и не може да пада под 260 К (–13° C) или да надвишава 272 К (–1° C):

Освен това, температурата не трябва да пада под 263 К (–10 °C) или да надвишава 269 К (–4 °C°) в продължение на повече от три последователни минути.

4.3.4.   Ако превозното средство се стабилизира на 266 K (–7 °C) в отделна зона и при местене до изпитвателната клетка премине през топла зона, превозното средство трябва отново да се стабилизира в изпитвателната клетка в продължение на период, равен на шест пъти времето, през което превозното средство е било изложено на по-висока температура. През този период околната температурата (по сух термометър) трябва да е средно 266° K (–7° C) ± 3° K и не може да пада под 260 К (–10° C) или да надвишава 272 К (–1° C).

Температурата не може да спада под 263 К (–10 °C), нито да надвишава 269 К (–4 °C) в продължение на повече от три последователни минути.

5.   ПРОЦЕДУРА С ИЗПОЛЗВАНЕ НА ДИНАМОМЕТЪР

5.1.   Резюме

5.1.1.   Вземането на проби се извършва по време на процедура за изпитване, която се състои от един цикъл от част първа (приложение 4, допълнение 1, фигура 1/1). Пускането в ход на двигателя, незабавното вземане на проба, свързаните с цикъла по част първа операции и изключването на двигателя съставляват едно цялостно изпитване при ниска околна температура с обща продължителност на изпитването 780 секунди. Емисиите от изпускателната тръба се разреждат с околен въздух и се взема постоянна пропорционална проба за анализ. Отработилите газове, събрани в торбичката, се анализират за въглеводороди, въглероден окис и въглероден двуокис. По същия начин се анализира и паралелна проба на разреждащия въздух — за съдържанието му на въглероден окис, въглеводороди и въглероден двуокис.

5.2.   Работа с динамометричния стенд

Охлаждащ вентилатор

5.2.1.1.   Охлаждащият вентилатор се поставя така, че охлаждащият въздух да е подходящо насочен към радиатора (при водно охлаждане) или към входящия отвор за въздух (при въздушно охлаждане) и към превозното средство.

5.2.1.2.   При превозните средства с разположени отпред двигатели, вентилаторът трябва да се постави пред превозното средство, на не повече от 300 мм от него. В случай на превозни средства със разположен отзад двигател или ако горепосоченото разположение е неприложимо, охлаждащият вентилатор трябва да се постави, така че да се подава достатъчно въздух за охлаждане на превозното средство.

5.2.1.3.   Честотата на въртене на вентилатора е такава, че в работния обхват от 10 km/h до най-малко 50 km/h, линейната скорост на въздуха при изхода на вентилатора е в рамките на ±5 km/h от съответстващата скорост на валците на динамометричния стенд. Окончателният избор на вентилатор трябва да има следните характеристики:

| i) | обдухвана повърхност: най-малко 0,2 m2; |
| --- | --- |

i)

обдухвана повърхност: най-малко 0,2 m2;

| ii) | височина на долния ръб над земята: приблизително 20 см. |
| --- | --- |

ii)

височина на долния ръб над земята: приблизително 20 см.

Като алтернативно изискване, линейната скорост на въздуха на изхода вентилатора е най-малко 6 m/s (21,6 km/h). По искане на производителя, за специални превозни средства (напр. микробуси, превозни средства с висока проходимост) височината на охлаждащия вентилатор може да се променя.

5.2.1.4.   Скоростта на превозното средство следва да се измерва на база въртенето на валците на динамометричния стенд (точка 4.1.4.4 от приложение 4).

5.2.3.   Ако е необходимо, се провеждат предварителни изпитвателни цикли, за да се определи най-подходящия начин за задействане на устройствата за управление на педала на газта и спирачката, за да се постигне цикъл, наподобяващ теоретичния цикъл в рамките на предписаните пределни стойности, или за да се регулира системата за вземане на проби. Тези пробези трябва да се извършват преди точка „НАЧАЛО“ съгласно фигура 8/1.

5.2.4.   Влажността на въздуха трябва да е достатъчно ниска, за да се предотврати образуването на кондензация върху валеца(валците) на динамометричния стенд.

5.2.5.   Динамометърът трябва да е изцяло подгрят съгласно препоръките на производителя на динамометри и трябва да се използват процедури и методи на регулиране, които да осигуряват стабилност на остатъчната сила на триене.

5.2.6.   Времето между подгряването на динамометъра и началото на изпитването на емисиите не трябва да надвишава 10 минути, ако лагерите на динамометъра не се подгряват самостоятелно. Ако лагерите на динамометъра се подгряват самостоятелно, изпитването за емисии трябва да започне най-късно 20 минути след подгряването на динамометъра.

5.2.7.   Ако мощността на динамометъра трябва да се регулира ръчно, тя трябва да се настрои един час преди фазата за изпитване за емисиите от изпускателната тръба. Изпитваното превозно средство не може да се използва за извършване на регулирането. Динамометър с автоматично управление на данните за мощност, които могат предварително да се избират, може да се настрои по всяко време преди началото на изпитването на емисиите.

5.2.8.   Преди началото на пробега за изпитване за емисиите температурата на изпитвателната клетка трябва да е 266 K (–7° C) ± 2 K, измерена при въздушния поток на охладителния вентилатор на максимално разстояние от 1,5 m от превозното средство.

5.2.9.   По време на работата на превозното средства трябва да се изключат устройствата за отопление и обезскрежаване.

5.2.10.   Отчита се общото разстояние на пробега или завъртанията на валеца.

5.2.11.   Превозно средство с четири предавателни колела трябва да се изпитва в режим на две предавателни колела. Общата пътна мощност за регулиране на динамометъра се определя при работа на превозното средство в първоначалния му проектен режим за движение по път.

5.3.   Провеждане на изпитването

5.3.1.   За пускането в ход на двигателя, провеждането на изпитването и вземането на проби от емисиите, се прилагат разпоредбите на точки 6.2. до 6.6., с изключение на точка 6.2.2., от приложение 4. Вземането на проби започва преди или в началото на процедурата по пускане в ход на двигателя и завършва в края на последната фаза на работа на двигателя на празен ход от последния елементарен цикъл на част първа (градски цикъл на движение), след 780 секунди.

Първият цикъл на движение започва с работа на двигателя на празен ход за време от 11 секунди веднага след пускане в ход на двигателя.

5.3.2.   За анализа на пробите от емисиите се прилагат разпоредбите на точка 7.2. от приложение 4. В хода на анализа на пробите от газовете от изпускателната тръба техническата служба трябва да следи да не се допуска кондензация на водни пари във филтрите за събиране на проби на отработилите газове.

5.3.3.   За изчисляване на масата на емисиите се прилагат разпоредбите на точка 8. от приложение 4.

6.   ДРУГИ ИЗИСКВАНИЯ

6.1.   Нерационална технология за контрол на емисиите

6.1.1.   Всяка нерационална технология за контрол на емисиите, която води до намаляване на ефективността на системата за контрол на емисиите при нормални работни условия по време на пробег при ниска температура и която не е обхваната от стандартизираните изпитвания на емисиите, се смята за измервателно-коригиращо устройство.

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 9

Изпитване от тип v

(Описание на изпитването за издръжливост за проверка на дълготрайността на устройствата за контрол на замърсяването)

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

Настоящото приложение описва изпитването за проверка на дълготрайността на устройствата за контрол на замърсяването на превозни средства с двигатели с принудително запалване или двигатели със запалване чрез сгъстяване, по време на изпитването за стареене от 80 000 km.

2.   ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО ЗА ИЗПИТВАНЕ

2.1.   Превозното средство трябва да бъде в добро механично състояние; двигателят и устройствата против замърсяване трябва да бъдат нови. Превозното средство може да бъде същото, като представеното за изпитването от тип I; изпитването от тип I трябва да бъде проведено, след като превозното средство е изминало най-малко 3 000 km от цикъла за стареене по точка 5.1. по-долу.

3.   ГОРИВО

Изпитването за дълготрайност се провежда с подходящо гориво, което се предлага в търговската мрежа.

4.   ПОДДРЪЖКА И РЕГУЛИРАНЕ НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО

Поддръжката, регулирането, както и използването на устройствата за управление на изпитваното превозно средство трябва да бъдат съгласно препоръките на производителя.

5.   РАБОТА НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО НА ПИСТА, ПЪТ ИЛИ НА ДИНАМОМЕТРИЧЕН СТЕНД

5.1.   Работен цикъл

По време на работа на писта, път или на изпитвателен стенд с валци, разстоянието трябва да бъде изминато съгласно графика за движение (фигура 9/1), посочен по-долу:

5.1.1.   графика за изпитване за дълготрайност се състои от 11 цикъла, като всеки включва по 6 километра;

5.1.2.   по време на първите девет цикъла, превозното средство се спира четири пъти по средата на цикъла, с двигател на празен ход всеки път по 15 секунди;

5.1.3.   нормално ускорение и отрицателно ускорение;

5.1.4.   пет отрицателни ускорения по средата на всеки цикъл, като скоростта пада от тази на цикъла на 32 km/h и превозното средство отново постепенно се ускорява до достигане на скоростта на цикъла;

5.1.5.   десетият цикъл се провежда при постоянна скорост от 89 km/h;

единадесетият цикъл започва с максимално ускорение от място на спиране до 113 km/h. На половината път се прилага нормално задействане на спирачка, докато превозното средство спре. Това е последвано от период на празен ход от 15 секунди и второ максимално ускорение.

След това графикът се изпълнява от начало.

Максималната скорост за всеки цикъл е посочена в следващата таблица.

Таблица 9.1.

Максимална скорост за всеки цикъл

| Цикъл | Скорост на цикълав km/h |
| --- | --- |
| 1 | 64 |
| 2 | 48 |
| 3 | 64 |
| 4 | 64 |
| 5 | 56 |
| 6 | 48 |
| 7 | 56 |
| 8 | 72 |
| 9 | 56 |
| 10 | 89 |
| 11 | 113 |

Цикъл

Скорост на цикълав km/h

1

64

2

48

3

64

4

64

5

56

6

48

7

56

8

72

9

56

10

89

11

113

Фигура 9/1

График на движение

Image

5.2.   По искане на производителя може да се използва алтернативен график за изпитване на пътя. Такива алтернативни графици за изпитване следва да бъдат одобрени от техническата служба преди изпитването и трябва да имат по същество същата средна скорост, разпределение на скорости, брой на спирания на километър и брой на ускорения на километър, както графикът за движение, използван на писта или на изпитвателен стенд с валци, както е посочено в точка 5.1. и фигура 9/1.

5.3.   Изпитването за дълготрайност или, по избор производителя, промененото изпитване за дълготрайност се провежда, след като превозното средство е изминало най-малко 80 000 km.

5.4.   Изпитвателно оборудване

Динамометричен стенд

5.4.1.1.   Когато изпитването за дълготрайност се провежда на динамометричен стенд, динамометърът трябва да позволява да се проведе цикъла, описан в точка 5.1. По-специално, той трябва да бъде оборудван със системи, симулиращи инерция и съпротивление при движение напред.

5.4.1.2.   Спирачката трябва да бъде регулирана, за да абсорбира мощността, упражнявана на задвижващите колела при постоянна скорост от 80 km/h. Методите, които следва да се прилагат, за да се определи тази мощност и за регулиране на спирачката са същите, както описаните в допълнение 3 към приложение 4.

5.4.1.3.   Охладителната система на превозното средство трябва да позволява превозното средство да работи при температури, подобни на тези, наблюдавани в пътни условия (масло, вода, система за отработили газове и др.)

5.4.1.4.   При необходимост, някои други настройки на стенда за изпитване и характеристики се считат за идентични с описаните в приложение 4 от настоящото правило (напр. инерция, която може да бъде механична и електронна).

5.4.1.5.   Превозното средство може да бъде преместено, когато е необходимо, на различен стенд, за да се проведат изпитвания за измерване на емисии.

5.4.2.   Работа на писта или на път

При извършване на изпитването за дълготрайност на писта или на път, еталонната маса на превозното средство трябва да бъде най-малко равна на тази, изисквана за изпитване, проведено на динамометричен стенд.

6.   ИЗМЕРВАНЕ НА ЕМИСИИ НА ЗАМЪРСИТЕЛИ

При започване на изпитването (0 km) и на всеки 10 000 km (± 400 km), или по-често, на постоянни интервали, докато се изминат 80 000 km, емисиите от изпускателната тръба се измерват в съответствие с изпитване от тип I, определено в точка 5.3.1. от настоящото правило. Пределните стойности, които трябва да се спазват, са установените в точка 5.3.1.4 от настоящото правило.

В случай на превозни средства, оборудвани със система с периодично регенериране, определена в точка 2.20. от настоящото правило, трябва да се установи дали превозното средство не наближава период на регенериране. Ако случаят е такъв, превозното средство трябва да е в експлоатация до края на периода на регенериране. Ако по време на измерването на емисиите се извърши регенериране, трябва да се проведе ново изпитване (включително предварителна подготовка), без да се взима под внимание първият резултат.

Начертава се диаграма на всички резултати от емисиите от изпускателната тръба като функция на изминатото разстояние върху системата, със закръгления до най-близкия километър, и през всички тези точки от данни се начертава най-съответстваща права линия, изчислена по метода на най-малките квадрати. Това изчисление не взима под внимание резултатите от изпитването при 0 km.

Данните ще бъдат приемливи за използване за изчисляване на коефициента на влошаване, само ако интерполираните точки на 6 400 km и 80 000 km от линията са в рамките на гореспоменатите пределни стойности.

Данните са все още приемливи, когато най-съответстващата права линия пресича приложима пределна стойност с отрицателен наклон (интерполираната точка на 6 400 km е по-висока спрямо интерполираната точка на 80 000 km), но действителната точка от данни при 80 000 km е под пределната стойност.

Мултипликативният коефициент на влошаване за емисиите от изпускателната тръба се изчислява за всеки замърсител, както следва:

Formula

където:

| Mi1 | = | маса на емисията на замърсителя i в g/km, интерполирана на 6 400 km; |
| --- | --- | --- |
| Mi2 | = | маса на емисията на замърсителя i в g/km, интерполирана на 80 000 km. |

Mi1

=

маса на емисията на замърсителя i в g/km, интерполирана на 6 400 km;

Mi2

=

маса на емисията на замърсителя i в g/km, интерполирана на 80 000 km.

Тези интерполирани стойности трябва да са получени с точност четири знака след десетичната запетая, преди да се делят една на друга, за да се определи коефициента на влошаване. Резултатът трябва да се закръгли до три знака след десетичната запетая.

Ако коефициентът на влошаваме е по-малък от единица, той се счита, че е равен на единица.

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 10

1.   СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННИТЕ ГОРИВА, ИЗПОЛЗВАНИ ЗА ИЗПИТВАНЕ НА ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА СПРЯМО ПРЕДЕЛНИТЕ СТОЙНОСТИ НА ЕМИСИИТЕ, ДАДЕНИ В РЕД А ОТ ТАБЛИЦАТА В ТОЧКА 5.3.1.4. — ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП I

1.1.   Технически данни на еталонното гориво, което се използва за изпитване на превозни средства с двигатели с принудително запалване

Тип: безоловен бензин

| Параметър | Мерна единица | Пределни стойности (1) | Метод на изпитване |
| --- | --- | --- | --- |
| минимална | максимална |
| Октаново число, определено по метода на изследването, RON | | 95,0 | — | EN 25164 |
| Двигателно октаново число, MON | | 85,0 | — | EN 25163 |
| Плътност при 15 °С | kg/m3 | 748 | 762 | ISO 3675 |
| Налягане на парата (по Reid) | kPa | 56,0 | 60,0 | EN 12 |
| Дестилационни характеристики: | | | | |
| — | точка на кипене |

Параметър

Мерна единица

Пределни стойности (1)

Метод на изпитване

минимална

максимална

Октаново число, определено по метода на изследването, RON

95,0

—

EN 25164

Двигателно октаново число, MON

85,0

—

EN 25163

Плътност при 15 °С

kg/m3

748

762

ISO 3675

Налягане на парата (по Reid)

kPa

56,0

60,0

EN 12

Дестилационни характеристики:

—

точка на кипене

°C

24

40

EN-ISO 3405

| — | изпарение при 100°С |
| --- | --- |

—

изпарение при 100°С

% v/v

49,0

57,0

EN-ISO 3405

| — | изпарение при 150 °С |
| --- | --- |

—

изпарение при 150 °С

% v/v

81,0

87,0

EN-ISO 3405

| — | крайна точка на кипене |
| --- | --- |

—

крайна точка на кипене

°C

190

215

EN-ISO 3405

Остатъчно вещество

% v/v

—

2

EN-ISO 3405

Въглеводороден анализ:

| — | олефини |
| --- | --- |

—

олефини

% v/v

—

10

ASTM D 1319

| — | ароматни съединения |
| --- | --- |

—

ароматни съединения

% v/v

28,0

40,0

ASTM D 1319

| — | бензен |
| --- | --- |

—

бензен

% v/v

—

1,0

пред. EN 12177

| — | наситени |
| --- | --- |

—

наситени

% v/v

—

останалата част

ASTM D 1319

Съотношение въглерод/водород

доклад

доклад

Период на индукция (2)

min.

480

—

EN-ISO 7536

Съдържание на кислород

% m/m

—

2,3

EN 1601

Фактически смоли

mg/ml

—

0,04

EN-ISO 6246

Съдържание на сяра (3)

mg/kg

—

100

пред. EN ISO/DIS 14596

Корозия на медна пластина, клас I

—

1

EN-ISO 2160

Съдържание на олово

mg/l

—

5

EN 237

Съдържание на фосфор

mg/l

—

1,3

ASTM D 3231

1.2.   Технически характеристики на еталонното гориво, което се използва за изпитване на превозни средства, оборудвани с дизелов двигател

Тип: дизелово гориво

| Параметър | Мерна единица | Пределни стойности (4) | Метод на изпитване |
| --- | --- | --- | --- |
| минимална | максимална |
| Цетаново число (5) | | 52,0 | 54,0 | EN-ISO 5165 |
| Плътност при 15 °С | kg/m3 | 833 | 837 | EN-ISO 3675 |
| Дестилационни характеристики: | | | | |
| — | до 50 % |

Параметър

Мерна единица

Пределни стойности (4)

Метод на изпитване

минимална

максимална

Цетаново число (5)

52,0

54,0

EN-ISO 5165

Плътност при 15 °С

kg/m3

833

837

EN-ISO 3675

Дестилационни характеристики:

—

до 50 %

°C

245

—

EN-ISO 3405

| — | до 95 % |
| --- | --- |

—

до 95 %

°C

345

350

EN-ISO 3405

| — | крайна точка на кипене |
| --- | --- |

—

крайна точка на кипене

°C

—

370

EN-ISO 3405

Температура на възпламеняване

°C

55

—

EN 22719

CFPP

°C

—

–5

EN 116

Вискозитет при 40°С

mm2/s

2,5

3,5

EN-ISO 3104

Полициклични ароматни въглеводороди

% m/m

3

6,0

IP 391

Съдържание на сяра (6)

mg/kg

—

300

пред. EN-ISO/DIS 14596

Корозия на мед

—

1

EN-ISO 2160

Коксов остатък по Конрадсън (10 % Ст. О)

% m/m

—

0,2

EN-ISO 10370

Съдържание на пепел

% m/m

—

0,01

EN-ISO 6245

Водно съдържание

% m/m

—

0,02

EN-ISO 12937

Неутрализационно (силно киселинно) число

mg KOH/g

—

0,02

ASTM D 974-95

Стабилност на окисление (7)

mg/ml

—

0,025

EN-ISO 12205

Нови, по-добри методи за полициклични ароматни въглеводороди в разработка

% m/m

—

—

EN 12916

2.   СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННИТЕ ГОРИВА, КОИТО ТРЯБВА ДА СЕ ИЗПОЛЗВАТ ЗА ИЗПИТВАНЕ НА ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА СПРЯМО ПРЕДЕЛНИТЕ СТОЙНОСТИ НА ЕМИСИИТЕ, ДАДЕНИ В РЕД Б ОТ ТАБЛИЦАТА В ТОЧКА 5.3.1.4. — ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП I

2.1.   Технически характеристики на еталонното гориво, което трябва да се използва за изпитването на превозните средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване

Тип: безоловен бензин

| Параметър | Мерна единица | Пределни стойности (8) | Метод на изпитване |
| --- | --- | --- | --- |
| минимална | максимална |
| Октаново число, определено по метода на изследването, RON | | 95,0 | — | EN 25164 |
| Двигателно октаново число, MON | | 85,0 | — | EN 25163 |
| Плътност при 15 °С | kg/m3 | 740 | 754 | ISO 3675 |
| Налягане на парите (по Reid) | kPa | 56,0 | 60,0 | пред. EN ISO 13016-1 (DVPE) |
| Дестилационни характеристики: | | | | |
| — | изпарение при 70 °С |

Параметър

Мерна единица

Пределни стойности (8)

Метод на изпитване

минимална

максимална

Октаново число, определено по метода на изследването, RON

95,0

—

EN 25164

Двигателно октаново число, MON

85,0

—

EN 25163

Плътност при 15 °С

kg/m3

740

754

ISO 3675

Налягане на парите (по Reid)

kPa

56,0

60,0

пред. EN ISO 13016-1 (DVPE)

Дестилационни характеристики:

—

изпарение при 70 °С

% v/v

24,0

40,0

EN-ISO 3405

| — | изпарение при 100 °С |
| --- | --- |

—

изпарение при 100 °С

% v/v

50,0

58,0

EN-ISO 3405

| — | изпарение при 150 °С |
| --- | --- |

—

изпарение при 150 °С

% v/v

83,0

89,0

EN-ISO 3405

| — | крайна точка на кипене |
| --- | --- |

—

крайна точка на кипене

°C

190

210

EN-ISO 3405

Остатъчно вещество

% v/v

—

2,0

EN-ISO 3405

Въглеводороден анализ:

| — | олефини |
| --- | --- |

—

олефини

% v/v

—

10,0

ASTM D 1319

| — | ароматни съединения |
| --- | --- |

—

ароматни съединения

% v/v

29,0

35,0

ASTM D 1319

| — | наситени |
| --- | --- |

—

наситени

% v/v

доклад

ASTM D 1319

| — | Бензен |
| --- | --- |

—

Бензен

% v/v

—

1,0

пред. EN 12177

Съотношение въглерод/водород

доклад

Период на индукция (9)

min.

480

—

EN-ISO 7536

Съдържание на кислород

% m/m

—

1,0

EN 1601

Фактически смоли

mg/ml

—

0,04

EN-ISO 6246

Съдържание на сяра (10)

mg/kg

—

10

ASTM D 5453

Корозия на медна пластина

—

клас 1

EN-ISO 2160

Съдържание на олово

mg/l

—

5

EN 237

Съдържание на фосфор

mg/l

—

1,3

ASTM D 3231

2.2.   Технически характеристики на еталонното гориво, което трябва да се използва за изпитването на превозните средства, оборудвани с дизелов двигател

Тип: дизелово гориво

| Параметър | Мерна единица | Пределни стойности (11) | Метод на изпитване |
| --- | --- | --- | --- |
| минимална | максимална |
| Цетаново число (12) | | 52,0 | 54,0 | EN-ISO 5165 |
| Плътност при 15 °C | kg/m3 | 833 | 837 | EN-ISO 3675 |
| Дестилационни характеристики: | | | | |
| — | до 50 % |

Параметър

Мерна единица

Пределни стойности (11)

Метод на изпитване

минимална

максимална

Цетаново число (12)

52,0

54,0

EN-ISO 5165

Плътност при 15 °C

kg/m3

833

837

EN-ISO 3675

Дестилационни характеристики:

—

до 50 %

°C

245

—

EN-ISO 3405

| — | до 95 % |
| --- | --- |

—

до 95 %

°C

345

350

EN-ISO 3405

| — | температура на точката кипене, |
| --- | --- |

—

температура на точката кипене,

°C

—

370

EN-ISO 3405

Температура на възпламеняване

°C

55

—

EN 22719

CFPP

°C

—

–5

EN 116

Вискозитет при 40 °С

mm2/s

2,3

3,3

EN-ISO 3104

Полициклични ароматни въглеводороди

% m/m

3,0

6,0

IP 391

Съдържание на сяра (13)

mg/kg

—

10

ASTM D 5453

Корозия на медна пластина

—

клас 1

EN-ISO 2160

Коксов остатък по Конрадсън (10 % Ст. О)

% m/m

—

0,2

EN-ISO 10370

Съдържание на пепел

% m/m

—

0,01

EN-ISO 6245

Водно съдържание

% m/m

—

0,02

EN-ISO 12937

Неутрализационно (силно киселинно) число

mg KOH/g

—

0,02

ASTM D 974

Стабилност на окисление (14)

mg/ml

—

0,025

EN-ISO 12205

Мазност (HFRR сканиране на диаметъра на износване при 60 °С)

μm

—

400

CEC F-06-A-96

FAME

Забранено

3.   СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННОТО ГОРИВО, КОИТО ТРЯБВА ДА СЕ ИЗПОЛЗВАТ ПРИ ИЗПИТВАНЕТО НА ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА С ДВИГАТЕЛИ С ПРИНУДИТЕЛНО ЗАПАЛВАНЕ ПРИ НИСКА ОКОЛНА ТЕМПЕРАТУРА — ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП VI

Тип: безоловен бензин

| Параметър | Мерна единица | Пределни стойности (15) | Метод за изпитване |
| --- | --- | --- | --- |
| минимална | максимална |
| Октаново число, определено по метода на изследването, RON | | 95,0 | — | EN 25164 |
| Двигателно октаново число, MON | | 85,0 | — | EN 25163 |
| Плътност при 15 °С | kg/m3 | 740 | 754 | ISO 3675 |
| Налягане на парите (по Reid) | kPa | 56,0 | 95,0 | pr. EN ISO 13016-1 (DVPE) |
| Дестилационни характеристики: | | | | |
| — | изпарение при 70 °С |

Параметър

Мерна единица

Пределни стойности (15)

Метод за изпитване

минимална

максимална

Октаново число, определено по метода на изследването, RON

95,0

—

EN 25164

Двигателно октаново число, MON

85,0

—

EN 25163

Плътност при 15 °С

kg/m3

740

754

ISO 3675

Налягане на парите (по Reid)

kPa

56,0

95,0

pr. EN ISO 13016-1 (DVPE)

Дестилационни характеристики:

—

изпарение при 70 °С

% v/v

24,0

40,0

EN-ISO 3405

| — | изпарение при 100 °С |
| --- | --- |

—

изпарение при 100 °С

% v/v

50,0

58,0

EN-ISO 3405

| — | изпарение при 150 °С |
| --- | --- |

—

изпарение при 150 °С

% v/v

83,0

89,0

EN-ISO 3405

| — | крайна точка на кипене |
| --- | --- |

—

крайна точка на кипене

°C

190

210

EN-ISO 3405

Остатъчно вещество

% v/v

—

2,0

EN-ISO 3405

Въглеводороден анализ:

| — | олефини |
| --- | --- |

—

олефини

% v/v

—

10,0

ASTM D 1319

| — | ароматни съединения |
| --- | --- |

—

ароматни съединения

% v/v

29,0

35,0

ASTM D 1319

| — | наситени |
| --- | --- |

—

наситени

% v/v

доклад

ASTM D 1319

| — | Бензен |
| --- | --- |

—

Бензен

% v/v

—

1,0

пред. EN 12177

Съотношение въглерод/водород

доклад

Период на индукция (16)

min.

480

—

EN-ISO 7536

Съдържание на кислород

% m/m

—

1,0

EN 1601

Фактически смоли

mg/ml

—

0,04

EN-ISO 6246

Съдържание на сяра (17)

mg/kg

—

10

ASTM D 5453

Корозия на медна пластина

—

клас 1

EN-ISO 2160

Съдържание на олово

mg/l

—

5

EN 237

Съдържание на фосфор

mg/l

—

1,3

ASTM D 3231

---

(1)  Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост). Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259;

(2)  Горивото може да съдържа окислителни инхибитори и инхибитори на метална катализа, които се използват обикновено за стабилизиране на бензинови потоци в рафинериите, но добавките от типа на детергенти/дисперсанти и разтворими масла не са разрешени.

(3)  Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип I.

(4)  Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост).

Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259;

(5)  Диапазонът на цетановото число не е в съответствие с изискването за минимален обхват от 4R. В случай на спор, обаче, между доставчика на гориво и потребителя на гориво могат да се използват термините в ISO 4259, за да се разрешат такива спорове, при условие че са направени повторни измервания, достатъчен брой за достигане на необходимата прецизност, а не отделни определяния;

(6)  Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип I.

(7)  Макар устойчивостта на окисляване да се следи, има вероятност срокът на годност да е ограничен. Трябва да се потърси съветът на доставчика относно условията и срока на съхранение.

(8)  Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост).

Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259.

(9)  Горивото може да съдържа окислителни инхибитори и инхибитори на метална катализа, който се използват обикновено за стабилизиране на бензинови потоци в рафинериите, но добавките от типа на детергенти/дисперсанти и разтворими масла не са разрешени.

(10)  Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип I.

(11)  Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост).

Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259.

(12)  Обхватът на цетановото число не е в съответствие с изискването за минимален обхват от 4R. В случай на спор, обаче, между доставчика на гориво и потребителя на гориво могат да се използват термините в ISO 4259, за да се разрешат такива спорове, при условие че са направени повторни измервания, достатъчен брой за достигане на необходимата прецизност, а не отделни определяния.

(13)  Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип I.

(14)  Макар устойчивостта на окисляване да се следи, има вероятност срокът на съхранение да е ограничен. Трябва да се потърси съветът на доставчика относно условията и срока на годност.

(15)  Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост).

Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259.

(16)  Горивото може да съдържа окислителни инхибитори и инхибитори на метална катализа, който се използват обикновено за стабилизиране на бензинови потоци в рафинериите, но добавките от типа на детергенти/дисперсанти и разтворими масла не са разрешени.

(17)  Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип VI.

ПРИЛОЖЕНИЕ 10а

1.   СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННИТЕ ГАЗООБРАЗНИ ГОРИВА

1.1.   Технически данни на еталонните пропан-бутанови горива (втечнен нефтен газ)

1.1.1.   Технически данни на еталонните пропан-бутанови горива (втечнен нефтен газ), използвани за изпитване на превозни средства спрямо пределно допустимите стойности за емисиите, дадени в ред „А“на таблицата в точка 5.3.1.4. — Изпитване от тип i

| Параметър | Мерна единица | Пропан-бутан марка „А“ | Пропан-бутан марка „Б“ | Метод на изпитване |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Състав: | | | | ISO 7941 |
| Съдържание на пропан (С3Н8) | обемни % | 30 ± 2 | 85 ± 2 | |
| Съдържание на бутан (С4Н10) | обемни % | останалата част | останалата част | |
| < С3Н8, > С4Н10 | обемни % | макс. 2 | макс. 2 | |
| Олефини | обемни % | макс. 12 | макс. 15 | |
| Остатък при изпарение | mg/kg | макс. 50 | макс. 50 | ISO 13757 |
| Съдържание на вода при 0 °C | | нулево | нулево | визуална проверка |
| Общо съдържание на сяра | mg/kg | макс. 50 | макс. 50 | EN 24260 |
| Съдържание на сероводород | | нулево | нулево | ISO 8819 |
| Корозия на медна пластина | норма | Клас 1 | Клас 1 | ISO 6251 (1) |
| Мирис | | характерен | характерен | |
| Двигателно октаново число, MON | | минимум 89 | минимум 89 | EN 589 Приложение Б |

Параметър

Мерна единица

Пропан-бутан марка „А“

Пропан-бутан марка „Б“

Метод на изпитване

Състав:

ISO 7941

Съдържание на пропан (С3Н8)

обемни %

30 ± 2

85 ± 2

Съдържание на бутан (С4Н10)

обемни %

останалата част

останалата част

< С3Н8, > С4Н10

обемни %

макс. 2

макс. 2

Олефини

обемни %

макс. 12

макс. 15

Остатък при изпарение

mg/kg

макс. 50

макс. 50

ISO 13757

Съдържание на вода при 0 °C

нулево

нулево

визуална проверка

Общо съдържание на сяра

mg/kg

макс. 50

макс. 50

EN 24260

Съдържание на сероводород

нулево

нулево

ISO 8819

Корозия на медна пластина

норма

Клас 1

Клас 1

ISO 6251 (1)

Мирис

характерен

характерен

Двигателно октаново число, MON

минимум 89

минимум 89

EN 589 Приложение Б

1.1.2.   Технически данни на еталонните пропан-бутанови горива, използвани за изпитване на превозни средства спрямо пределно допустимите стойности за емисиите, дадени в ред „Б“ на таблицата в точка 5.3.1.4. на Приложение I — изпитване от тип I

| Параметър | Мерна единица | Пропан-бутан марка „А“ | Пропан-бутан марка „Б“ | Метод на изпитване |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Състав: | | | | ISO 7941 |
| Съдържание на пропан (С3Н8) | обемни % | 30 ± 2 | 85 ± 2 | |
| Съдържание на бутан (С4Н10) | обемни % | останалата част | останалата част | |
| < С3Н8, > С4Н10 | обемни % | макс. 2 | макс. 2 | |
| Олефини | обемни % | макс. 12 | макс. 15 | |
| Остатък при изпарение | mg/kg | макс. 50 | макс. 50 | ISO 13757 |
| Съдържание на вода при 0 °C | | нулево | нулево | визуална проверка |
| Общо съдържание на сяра | mg/kg | макс. 10 | макс. 10 | EN 24260 |
| Съдържание на сероводород | | нулево | нулево | ISO 8819 |
| Корозия на медна пластина | Норма | Клас 1 | Клас 1 | ISO 6251 (2) |
| Мирис | | характерен | характерен | |
| Двигателно октаново число, MON | | минимум 89 | минимум 89 | EN 589 Приложение Б |

Параметър

Мерна единица

Пропан-бутан марка „А“

Пропан-бутан марка „Б“

Метод на изпитване

Състав:

ISO 7941

Съдържание на пропан (С3Н8)

обемни %

30 ± 2

85 ± 2

Съдържание на бутан (С4Н10)

обемни %

останалата част

останалата част

< С3Н8, > С4Н10

обемни %

макс. 2

макс. 2

Олефини

обемни %

макс. 12

макс. 15

Остатък при изпарение

mg/kg

макс. 50

макс. 50

ISO 13757

Съдържание на вода при 0 °C

нулево

нулево

визуална проверка

Общо съдържание на сяра

mg/kg

макс. 10

макс. 10

EN 24260

Съдържание на сероводород

нулево

нулево

ISO 8819

Корозия на медна пластина

Норма

Клас 1

Клас 1

ISO 6251 (2)

Мирис

характерен

характерен

Двигателно октаново число, MON

минимум 89

минимум 89

EN 589 Приложение Б

1.2.   Технически данни на еталонните горива от природен газ

| Характеристики | Мерни единици | Базова стойност | Гранични стойности | Метод на изпитване |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| мин. | макс. |
| Еталонно гориво G20 |
| Състав: | | | | | |
| Метан | моларни % | 100 | 99 | 100 | ISO 6974 |
| Остатък (3) | моларни % | — | — | 1 | ISO 6974 |
| N2 | моларни % | | | | ISO 6974 |
| Съдържание на сяра | mg/m3
   (4) | — | — | 10 | ISO 6326-5 |
| Число на Wobbe (долно) | MJ/m3
   (5) | 48,2 | 47,2 | 49,2 | |
| Еталонно гориво G25 |
| Състав: | | | | | |
| Метан | моларни % | 86 | 84 | 88 | ISO 6974 |
| Остатък (3) | моларни % | — | — | 1 | ISO 6974 |
| N2 | моларни % | 14 | 12 | 16 | ISO 6974 |
| Съдържание на сяра | mg/m3
   (4) | — | — | 10 | ISO 6326-5 |
| Число на Wobbe (долно) | MJ/m3
   (5) | 39,4 | 38,2 | 40,6 | |

Характеристики

Мерни единици

Базова стойност

Гранични стойности

Метод на изпитване

мин.

макс.

Еталонно гориво G20

Състав:

Метан

моларни %

100

99

100

ISO 6974

Остатък (3)

моларни %

—

—

1

ISO 6974

N2

моларни %

ISO 6974

Съдържание на сяра

mg/m3
   (4)

—

—

10

ISO 6326-5

Число на Wobbe (долно)

MJ/m3
   (5)

48,2

47,2

49,2

Еталонно гориво G25

Състав:

Метан

моларни %

86

84

88

ISO 6974

Остатък (3)

моларни %

—

—

1

ISO 6974

N2

моларни %

14

12

16

ISO 6974

Съдържание на сяра

mg/m3
   (4)

—

—

10

ISO 6326-5

Число на Wobbe (долно)

MJ/m3
   (5)

39,4

38,2

40,6

---

(1)  Възможно е този метод да не отрази вярно наличието на корозионно активни вещества, ако пробата съдържа антикорозионни инхибитори или други химически вещества, които намаляват корозионното действие на пробата върху медната пластина. По тази причина, добавянето на такива съединения с единствената цел да се повлияе на резултатите от изпитването е забранено.

(2)  Възможно е този метод да не отрази вярно наличието на корозионно активни вещества, ако пробата съдържа антикорозионни инхибитори или други химически вещества, които намаляват корозионното действие на пробата върху медната пластина. По тази причина, добавянето на такива съединения с единствената цел да се повлияе на резултатите от изпитването е забранено.

(3)  Инертни вещества (различни от N2) + C2 + C2+.

(4)  Стойност, която се определя при температура 293,2 K (20 °C) и налягане 101,3 kPa.

(5)  Стойност, която се определя при температура 273,2 K (0 °C) и налягане 101,3 kPa.

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 11

Системи за бордова диагностика (Сбд) за моторни превозни средства

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

Настоящото приложение описва функционалните аспекти на системите за бордова диагностика (СБД) за контрол на емисиите от моторните превозни средства.

2.   ОПРЕДЕЛЕНИЯ

За целите на настоящото приложение:

2.1.   „Система за бордова диагностика (СБД)“ означава разположена на превозното средство диагностична система за контрол на емисиите, която е в състояние да идентифицира вероятните неизправности чрез кодове за неизправности, съхранявани в компютърна памет.

2.2.   „Тип превозно средство“ означава категория моторни превозни средства, които не се различават съществено по отношение на характеристиките на двигателя и на системата за бордова диагностика.

2.3.   „Фамилия превозни средства“ представлява група превозни средства на даден производител, които поради своите конструктивни характеристики се очаква да притежават сходни характеристики на емисиите на изходящи газове и на системите за бордова диагностика. Всяко превозно средство от дадена фамилия следва да съответства на изискванията на настоящото правило, посочени в допълнение 2 на настоящото приложение.

2.4.   „Система за контрол на емисиите“ в контекста на СБД включва: електронния контролер за управление на двигателя и всеки компонент, свързан с емисиите в изпускателната система или изпарителната система, който осигурява входни данни за този контролер или получава изходни данни от него.

2.5.   „Индикатор за неизправно функциониране (ИНФ)“ означава визуален или звуков индикатор, който ясно предупреждава водача на превозното средство в случай на неизправност на компонент, свързан с емисиите, който е включен към СБД или е част от самата СБД.

2.6.   „Неизправност“ означава повреда на компонент или на система за емисиите, евентуално водеща до надвишаване на пределните стойности на емисиите, посочени в точка 3.3.2., или до невъзможност на СБД да изпълнява основните изисквания за проследяване, определени в настоящото приложение.

2.7.   „Вторичен въздух“ е въздухът, който се вкарва в изпускателната система чрез помпа или смукателна клапа или чрез друго средство, който е предназначен да подпомогне окислението на НС и СО, съдържащи се в потока отработили газове;

2.8.   „Прекъсване на запалването на двигател“ означава липса на горене в цилиндъра на двигател с принудително запалване, дължащо се на липса на искра, неправилно дозиране на горивото, влошено сгъстяване или някаква друга причина. При следенето със СБД, това е процентът на прекъсвания в запалването спрямо общ брой запалвания (заявен от производителя), който би довел до емисии, надвишаващи пределните стойности, посочени в точка 3.3.2, или до такъв процент, който би довел до прегряване на катализатора или катализаторите на изпускателната уредба, предизвиквайки необратими повреди.

2.9.   „Изпитване от тип I“ означава цикъла на движение (Част първа и Част втора); това изпитване се използва за одобряване по отношение на емисиите и неговото подробно описание е дадено в приложение 4, допълнение 1.

2.10.   Даден „цикъл на движение“ се състои от: пускане в ход на двигателя, режим на движение, при който би могла да се установи евентуална неизправност, и изключване на двигателя.

2.11.   „Подгряващ цикъл“ представлява работа на двигателя, която е достатъчна, за да се повиши температурата на охлаждащия агент с поне 22 К от момента на пускане в ход на двигателя и тя да достигне стойност не по-ниска от 343 К (70° С).

2.12.   „Регулиране на горивната смес“ са настройките чрез обратна връзка на основния режим на подаване на гориво. Краткотрайното регулиране на горивната смес означава динамични или моментни настройки. Дълготрайното регулиране на горивната смес означава такива постепенни настройки на режима за регулиране на горивната смес, които са много по-постепенни в сравнение с краткотрайното регулиране. Тези дълготрайни настройки компенсират разликите между отделните автомобили и постепенните промени, които настъпват с времето.

2.13.   „Изчислена стойност на товара (CLV)“ представлява отношението на текущия въздушен дебит към двигателя, разделен на максималния въздушен дебит, с корекция за надморската височина, ако това е необходимо. Така дефинирана, тази стойност представлява безразмерно число, което не е специфично за определен вид двигател и дава на обслужващия техник указание за използвания капацитет на двигателя (при 100 % отворен дроселиращ клапан);

| CLV = | Текущ въздушен дебит | · | Атмосферно налягане (на морското равнище) |
| --- | --- | --- | --- |
| Върхов въздушен дебит (на морското равнище) | Барометрично налягане |

CLV =

Текущ въздушен дебит

·

Атмосферно налягане (на морското равнище)

Върхов въздушен дебит (на морското равнище)

Барометрично налягане

2.14.   „Зададен постоянен режим на емисиите“ се отнася за случая, когато контролерът за управление на двигателя се превключва постоянно на настройка, при която не се изисква сигнал от неизправен компонент или система, които биха предизвикали увеличаване на емисиите от превозното средство на равнище над граничните стойности, посочени в точка 3.3.2. от настоящото приложение.

2.15.   „Приспособление за задвижване“ означава извод, задвижван от двигателя, който служи за задвижване на помощно оборудване, монтирано на превозното средство.

2.16.   „Достъп“ означава предоставяне на разположение на данните от СБД по отношение на емисиите, включително всички кодове за неизправности, необходими за проверка, за диагностика, за обслужване или за ремонт на части на превозното средство, имащи отношение към емисиите, чрез серийния интерфейс за свързване на стандартно оборудване за диагностика (съгласно точка 6.5.3.5. от допълнение 1 към настоящото приложение).

„Неограничен“ означава:

2.17.1.   достъп, който не зависи от код за достъп, предоставян единствено от производителя, или от друго подобно устройство, или

2.17.2.   достъп, позволяващ оценка на получените данни, без необходимостта от каквато и да е уникална декодираща информация, освен ако тази информация е стандартизирана.

2.18.   „Стандартизиран“ означава, че цялата информация за потока от данни, включително всички използвани кодове за неизправности, се получава само в съответствие с промишлените стандарти, които поради факта, че форматът и разрешените им варианти са ясно определени, обезпечават максимална степен на хармонизация в автомобилната промишленост, и чиято употреба е изрично разрешена от настоящото правило.

2.19.   „Информация за ремонт“ означава цялата информация, необходима за диагностика, обслужване, проверка, периодично наблюдение или ремонт на превозното средство, която производителите предоставят на своите упълномощени търговци/сервизи. Когато е необходимо, тази информация включва сервизни ръководства, технически наръчници, диагностична информация (напр. минимални и максимални теоретични стойности за измерванията), схеми на електрическата инсталация, идентификационния номер на софтуера за калибриране, приложим за типа превозно средство, инструкции за индивидуални и специални случаи, информация относно инструментите и оборудването, информация за база данни и двупосочни данни за следене и изпитване. Производителят не е задължен да предоставя информация, представляваща интелектуална собственост или специфично ноу-хау на производителите и/или доставчиците на готови съоръжения (ОЕМ); в този случай необходимата техническа информация не може да се задържа необосновано.

2.20.   „Недостатък“ в контекста на СБД означава, че до два отделни наблюдавани компонента или системи притежават временни или постоянни работни характеристики, намаляващи възможността за иначе ефективното следене на тези компоненти или системи от СБД, или че те не отговарят на всички други конкретни изисквания относно СБД. Превозните средства могат да бъдат типово одобрявани, регистрирани и продавани с такива недостатъци, в съответствие с разпоредбите на точка 4 от настоящото приложение.

3.   ИЗИСКВАНИЯ И ИЗПИТВАНИЯ

Всички превозни средства следва да бъдат оборудвани със СБД, която трябва да бъде разработена, конструирана и монтирана в превозното средство по такъв начин, че да може да идентифицира типовете влошаване или неизправности през целия период на експлоатация на превозното средство. При оценяване на постигането на тази цел, одобряващият орган приема, че превозни средства с изминат пробег, надвишаващ пробега при изпитване за издръжливост от тип V, посочен в точка 3.3.1., могат да покажат такова влошаване на поведението на СБД, при което могат да бъдат превишени граничните стойности за емисиите, посочени в точка 3.3.2., преди СБД да сигнализира за повреда на водача на превозното средство.

3.1.1.   Достъпът до СБД, който е необходим за проверка, диагностика, поддръжка или ремонт на превозното средство, трябва да е неограничен и стандартизиран. Всички кодове за неизправности, свързани с емисиите, трябва да съответстват на изискванията в точка 6.5.3.4. от допълнение 1 към настоящото приложение.

3.1.2.   Не по-късно от три месеца, след като е предоставил на произволен упълномощен търговец или ремонтен сервиз информацията за извършване на ремонт, производителят следва да предостави на разположение тази информация (включително всички последващи изменения и допълнения) срещу разумно и недискриминационно заплащане и да уведоми за това одобряващия орган.

В случай на неизпълнение на тези разпоредби, одобряващият орган следва да предприеме действия за осигуряване на достъп до тази ремонтна информация, в съответствие с процедурите, залегнали при проучването за типово одобрение и при надзора по време на работа.

СБД трябва да е проектирана, конструирана и монтирана на превозното средство по такъв начин, че превозното средство да отговаря на изискванията на настоящото приложение при нормални условия на употреба.

Временно блокиране на СБД

3.2.1.1.   Производителят може да предвиди блокиране на СБД, ако нейните възможности за следене се влияят от ниски нива на горивото. Такова блокиране не трябва да е възможно при количество на горивото в резервоара над 20 % от номиналната вместимост на горивния резервоар.

3.2.1.2.   Производителят може да предвиди блокиране на СБД при околна температура по време на пускане в ход на двигателя под 266 K (–7 °C) или при надморска височина от повече от 2 500 метра, ако производителят представи данни и/или инженерна оценка, които адекватно показват, че следенето на емисиите няма да е надеждно при наличие на такива условия. Също така, производителят може да поиска блокиране на СБД и при други околни температури по време на пускане в ход на двигателя, ако покаже пред разрешаващия орган с данни и/или инженерна оценка, че системата ще прави при такива условия погрешна диагностика. В случай, че граничните стойности на СБД бъдат надхвърлени по време на период на регенерация, не е необходимо светването на индикатор за неизправно функциониране (ИНФ), ако няма наличие на дефект.

3.2.1.3.   За превозни средства, проектирани с възможност за включване на приспособления за задвижване на спомагателно оборудване, се допуска блокиране на засегнатите контролни системи, само ако то се извършва при включено приспособление за задвижване.

Прекъсване на запалването на двигател в превозни средства с двигатели с принудително запалване

3.2.2.1.   В случай на специфични режимни условия и натоварване на двигателя, производителите могат да приемат и по-висок процент на прекъсвания на запалването в качеството на критерий за неизправност, от процента, който е заявен пред разрешаващия орган, ако за тези условия може да бъде демонстрирано пред органа, че установяването на по-ниски нива на прекъсване на запалването не би било надеждно.

3.2.2.2.   Ако даден производител може да покаже пред органа, че откриването на по-висок процент на прекъсване в запалването продължава да е неосъществимо или че прекъсването в запалването е неразличимо от други явления (например лоши пътища, превключвания на предавки, период след пускането на двигателя и др.), системата за контрол на прекъсването в запалването може да бъде блокирана при наличието на такива условия.

3.3.   Описание на изпитванията

3.3.1.   Изпитванията се провеждат върху превозното средство, използвано за изпитването за издръжливост от тип V, описано в приложение 9, като се следва изпитвателната процедура, определена в допълнение I към настоящото приложение. Изпитванията се изпълняват след завършването на изпитването за издръжливост тип V.

В случаите когато не се провежда изпитване за издръжливост тип V или при поискване от страна на производителя, се допуска използването на представително превозно средство с подходяща степен на износване за изпитванията за демонстриране на работата на СБД.

3.3.2.   СБД следва да показва евентуалната повреда на компонент или на система, свързана с емисиите, когато тази неизправност предизвиква увеличение на емисиите, по-голямо от посочените по-долу пределни стойности:

| | | Референтна маса (RM)
  (kg) | Маса на въглеродния окис (CO)
  L1 (g/km) | Обща маса на въглеводородите (THC)
  L2 (g/km) | Маса на азотните окиси (NOx)
  L3 (g/km) | Маса на праховите частици (1) (PM)
  L4 (g/km) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Категория | Клас | | Бензин | Дизелово гориво | Бензин | Дизелово гориво | Бензин | Дизелово гориво | Дизелово гориво |
| M (2) | — | всички | 3,20 | 3,20 | 0,40 | 0,40 | 0,60 | 1,20 | 0,18 |
| N (3) | I | RM ≤ 1 305 | 3,20 | 3,20 | 0,40 | 0,40 | 0,60 | 1,20 | 0,18 |
| II | 1 305 < RM ≤ 1 760 | 5,80 | 4,00 | 0,50 | 0,50 | 0,70 | 1,60 | 0,23 |
| III | 1 760 < RM | 7,30 | 4,80 | 0,60 | 0,60 | 0,80 | 1,90 | 0,28 |

Референтна маса (RM)

(kg)

Маса на въглеродния окис (CO)

L1 (g/km)

Обща маса на въглеводородите (THC)

L2 (g/km)

Маса на азотните окиси (NOx)

L3 (g/km)

Маса на праховите частици (1) (PM)

L4 (g/km)

Категория

Клас

Бензин

Дизелово гориво

Бензин

Дизелово гориво

Бензин

Дизелово гориво

Дизелово гориво

M (2)

—

всички

3,20

3,20

0,40

0,40

0,60

1,20

0,18

N (3)

I

RM ≤ 1 305

3,20

3,20

0,40

0,40

0,60

1,20

0,18

II

1 305 < RM ≤ 1 760

5,80

4,00

0,50

0,50

0,70

1,60

0,23

III

1 760 < RM

7,30

4,80

0,60

0,60

0,80

1,90

0,28

Изисквания за мониторинг в превозни средства с двигатели с принудително запалване

За удовлетворяване на изискванията от точка 3.3.2., СБД трябва да следи като минимум следните показатели:

3.3.3.1.   понижаване на ефективността на каталитичния преобразувател по отношение специално на емисиите на въглеводороди. Производителите могат да наблюдават само челния катализатор или в комбинация със следващия(те) катализатор(и). Всеки наблюдаван катализатор или комбинация от катализатори ще се считат за неизправни в случай, че емисиите от въглеводороди надхвърлят пределната стойност, посочена в таблицата към точка 3.3.2.;

3.3.3.2.   наличието на прекъсване в запалването в работната зона от диаграмата на двигателя, ограничена от следните линии:

| а) | максимални обороти 4 500 min–1, или с 1 000 min–1 повече от най-високата стойност на оборотите, достигната по време на цикъл на изпитване от тип I (валидна е по-ниската от тези две стойности); |
| --- | --- |

а)

максимални обороти 4 500 min–1, или с 1 000 min–1 повече от най-високата стойност на оборотите, достигната по време на цикъл на изпитване от тип I (валидна е по-ниската от тези две стойности);

| б) | линията на положителния въртящ момент (т.е. натоварване на двигателя при предавка в неутрално положение); |
| --- | --- |

б)

линията на положителния въртящ момент (т.е. натоварване на двигателя при предавка в неутрално положение);

| в) | линия, която свързва следните работни точки на двигателя: точката от линията на положителния въртящ момент при 3 000 min–1и точка от линията на максимални обороти, съгласно определението по-горе в подточка а), като подналягането в колектора на двигателя е с 13,33 кРа по-ниско в сравнение със съответстващото на линията на положителния въртящ момент. |
| --- | --- |

в)

линия, която свързва следните работни точки на двигателя: точката от линията на положителния въртящ момент при 3 000 min–1и точка от линията на максимални обороти, съгласно определението по-горе в подточка а), като подналягането в колектора на двигателя е с 13,33 кРа по-ниско в сравнение със съответстващото на линията на положителния въртящ момент.

3.3.3.3.   влошаването на състоянието на кислородния датчик;

3.3.3.4.   ако са активни с избраното гориво, други компоненти или системи на системата за контрол на емисиите, или имащи отношение към емисиите системи или компоненти на двигателния агрегат, които са свързани с компютър и чиято неизправност може да предизвика емисии, надвишаващи пределните стойности, указани в точка 3.3.2.;

3.3.3.5.   освен ако не са обект на друг начин на контрол, всякакви други компоненти на двигателния агрегат, които имат отношение към емисиите и са свързани с компютър, включително датчиците, позволяващи изпълнение на контролните функции, трябва да са обект на контрол за непрекъснатостта на веригата;

3.3.3.6.   електронният контролер за продухването на изпарителните емисии трябва да се наблюдава най-малкото за непрекъснатост на електрическата верига.

Изисквания за мониторинг в превозни средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване

За удовлетворяване на изискванията от точка 3.3.2., СБД трябва да следи:

3.3.4.1.   Понижаването на ефективността на каталитичния преобразувател, когато има такъв;

3.3.4.2.   Функционалността и изправността на филтъра за прахови частици, когато има такъв;

3.3.4.3.   Непрекъснатостта на електрическата верига и общата функционална неизправност на електронния изпълнителен механизъм или механизми за дозиране и подаване на горивото на системата за инжекционно впръскване на гориво;

3.3.4.4.   Други компоненти или системи на системата за контрол на емисиите, или имащи отношение към емисиите системи или компоненти на двигателния агрегат, които са свързани с компютър и чиято неизправност може да предизвика емисии, надвишаващи пределните стойности, указани в точка 3.3.2. Такива системи или компоненти са например тези, които следят и контролират масовия дебит на въздуха, обемния дебит (и температура), повишеното налягане и входното налягане в смукателния колектор (и съответните датчици, които позволяват изпълнението на тези функции).

3.3.4.5.   Освен ако не сe контролират по друг начин, всички останали компоненти на двигателния агрегат, които имат отношение към емисиите и са свързани с компютър, трябва да се контролират за непрекъснатост на веригата.

3.3.5.   Производителите могат да покажат пред одобряващия орган, че не е необходимо да бъдат наблюдавани някои компоненти или системи, ако евентуална тяхна повреда или отстраняване не водят до превишаване на пределните стойности на емисиите, посочени в точка 3.3.2.

3.4.   При всяко пускане на двигателя следва да се включва последователност от диагностични проверки и те да се извършват поне веднъж, при условие че са налице правилните изпитвателни условия. Изпитвателните условия трябва да се избират така, че всички те да се срещат при условията на нормално движение, както те са представени в изпитването от тип I.

3.5.   Задействане на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ)

3.5.1.   СБД трябва да включва индикатор за неизправно функциониране, който да е лесно забележим от водача на превозното средство. ИНФ не трябва да се използва за никакви други цели, освен да показва на водача сигнал за процедури за аварийно включване или връщане в изходно положение. Индикаторът за неизправно функциониране трябва да е видим при всички нормални условия на осветеност. Когато е включен, той следва да показва символ съгласно ISO 2575 (4). Превозното средство не трябва да е оборудвано с повече от един ИНФ с общо предназначение за проблеми, свързани с емисиите. Разрешено е наличието на отделни контролни сигнални устройства със специално предназначение (напр. за спирачната система, за предпазните колани, за налягането на маслото и т.н.). Забранено е използването на червен цвят за ИНФ.

3.5.2.   При стратегии, които изискват повече от два цикъла на предварителна подготовка за активиране на ИНФ, производителят трябва да представи данни и/или инженерна оценка, които адекватно показват, че контролната система има еквивалентна ефективност и своевременност при засичане на влошаването на функционирането на компоненти. Не се допускат стратегии, за които са необходими повече от 10 цикъла на движение за активиране на ИНФ. ИНФ трябва също да се включва, когато управлението на двигателя премине към постоянен режим, ако бъдат надвишени пределните стойности на емисиите, посочени в точка 3.3.2., или при невъзможност на СБД да изпълнява основните изисквания за наблюдение, посочени в точка 3.3.3. или 3.3.4. от настоящото приложение. Когато прекъсването в запалването е на равнище, което съгласно спецификациите на производителя може да доведе до повреда на катализатора, ИНФ трябва да излъчва специфичен предупредителен сигнал, например мигаща светлина. ИНФ трябва също да се включва и когато запалването на превозното средство е на положение „контакт“ преди пускането в ход на двигателя и завъртането на коляновия вал и да се дезактивира след пускането в ход на двигателя, ако не е била установена някаква неизправност.

СБД трябва да записва кода/кодовете за неизправност, който показва състоянието на системата за контрол на емисиите. Следва да се използват отделни кодове за състоянието, които да показват правилно функциониращите системи за контрол на емисиите, както и тези системи за контрол на емисиите, за чиято цялостна оценка е необходимо по-продължителна работа на превозното средство. Ако ИНФ се задейства поради износване, неизправност или поради преминаване към постоянни режими на работа по отношение на емисиите, трябва да се съхрани код за неизправност, обозначаващ типа на влошено функциониране. Код за неизправност трябва също да се съхрани в случаите, посочени в точки 3.3.3.5. и 3.3.4.5. от настоящото приложение.

3.6.1.   Във всеки момент следва да бъде на разположение информация за разстоянието, изминато от превозното средство при активиран ИНФ — чрез серийния порт за стандартна връзка (5).

3.6.2.   За превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване, не е необходимо да се установяват цилиндрите, при които има прекъсване на запалването, ако се съхранява отделен код за неизправност, обозначаващ прекъсване в един или няколко цилиндъра.

3.7.   Изгасване на ИНФ

3.7.1.   Ако вече няма такива нива на прекъсването в запалването, които могат да доведат до повреда на катализатора (според спецификациите на производителя) или ако условията на режимa и натоварването на двигателя са сведени до ниво, при което вече няма опасност да се повреди катализаторът поради прекъсване в запалването, ИНФ може да се превключи обратно към предходното си състояние от първия цикъл на движение, по време на който е било засечено прекъсване в запалването, както и да се върне отново към нормалните си състояния при следващите пътни цикли. Ако ИНФ се превключи към предходното си състояние, съответните кодове за неизправности и съхранените условия от моментната картина могат да бъдат изтрити.

3.7.2.   При всички останали неизправности ИНФ може да се дезактивира след три поредни последователни пътни цикъла, по време на които контролната система, която задейства ИНФ, престане да установява неизправността или ако не е установена друга неизправност, която независимо би задействала ИНФ.

3.8.   Изтриване на код за неизправност

3.8.1.   СБД може да изтрива кодове за неизправност, изминатото разстояние и информацията от моментната картина, ако същата неизправност не бъде регистрирана отново в течение на поне 40 цикъла на загряване на двигателя.

3.9.   Двугоривни превозни средства

По принцип, при двугоривните превозни средства, използващи газообразни горива, всички изисквания по отношение на СБД, валидни за едногоривните превозни средства, се прилагат по отношение на всяко от двете горива (бензин и природен газ/пропан-бутан). За тази цел следва да бъде използван един от следните два варианта, описани съответно в точка 3.9.1. и точка 3.9.2., или произволна комбинация от тях.

Една обща СБД за двата вида гориво.

3.9.1.1.   При всяка диагностика от обща СБД, работеща при използване на две горива — бензин и природен газ/пропан-бутан, трябва да бъдат изпълнявани следните процедури, които могат да са независими от вида на текущо използваното гориво или специфични за определен вид гориво:

| а) | задействане на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ) (вж. точка 3.5. от настоящото приложение), |
| --- | --- |

а)

задействане на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ) (вж. точка 3.5. от настоящото приложение),

| б) | съхраняване на код за неизправност (вж. точка 3.6. от настоящото приложение), |
| --- | --- |

б)

съхраняване на код за неизправност (вж. точка 3.6. от настоящото приложение),

| в) | изгасване на ИНФ (вж. точка 3.7. от настоящото приложение), |
| --- | --- |

в)

изгасване на ИНФ (вж. точка 3.7. от настоящото приложение),

| г) | изтриване на код за неизправност (вж. точка 3.8. от настоящото приложение). |
| --- | --- |

г)

изтриване на код за неизправност (вж. точка 3.8. от настоящото приложение).

По отношение на контролираните компоненти или системи могат да се използват или отделни диагностики за всеки вид гориво, или обща диагностика.

3.9.1.2.   Общата СБД може да бъде въведена или в един, или в повече компютри.

Две отделни СБД, по една за всеки вид гориво.

3.9.2.1.   Следните процедури следва да се изпълняват независимо една от друга, когато превозното средство работи с бензин или природен газ/пропан-бутан:

| а) | задействане на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ) (вж. точка 3.5. от настоящото приложение), |
| --- | --- |

а)

задействане на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ) (вж. точка 3.5. от настоящото приложение),

| б) | съхраняване на код за неизправност (вж. точка 3.6. от настоящото приложение), |
| --- | --- |

б)

съхраняване на код за неизправност (вж. точка 3.6. от настоящото приложение),

| в) | изгасване на ИНФ (вж. точка 3.7. от настоящото приложение), |
| --- | --- |

в)

изгасване на ИНФ (вж. точка 3.7. от настоящото приложение),

| г) | изтриване на код за неизправност (вж. точка 3.8. от настоящото приложение). |
| --- | --- |

г)

изтриване на код за неизправност (вж. точка 3.8. от настоящото приложение).

3.9.2.2.   Двете отделни СБД могат да бъдат въведени или в един, или в повече компютри.

Специфични изисквания за предаването на диагностични сигнали от двугоривните превозни средства.

3.9.3.1.   При заявка от страна на инструмент за диагностично сканиране, диагностичните сигнали следва да бъдат предавани на един или повече изходни адреса. Използването на изходните адреси е описано в ISO DIS 15031-5 „Пътни превозни средства — обмен на данни между превозното средство и външна апаратура за диагностика, свързана с емисиите — Част 5: Диагностични услуги, свързани с емисиите“, от 1 ноември 2001 г.

3.9.3.2.   Идентифицирането на специфична за дадено гориво информация може да се извърши:

| а) | чрез използване на изходните адреси и/или |
| --- | --- |

а)

чрез използване на изходните адреси и/или

| б) | чрез използване на превключвател за избор на горивото и/или |
| --- | --- |

б)

чрез използване на превключвател за избор на горивото и/или

| в) | чрез използване на специфични за определено гориво кодове за неизправност. |
| --- | --- |

в)

чрез използване на специфични за определено гориво кодове за неизправност.

3.9.4.   По отношение на кода за състоянието (описан в точка 3.6. от настоящото приложение), следва да се използва един от следните варианти:

| а) | кодът за състоянието е специфичен за вида гориво, т.е. използват се два кода за състоянието, по един за всякогориво; |
| --- | --- |

а)

кодът за състоянието е специфичен за вида гориво, т.е. използват се два кода за състоянието, по един за всякогориво;

| б) | кодът за състоянието показва напълно оценени контролни системи и за двата вида гориво (бензин и природен газ/пропан-бутан), когато се прави цялостна оценка на контролните системи за единия от двата вида гориво. |
| --- | --- |

б)

кодът за състоянието показва напълно оценени контролни системи и за двата вида гориво (бензин и природен газ/пропан-бутан), когато се прави цялостна оценка на контролните системи за единия от двата вида гориво.

4.   ИЗИСКВАНИЯ ОТНОСНО ТИПОВОТО ОДОБРЕНИЕ НА СИСТЕМИ ЗА БОРДОВА ДИАГНОСТИКА (СБД)

4.1.   Производителят може да подаде заявление към компетентния орган за типово одобрение на СБД, дори ако системата съдържа един или повече недостатъци, поради които не се изпълняват напълно специфичните изисквания на настоящото приложение.

Одобряващият орган разглежда заявлението и решава дали спазването на изискванията на настоящото приложение е невъзможно или неразумно да се осъществи.

Одобряващият орган взема предвид данни на производителя, даващи подробности за такива фактори, но без да се ограничават до тях, като техническа изпълнимост, срок за въвеждане в производство и производствени цикли, включително въвеждане или изтегляне на двигатели или на конструкции на превозни средства и планирани модернизирания на компютри, степента, до която получената СБД ще е ефективна по отношение на спазване на изискванията на настоящото правило, както и дали производителят е положил достатъчно усилия за спазване на изискванията на настоящото правило.

4.2.1.   Одобряващият орган следва да не приема всяко заявление за одобряване на система с недостатък, което включва пълна липса на изисквано диагностично проследяване.

4.2.2.   Одобряващият орган отхвърля всяко заявление за одобряване на система с недостатък, ако не са спазени посочените в точка 3.3.2. пределни стойности във връзка със СБД.

4.3.   При определянето на установения ред недостатъци, първо се разглеждат недостатъците, свързани с точки 3.3.3.1., 3.3.3.2. и 3.3.3.3. от настоящото приложение за двигатели с принудително запалване, както и с точки 3.3.4.1., 3.3.4.2. и 3.3.4.3. от настоящото приложение за двигатели със запалване чрез сгъстяване.

4.4.   Преди или по време на процедурите за типово одобрение не се допуска нито един недостатък, ако той се отнася до изискванията от точка 6.5., с изключение на тези от точка 6.5.3.4. от допълнение 1 към настоящото приложение.

4.5.   Период, през който се допуска наличието на недостатъци

4.5.1.   Даден недостатък може да продължи да съществува за период от две години след датата на получаване на типово одобрение на типа превозно средство, освен ако може да се докаже, че за отстраняване на недостатъка са необходими значителни изменения в конструкцията на превозното средство и период на въвеждане, по-дълъг от две години. В такъв случай недостатъкът може да продължи да съществува за период, който не надхвърля три години.

4.5.2.   Производителят може да поиска от административната служба да приеме със задна дата наличието на недостатък, когато този недостатък е открит след първоначалното издаване на типовото одобрение. В този случай недостатъкът може да продължи да съществува за период от две години след датата на уведомлението на одобряващия орган, освен ако може да се докаже, че за отстраняване на недостатъка са необходими значителни изменения в конструкцията на превозното средство и период на въвеждане, по-дълъг от две години. В такъв случай недостатъкът може да продължи да съществува за период, който не надхвърля три години.

4.6.   Одобряващият орган уведомява за своето решение за одобрение при наличие на недостатък всички страни по Спогодбата от 1958 г., които прилагат настоящото правило.

5.   ДОСТЪП ДО ИНФОРМАЦИЯ ЗА СБД

5.1.   Заявленията за типово одобрение или за изменение на одобрение се придружават от съответната информация относно СБД. Тази съответстваща информация позволява на производителите на резервни или ремонтирани компоненти да проектират части, съвместими със СБД, с оглед да се осигури бездефектна работа, подсигуряваща потребителя срещу неизправности. Също така тази информация позволява на производителите на диагностични уреди и изпитвателно оборудване да произвеждат уреди и оборудване, осигуряващи ефективна и точна диагностика на системите за контрол на емисиите.

При поискване административните служби следва да осигурят на недискриминационна основа достъп на всеки заинтересован производител на компоненти, диагностични уреди или изпитвателно оборудване до допълнение 1 към приложение 2, съдържащо съответната информация за СБД.

5.2.1.   Ако даденa административнa служба получи искане за сведения от производител на части, на диагностични уреди или на апаратура за изпитване относно СБД на превозно средство, което е получило типово одобрение по силата на предишна версия на правилото;

| — | Административната служба следва в тридесетдневен срок да поиска от производителя на съответното превозно средство да му предостави информацията, изискваща се съгласно точка 4.2.11.2.7.6. от приложение I. Изискването от втората секция на точка 4.2.11.2.7.6. не се прилага; |
| --- | --- |

—

Административната служба следва в тридесетдневен срок да поиска от производителя на съответното превозно средство да му предостави информацията, изискваща се съгласно точка 4.2.11.2.7.6. от приложение I. Изискването от втората секция на точка 4.2.11.2.7.6. не се прилага;

| — | Производителят следва да предостави тази информация на административната служба в двумесечен срок от искането; |
| --- | --- |

—

Производителят следва да предостави тази информация на административната служба в двумесечен срок от искането;

| — | Административната служба следва да предаде тази информация на административните служби на Страните по Спогодбата, като този административен орган, който е издал първоначалното типово одобрение следва да прикрепи тази информация към приложение 1 на информацията за типово одобрение на превозното средство. |
| --- | --- |

—

Административната служба следва да предаде тази информация на административните служби на Страните по Спогодбата, като този административен орган, който е издал първоначалното типово одобрение следва да прикрепи тази информация към приложение 1 на информацията за типово одобрение на превозното средство.

Това изискване не води до недействителност на нито едно одобрение, предоставено по-рано в съответствие с Правило No 83, нито възпрепятства разширението на такива одобрения съгласно разпоредбите на правилото, въз основа на което те са били първоначално предоставени.

5.2.2.   Информация може да се иска само във връзка със замяна или сервизно обслужване на такива компоненти, които са предмет на типово одобрение съгласно изискванията на Икономическата комисия за Европа (ИКЕ) на ООН, или за компоненти, които са част от система, предмет на типово одобрение съгласно изискванията на ИКЕ на ООН.

5.2.3.   В искането за информация трябва да бъде посочен точният модел на превозното средство, за което се иска информация. В него трябва да се потвърждава, че информацията е необходима за разработване на резервни или ремонтирани части или компоненти, както и на уреди за диагностика или изпитвателно оборудване.

---

(1)  За двигателите със запалване чрез сгъстяване.

(2)  Освен за превозните средства с максимална маса над 2 500 kg.

(3)  Включително превозните средства от категория M, посочени в бележка (2).

(4)  Международен стандарт ISO 2575-1982 (E), със заглавие „Road vehicles: Symbols for control indicators and tell-tales“, символ номер 4.36.

(5)  Това се прилага от 1 януари 2003 г. само за нови видове превозни средства с електронно подаване на информация за скоростта към управлението на двигателя. То се прилага за всички превозни средства, влезли в експлоатация след 1 януари 2005 г.

Допълнение 1

ФУНКЦИОНАЛНИ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА СИСТЕМИТЕ ЗА БОРДОВА ДИАГНОСТИКА (СБД)

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

В настоящото допълнение се описва процедурата за изпитване съгласно точка 3 от приложение 11. В процедурата е описан метод за проверка на работата на системата за бордова диагностика (СБД), инсталирана в превозното средство, посредством симулиране на повреда в съответните системи на управлението на двигателя или в системата за контрол на емисиите. Настоящото допълнение описва също процедурите за определяне на дълготрайността на СБД.

Дефектните компоненти и/или електрически устройства, необходими за симулиране на дефектите, трябва да бъдат предоставени от производителя. При измерванията по време на цикъл на изпитване от тип I, такива дефектни компоненти или устройства не трябва да водят до емисии от превозното средство, надвишаващи с повече от 20 % пределните стойности, определени в точка 3.3.2.

Ако при изпитване на оборудвано с дефектен компонент или устройство превозно средство се задейства ИНФ, това води до одобрение на СБД. Също така СБД се одобрява и ако ИНФ се задейства под пределните стойности за СБД.

2.   ОПИСАНИЕ НА ИЗПИТВАНИЯТА

Изпитването на СБД се състои от следните етапи:

2.1.1.   симулиране на неизправност на компонент от управлението на двигателя или от системата за контрол на емисиите,

2.1.2.   предварителна подготовка на превозното средство със симулирана неизправност при предварителната подготовка, съгласно посоченото в точка 6.2.1. или точка 6.2.2.

2.1.3.   движение съгласно цикъл за изпитване от тип I на превозното средство със симулирана неизправност и измерване на емисиите от превозното средство,

2.1.4.   определяне дали СБД реагира на симулираната неизправност и дали СБД показва тази неизправност на водача по подходящ начин.

2.2.   Алтернативно, по искане на производителя може да се направи електронна симулация на неизправност в един или повече компоненти, съгласно изискванията на точка 6. от настоящото допълнение.

2.3.   Производителите могат да поискат това наблюдение да се извърши извън рамките на цикъла за изпитване от тип I, ако може да се покаже пред компетентния орган, че наблюдението при условията, срещащи се при цикъла за изпитване от тип I, би наложило ограничени условия на наблюдение при реалната експлоатация на превозното средство.

3.   ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО И ГОРИВО

3.1.   Превозно средство

Изпитваното превозно средство трябва да отговаря на изискванията по точка 3.1. от приложение 4.

3.2.   Гориво

При изпитването трябва да се използва подходящо еталонно гориво, със спецификация съгласно приложение 10 за бензиновите и дизеловите горива и съгласно приложение 10а за пропан-бутановите (ВНГ) горива и природния газ. Видът гориво, който се използва при изпитванията за всеки вид неизправност (описана в точка 6.3. от настоящото допълнение), може да се избира от административната служба измежду еталонните горива, описани в приложение 10а за едногоривните газови превозни средства, или съответно измежду еталонните горива, описани в приложение 10 и приложение 10а за двугоривните газови превозни средства. Не трябва да се извършва смяна на горивото в нито един от етапите на изпитването (виж точки от 2.1. до 2.3. от настоящото допълнение). В случай на използване като гориво на пропан-бутан (ВНГ) или природен газ, се допуска пускане на двигателя с бензин и преминаване на пропан-бутан или на природен газ след предварително определен период от време, който се регулира автоматично и не може да бъде променян от водача.

4.   ИЗПИТВАТЕЛНИ ТЕМПЕРАТУРА И НАЛЯГАНЕ

4.1.   Изпитвателните температура и налягане трябва да отговарят на изискванията за изпитване от тип I, описани в приложение 4.

5.   ИЗПИТВАТЕЛНО ОБОРУДВАНЕ

5.1.   Динамометричен стенд

Динамометричният стенд трябва да отговаря на изискванията от приложение 4.

6.   ПРОЦЕДУРА ЗА ИЗПИТВАНЕ НА СБД

6.1.   Работният цикъл на динамометричния стенд трябва да отговаря на изискванията на приложение 4.

6.2.   Предварителна подготовка на превозното средство

6.2.1.   В зависимост от типа двигател и след въвеждането на един от режимите за повреда/неизправност, посочени в точка 6.3., превозното средство трябва да премине предварителна подготовка, като се подлага най-малко на две последователни изпитвания от тип I (Част първа и Част втора). За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, се допуска допълнителна предварителна подготовка, състояща се от два цикъла по Част втора.

6.2.2.   По искане на производителя могат да се използват други методи за предварителна подготовка.

6.3.   Режими на повреда, подлежащи на изпитване

Превозни средства с двигатели с принудително запалване:

6.3.1.1.   Подмяна на катализатора с повреден или дефектен катализатор или електронно симулиране на такава повреда.

6.3.1.2.   Условия на прекъсвания на запалването на двигателя, съответстващи на условията за следене на прекъсване на запалването, посочени в точка 3.3.3.2. от приложение 11.

6.3.1.3.   Замяна на кислородния датчик с повреден или дефектен кислороден датчик или електронно симулиране на такава повреда.

6.3.1.4.   Електрическо разединяване на всеки друг компонент, имащ отношение към емисиите, свързан с компютър за управление на двигателния агрегат (ако този компонент е действащ при избрания вид гориво).

6.3.1.5.   Електрическо разединяване на електронното устройство за контрол на изпарителното продухване (ако превозното средство е оборудвано с такова устройство и ако то е действащо при избрания вид гориво). За този конкретен вид повреда не е необходимо да се извършва изпитване от тип I.

Превозни средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване:

6.3.2.1.   Подмяна на катализатора с повреден или дефектен катализатор, ако е инсталиран такъв, или електронно симулиране на такава повреда.

6.3.2.2.   Цялостно отстраняване на филтъра за прахови частици, когато е инсталиран такъв, или монтиране на дефектен филтър за прахови частици, ако датчиците са вградени в него.

6.3.2.3.   Електрическо разединяване на произволно електронно устройство за задействане на системата за зареждане с гориво и изпреварване на запалването.

6.3.2.4.   Електрическо разединяване на произволен друг компонент, имащ отношение към емисиите, който е свързан към компютъра за управление на двигателния агрегат.

6.3.2.5.   За спазване на изискванията по точки 6.3.2.3. и 6.3.2.4. и със съгласието на одобряващия орган, производителят трябва да предприеме необходимите мерки за да покаже, че СБД ще сигнализира за неизправност при прекъсната верига.

6.4.   Изпитване на СБД

Превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване:

6.4.1.1.   След предварителната подготовка на изпитваното превозно средство в съответствие с точка 6.2., то се подлага на цикъл на движение от тип I (Част първа и Част втора).

При наличието на което и да е от условията, посочени в точки от 6.4.1.2. до 6.4.1.5., трябва да се включи ИНФ преди края на този вид изпитване. Техническата служба може да замени тези условия с други, в съответствие с точка 6.4.1.6. Но за целите на процедурата за типово одобрение, общият брой на симулираните повреди не трябва да е повече от четири (4).

В случай че изпитването се отнася за двугоривно превозно средство, следва да се използват и двата вида гориво в рамките на максимум от четири (4) симулирани повреди, по преценка на одобряващия орган.

6.4.1.2.   Подмяна на катализатор с повреден или дефектен катализатор или електронна симулация на такава повреда, която води до превишаване на пределните стойности на емисиите на въглеводороди, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.

6.4.1.3.   Предизвикано прекъсване на запалването в съответствие с посочените в точка 3.3.3.2. от приложение 11 условия за следене на прекъсванията на запалването, което води до превишаване на една или повече пределни стойности, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.

6.4.1.4.   Подмяна на кислороден датчик с повреден или дефектен кислороден датчик или електронна симулация на повреден или дефектен кислороден датчик, водещи до превишаване на една или повече пределни стойности, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.

6.4.1.5.   Електрическо разединяване на електронното устройство за контрол на изпарителното продухване (ако превозното средство е оборудвано с такова устройство и ако то е действащо при избрания вид гориво).

6.4.1.6.   Електрическо разединяване на всеки друг имащ отношение към емисиите и свързан с компютър компонент от двигателния агрегат, което води до емисии, надвишаващи пределните стойности, посочени в точка 3.3.2. от настоящото приложение (ако този компонент е действащ за избрания вид гориво).

Превозни средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване

6.4.2.1.   След предварителната подготовка на изпитваното превозно средство в съответствие с точка 6.2., то се подлага на цикъл на движение от тип I (Част първа и Част втора).

При наличието на което и да е от условията, посочени в точки от 6.4.2.2. до 6.4.2.5., трябва да се включи ИНФ преди края на този вид изпитване. Техническата служба може да замени тези условия с други, в съответствие с точка 6.4.2.5. Но за целите на процедурата за типово одобрение, общият брой на симулираните повреди не трябва да е повече от четири (4).

6.4.2.2.   Подмяна на катализатора, когато има инсталиран такъв, с повреден или дефектен катализатор или електронна симулация на такава неизправност, което води до превишаване на пределните стойности за емисиите, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.

6.4.2.3.   Цялостно отстраняване на филтъра за прахови частици, когато има инсталиран такъв, или подмяна с дефектен филтъа за прахови частици, съответстващ на условията по точка 6.3.2.2., което води до превишаване на пределните стойности за емисиите, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.

6.4.2.4.   Във връзка с точка 6.3.2.5., електрическо разединяване на произволно електронно устройство за задействане на системата за зареждане с гориво и изпреварване на запалването, което води до превишаване на пределните стойности за емисиите, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.

6.4.2.5.   Във връзка с точка 6.3.2.5., електрическо разединяване на произволен друг имащ отношение към емисиите компонент от двигателния агрегат, който е свързан с компютър, което води до емисии, превишаващи която и да е от стойностите, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.

6.5.   Диагностични сигнали

6.5.1.1.   При установяване на първото неизправно функциониране на компонент или на система, данните от моментната картина на състоянието на двигателя по това време трябва да се въведат в компютърна памет. При последваща неизправност в горивната система или прекъсване на запалването на двигателя, всички предходни данни за моментна картина на състоянието, които са въведени в паметта, трябва да се заменят с данни за състоянието на горивната система или за условията на прекъсването на запалването (в зависимост кое от двете събития е настъпило първо). Въведената информация за състоянието на двигателя трябва да включва следните данни, но без да е ограничена само до тях: изчислената стойност на натоварването, оборотите на двигателя, стойностите от регулирането на горивната смес (ако има такива данни), налягането на горивото (ако има такива данни), скоростта на превозното средство (ако има такива данни), температурата на охлаждащата течност, налягането в смукателния колектор (ако има такива данни), затворен или отворен работен контур (ако има такива данни) и кода за неизправност, който е предизвикал въвеждането на данните. Производителят трябва да подбере за въвеждане най-подходящата моментна картина, за да улесни провеждането на ефективни ремонтни дейности. Необходима е само една моментна картина на данните. Производителите могат да изберат въвеждане и на допълнителни моментни картини при условие, че поне необходимата моментна картина може да се чете от генерично четящо устройство, което отговаря на изискванията по точки 6.5.3.2. и 6.5.3.3. Ако кодът за неизправност, предизвиквал съхраняване на данни за условията, бъде изтрит в съответствие с изискванията по точка 3.7. от приложение 11, съхранените данни за състоянието на двигателя също могат да се изтрият.

6.5.1.2.   При поискване трябва да се подават сигнали за следните допълнителни данни освен изискваната информация за моментната картина — чрез серийния порт на стандартизирания съединител за данни, при условие че тези допълнителни данни са налице в бордовия компютър или могат да се определят въз основа на наличната информация: кодове за диагностични аномалии, температура на охлаждащата течност, състояние на системата за контрол на горивото (затворен контур, отворен контур, друго), регулиране на горивната смес, регулиране на изпреварването на запалването, температура на входящия въздух, налягане в смукателния колектор, дебит на въздуха, обороти на двигателя, изходен сигнал от дроселиращия клапан, състояние на вторичния въздух (възходящ, низходящ или атмосферен), изчислена стойност на натоварването, скорост на превозното средство и налягане на горивото.

Сигналите трябва да бъдат в стандартни единици, въз основа на спецификациите, дадени в точка 6.5.3. Действителните сигнали трябва да са ясно разграничими от стойностите по подразбиране или от сигналите при функциониране в режим на неизправност.

6.5.1.3.   За всички системи за контрол на емисиите, за които се извършват специфични бордови оценъчни изпитвания (катализатор, кислороден датчик и т.н.) — с изключение на установяването на прекъсване на запалването, следенето на горивната система и цялостното следене на компонентите — резултатите от последните изпитвания на превозното средство и пределните стойности, спрямо които се прави сравнение, трябва да се предоставят чрез серийния порт на стандартизирания съединител за данни, съгласно спецификациите, посочени в точка 6.5.3. За горепосочените следени системи и компоненти, които влизат в горепосоченото изключение, трябва да е налице индикация от типа „да/не“ за резултатите от последните изпитвания, получавана посредством съединителя за данни.

6.5.1.4.   Изискванията за СБД, въз основа на които се сертифицира превозното средство (т.е. тези от приложение 11 или алтернативните изисквания, посочени в точка 5), както и индикациите за основните системи за контрол на емисиите, наблюдавани от СБД в съответствие с изискванията по точка 6.5.3.3., следва да са на разположение чрез серийния порт на стандартизирания съединител за данни, в съответствие със спецификациите, посочени в точка 6.5.3. от настоящото допълнение.

6.5.1.5.   Считано от 1 януари 2003 г. за новите типове и от 1 януари 2005 г. за всички типове превозни средства, влизащи в употреба, идентификационният номер на софтуера за калибриране следва да бъде предоставен на разположение чрез серийния порт на стандартизирания съединител за данни. Идентификационният номер на софтуера за калибриране следва да се предоставя в стандартизиран формат.

6.5.2.   Не е необходимо диагностичната система за контрол на емисиите да прави оценка на компонентите при неизправно функциониране, ако тази оценка да може да породи риск за безопасността или за повреда на компонента.

Достъпът до диагностичната система трябва да е стандартизиран и неограничен; системата трябва да съответства на стандартите на ISO и/или на спецификацията на SAE, посочени по-долу.

6.5.3.1.   За връзката за предаване на данни от бордовия компютър към външен компютър трябва да се използва един от следните стандарти, с посочените ограничения:

ISO 9141-2: 1994 (изменен в 1996 г.) „Пътни превозни средства — Диагностични системи — Част 2: Изисквания на California Air Resources Board (CARB) за обмен на цифрови данни“;

SAE J1850: март 1998 г. — „Мрежов интерфейс за предаване на данни от клас Б“. Съобщенията за емисиите трябва да използват циклична проверка с кодове с излишък и трибайтово заглавие, а да не използват междубайтово разделяне или контролни суми;

ISO 14230-4: „Пътни превозни средства — Протокол „Keyword 2000“ — Част 4: Изисквания за системите, имащи отношение към емисиите“;

ISO DIS 15765-4 „Пътни превозни средства — Диагностики на мрежата на контролера — Част 4: Изисквания за системи, имащи отношение към емисиите“, от 1 ноември 2001 г.

6.5.3.2.   Апаратурата за изпитване и диагностичните уреди, необходими за обмен на данни със СБД, трябва да съответстват или надхвърлят функционалните спецификации, посочени в стандарта ISO DIS 15031-4 „Пътни превозни средства — Обмен на данни между превозно средство и външна апаратура за диагностика относно емисиите — Част 4: Външна апаратура за изпитване“, от 1 ноември 2001 г.

6.5.3.3.   Основните диагностични данни (определени в точка 6.5.1.) и информацията за контрол в двете посоки се предават съгласно формата и мерните единици, описани в стандарта ISO DIS 15031-5 „Пътни превозни средства — Обмен на данни между превозно средство и външна апаратура за диагностика относно емисиите — Част 5: Диагностични услуги относно емисиите“ от 1 ноември 2001 г. и трябва да са достъпни при използване на диагностичен уред, съответстващ на изискванията на ISO DIS 15031-4.

Производителят на превозното средство следва да предостави на националния орган за стандартизация в подробен вид всички диагностични данни, свързани с емисии, например данни за идентификация на параметър (PID), данни за идентификация на уреда за следене на СБД, данни за идентификация на изпитване, които не са посочени в ISO 150315, но са свързани с настоящото правило.

6.5.3.4.   При регистриране на неизправно функциониране, производителят трябва да я идентифицира като използва подходящ код за неизправност, съответстващ на кодовете, посочени в точка 6.3. на стандарта ISO DIS 15031-6 „Пътни превозни средства — Обмен на данни между превозно средство и външна апаратура за диагностика относно емисиите — Част 6: Определения за диагностични кодове за неизправност“, отнасящи се за „свързани с емисиите кодове за неизправност на диагностичната система“. Ако такова идентифициране е невъзможно, производителят може да използва диагностичните кодове за неизправност, посочени в точки 5.3. и 5.6. на стандарта ISO DIS 15031-6. Трябва да има пълен достъп до кодовете за неизправност с помощта на стандартно диагностично оборудване, което отговаря на изискванията по точка 6.5.3.2. от настоящото приложение.

Производителят на превозното средство следва да предостави на националния орган за стандартизация в подробен вид всички диагностични данни, свързани с емисии, например данни за идентификация на параметър (PID), данни за идентификация на уреда за следене на СБД, данни за идентификация на изпитване, които не са посочени в ISO 15031-5, но са свързани с настоящото правило.

6.5.3.5.   Интерфейсът за свързване между превозното средство и стенда за диагностика трябва да е стандартизиран и да спазва всички изисквания на стандарта ISO DIS 15031-3 „Пътни превозни средства — Обмен на данни между превозно средство и външна апаратура за диагностика относно емисиите — Част 3: Съединител за диагностика и свързаните с него електрически вериги: спецификация и употреба“ от 1 ноември 2001 г. Мястото за неговото инсталиране трябва да е съгласувано с административната служба — той трябва е лесно достъпен за обслужващия персонал, но да е защитен от вмешателство на неквалифициран персонал.

6.5.3.6.   Производителят предоставя също така на разположение, когато е необходимо срещу заплащане, техническата информация, необходима за ремонта или обслужването на моторните превозни средства, освен ако тази информацията не е предмет на авторско право или представлява съществено, тайно ноу-хау, което е определено в подходяща форма; в такъв случай, необходимата техническа информация не трябва да се отказва неправомерно.

Право на такава информация има всяко лице, заето с професионално обслужване или ремонт, пътна помощ, проверка или изпитване на превозни средства, или в производството или продажба на части за подмяна или ремонт, диагностични уреди и изпитвателно оборудване.

Допълнение 2

Основни характеристики на фамилия превозни средства

1.   ПАРАМЕТРИ, ОПРЕДЕЛЯЩИ ФАМИЛИЯТА СПОРЕД СБД

Фамилията според СБД може да се определи чрез основните конструктивни параметри, които са общи за превозните средства, принадлежащи към тази фамилия. В някои случаи може да съществува взаимодействие на параметрите. Тези ефекти също трябва да се вземат предвид, за да се гарантира, че само превозните средства със сходни характеристики по отношение на емисиите в изходящите газове са включени в дадена фамилия според СБД.

2.   За тази цел онези типове превозни средства, чиито описани по-долу параметри са еднакви или остават в определените пределни стойности, се считат за принадлежащи към една и съща комбинация двигател/система за контрол на емисиите/СБД.

Двигател:

| а) | според горивния процес (т.е. принудително запалване, запалване чрез сгъстяване, двутактов, четиритактов), |
| --- | --- |

а)

според горивния процес (т.е. принудително запалване, запалване чрез сгъстяване, двутактов, четиритактов),

| б) | метод на подаване на гориво в двигателя (т.е. с карбуратор или с инжекционна система), |
| --- | --- |

б)

метод на подаване на гориво в двигателя (т.е. с карбуратор или с инжекционна система),

| в) | вид гориво (т.е. бензин, дизелово гориво, природен газ, пропан-бутан, двугоривна система бензин/природен газ, двугоривна система бензин/пропан-бутан). |
| --- | --- |

в)

вид гориво (т.е. бензин, дизелово гориво, природен газ, пропан-бутан, двугоривна система бензин/природен газ, двугоривна система бензин/пропан-бутан).

Система за контрол на емисиите:

| а) | тип каталитичен преобразувател (т.е. окислителен, трипътен, подгреваем, друг), |
| --- | --- |

а)

тип каталитичен преобразувател (т.е. окислителен, трипътен, подгреваем, друг),

| б) | тип на филтъра за прахови частици, |
| --- | --- |

б)

тип на филтъра за прахови частици,

| в) | впръскване на вторичен въздух (т.е. със или без), |
| --- | --- |

в)

впръскване на вторичен въздух (т.е. със или без),

| г) | рециркулация на отработилите газове (т.е. със или без); |
| --- | --- |

г)

рециркулация на отработилите газове (т.е. със или без);

Части и функциониране на СБД:

Методите за функционално следене на СБД, за установяване на неизправности и за сигнализиране за неизправности на водача на превозното средство.

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 12

Издаване на типово одобрение на ике на превозно средство, работещо с втечнен нефтен газ (ВНГ) или с природен газ (ПГ)

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

Настоящото приложение определя специалните изисквания, които се прилагат при типовото одобрение на превозно средство, което работи с ВНГ или с природен газ (ПГ), или което може да работи с безоловен бензин, ВНГ или природен газ, по отношение на изпитванията за работа с ВНГ или с природен газ.

Съществува голямо разнообразие от предлагани на пазара горива с различен състав, на базата на ВНГ и природен газ, което изисква от системата за захранване да адаптира своя дебит в зависимост от състава на горивото. За да се провери тази способност, превозното средство трябва да бъде подложено на изпитване от тип I с две еталонни горива от двата края на гамата на горивата за да се демонстрира способността на системата за захранване с гориво за самонастройване. След като бъде доказана способността за самонастройване на системата за захранване с гориво на дадено превозно средство, то може да бъде прието за базов представител на фамилия от превозни средства. Превозните средства, които отговарят на изискванията за членове на тази фамилия, при положение, че са оборудвани със същата система на захранване с гориво, могат да бъдат изпитвани само с едно гориво.

2.   ОПРЕДЕЛЕНИЯ

За целите на настоящото приложение:

2.1.   „Базово превозно средство“ е превозно средство, избрано за демонстриране на способността на системата за захранване с гориво за самонастройване, с което се съпоставят принадлежащите към дадена фамилия превозни средства. Една фамилия може да има повече от едно базово превозно средство.

Член на фамилия

2.2.1.   „Член на фамилия превозни средства“ е превозно средство, което притежава следните основни характеристики на своето базово(и) превозно(и) средство(а):

| a) | произведено е от същия производител; |
| --- | --- |

a)

произведено е от същия производител;

| б) | за него важат същите пределни стойности на емисиите; |
| --- | --- |

б)

за него важат същите пределни стойности на емисиите;

| в) | ако системата за газово захранване на двигателя е с централно дозиране:
  то притежава сертифицирана мощност от 0,7 до 1,15 пъти тази на базовото превозно средство;
  ако системата за газово захранване е с индивидуално дозиране за всеки цилиндър:
  то притежава сертифицирана мощност на цилиндър от 0,7 до 1,15 пъти тази на базовото превозно средство. |
| --- | --- |

в)

ако системата за газово захранване на двигателя е с централно дозиране:

то притежава сертифицирана мощност от 0,7 до 1,15 пъти тази на базовото превозно средство;

ако системата за газово захранване е с индивидуално дозиране за всеки цилиндър:

то притежава сертифицирана мощност на цилиндър от 0,7 до 1,15 пъти тази на базовото превозно средство.

| г) | ако превозното средство е оборудвано с катализатор, той трябва да бъде от същия тип, т.е. трипътен, с окисление, с NOx; |
| --- | --- |

г)

ако превозното средство е оборудвано с катализатор, той трябва да бъде от същия тип, т.е. трипътен, с окисление, с NOx;

| д) | превозното средство има система за захранване с газ (включително регулатор на налягането) от същия производител на уредби и от същия тип: чрез всмукване, впръскване на горивото във вид на пари (едноточково, многоточково), впръскване в течно състояние (едноточково, многоточково); |
| --- | --- |

д)

превозното средство има система за захранване с газ (включително регулатор на налягането) от същия производител на уредби и от същия тип: чрез всмукване, впръскване на горивото във вид на пари (едноточково, многоточково), впръскване в течно състояние (едноточково, многоточково);

| е) | тази газова уредба се управлява от електронен блок за управление от същия тип и със същата техническа спецификация, използващ същите принципи на софтуера и същата стратегия за управление. |
| --- | --- |

е)

тази газова уредба се управлява от електронен блок за управление от същия тип и със същата техническа спецификация, използващ същите принципи на софтуера и същата стратегия за управление.

2.2.2.   Относно точка в): когато е доказано чрез демонстрация, че характеристиките на две работещи с газ превозни средства биха ги причислили към една и съща фамилия, с изключение на техните номинални мощности, съответно P1 и P2 (P1 < P2), и когато двете са били изпитвани като базови превозни средства, то принадлежността към фамилията е налична за всяко превозно средство със сертифицирана мощност между 0,7 P1 и 1,15 P2.

3.   ПРЕДОСТАВЯНЕ НА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ

Предоставянето на одобрение подлежи на следните изисквания:

3.1.   Одобрение за емисиите от изпускателната тръба на базовото превозно средство

Базовото превозно средство трябва да докаже способността си да се адаптира към всяка горивна смес, която може да се срещне на пазара. При ВНГ съществуват разлики в отношението С3/С4. При природния газ обикновено се срещат два типа гориво — висококалорично (Н-gas) и нискокалорично (L-gas), но със значителен брой разновидности и за двата типа; те се различават значително по стойностите на показателя на Wobbe. Тези вариации са отразени при подбора на еталонните горива.

Базовото превозното средство трябва да бъде подложено на изпитване от тип I с две от посочените в приложение 10а еталонни горива от двата края на гамата на горивата.

3.1.1.1.   Ако превключването от едното гориво към другото се подпомага в ежедневната практика от превключвател, този превключвател не може да се използва по време на изпитването. В такъв случай по заявка на производителя и със съгласието на техническата служба, споменатият в точка 5.3.1. от приложение 4 цикъл за предварителна подготовка може да бъде удължен.

3.1.2.   Счита се, че превозното(ите) средство(а) отговаря(т) на изискванията, ако при използването и на двете еталонни горива пределните стойности на емисиите не са превишени.

3.1.3.   Съотношението „r“ на резултатите за емисиите се определя за всеки един замърсител, както е указано по-долу:

| Вид(ове) гориво: | Еталонни горива | Изчисляване на „r“ |
| --- | --- | --- |
| ВНГ и дизел (Одобрение B) | Гориво А | |
| или само ВНГ (Одобрение D) | Гориво B |
| ПГ и дизел (Одобрение B) | Гориво G20 | |
| или само ПГ (Одобрение D) | Гориво G25 |

Вид(ове) гориво:

Еталонни горива

Изчисляване на „r“

ВНГ и дизел (Одобрение B)

Гориво А

Formula

или само ВНГ (Одобрение D)

Гориво B

ПГ и дизел (Одобрение B)

Гориво G20

Formula

или само ПГ (Одобрение D)

Гориво G25

3.2.   Емисии от изпускателната тръба на превозно средство, принадлежащо към фамилията:

Принадлежащо към фамилията превозно средство се подлага на изпитване от тип I с едно еталонно гориво. Това може да бъде произволно еталонно гориво. Счита се, че превозното средство отговаря на изискванията, ако са изпълнени следните условия:

3.2.1.   Превозното средство отговаря на определението за член на фамилия, дадено в точка 2.2. по-горе.

3.2.2.   Ако изпитването се провежда с еталонно гориво А за ВНГ или с еталонно гориво G20 за ПГ, стойностите на емисиите се умножават по съответния коефициент „r“, ако r > 1; не е необходима корекция, ако r < 1.

Ако изпитването се провежда с еталонно гориво B за ВНГ или с еталонно гориво G25 за ПГ, стойностите на емисиите се делят на съответния коефициент „r“, ако r < 1; не е необходима корекция, ако r > 1.

3.2.3.   Превозното средство трябва да отговоря на изискванията по отношение на пределните стойности на емисиите за съответната категория както за измерените, така и за изчислените емисии.

3.2.4.   Ако са проведени многократни изпитвания на един и същ двигател с еталонно гориво G20 или A и съответно G25 или B, първо се изчисляват средните стойности на получените резултати, а след това и коефициентът „r“ въз основа на тези средни резултати.

4.   ОБЩИ УСЛОВИЯ

4.1.   Изпитванията за проверка на съответствието на продукцията могат да се извършват с гориво от търговската мрежа, за което отношението C3/C4 се намира в границите на отношенията на еталонните горива — за ВНГ, или чийто индекс на Wobbe се намира между стойностите на индексите на крайните еталонни горива — за ПГ. В този случай трябва да се приложи анализ на горивото.

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 13

Изпитвателна методика за измерване на емисиите на превозно средство, оборудвано със система с периодично регенериране

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

Настоящото приложение определя специалните разпоредби по отношение на типовото одобрение на превозно средство, оборудвано със система с периодично регенериране, както е определено в точка 2.20. от настоящото правило.

2.   ОБХВАТ И РАЗШИРЯВАНЕ НА ТИПОВОТО ОДОБРЕНИЕ

2.1.   Фамилии от превозни средства, оборудвани със система с периодично регенериране

Методиката се прилага за превозни средства, оборудвани със система с периодично регенериране, както е определено точка 2.20. от настоящото правило. За целите на настоящото приложение могат да бъдат определени фамилии превозни средства. Следователно тези типове превозни средства с регенериращи системи, чиито долуописани параметри са идентични или са в рамките на допустимите отклонения, трябва да се считат за членове на една и съща фамилия по отношение на специфичните измервания за дефинираните системи с периодично регенериране.

2.1.1.   Еднаквите параметри са:

Двигател:

| a) | горивен процес. |
| --- | --- |

a)

горивен процес.

Система с периодично регенериране (т.е. катализатор, филтър за частици):

| a) | конструкция (т.е. тип корпус, тип благороден метал, тип субстрат, гъстота на клетките), |
| --- | --- |

a)

конструкция (т.е. тип корпус, тип благороден метал, тип субстрат, гъстота на клетките),

| б) | тип и принцип на работа, |
| --- | --- |

б)

тип и принцип на работа,

| в) | система за дозиране и добавяне, |
| --- | --- |

в)

система за дозиране и добавяне,

| г) | обем ±10 процента, |
| --- | --- |

г)

обем ±10 процента,

| д) | местоположение (температура ±50 °C при 120 km/h или 5 % разлика спрямо максималната температура/налягане). |
| --- | --- |

д)

местоположение (температура ±50 °C при 120 km/h или 5 % разлика спрямо максималната температура/налягане).

2.2.   Типове превозни средства с различни референтни маси

Коефициентите Ki, получени по методиките на настоящото приложение за типово одобрение на тип превозно средство със система с периодично регенериране, както е определено в точка 2.20. от настоящото правило, могат да бъдат приложени и спрямо други превозни средства от фамилията с референтна маса в рамките на следващите два по-високи еквивалентни инерционни класа или на някой от по-ниските еквивалентни инерционни класове.

3.   МЕТОДИКА ЗА ИЗПИТВАНЕ

Превозното средство трябва да бъде оборудвано с превключвател, способен да изключва или включва процеса на регенериране, при условие че тази операция не променя първоначалното калибриране на двигателя. Използването на този превключвател трябва да е разрешено, само когато трябва да се предотврати регенериране по време на насищането на регенериращата система и по време на циклите за предварителна подготовка. Превключвателят обаче не бива да се използва по време на измерванията на емисиите във фазата на регенериране; напротив, проверката на емисиите трябва да бъде извършена с непроменен управляващ блок на производителя.

3.1.   Измерване на емисиите от изпускателната тръба между два цикъла, в които има фази на регенериране

3.1.1.   Средната стойност на емисиите между фази на регенериране и по време на насищането на регенериращото устройство се определя от средноаритметичната стойност на няколко приблизително равноотстоящи (ако са повече от 2) работни цикъла от тип I или еквивалентни цикли върху двигателен стенд. Като алтернатива, производителят може да осигури данни, показващи, че емисиите остават непроменени (±15 %) между регенерационните фази. В такъв случай могат да се използват емисиите, измерени по време на стандартно изпитване от тип I. Във всички други случаи трябва да се извърши измерване на емисиите поне за два работни цикъла от тип I или за еквивалентни цикли върху двигателен стенд: един непосредствено след регенерирането (при чист филтър) и един възможно най-късно преди фаза на регенериране. Всички измервания и изчисления на емисиите се извършат съгласно приложение 4, точки 5., 6., 7. и 8.

3.1.2.   Процесът на насищане и определянето на Ki трябва да се извършат по време на работния цикъл от тип I, върху бегови барабан или върху двигателен стенд с помощта на еквивалентен цикъл на изпитване. Тези цикли могат да се провеждат без прекъсване (т.е. без необходимост от спиране на двигателя между циклите). След произволен брой приключили цикли, превозното средство може да се свали от беговия барабан и изпитването да продължи по-късно.

3.1.3.   Броят на циклите (D) между два цикъла, в които има фаза на регенериране, броят на циклите, по време на които се извършват измерванията (n) и всяко измерване на емисиите (M’sij) трябва да се отчетат в приложение 1, точки 4.2.11.2.1.10.1. до 4.2.11.2.1.10.4. или 4.2.11.2.5.4.1. до 4.2.11.2.5.4.4., в зависимост от случая.

3.2.   Измервания на емисии по време на регенериране

3.2.1.   Подготовката на превозното средство, ако се налага такава във връзка с изпитванията за емисиите по време на фаза на регенериране, може да се извърши с помощта на подготвителните цикли в точка 5.3. от приложение 4 или еквивалентни изпитвателни цикли на двигателен стенд, в зависимост от избраната процедура на насищане от точка 3.1.2. по-горе.

3.2.2.   Условията за провеждане на изпитванията и изискванията към превозното средство за изпитвания от тип I, описани в приложение 4, трябва да бъдат изпълнени преди извършването на първото валидно измерване на емисии.

По време на подготовката на превозното средство не трябва да има регенериране. Това може да се осигури по един от следните начини:

3.2.3.1.   За предварителните подготвителни цикли може да се монтира фиктивна регенерираща система или частична система.

3.2.3.2.   Чрез други методи, съгласувани между производителя и издаващия типово одобрение орган.

3.2.4.   Трябва да се извърши измерване на емисиите от изпускателната тръба при пускане на студен двигател, включващо процес на регенериране, съгласно работния цикъл от тип I или еквивалентен цикъл на изпитване на двигателен стенд. Ако изпитванията за емисии между два цикъла, в които има фаза на регенериране, се извършват върху двигателен стенд, изпитването за емисиите, включващо фаза на регенериране, също трябва да се извърши върху двигателен стенд.

3.2.5.   Ако процесът на регенериране изисква повече от един работен цикъл, следващият изпитателен цикъл (цикли) трябва да започне незабавно, без изключване на двигателя, до постигане на пълно регенериране (всеки цикъл трябва да бъде завършен). Времето, необходимо за подготвяне на ново изпитване, трябва да бъде възможно най-кратко (напр. смяна на филтъра за прахови частици). През този период двигателят трябва да е загасен.

3.2.6.   Стойностите (Mri) на емисиите по време на регенерация се изчисляват в съответствие с приложение 4, точка 8. Записва се броят (d) на работните цикли, отчетен при пълно регенериране.

3.3.   Изчисление на комбинираните емисии от изпускателната тръба

Formula n ≥ 2; Formula

Formula

където за всеки замърсител (i) важи:

| M’sij | = | тегловни емисии на замърсител (i) в g/km за един работен цикъл от тип I (или еквивалентен изпитателен цикъл на двигателен стенд) без регенериране |
| --- | --- | --- |
| M’rij | = | тегловни емисии на замърсител (i) в g/km за един работен цикъл от тип I (или еквивалентен изпитателен цикъл на двигателен стенд) по време на регенериране (когато n > 1, първото изпитване от тип I се провежда в студено състояние, а следващите са в загрято състояние) |
| Msi | = | средни тегловни емисии на замърсител (i) в g/km без регенериране |
| Mri | = | средни тегловни емисии на замърсител (i) в g/km по време на регенериране |
| Mpi | = | средни тегловни емисии на замърсител (i) в g/km |
| n | = | брой контролни точки, в които се извършва измерване на емисиите (работен цикъл от тип I или еквивалентни изпитателни цикли на двигателен стенд) между два цикъла, в които има фаза на регенериране, ≥ 2 |
| d | = | брой работни цикли, необходими за регенериране |
| D | = | брой работни цикли между два цикъла, при които има фази на регенериране |

M’sij

=

тегловни емисии на замърсител (i) в g/km за един работен цикъл от тип I (или еквивалентен изпитателен цикъл на двигателен стенд) без регенериране

M’rij

=

тегловни емисии на замърсител (i) в g/km за един работен цикъл от тип I (или еквивалентен изпитателен цикъл на двигателен стенд) по време на регенериране (когато n > 1, първото изпитване от тип I се провежда в студено състояние, а следващите са в загрято състояние)

Msi

=

средни тегловни емисии на замърсител (i) в g/km без регенериране

Mri

=

средни тегловни емисии на замърсител (i) в g/km по време на регенериране

Mpi

=

средни тегловни емисии на замърсител (i) в g/km

n

=

брой контролни точки, в които се извършва измерване на емисиите (работен цикъл от тип I или еквивалентни изпитателни цикли на двигателен стенд) между два цикъла, в които има фаза на регенериране, ≥ 2

d

=

брой работни цикли, необходими за регенериране

D

=

брой работни цикли между два цикъла, при които има фази на регенериране

Фигура 8/1 дава примерна илюстрация на параметрите на измерването.

Фигура 8/1

Параметри, измерени в рамките на изпитване за емисии по време на и между цикли, в които има регенериране (схематичен пример, емисиите във фазата на „D“ могат да се увеличават или да намаляват)

Image

3.4.   Изчисляване на коефициента на регенериране K за всеки разглеждан замърсител (i)

Ki = Mpi / Msi

Резултатите за Msi, Mpi и Ki трябва да се запишат в протокола от изпитването, издаден от техническата служба.

Ki може да се определи след приключването на всяка една последователност.

---

ПРИЛОЖЕНИЕ 14

Изпитвателна методика за измерване на емисиите на хибридни електрически превозни средства (ХЕПС)

1.   ВЪВЕДЕНИЕ

1.1.   Това приложение определя специфичните разпоредби по отношение на типовото одобрение на хибридни електрически превозни средства (ХЕПС) според определението в точка 2.12.2. от настоящото правило.

1.2.   По принцип, за изпитванията от тип I, II, III, IV, V, VI и СБД хибридните електрически превозни средства се изпитват съгласно съответното приложение 4, 5, 6, 7, 9, 8 и 11, освен ако няма изменение с настоящото приложение.

1.3.   Само за изпитването от тип I, превозните средства с външно зареждане (OVC, както са категоризирани в точка 2. от настоящото приложение), се изпитват в съответствие с условиe А и условие Б. Резултатите от изпитванията, получени за двете условия А и Б, както и претеглените стойности се отчитат в уведомителния формуляр.

1.4.   Резултатите от изпитването за емисии трябва да бъдат в допустимите граници за всички изпитвателни условия, посочени в настоящото правило.

2.   КАТЕГОРИИ ХИБРИДНИ ЕЛЕКТРИЧЕСКИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА

| Зареждане на превозното средство | Зареждане на превозното средство отвън (1)

  (OVC) | Без зареждане на превозното средство отвън (2)

  (NOVC) |
| --- | --- | --- |
| Превключвател на работния режим | Без превкл. | С превкл. | Без превкл. | С превкл. |

Зареждане на превозното средство

Зареждане на превозното средство отвън (1)

(OVC)

Без зареждане на превозното средство отвън (2)

(NOVC)

Превключвател на работния режим

Без превкл.

С превкл.

Без превкл.

С превкл.

3.   ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП I

3.1.   С външно зареждане (OVC ХЕПС) без превключвател на работния режим

3.1.1.   Провеждат се две изпитвания при следните условия:

| Условие A: | извършва се изпитване при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност. |
| --- | --- |
| Условие Б: | извършва се изпитване при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор). |

Условие A:

извършва се изпитване при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност.

Условие Б:

извършва се изпитване при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор).

Кривата на степента на зареждане (SOC) на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност по време на различните етапи от изпитването от тип I е дадена в допълнение 1.

Условие A

3.1.2.1.   Процедурата започва с разреждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство по време на движение (на изпитвателно трасе или на динамометричен стенд и т.н.):

| — | с постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател, |
| --- | --- |

—

с постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател,

| — | или, ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта се намалява, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (обект на съгласуване между техническата служба и производителя), |
| --- | --- |

—

или, ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта се намалява, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (обект на съгласуване между техническата служба и производителя),

| — | или според препоръките на производителя. |
| --- | --- |

—

или според препоръките на производителя.

Консумиращият гориво двигател трябва да се спре в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.

Подготовка на превозното средство

3.1.2.2.1.   За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване на горивовъздушната смес чрез сгъстяване, се използва цикъла от част втора, описан в допълнение 1 към приложение 4. Провеждат се три последователни цикъла съгласно точка 3.1.2.5.3. по-долу.

3.1.2.2.2.   Превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване, трябва да се подготвят с един цикъл от част първа и два цикъла от част втора съгласно точка 3.1.2.5.3. по-долу.

3.1.2.3.   След тази предварителна подготовка и преди изпитването, превозното средство трябва да се съхранява в помещение, в което се поддържа относително постоянна температура между 293 и 303 K (20 °C и 30 °C). Тази подготовка трябва да трае поне шест часа и да продължи, докато температурата на двигателното масло и охладителната течност, ако има такава, не достигне температурата на помещението ±2 K и устройството за съхраняване на електроенергия/мощност не се зареди напълно в резултат на зареждането, предписано в точка 3.1.2.4. по-долу.

3.1.2.4.   По време на естественото охлаждане устройството за съхраняване на електроенергия/мощност трябва да се зареди:

| a) | с бордовото зарядно устройство, ако е монтирано такова; или |
| --- | --- |

a)

с бордовото зарядно устройство, ако е монтирано такова; или

| б) | с външно зарядно устройство, предписано от производителя, като се прилага стандартната процедура за нощно зареждане. |
| --- | --- |

б)

с външно зарядно устройство, предписано от производителя, като се прилага стандартната процедура за нощно зареждане.

Тази процедура изключва всички видове специални режими на зареждане, които могат да бъдат пускани автоматично или ръчно, като например изравнителни зареждания (контролирани презареждания за изравняване заряда в отделните елементи на батерията) или сервизни зареждания.

Производителят трябва да декларира, че по време на изпитването не се извършва специална процедура за зареждане.

Методика на изпитване

3.1.2.5.1.   Пускането на превозното средство трябва да се осъществи с помощта на средствата, осигурени на водача за нормална експлоатация. Първият цикъл започва с началото на процедурата за пуск на превозното средство.

3.1.2.5.2.   Измерванията трябва да започнат (BS) преди или по време на началото на пуска на превозното средство и да завършат с приключването на финалния период на празен ход по време на извънградския цикъл (част втора, край на измерванията (ES)).

3.1.2.5.3.   Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.

3.1.2.5.4.   Отработените газове се анализират съобразно приложение 4.

3.1.2.6.   Изпитвателните резултати се сравняват с пределните стойности, предписани в точка 5.3.1.4. от настоящото правило, и се изчислява средната емисия за всеки замърсител за условие А (M1i).

Условие Б

Кондициониране на превозното средство

3.1.3.1.1.   За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване на горивовъздушната смес чрез сгъстяване, се използва цикъла от част втора, описан в допълнение 1 към приложение 4. Провеждат се три последователни цикъла съгласно точка 3.1.3.4.3. по-долу.

3.1.3.1.2.   Превозни средства с двигатели с принудително запалване трябва да се подготвят с един цикъл от част първа и два цикъла от част втора съгласно точка 3.1.3.4.3. по-долу.

3.1.3.2.   Устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство се разрежда по време на движение (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.):

| — | при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател на ХЕПС, |
| --- | --- |

—

при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател на ХЕПС,

| — | или, ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (предмет на съгласуване между техническата служба и производителя), |
| --- | --- |

—

или, ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (предмет на съгласуване между техническата служба и производителя),

| — | или според препоръките на производителя. |
| --- | --- |

—

или според препоръките на производителя.

Консумиращият гориво двигател трябва да се изгаси в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.

3.1.3.3.   След тази предварителна подготовка и преди изпитването, превозното средство трябва да се съхранява в помещение, в което се поддържа относително постоянна температура между 293 и 303 K (20 °C и 30 °C). Това изравняване на температурата на превозното средство с околната температура се провежда в продължение на най-малко шест часа и продължава, докато температурата на двигателното масло и на охлаждащата течност, ако има такава, не достигне температурата на помещението ±2 K.

Методика на изпитване

3.1.3.4.1.   Пускането на превозното средство трябва да се осъществи с помощта на средствата, осигурени на водача за нормална експлоатация. Първият цикъл започва с началото на процедурата за пускане на превозното средство.

3.1.3.4.2.   Измерванията трябва да започнат (BS) преди или по време на началото на пуска на превозното средство и да завършат с приключването на финалния период на празен ход по време на извънградския цикъл (част втора, край на измерванията (ES)).

3.1.3.4.3.   Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.

3.1.3.4.4.   Отработените газове се анализират съобразно приложение 4.

3.1.3.5.   Изпитвателните резултати се сравняват с пределните стойности, предписани в точка 5.3.1.4. от настоящото правило, и се изчислява средната емисия за всеки замърсител за условие Б (M2i).

Резултати от изпитванията

3.1.4.1.   Отчитаните в уведомителния формуляр претеглени стойности се изчисляват, както следва:

Mi = (De · M1i + Dav · M2i) / (De + Dav)

където:

| Mi | = | тегловната емисия на замърсителя i в грамове на километър, |
| --- | --- | --- |
| M1i | = | средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност, както се изчислява в точка 3.1.2.6. |
| M2i | = | средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор), както се изчислява в точка 3.1.3.5. |
| De | = | пробег на превозното средство в електрически режим на задвижване съгласно процедурата, описана в приложение 7 към Правило No 101, при което производителят трябва да осигури средствата за извършване на измерванията върху превозното средство, работещо в изцяло електрически режим |
| Dav | = | 25 km (прието средно разстояние между две презареждания на акумулатора) |

Mi

=

тегловната емисия на замърсителя i в грамове на километър,

M1i

=

средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност, както се изчислява в точка 3.1.2.6.

M2i

=

средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор), както се изчислява в точка 3.1.3.5.

De

=

пробег на превозното средство в електрически режим на задвижване съгласно процедурата, описана в приложение 7 към Правило No 101, при което производителят трябва да осигури средствата за извършване на измерванията върху превозното средство, работещо в изцяло електрически режим

Dav

=

25 km (прието средно разстояние между две презареждания на акумулатора)

3.2.   С външно зареждане (OVC ХЕПС), с превключвател на работния режим

Провеждат се две изпитвания при следните условия:

| Условие A: | извършва се изпитване при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност. |
| --- | --- |

Условие A:

извършва се изпитване при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност.

| Условие Б: | извършва се изпитване при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор). |
| --- | --- |

Условие Б:

извършва се изпитване при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор).

3.2.1.3.   Превключвателят на работния режим трябва да бъде в положението съгласно таблицата по-долу:

| Хибридни режими
  Акумулатор: степен на зареждане | — | изцяло електрически |
| --- | --- | --- |

Хибридни режими

Акумулатор: степен на зареждане

—

изцяло електрически

| — | хибриден |
| --- | --- |

—

хибриден

| — | изцяло на гориво |
| --- | --- |

—

изцяло на гориво

| — | хибриден |
| --- | --- |

—

хибриден

| — | изцяло електрически |
| --- | --- |

—

изцяло електрически

| — | изцяло на гориво |
| --- | --- |

—

изцяло на гориво

| — | хибриден |
| --- | --- |

—

хибриден

...

Положение на превключвателя

Положение на превключвателя

Положение на превключвателя

Положение на превключвателя

Условие A:

напълно зареден

Хибриден

Хибриден

Хибриден

Предимно електрически хибриден режим (4)

Условие Б:

минимална степен на зареждане

Хибриден

Разход на гориво

Разход на гориво

Предимно горивен хибриден режим (5)

Условие A

3.2.2.1.   Ако пробегът на превозното средство в изцяло електрически режим на задвижване е по-голям от един пълен цикъл, по искане на производителя изпитването от тип I може да се извърши в изцяло електрически режим на задвижване. В този случай може да се пропусне предварителната подготовка на двигателя, предписана в точка 3.2.2.3.1. или 3.2.2.3.2.

3.2.2.2.   Процедурата трябва да започне с разреждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство по време на движение с превключвател в изцяло електрически режим (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.) при постоянна скорост от 70 % ± 5 % от максималната скорост на превозното средство за тридесет минути (определена съгласно Правило No 101).

Разреждането се спира:

| — | когато превозното средство не може да се движи с 65 % от максималната скорост, определена за тридесет минути; или |
| --- | --- |

—

когато превозното средство не може да се движи с 65 % от максималната скорост, определена за тридесет минути; или

| — | когато чрез стандартните бордови уреди се подаде индикация на водача да спре превозното средство, или |
| --- | --- |

—

когато чрез стандартните бордови уреди се подаде индикация на водача да спре превозното средство, или

| — | след изминаване на разстояние от 100 km. |
| --- | --- |

—

след изминаване на разстояние от 100 km.

| — | Ако превозното средство не е оборудвано за изцяло електрически режим на задвижване, разреждането на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност трябва да се извърши чрез движение на превозното средство (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.); |
| --- | --- |

—

Ако превозното средство не е оборудвано за изцяло електрически режим на задвижване, разреждането на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност трябва да се извърши чрез движение на превозното средство (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.);

| — | при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател на ХЕПС, или |
| --- | --- |

—

при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател на ХЕПС, или

| — | ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (да се съгласува между техническата служба и производителя), или |
| --- | --- |

—

ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (да се съгласува между техническата служба и производителя), или

| — | според препоръките на производителя. |
| --- | --- |

—

според препоръките на производителя.

Консумиращият гориво двигател трябва да се изгаси в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.

Подготовка на превозното средство

3.2.2.3.1.   За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване на горивовъздушната смес чрез сгъстяване, се използва цикъла от част втора, описан в допълнение 1 към приложение 4. Провеждат се три последователни цикъла съгласно точка 3.2.2.6.3. по-долу.

3.2.2.3.2.   Превозни средства с двигатели с принудително запалване трябва да се подготвят с един цикъл от част първа и два цикъла от част втора съгласно точка 3.2.2.6.3. по-долу.

3.2.2.4.   След тази предварителна подготовка и преди изпитването, превозното средство трябва да се съхранява в помещение, в което се поддържа относително постоянна температура между 293 и 303 K (20 °C и 30 °C). Тази подготовка трябва да трае поне шест часа и да продължи, докато температурата на двигателното масло и охладителната течност (ако има такава) не достигне температурата на помещението ±2 K и устройството за съхраняване на електроенергия/мощност не се зареди напълно в резултат на зареждането, предписано в точка 3.2.2.5. по-долу.

3.2.2.5.   По време на естественото охлаждане устройството за съхраняване на електроенергия/мощност трябва да се зареди:

| a) | с бордовото зарядно устройство, ако е монтирано такова, или |
| --- | --- |

a)

с бордовото зарядно устройство, ако е монтирано такова, или

| б) | с външно зарядно устройство, предписано от производителя, като се прилага стандартната процедура за нощно зареждане. |
| --- | --- |

б)

с външно зарядно устройство, предписано от производителя, като се прилага стандартната процедура за нощно зареждане.

Тази процедура изключва всички видове специални режими на зареждане, които могат да бъдат пускани автоматично или ръчно, като например изравнителни зареждания (контролирани презареждания за изравняване заряда в отделните елементи на батерията) или сервизни зареждания.

Производителят трябва да декларира, че по време на изпитването не се извършва специална процедура за зареждане.

Методика на изпитване

3.2.2.6.1.   Пускането на превозното средство трябва да се осъществи с помощта на средствата, осигурени на водача за нормална експлоатация. Първият цикъл започва с началото на процедурата за пускане на превозното средство.

3.2.2.6.2.   Измерванията трябва да започнат (BS) преди или по време на началото на пускането на превозното средство и да завършат с приключването на финалния период на празен ход по време на извънградския цикъл (част втора, край на измерванията (ES)).

3.2.2.6.3.   Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.

3.2.2.6.4.   Отработените газове се анализират съобразно приложение 4.

3.2.2.7.   Изпитвателните резултати се сравняват с пределните стойности, предписани в точка 5.3.1.4. от настоящото правило и се изчислява средната емисия за всеки замърсител за условие А (M1i).

Условие Б:

Подготовка на превозното средство

3.2.3.1.1.   За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване на горивовъздушната смес чрез сгъстяване, се използва цикъла от част втора, описан в допълнение 1 към приложение 4. Провеждат се три последователни цикъла съгласно точка 3.2.3.4.3. по-долу.

3.2.3.1.2.   Превозни средства с двигатели с принудително запалване трябва да се подготвят с един цикъл от част първа и два цикъла от част втора съгласно точка 3.2.3.4.3. по-долу.

3.2.3.2.   Устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство трябва да се разреди съгласно точка 3.2.2.2.

3.2.3.3.   След тази предварителна подготовка и преди изпитването, превозното средство трябва да се съхранява в помещение, в което се поддържа относително постоянна температура между 293 и 303 K (20 °C и 30 °C). Това изравняване на температурата на превозното средство с околната температура се провежда в продължение на най-малко шест часа и продължава, докато температурата на двигателното масло и на охлаждащата течност, ако има такава, не достигне температурата на помещението ±2 K.

Методика на изпитване

3.2.3.4.1.   Пускането на превозното средство трябва да се осъществи с помощта на средствата, осигурени на водача за нормална експлоатация. Първият цикъл започва с началото на процедурата за пускане на превозното средство.

3.2.3.4.2.   Измерванията трябва да започнат (BS) преди или по време на началото на пускането на превозното средство и да завършат с приключването на финалния период на празен ход по време на извънградския цикъл (част втора, край на измерванията (ES)).

3.2.3.4.3.   Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.

3.2.3.4.4.   Отработените газове се анализират съобразно приложение 4.

3.2.3.5.   Изпитвателните резултати се сравняват с пределните стойности, предписани в точка 5.3.1.4. от настоящото правило, и се изчислява средната емисия за всеки замърсител за условие Б (M2i).

Резултати от изпитванията

3.2.4.1.   Отчитаните в уведомителния формуляр претеглени стойности се изчисляват, както следва:

Mi = (De · M1i + Dav · M2i) / (De + Dav)

където:

| Mi | = | тегловната емисия на замърсителя i в грамове на километър, |
| --- | --- | --- |
| M1i | = | средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност, както се изчислява в точка 3.2.2.7. |
| M2i | = | средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор), както се изчислява в точка 3.2.3.5. |
| De | = | пробег на превозното средство в изцяло електрически режим на задвижване съгласно процедурата, описана в приложение 7 към Правило No 101. Ако няма изцяло електрически режим, производителят трябва да осигури средства за извършване на измерването при превозно средство, работещо в изцяло електрически работен режим. |
| Dav | = | 25 km (прието средно разстояние между две зареждания на акумулатора). |

Mi

=

тегловната емисия на замърсителя i в грамове на километър,

M1i

=

средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност, както се изчислява в точка 3.2.2.7.

M2i

=

средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор), както се изчислява в точка 3.2.3.5.

De

=

пробег на превозното средство в изцяло електрически режим на задвижване съгласно процедурата, описана в приложение 7 към Правило No 101. Ако няма изцяло електрически режим, производителят трябва да осигури средства за извършване на измерването при превозно средство, работещо в изцяло електрически работен режим.

Dav

=

25 km (прието средно разстояние между две зареждания на акумулатора).

3.3.   Без външно зареждане (NOVC ХЕПС), без превключвател на работния режим

3.3.1.   Тези превозни средства се изпитват съобразно приложение 4.

3.3.2.   При предварителната подготовка трябва да се извършат поне два последователни пълни цикъла на движение (един от част първа и един от част втора) без естествено охлаждане.

3.3.3.   Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.

3.4.   Без външно зареждане (NOVC ХЕПС), с превключвател на работния режим

3.4.1.   Тези превозни средства се подготвят и изпитват в хибриден режим съгласно приложение 4. Ако са налице няколко хибридни режима, изпитването се извършва в режима, който се включва автоматично при включването на ключа за запалването (нормален режим). Въз основа на информацията, предоставена от производителя, техническата служба осигурява спазването на пределните стойности във всички хибридни режими.

3.4.2.   При предварителната подготовка се извършват поне два последователни пълни цикъла на движение (един от част първа и един от част втора) без естествено охлаждане.

3.4.3.   Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието от точка 2.3.3. от приложение 4.

4.   ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП II

4.1.   Превозните средства се изпитват съобразно приложение 5 при работещ консумиращ гориво двигател. Производителят осигурява „сервизен режим“, който позволява извършването на това изпитване.

При необходимост се използва специалната процедура, предвидена в точка 5.1.6. на настоящото правило.

5.   ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП III

5.1.   Превозните средства се изпитват съобразно приложение 6 при работещ консумиращ гориво двигател. Производителят осигурява „сервизен режим“, който позволява извършването на това изпитване.

5.2.   Изпитванията се извършват само при условия 1 и 2 от точка 3.2. от приложение 6. Ако по някакви причини изпитването по условие 2 не е възможно, алтернативно следва да се извърши друго изпитване при постоянна скорост (като консумиращият гориво двигател работи при натоварване).

6.   ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП IV

6.1.   Превозните средства се изпитват съобразно приложение 7.

Преди започване на изпитвателната процедура (точка 5.1. от приложение 7) превозните средства се подготвят, както следва:

За превозни средства с външно зареждане (OVC)

6.2.1.1.   Превозни средства с външно зареждане без превключвател на работния режим: процедурата започва с разреждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство по време на движение (на изпитвателно трасе или на динамометричен стенд и т.н.):

| — | при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател, или |
| --- | --- |

—

при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател, или

| — | ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (да се съгласува между техническата служба и производителя), или |
| --- | --- |

—

ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (да се съгласува между техническата служба и производителя), или

| — | според препоръките на производителя. |
| --- | --- |

—

според препоръките на производителя.

Консумиращият гориво двигател трябва да се спре в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.

6.2.1.2.   Превозни средства с външно зареждане и с превключвател на работния режим: процедурата трябва да започне с разреждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство по време на движение (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.) с превключвател в положение за изцяло електрически режим на задвижване при постоянна скорост от 70 % ± 5 % от максималната скорост на превозното средство за тридесет минути.

Разреждането се спира:

| — | когато превозното средство не може да се движи с 65 % от максималната скорост за тридесет минути; или |
| --- | --- |

—

когато превозното средство не може да се движи с 65 % от максималната скорост за тридесет минути; или

| — | когато чрез стандартните бордови уреди се подаде индикация на водача да спре превозното средство; или |
| --- | --- |

—

когато чрез стандартните бордови уреди се подаде индикация на водача да спре превозното средство; или

| — | след изминаване на разстояние от 100 km. |
| --- | --- |

—

след изминаване на разстояние от 100 km.

Ако превозното средство не е оборудвано за изцяло електрически режим на задвижване, разреждането на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност трябва да се извърши чрез движение на превозното средство (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.):

| — | при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател, или |
| --- | --- |

—

при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател, или

| — | ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (да се съгласува между техническата служба и производителя), или |
| --- | --- |

—

ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (да се съгласува между техническата служба и производителя), или

| — | според препоръките на производителя. |
| --- | --- |

—

според препоръките на производителя.

Консумиращият гориво двигател трябва да се изгаси в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.

За превозни средства без външно зареждане (NOVC):

6.2.2.1.   Превозни средства без външно зареждане и без превключвател на работния режим: процедурата започва с предварителна подготовка с поне два последователни пълни цикъла на движение (един от част първа и един от част втора) без естествено охлаждане.

6.2.2.2.   Превозни средства без външно зареждане и с превключвател на работния режим: процедурата започва с предварителна подготовка с поне два последователни пълни цикъла на движение (един от част първа и един от част втора), без естествено охлаждане, като те се извършват в хибриден режим на превозното средство. Ако са налице няколко хибридни режима, изпитването се извършва в режима, който се включва автоматично при включването на ключа за запалването (нормален режим).

Пробегът за предварителна подготовка и динамометричното изпитване се извършват съгласно точки 5.2. и 5.4. от приложение 7:

6.3.1.   За превозни средства с външно зареждане (OVC): при същите условия, посочени за условие Б за теста от тип I (точки 3.1.3. и 3.2.3.).

6.3.2.   За превозни средства без външно зареждане (NOVC): при същите условия, както за тест от тип I.

7.   ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП IV

7.1.   Превозните средства се изпитват съобразно приложение 9.

7.2.   За превозни средства с външно зареждане (OVC):

Позволено е устройството за съхраняване на електроенергия/мощност да се зарежда два пъти дневно по време на набирането на пробег.

За превозни средства с външно зареждане и с превключвател на работния режим набирането на пробег следва да се извърши в режима, който се включва автоматично при включването на ключа за запалването (нормален режим).

По време на набирането на пробег се позволява преминаване към друг хибриден режим, ако това е необходимо, за да продължи набирането на пробег, след като се получи съгласието на техническата служба.

Измерването на емисиите на замърсители се извършва при същите условия, посочени за условие Б за теста от тип I (точки 3.1.3. и 3.2.3.).

7.3.   За превозни средства без външно зареждане (NOVC):

За превозни средства без външно зареждане и с превключвател на работния режим набирането на пробег се извършва в режима, който се включва автоматично при включването на ключа за запалването (нормален режим).

Измерването на емисиите от замърсители се извършва при същите условия, както при изпитване от тип I.

8.   ИЗПИТВАНЕ ТИП VI

8.1.   Превозните средства се изпитват съобразно приложение 8.

8.2.   За превозни средства с външно зареждане (OVC), измерването на емисиите на замърсители се извършва при същите условия, посочени за условие Б за изпитването от тип I (точки 3.1.3. и 3.2.3.).

8.3.   За превозни средства без външно зареждане (NOVC), измерването на емисиите от замърсители се извършва при същите условия, както при изпитването от тип I.

9.   ИЗПИТВАНИЯ НА СИСТЕМАТА ЗА БОРДОВА ДИАГНОСТИКА (СБД)

9.1.   Превозните средства се изпитват съобразно приложение 11.

9.2.   За превозни средства с външно зареждане (OVC), измерването на емисиите на замърсители се извършва при същите условия, посочени за условие Б за теста от тип I (точки 3.1.3. и 3.2.3.).

9.3.   За превозни средства без външно зареждане (NOVC), измерването на емисиите от замърсители се извършва при същите условия, както при изпитването от тип I.

---

(1)  известни също като „с външно зареждане“

(2)  известни също като „без външно зареждане“.

(3)  Например: положение спортен, икономичен, градски, извънградски ...

(4)  Предимно електрически хибриден режим: Хибридният режим, за който чрез изпитване съгласно условие А от точка 4. от приложение 10 към Правило No 101 може да се докаже, че има най-голяма консумация на електроенергия от всички избираеми хибридни режими, и който се определя на базата на информация, предоставена от производителя и съгласувана с техническата служба.

(5)  Предимно горивен хибриден режим: Хибридният режим, за който чрез изпитване съгласно условие B от точка 4. от приложение 10 към Правило No 101 може да се докаже, че има най-голям разход на гориво от всички избираеми хибридни режими, и който се определя на базата на информация, предоставена от производителя и съгласувана с техническата служба.

Допълнение 1

Крива на степента на зареждане (SOC) на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност за целите на изпитване от тип I на хибридни електрически превозни средства с външно зареждане зареждане

Условие А на изпитването от тип I

Image

Условие A:

| 1. | първоначална степен на зареждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност |
| --- | --- |

1.

първоначална степен на зареждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност

| 2. | разреждане съгласно точка 3.1.2.1. или 3.2.2.1. |
| --- | --- |

2.

разреждане съгласно точка 3.1.2.1. или 3.2.2.1.

| 3. | подготовка на превозното средство съгласно точка 3.1.2.2. или 3.2.2.2. |
| --- | --- |

3.

подготовка на превозното средство съгласно точка 3.1.2.2. или 3.2.2.2.

| 4. | зареждане по време на естественото охлаждане на превозното средство до околната съгласно точка 3.1.2.3. и 3.1.2.4. или 3.2.2.3. и 3.2.2.4. |
| --- | --- |

4.

зареждане по време на естественото охлаждане на превозното средство до околната съгласно точка 3.1.2.3. и 3.1.2.4. или 3.2.2.3. и 3.2.2.4.

| 5. | изпитване съгласно точка 3.1.2.5. или 3.2.2.5. |
| --- | --- |

5.

изпитване съгласно точка 3.1.2.5. или 3.2.2.5.

Условие Б на изпитването от тип I

Image

Условие B:

| 1. | първоначална степен на зареждане |
| --- | --- |

1.

първоначална степен на зареждане

| 2. | подготовка на превозното средство съгласно точка 3.1.3.1. или 3.2.3.1. |
| --- | --- |

2.

подготовка на превозното средство съгласно точка 3.1.3.1. или 3.2.3.1.

| 3. | разреждане съгласно точка 3.1.3.2. или 3.2.3.2. |
| --- | --- |

3.

разреждане съгласно точка 3.1.3.2. или 3.2.3.2.

| 4. | естествено охлаждане съгласно точка 3.1.3.3. или 3.2.3.3. |
| --- | --- |

4.

естествено охлаждане съгласно точка 3.1.3.3. или 3.2.3.3.

| 5. | изпитване съгласно точка 3.1.3.4. или 3.2.3.4. |
| --- | --- |

5.

изпитване съгласно точка 3.1.3.4. или 3.2.3.4.

---