# Europeiska unionens L 321/2007

| | ISSN 1725-2628 |
| --- | --- |
| Europeiska unionens
  officiella tidning | L 321 |
| | |
| Svensk utgåva | Lagstiftning | 50 årgången6 december 2007 |

ISSN 1725-2628

Europeiska unionens

officiella tidning

L 321

Svensk utgåva

Lagstiftning

50 årgången6 december 2007

---

| Innehållsförteckning | | II   Rättsakter som antagits i enlighet med EG- och Euratomfördragen och vars offentliggörande inte är obligatoriskt | Sida |
| --- | --- | --- | --- |
| | | RÄTTSAKTER SOM ANTAGITS AV ORGAN SOM INRÄTTATS GENOM INTERNATIONELLA AVTAL |
| | * | Föreskrifter nr 14 från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) – Enhetliga bestämmelser för typgodkännande av fordon med avseende på säkerhetsbältens förankringar, ISOFIX-förankringssystem och ISOFIX-förankringar med övre hållrem | 1 |
| | * | Föreskrifter nr 66 från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) – Enhetliga tekniska bestämmelser för typgodkännande av större fordon för passagerarbefordran med avseende på karosseristommens hållfasthet | 55 |

Innehållsförteckning

II   Rättsakter som antagits i enlighet med EG- och Euratomfördragen och vars offentliggörande inte är obligatoriskt

Sida

RÄTTSAKTER SOM ANTAGITS AV ORGAN SOM INRÄTTATS GENOM INTERNATIONELLA AVTAL

*

Föreskrifter nr 14 från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) – Enhetliga bestämmelser för typgodkännande av fordon med avseende på säkerhetsbältens förankringar, ISOFIX-förankringssystem och ISOFIX-förankringar med övre hållrem

1

*

Föreskrifter nr 66 från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) – Enhetliga tekniska bestämmelser för typgodkännande av större fordon för passagerarbefordran med avseende på karosseristommens hållfasthet

55

| SV | De rättsakter vilkas titlar är tryckta med fin stil är sådana rättsakter som har avseende på den löpande handläggningen av jordbrukspolitiska frågor. De har normalt en begränsad giltighetstid.
  Beträffande alla övriga rättsakter gäller att titlarna är tryckta med fetstil och föregås av en asterisk. |
| --- | --- |

SV

De rättsakter vilkas titlar är tryckta med fin stil är sådana rättsakter som har avseende på den löpande handläggningen av jordbrukspolitiska frågor. De har normalt en begränsad giltighetstid.

Beträffande alla övriga rättsakter gäller att titlarna är tryckta med fetstil och föregås av en asterisk.

---

II Rättsakter som antagits i enlighet med EG- och Euratomfördragen och vars offentliggörande inte är obligatoriskt

RÄTTSAKTER SOM ANTAGITS AV ORGAN SOM INRÄTTATS GENOM INTERNATIONELLA AVTAL

| 6.12.2007 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | L 321/1 |
| --- | --- | --- | --- |

6.12.2007

SV

Europeiska unionens officiella tidning

L 321/1

---

Endast FN/ECE-texterna i original har bindande folkrättslig verkan. Dessa föreskrifters status och dagen för deras ikraftträdande bör kontrolleras i den senaste versionen av FN/ECE:s statusdokument TRANS/WP.29/343/Rev.X, som finns på: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.

Föreskrifter nr 14 från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) – Enhetliga bestämmelser för typgodkännande av fordon med avseende på säkerhetsbältens förankringar, ISOFIX-förankringssystem och ISOFIX-förankringar med övre hållrem

Addendum 13: Föreskrifter nr 14

Ändring 4

Supplement 2 till ändringsserie 06 – dag för ikraftträdande: 18 januari 2006

INNEHÅLL

FÖRESKRIFTER

| 1. | Tillämpningsområde |
| --- | --- |

1.

| 2. | Definitioner |
| --- | --- |

2.

| 3. | Ansökan om typgodkännande |
| --- | --- |

3.

| 4. | Typgodkännande |
| --- | --- |

4.

| 5. | Anvisningar |
| --- | --- |

5.

| 6. | Provningar |
| --- | --- |

6.

| 7. | Kontroll under och efter statiska provningar av säkerhetsbältens förankringar |
| --- | --- |

7.

| 8. | Ändring av fordonstypen och utökning av typgodkännande |
| --- | --- |

8.

| 9. | Tillverkningens överensstämmelse |
| --- | --- |

9.

| 10. | Påföljder vid tillverkningens bristande överensstämmelse |
| --- | --- |

10.

| 11. | Driftsinstruktioner |
| --- | --- |

11.

| 12. | Tillverkningens slutgiltiga upphörande |
| --- | --- |

12.

| 13. | Namn- och adressuppgifter gällande de tekniska tjänster som ansvarar för typgodkännandeprovningarna samt myndigheterna |
| --- | --- |

13.

| 14. | Övergångsbestämmelser |
| --- | --- |

14.

BILAGOR

| Bilaga 1 — | Meddelande om typgodkännande (eller utökning av eller avslagen ansökan om eller återkallande av typgodkännande eller tillverkningens slutgiltiga upphörande) för en fordonstyp enligt föreskrifter nr 14 med avseende på säkerhetsbältesförankringar, ISOFIX-förankringssystem och, i förekommande fall, ISOFIX-förankringar med övre hållrem. |
| --- | --- |

Bilaga 1 —

| Bilaga 2 — | Typgodkännandemärkets utformning |
| --- | --- |

Bilaga 2 —

| Bilaga 3 — | Placering av bältets effektiva förankringar |
| --- | --- |

Bilaga 3 —

| Bilaga 4 — | Förfarande för att bestämma H-punkten och den faktiska bröstkorgsvinkeln för sittplatser i motorfordon |
| --- | --- |

Bilaga 4 —

| Tillägg 1 — | Beskrivning av den tredimensionella H-punktsmaskinen |
| --- | --- |

Tillägg 1 —

| Tillägg 2 — | Tredimensionellt referenssystem |
| --- | --- |

Tillägg 2 —

| Tillägg 3 — | Referensuppgifter avseende sittplatser |
| --- | --- |

Tillägg 3 —

| Bilaga 5 — | Draganordning |
| --- | --- |

Bilaga 5 —

| Bilaga 6 — | Minsta antal förankringspunkter och placering av nedre förankringar |
| --- | --- |

Bilaga 6 —

| Tillägg 1 — | Placering av nedre förankringar – endast vinkelkrav |
| --- | --- |

Tillägg 1 —

| Bilaga 7 — | Dynamiska provningar som ett alternativ till provning av den statiska hållfastheten hos säkerhetsbältens förankringar |
| --- | --- |

Bilaga 7 —

| Bilaga 8 — | Anvisningar för provdocka |
| --- | --- |

Bilaga 8 —

| Bilaga 9 — | ISOFIX-förankringssystem och ISOFIX-förankringar med övre hållrem |
| --- | --- |

Bilaga 9 —

1.   TILLÄMPNINGSOMRÅDE

Dessa föreskrifter är tillämpliga på förankringar för de bälten som är avsedda för vuxna passagerare i de säten som är vända framåt eller bakåt i fordon i kategorierna M och N (1).

De är också tillämpliga på ISOFIX-förankringsystem och ISOFIX-förankringar med övre hållrem som är avsedda för ISOFIX-fasthållningssystem för barn som installerats i fordon i kategori M1. De fordon i kategori N1 som utrustats med ISOFIX-förankringar skall också uppfylla bestämmelserna i dessa föreskrifter.

2.   DEFINITIONER

I dessa föreskrifter gäller följande definitioner:

2.1   typgodkännande av ett fordon: typgodkännande av en fordonstyp utrustad med förankringar för en viss typ av säkerhetsbälten.

2.2   fordonstyp: en kategori av motordrivna fordon som inte skiljer sig sinsemellan i sådana viktiga avseenden som mått, form och material för de delar av fordons- eller säteskonstruktionen i vilka säkerhetsbältsförankringar, ISOFIX-förankringssystem och, i förekommande fall, ISOFIX-förankringar med övre hållrem är fastsatta och, om förankringarnas hållfasthet provas enligt den dynamiska provningen, egenskaperna hos alla delar av fasthållningssystemet, särskilt den kraftbegränsningsfunktion, som påverkar de krafter som anbringas på säkerhetsbältets förankringar.

2.3   bältesförankringar: de delar av fordonets eller sätenas uppbyggnad eller andra delar av fordonet som används för fastgöring av bilbältena.

bältets effektiva fästpunkt: den punkt som används för att på vedertaget sätt såsom anges i punkt 5.4 bestämma vinkeln för varje del av bilbältet i förhållande till användaren, dvs. den punkt till vilken ett band skulle behöva vara fastsatt för att ge samma läge som bilbältet har under användning. Beroende på bilbältets form och det sätt på vilket det är förankrat sammanfaller eller sammanfaller inte denna punkt med bältets verkliga förankringspunkt.

2.4.1   I de fall där t.ex.

2.4.1.1   en bandstyrning används på fordonets eller sätenas uppbyggnad, skall styrningens mittpunkt, där bandet lämnar styrningen på andra sidan av användaren, anses som bältets effektiva fästpunkt, och

2.4.1.2   bältet går direkt från användaren till en upprullare som är fastgjord på fordonets eller sätenas uppbyggnad, utan en bandstyrning som mellanled, skall bältets effektiva fästpunkt anses vara skärningspunkten mellan upprullningsrullens axel och det plan som passerar genom bandets mittlinje på rullen.

2.5   golv: den undre del av fordonets karosseri som sammanbinder fordonets sidoväggar. Här omfattar det förhöjningar, försänkningar och möjligen även andra förstärkningar, även om dessa ligger under golvet, som längsgående eller tvärgående balkar.

säte: en anordning som, oavsett om den ingår som en del av fordonets uppbyggnad eller inte, komplett med klädsel, utgör sittplats för en vuxen person. Termen täcker både ett enkelt säte och den del av ett odelat säte som motsvarar en sittplats.

2.6.1   främre passagerarsäte: ett säte där den främsta H-punkten för sätet i fråga befinner sig i eller framför det vertikala tvärplanet genom förarens R-punkt.

2.7   sammanhängande säte: antingen ett säte av odelad typ eller separata säten som monterats sida vid sida (dvs. monterade så att de främre förankringarna till ett säte är placerade bakom eller i linje med de främre förankringarna och framför eller i linje med de bakre förankringarna till ett annat säte) och avsett(dda) för en eller flera vuxna personer.

2.8   odelat säte: en anordning, komplett med klädsel, avsedd som sittplats för minst två vuxna personer.

2.9   uppfällbart säte: ett extra säte avsett för tillfällig användning och normalt nedfällt.

sätestyp: en kategori säten som inte skiljer sig åt sinsemellan i så viktiga avseenden som

2.10.1   form, mått och material i sätets uppbyggnad,

2.10.2   de typer av inställningssystem och alla spärrsystem som används, samt deras mått,

2.10.3   typ av bältesförankring på sätet, sätets förankring och de delar av fordonets uppbyggnad som påverkas, samt deras mått.

2.11   sätesförankring: det system genom vilket hela sätet är fastsatt i fordonets uppbyggnad, inkl. de delar av fordonets bärande del som påverkas.

inställningssystem: den anordning med vilken sätet eller dess delar kan inställas i ett läge som passar förarens eller passagerarens kroppsbyggnad. Denna anordning kan i synnerhet möjliggöra

2.12.1   inställning i längdled,

2.12.2   inställning i höjdled,

2.12.3   vinkelinställning.

2.13   förskjutningssystem: en anordning som gör det möjligt att flytta eller rotera sätet eller någon av dess delar utan något fast mellanläge så att tillträde till utrymmet bakom sätet i fråga underlättas.

2.14   spärrsystem: en anordning som håller fast sätet eller dess delar i varje bruksläge och som omfattar mekanismer för låsning både av ryggstödet i förhållande till sätet och av sätet i förhållande till fordonet.

2.15   referensområde: det område som begränsas av två vertikala, längsgående plan på 400 mm avstånd från varandra och symmetriska i förhållande till H-punkten och som definieras av rotationen från vertikalt till horisontellt av den huvudformade delen av mätapparaten i bilaga 1 till föreskrifter nr 21. Mätapparaten skall placeras enligt nämnda bilaga till föreskrifter nr 21 och inställas i den maximala längden av 840 mm.

2.16   kraftbegränsningsfunktion för bröstkorg: en del av säkerhetsbältet och/eller sätet och/eller fordonet som är avsedd att minska de fasthållningskrafter som verkar på passagerarens bröstkorg vid en kollision.

2.17   ISOFIX: ett system för montering av fasthållningsanordningar för barn i de fordon där det finns två fasta förankringar i fordonet, två motsvarande fasta fästen på fasthållningsanordningen för barn och en funktion för att begränsa rotationen kring axeln hos fasthållningsanordningen för barn.

2.18   ISOFIX-läge: ett system som tillåter installering av:

| a) | antingen en framåtvänd ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”universal” enligt definition i föreskrifter nr 44, eller |
| --- | --- |

a)

antingen en framåtvänd ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”universal” enligt definition i föreskrifter nr 44, eller

| b) | en framåtvänd ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”semiuniversal” enligt definition i föreskrifter nr 44, eller |
| --- | --- |

b)

en framåtvänd ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”semiuniversal” enligt definition i föreskrifter nr 44, eller

| c) | en bakåtvänd ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”semiuniversal” enligt definition i föreskrifter nr 44, eller |
| --- | --- |

c)

en bakåtvänd ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”semiuniversal” enligt definition i föreskrifter nr 44, eller

| d) | en ISOFIX-fasthållningsnordning för barn i sidoläge i kategorin ”semiuniversal” enligt definition i föreskrifter nr 44, eller |
| --- | --- |

d)

en ISOFIX-fasthållningsnordning för barn i sidoläge i kategorin ”semiuniversal” enligt definition i föreskrifter nr 44, eller

| e) | en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”fordonsspecifik” enligt definition i föreskrifter nr 44. |
| --- | --- |

e)

en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”fordonsspecifik” enligt definition i föreskrifter nr 44.

2.19   nedre ISOFIX-förankring: en stel, rund, vågrät stång, med diametern 6 mm, som utgår från fordons- eller säteskonstruktionen och som med ISOFIX-fästen ansluts till och begränsar en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn.

2.20   ISOFIX-förankringssystem: ett system som består av två nedre ISOFIX-förankringar, som utformats för att montera en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn tillsammans med en rotationshämmande anordning.

2.21   ISOFIX-fäste: en av två anslutningar som uppfyller kraven i föreskrifter nr 44, som utgår från konstruktionen för ISOFIX-fasthållningsanordningen för barn och som passar till en nedre ISOFIX-förankring.

2.22   ISOFIX-fasthållningsanordning för barn: en fasthållningsanordning för barn som skall fästas vid ett ISOFIX-förankringssystem och som uppfyller kraven i föreskrifter nr 44.

2.23   anordning för tillförande av statisk kraft: en provningsfixtur som sammankopplar fordonets ISOFIX-förankringssystem och som används för att kontrollera deras styrka och fordons- eller säteskonstruktionens förmåga att begränsa rotationen vid en statisk provning. Provningsfixturen beskrivs i figurerna 1 och 2 i bilaga 9.

2.24   rotationshämmande anordning:

| a) | En rotationshämmande anordning för en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”universal” bestående av den övre hållremmen för ISOFIX. |
| --- | --- |

a)

En rotationshämmande anordning för en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”universal” bestående av den övre hållremmen för ISOFIX.

| b) | En rotationshämmande anordning för en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”semiuniversal” bestående antingen av en övre hållrem, fordonets instrumentbräde eller ett stödben som alla avses begränsa fasthållningsanordningens rotation vid en frontal sammanstötning. |
| --- | --- |

b)

En rotationshämmande anordning för en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i kategorin ”semiuniversal” bestående antingen av en övre hållrem, fordonets instrumentbräde eller ett stödben som alla avses begränsa fasthållningsanordningens rotation vid en frontal sammanstötning.

| c) | För ISOFIX-fasthållningsanordningar för barn i kategorierna ”universal” och ”semiuniversal” utgör själva fordonssätet inte någon rotationshämmande anordning. |
| --- | --- |

c)

För ISOFIX-fasthållningsanordningar för barn i kategorierna ”universal” och ”semiuniversal” utgör själva fordonssätet inte någon rotationshämmande anordning.

2.25   ISOFIX-förankring med övre hållrem: ett föremål som en stång som placerats inom ett definierat område och konstruerats för att anslutas till anslutningsbandet för den övre hållremmen för ISOFIX och överföra dess hämmande kraft till fordonskonstruktionen.

2.26   ISOFIX-anslutning för övre hållrem: en anordning som är avsedd att fästas vid en ISOFIX-förankring med övre hållrem.

2.27   ISOFIX-krok för övre hållrem: en ISOFIX-anslutning för övre hållrem som typiskt används för att fästa ett ISOFIX-band för övre hållrem vid en ISOFIX-förankring för övre hållrem enligt definition i figur 3 i bilaga 9 till dessa föreskrifter.

2.28   ISOFIX-band för övre hållrem: ett bältesband (eller motsvarande) som sträcker sig från toppen av en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn till ISOFIX-förankringen för övre hållrem och som är utrustat med en inställningsanordning, en spänningslättande anordning och en ISOFIX-anslutning för övre hållrem.

2.29   styranordning: avses hjälpa installatören av ISOFIX-fasthållningsanordningen för barn genom att fysiskt lägga ISOFIX-fästena på ISOFIX-fasthållningsanordningen för barn i korrekt läge i förhållande till de nedre ISOFIX-förankringarna för att underlätta anslutningen.

2.30   ISOFIX-markeringsfixtur: något som upplyser den som önskar installera en ISOFIX-fasthållningsanordning för barn om ISOFIX-lägena i fordonet och om läget för vart och ett av de ISOFIX som motsvarar ISOFIX-förankringssystemen.

2.31   fixtur för en fasthållningsanordning för barn: en fixtur enligt en av de sju ISOFIX-storleksklasser som definieras i punkt 4 i tillägg 2 till bilaga 17 till föreskrifter nr 16, i synnerhet en vars mått framgår av figurerna 1–7 i ovannämnda punkt 4. Dessa fixturer för fasthållningsanordningar för barn används enligt föreskrifter nr 16 för att kontrollera de storleksklasser för ISOFIX-fasthållningsanordningar för barn som kan anbringas på fordonets ISOFIX-placeringar. En av de fixturer för fasthållningsanordningar för barn, den s.k. ISO/F2 (B), som visas i figur 2 i ovannämnda punkt 4 används följaktligen i dessa föreskrifter för att kontrollera placering av och tillträdesmöjlighet till varje ISOFIX-förankringssystem.

3.   ANSÖKAN OM TYPGODKÄNNANDE

3.1   Ansökan om typgodkännande för en fordonstyp i fråga om bältesförankringar, ISOFIX-förankringssystem och eventuella ISOFIX-förankringar med övre hållrem skall lämnas av fordonstillverkaren eller dennes vederbörligen befullmäktigade ombud.

Ansökan skall åtföljas av följande dokument i tre exemplar med följande uppgifter:

3.2.1   Ritningar över fordonets allmänna uppbyggnad i lämplig skala, som visar bältesförankringarnas läge, bältets effektiva fästpunkter (om så är lämpligt), ISOFIX-förankringssystemen, ISOFIX-förankringarna med övre hållrem, i förekommande fall, samt detaljerade ritningar av bältesförankringarna, av ISOFIX-förankringssystemen, i förekommande fall, av ISOFIX-förankringarna med övre hållrem, i förekommande fall, och av de punkter i vilka dessa är fastsatta.

3.2.2   En specifikation av de material som används och som kan påverka hållfastheten hos bältesförankringar, ISOFIX-förankringssystem och, i förekommande fall, ISOFIX-förankringar med övre hållrem.

3.2.3   En teknisk beskrivning av bältesförankringarna, av ISOFIX-förankringssystemen och, i förekommande fall, av ISOFIX-förankringarna med övre hållrem.

Om bältesförankringarna, ISOFIX-förankringssystemen och ISOFIX-förankringarna med övre hållrem, i förekommande fall, är fastsatta i säteskonstruktionen,

3.2.4.1   en detaljerad beskrivning av fordonstypen med avseende på sätenas konstruktion, av sätets förankringar och av deras inställnings- och spärrsystem,

3.2.4.2   ritningar, i lämplig skala och tillräckligt detaljerade, av sätena, av deras förankringar i fordonet och av deras inställnings- och spärrsystem, och

3.2.5   belägg för att det säkerhetsbälte eller det fasthållningssystem som används vid typgodkännandeprovningen av förankringarna uppfyller kraven i föreskrifter nr 16, om biltillverkaren väljer den alternativa dynamiska hållfasthetsprovningen.

3.3   Tillverkaren avgör om han skall förse tjänsten med ett fordon som är representativt för den fordonstyp som skall godkännas eller av de delar av fordonet som den tekniska tjänst som ansvarar för utförandet av typgodkännandeprovningarna anser vara väsentliga för provning av bältesförankringarna, ISOFIX-förankringssystemen och, i förekommande fall, ISOFIX-förankringarna med övre hållrem.

4.   TYPGODKÄNNANDE

4.1   Om det fordon som inlämnats för typgodkännande enligt dessa föreskrifter uppfyller bestämmelserna i dessa föreskrifter, skall typgodkännande av denna fordonstyp beviljas.

4.2   Ett typgodkännandenummer skall tilldelas varje godkänd typ. Dess första två siffror (för närvarande 06, motsvarande ändringsserie 06) skall ange numret på de senaste mera betydande tekniska ändringarna av föreskrifterna vid beviljandet av typgodkännandet. En och samma avtalsslutande part i överenskommelsen får inte tilldela en annan fordonstyp samma typgodkännandenummer enligt definition i punkt 2.2 ovan.

4.3   Meddelande om typgodkännande, utökning, återkallande av typgodkännande eller tillverkningens slutgiltiga upphörande för en fordonstyp enligt dessa föreskrifter skall meddelas de avtalsslutande parter i 1958 års överenskommelse som tillämpar dessa föreskrifter, med ett formulär som överensstämmer med förlagan i bilaga 1 till dessa föreskrifter.

På varje fordon som överensstämmer med en fordonstyp som godkänts enligt dessa föreskrifter skall ett internationellt typgodkännandemärke placeras på ett väl synligt och lättillgängligt ställe som anges i typgodkännandeintyget. Märket skall bestå av

4.4.1   en cirkel som omger bokstaven ”E”, följd av det särskilda landsnumret för det land som beviljat typgodkännande (2),

4.4.2   numret på dessa föreskrifter, placerat till höger om den cirkel som föreskrivs i punkt 4.4.1,

4.4.3   bokstaven ”e”, placerad till höger om numret på dessa föreskrifter om fordonet typgodkänts enligt de dynamiska provningarna i bilaga 7.

4.5   Om fordonet, i det land som beviljat typgodkännande enligt dessa föreskrifter, överensstämmer med typgodkännanden enligt flera av de skilda föreskrifter som utgör tillägg till överenskommelsen, behöver den symbol som föreskrivs i punkt 4.4.1 inte upprepas. I så fall skall de ytterligare nummer och symboler för alla de föreskrifter enligt vilka typgodkännande utfärdats, i det land som utfärdat typgodkännande enligt dessa föreskrifter, anges i lodräta kolumner till höger om den symbol som föreskrivs i punkt 4.4.1.

4.6   Typgodkännandemärket skall vara lättläsligt och outplånligt.

4.7   Typgodkännandemärket skall placeras nära eller på fordonets dataskylt som monteras av tillverkaren.

4.8   I bilaga 2 till dessa föreskrifter ges exempel på typgodkännandemärkets utformning.

5.   BESTÄMMELSER

5.1   Definitioner (se bilaga 3)

H-punkten är en referenspunkt enligt definition i punkt 2.3 i bilaga 4 till dessa föreskrifter, som skall bestämmas med det förfarande som föreskrivs i bilagan i fråga.

5.1.1.1   H'-punkten är en referenspunkt som motsvarar H enligt definition i punkt 5.1.1 och som skall bestämmas för sätets alla normala inställningslägen.

5.1.1.2   R-punkten är sätets referenspunkt som den definieras i punkt 2.4 i bilaga 4 till dessa föreskrifter.

5.1.2   Det tredimensionella referenssystemet definieras i tillägg 2 till bilaga 4 till dessa föreskrifter.

5.1.3   Punkterna L1 och L2 är bältets nedre effektiva fästpunkter.

5.1.4   Punkten C är en punkt som ligger 450 mm lodrätt ovanför punkten R. Om det avstånd S som definieras i punkt 5.1.6 emellertid inte är mindre än 280 mm och om den andra möjliga formel, BR = 260 mm + 0,8 S, som definieras i punkt 5.4.3.3, tillämpas av tillverkaren, skall det lodräta avståndet mellan C och R vara 500 mm.

5.1.5   Vinklarna α1 och α2 är vinklarna mellan ett horisontellt plan och de plan som är vinkelräta mot fordonets längsgående mittplan och som går genom punkt H' och punkterna L1 respektive L2.

S är avståndet i millimeter mellan bältets övre effektiva fästpunkter och ett referensplan P som är parallellt med fordonets längsgående mittplan enligt följande definition:

5.1.6.1   Om sittplatsen är tydligt definierad genom sätets form, är planet P sätets mittplan.

Om platsen inte är väl definierad,

5.1.6.2.1   är planet P för förarens säte ett vertikalt plan som är parallellt med fordonets längsgående mittplan och som passerar genom rattens mittpunkt i rattkransens plan när ratten, om den är inställbar, står i sitt mittläge,

5.1.6.2.2   planet P för framsätets yttre passagerare skall vara symmetriskt i förhållande till förarens P-plan,

5.1.6.2.3   planet P för bakre yttre sittplatsen är det plan som anges av tillverkaren, förutsatt att följande gränsvärden för avståndet A mellan fordonets längsgående mittplan och planet P iakttas:

A ≥ 200 mm, om det odelade sätet är avsett för endast två passagerare,

A ≥ 300 mm, om det odelade sätet är avsett för mer än två passagerare.

5.2   Allmänna bestämmelser

Förankringar för bilbälten skall vara så utformade, konstruerade och ha en sådan placering att de uppfyller följande krav:

5.2.1.1   De skall medge montering av ett lämpligt bilbälte. Bältesförankringarna till de främre, yttre sittplatserna skall tillåta montering av upprullare och bältesledare, med beaktande särskilt av bältesförankringarnas hållfasthet, såvida tillverkaren inte levererar fordonet med andra typer av bilbälten med inbyggda upprullare. Om förankringarna endast är avpassade för vissa typer av bilbälten, skall dessa typer anges på det formulär som nämns i punkt 4.3.

5.2.1.2   De skall till ett minimum reducera risken att bältet glider när det används rätt.

5.2.1.3   De skall till ett minimum reducera risken att bandet skadas till följd av kontakt med skarpa, fasta kanter i fordonets eller sätets uppbyggnad.

5.2.1.4   De skall göra det möjligt för fordonet att vid normal användning uppfylla bestämmelserna i dessa föreskrifter.

5.2.1.5   För de bältesförankringar som har olika lägen när personer skall stiga in i fordonet och när de skall spänna fast sig, skall bestämmelserna i dessa föreskrifter tillämpas på bältesförankringarna i det effektiva fasthållningsläget.

Varje ISOFIX-förankringssystem och varje ISOFIX-förankring med övre hållrem som installeras eller är avsedd att installeras för ISOFIX-fasthållningsanordningar för barn skall vara så utformad, tillverkad och placerad att:

5.2.2.1   varje ISOFIX-förankringssystem och varje förankring med övre hållrem tillåter fordonet att vid normal användning uppfylla bestämmelserna i dessa föreskrifter,

varje ISOFIX-förankringssystem och varje ISOFIX-förankring med övre hållrem som kan monteras på något fordon också skall uppfylla bestämmelserna i dessa föreskrifter. Sådana förankringar skall därför beskrivas i ansökningshandlingen för typgodkännande.

5.2.2.2   hållfastheten i ISOFIX-förankringssystem och ISOFIX-förankringar med övre hållrem är anpassad till varje ISOFIX-fasthållningsanordning för barn i viktgrupperna: 0, 0+ och 1 enligt definition i föreskrifter nr 44.

5.2.3   Konstruktion och placering av ISOFIX-förankringssystem.

5.2.3.1   Varje ISOFIX-förankringssystem skall bestå av en (flera) tvärgående horisontell(a), stel(a) stång(stänger) med en diameter av 6 mm ± 0,1 mm, som täcker två områden med en effektiv längd av minst 25 mm och som är placerade på samma axel enligt definition i figur 4 i bilaga 9.

5.2.3.2   Varje ISOFIX-förankringssystem som installeras på ett fordonssäte skall placeras minst 120 mm bakom H-punktskonstruktionen såsom fastställs i bilaga 4 till dessa föreskrifter, uppmätt horisontellt och fram till stångens mittpunkt.

5.2.3.3   För varje ISOFIX-förankringssysten som installeras i fordonet skall möjligheten att fästa den fixtur ”ISO/F2” (B) för ISOFIX-fasthållningsanordning för barn som beskrivs i föreskrifter nr 16 (figur 2 i tillägg 2 till bilaga 17) kontrolleras.

5.2.3.4   Bottenytan på fixturen ”ISO/F2” (B) som denna definieras i föreskrifter nr 16 (figur 2 i tillägg 2 till bilaga 17) skall ha inställningsvinklar inom följande gränser, där vinklarna mäts i förhållande till de referensplan i fordonet som definieras i tillägg 2 till bilaga 4 till dessa förskrifter:

| a) | lutningsvinkel: 15o ± 10o, |
| --- | --- |

a)

lutningsvinkel: 15o ± 10o,

| b) | vridningsvinkel: 0o ± 5o, |
| --- | --- |

b)

vridningsvinkel: 0o ± 5o,

| c) | girvinkel: 0o ± 10o. |
| --- | --- |

c)

girvinkel: 0o ± 10o.

5.2.3.5   ISOFIX-förankringssystemen skall ständigt vara inkopplade eller lagringsbara. I fråga om lagringsbara förankringar skall de krav som gäller ISOFIX-lagringssystem vara uppfyllda i utfällt läge.

Varje stång för nedre ISOFIX-förankring (när den är utfälld för användning) eller varje permanent installerad manöveranordning skall vara synlig utan att sätesdyna eller ryggstöd sammanpressas när stången eller manöveranordningen betraktas i ett vertikalt längsgående plan som passerar genom stångens eller manöveranordningens mittpunkt längs en linje som bildar en uppåtriktad vinkel av 30 grader mot ett horisontellt plan.

Som alternativ till ovanstående krav skall fordonet vara permanent märkt i anslutning till varje stång eller manöveranordning. Denna märkning skall efter tillverkarens val utgöras av en av följande:

5.2.3.6.1   minst den symbol i figur 12 i bilaga 9 som består av en cirkel med en diameter av minst 13 mm och som är försedd med ett piktogram som uppfyller följande villkor:

| a) | piktogrammet skall kontrastera mot cirkelns bakgrund, |
| --- | --- |

a)

piktogrammet skall kontrastera mot cirkelns bakgrund,

| b) | piktogrammet skall vara placerat nära varje stång i systemet. |
| --- | --- |

b)

piktogrammet skall vara placerat nära varje stång i systemet.

5.2.3.6.2   Ordet ”ISOFIX” i versaler med en höjd av minst 6 mm.

5.2.4   Konstruktion och placering av ISOFIX-förankringar med övre hållrem.

På biltillverkarens begäran kan de metoder som beskrivs i punkterna 5.2.4.1 och 5.2.4.2 användas som alternativ.

Den metod som beskrivs i punkt 5.2.4.1 kan endast användas om ISOFIX-läget är placerat på ett fordonssäte.

Med förbehåll för punkterna 5.2.4.3 och 5.2.4.4 skall den del av varje ISOFIX-förankring med övre hållrem, som konstruerats för att bli ansluten till en anslutning för ISOFIX med övre hållrem, inte placeras mer än 2 000 mm från axelns referenspunkt och inom det skuggade området i figurerna 6–10 i bilaga 9 och i det verkliga säte i vilket det installerats, med hänvisning till en schablon som beskrivs i SAE J 826 (juli 1995) och som visas i figur 5 i bilaga 9, samt enligt följande villkor:

5.2.4.1.1   Schablonens H-punkt skall vara placerad vid den enda verkliga H-punkten för sätet i dess lägsta och fullt tillbakaskjutna läge, bortsett från att schablonen är placerad i sidoläge mitt emellan de båda nedre ISOFIX-förankringarna.

5.2.4.1.2   Schablonens bröstkorgslinje skall ligga i samma vinkel mot det tvärgående vertikala planet som ryggstödet i dess mest upprätta läge, och

5.2.4.1.3   schablonen skall vara placerad i det vertikala längsgående plan vari schablonens H-punkt ingår.

5.2.4.2   Området för ISOFIX-förankringen med övre hållrem kan som alternativ placeras med hjälp av fixturen ”ISO/F2” (B) som denna definieras i föreskrifter nr 16 (figur 2 i tillägg 2 till bilaga 17) i ett ISOFIX-läge som utrustats med nedre ISOFIX-förankringar så som visas i figur 11 i bilaga 9.

Sätet skall vara i sitt mest tillbakaskjutna, lägsta läge med ryggstödet i sitt utgångsläge eller enligt fordonstillverkarens rekommendation.

Sedd från sidan skall ISOFIX-förankringen med övre hållrem ligga bakom den främre ytan på fixturen ”ISO/F2” (B).

Genom skärningspunkten mellan den främre ytan på fixturen ”ISO/F2” (B) och den horisontella linje (hänvisning 3 i figur 11 i bilaga 9) som innefattar den sista fasta punkten med en hårdhet större än 50 Shore A vid ryggstödets överkant definieras referenspunkt 4 (figur 11 i bilaga 9) på mittlinjen för fixturen ”ISO/F2” (B). Vid denna referenspunkt definieras genom en största vinkel av 45o över den horisontella linjen det övre gränsvärdet för området för förankringen med övre hållrem.

Uppifrån avgränsas vid referenspunkt 4 (figur 11 i bilaga 9) genom en största vinkel av 90o som sträcker sig bakåt och åt sidan och bakifrån avgränsas genom en största vinkel av 40o två volymer som avgränsar förankringsområdet för ISOFIX med övre hållrem.

Utgångspunkten för anslutningsbandet för ISOFIX med övre hållrem (5) skall vara belägen vid skärningspunkten mellan fixturen ”ISO/F2” (B) och ett plan beläget 550 mm över den horisontella sidan (1) av fixturen ”ISO/F2” (B) på mittlinjen (6) av fixturen ”ISO/F2” (B).

ISOFIX-förankringen med övre hållrem skall dessutom vara belägen minst 200 mm men högst 2 000 mm från utgångspunkten för anslutningsbandet för ISOFIX med övre hållrem på baksidan av fixturen ”ISO/F2” (B), uppmätt längs bandet när det är draget över ryggstödet till ISOFIX-förankringen med övre hållrem.

Den del av ISOFIX-förankringen med övre hållrem i ett fordon, som konstruerats för att bli ansluten till en anslutning för ISOFIX med övre hållrem, får placeras utanför de skuggade områdena i punkterna 5.2.4.1 och 5.2.4.2 om en placering inom ett område inte är lämplig och fordonet är utrustat med en draganordning som

5.2.4.3.1   säkerställer att anslutningsbandet för ISOFIX med övre hållrem fungerar som om den del av den förankring som är avsedd att anslutas till ISOFIX-förankringen med övre hållrem är placerad inom det skuggade området, och

5.2.4.3.2   i fråga om en mjuk draganordning av bandtyp eller en utdragbar draganordning befinner sig minst 65 mm bakom bröstkorgslinjen eller i fråga om en fast, stel draganordning minst 100 mm bakom bröstkorgslinjen, och

5.2.4.3.3   om anordningen efter provning efter installering för avsedd användning uppvisar tillräcklig styrka för att med ISOFIX-förankringen med övre hållrem motstå den belastning som avses i punkt 6.6 i dessa föreskrifter.

5.2.4.4   En förankring med hållrem får infällas i ryggstödet, förutsatt att den inte befinner sig inom det område som omsluts av bandet vid ovansidan av fordonets ryggstöd.

5.2.4.5   ISOFIX-förankringen med övre hållrem skall ha sådana dimensioner att anbringande av en ISOFIX-krok för övre hållrem såsom anges i figur 3 möjliggörs.

Ett fritt utrymme skall finnas runt varje ISOFIX-förankring med övre hållrem så att låsning och upplåsning möjliggörs. För varje ISOFIX-förankring med övre hållrem med kåpa skall kåpan kunna identifieras t.ex. med en av de symboler eller med spegelbilden av en av de symboler som fastställs i figur 13 i bilaga 9 och kåpan skall kunna avlägsnas utan användning av verktyg.

5.3   Lägsta antal bältesförankringar som skall tillhandahållas

Varje fordon i kategorierna M och N skall (bortsett från de fordon i kategorierna M2 och M3 som ingår klasserna I eller II enligt föreskrifter nr 36, klass A enligt föreskrifter nr 52 och klasserna I eller II och A enligt föreskrifter nr 107) vara utrustat med säkerhetsbältesförankringar som uppfyller kraven i dessa föreskrifter.

5.3.1.1   Förankringarna för ett fyrpunktsbälte som godkänts som ett bälte av S-typ (med eller utan upprullare) enligt föreskrifter nr 16 skall uppfylla kraven i föreskrifter nr 14 medan den (de) ytterligare förankring(ar) som finns för montering av ett grenband (enhet) undantas från kraven på hållfasthet och placering i dessa föreskrifter.

5.3.2   Det minsta antalet bältesförankringar för varje läge för varje säte med framåt- och bakåtriktat läge skall vara det som anges i bilaga 6.

5.3.3   På de yttre sittplatser, utom de främre, i fordon i kategori N1, som visas i bilaga 6 och som markeras med symbolen Ø, tillåts emellertid två nedre förankringar om det finns en passage som tillåter passagerare att passera till andra delar av fordonet mellan sätet och fordonets närmaste sidovägg.

Ett utrymme mellan ett säte och sidoväggen betraktas som en passage om avståndet från denna sidovägg, med alla dörrar stängda, till ett vertikalt längsgående plan som går genom mittlinjen på det aktuella sätet, uppmätt i läget för R-punkten och vinkelrätt mot fordonets längsgående mittplan, överstiger 500 mm.

5.3.4   På de främre mittsittplatser, som visas i bilaga 6 och markeras med symbolen *, skall två nedre förankringar anses tillräckliga om vindrutan är belägen utanför det referensområde som definieras i bilaga 1 till föreskrifter nr 21. Om vindrutan är belägen inom detta referensområde krävs tre förankringar.

I fråga om förankringar betraktas vindrutan som en del av referensområdet när den kan komma i statisk kontakt med provningsapparaten enligt metoden i bilaga 1 till föreskrifter nr 21.

För varje sätesplats, som i bilaga 6 är märkt med symbolen Image, skall tre förankringar finnas. Två förankringar får finnas om ett av följande villkor är uppfyllt:

5.3.5.1   Det finns direkt framtill ett säte eller andra fordonsdelar som överensstämmer med punkt 3.5 i tillägg 1 till föreskrifter nr 80.

5.3.5.2   Ingen del av fordonet finns i referensområdet eller kan finnas i referensområdet när fordonet är i rörelse.

5.3.5.3   Delar av fordonet i nämnda referensområde uppfyller de krav för energiabsorption som anges i tillägg 6 till föreskrifter nr 80.

5.3.6   För alla hopfällbara säten eller sittplatser som endast används när fordonet står stilla samt för alla säten i sådana fordon som inte omfattas av punkterna 5.3.1–5.3.4 krävs inga bältesförankringar. Om fordonet är försett med förankringar för sådana säten skall dessa förankringar emellertid uppfylla bestämmelserna i dessa föreskrifter. I detta fall är två nedre förankringar tillräckliga.

5.3.7   För det övre däcket på ett dubbeldäckat fordon gäller kraven för den främsta mittsittplatsen även för de yttre främre sittplatserna.

5.3.8   Lägsta antal ISOFIX-lägen som skall tillhandahållas.

5.3.8.1   Varje fordon i kategori M1 skall vara utrustat med minst två ISOFIX-lägen.

Minst två av ISOFIX-lägena skall vara utrustade med både ett ISOFIX-förankringssystem och en ISOFIX-förankring med övre hållrem.

Den typ och det antal av de ISOFIX-fixturer som definieras i föreskrifter nr 16 och som kan installeras vid varje ISOFIX-läge definieras i föreskrifter nr 16.

5.3.8.2   Utan hinder av punkt 5.3.8.1 krävs, om ett fordon är utrustat med endast en sätesrad, inget ISOFIX-läge.

5.3.8.3   Utan hinder av punkt 5.3.8.1 skall minst ett av de två ISOFIX-lägessystemen installeras vid den andra sätesraden.

5.3.8.4   Om ett ISOFIX-förankringssystem installeras vid en främre sittplats som skyddas av en främre krockkudde skall en avaktiveringsanordning för denna krockkudde monteras.

5.3.8.5   Utan hinder av punkt 5.3.8.1 skall i fråga om integrerad(e) ”inbyggd(a)” fasthållningsanordning(ar) för barn det antal ISOFIX-lägen som skall finnas vara minst två, minus antalet integrerad(e) ”inbyggd(a)” fasthållningsanordning(ar) för barn i viktgrupperna 0, 0+ eller 1.

5.3.8.6   Utan hinder av bestämmelsen i punkt 5.3.8.1 skall cabrioleter enligt definition i punkt 8.1 i bilaga 7 till den konsoliderade resolutionen om fordonskonstruktion (R.E.3) (3) med mer än en sätesrad förses med minst två nedre ISOFIX-förankringar. Om en ISOFIX-förankring med övre hållrem finns på sådana fordon skall den uppfylla tillämpliga bestämmelser i dessa föreskrifter.

5.3.9   I fråga om de säten som kan vändas eller placeras i andra riktningar och som skall användas i dessa lägen när fordonet står stilla skall kraven i punkt 5.3.1 i enlighet med dessa föreskrifter endast gälla de lägen som är avsedda för normal användning när fordonet färdas på väg. Uppgift om detta skall ingå i informationsdokumentet.

5.4   Placering av bältesförankringar (se figur 1 i bilaga 3)

5.4.1   Allmänt

5.4.1.1   Bältesförankringarna till ett och samma bälte kan antingen genomgående placeras i fordons- eller säteskonstruktionen eller i någon annan del av fordonet eller fördelas mellan dessa placeringar.

5.4.1.2   En och samma förankring kan användas för att fastgöra ändarna av två närliggande säkerhetsbälten, förutsatt att provningskraven uppfylls.

5.4.2   Placering av bältets nedre effektiva förankring

5.4.2.1   Framsäten, fordon i kategori M1

För motorfordon i kategori M1 skall vinkeln α1 (på motsatt sida mot bälteslåset) vara mellan 30o och 80o och vinkeln α2 (vid bälteslåset) mellan 45o och 80o. Båda vinkelkraven skall i samtliga normala körlägen gälla framsäten. I de fall minst en av vinklarna α1 och α2 är konstant (t.ex. förankring fastgjord vid sätet) i alla normala körlägen skall dess värde vara 60o ± 10o. För justerbara säten med justeringsanordning enligt beskrivning i punkt 2.12 och med en ryggstödsvinkel av mindre än 20o (se figur 1 i bilaga 3) får vinkeln α1 understiga det minimivärde (30o) som anges ovan, förutsatt att den inte understiger 20o i något normalt bruksläge.

5.4.2.2   Baksäten, fordon i kategori M1

För motorfordon i kategori M1 skall vinklarna α1 och α2 ligga mellan 30o och 80o för alla baksäten. Vid justerbara baksäten skall värdena gälla alla normala körlägen.

5.4.2.3   Framsäten, fordon i andra kategorier än M1

För motorfordon i andra kategorier än M1 skall vinklarna α1 och α2 ligga mellan 30o och 80o för samtliga normala körlägen för framsäten. Om i fråga om framsäten i fordon vars totalvikt inte överstiger 3,5 ton minst en av vinklarna α1 och α2 är konstant i alla normala brukslägen skall dess värde vara 60o ± 10o (t.ex. en förankring fastgjord i sätet).

5.4.2.4   Baksäten och särskilda fram- eller baksäten, fordon i andra kategorier än M1

I fordon i andra kategorier än M1 får i fråga om

| a) | odelade säten, |
| --- | --- |

a)

odelade säten,

| b) | justerbara säten (fram och bak) med en justeringsanordning enligt beskrivning i punkt 2.12 med en ryggstödsvinkel mindre än 20° (se figur 1 i bilaga 3), och |
| --- | --- |

b)

justerbara säten (fram och bak) med en justeringsanordning enligt beskrivning i punkt 2.12 med en ryggstödsvinkel mindre än 20° (se figur 1 i bilaga 3), och

| c) | andra baksäten, |
| --- | --- |

c)

andra baksäten,

vinklarna α1 och α2 ligga mellan 20o och 80o i alla normala brukslägen. Om i fråga om framsäten i fordon vars totalvikt inte överstiger 3,5 ton minst en av vinklarna α1 och α2 är konstant i alla normala brukslägen skall dess värde vara 60o ± 10o (t.ex. en förankring fastgjord i sätet).

I fråga om säten, andra än framsäten, i fordon i kategorierna M2 och M3 skall vinklarna α1 och α2 ligga mellan 45o och 90o i alla normala brukslägen.

5.4.2.5   Avståndet mellan de två vertikala plan som är parallella med fordonets längsgående mittplan och som var för sig går genom en av bältets två nedre effektiva fästpunkter L1 och L2 för samma bilbälte får inte vara mindre än 350 mm. I fråga om mittsittplatser i ett baksäte på fordon i kategorierna M1 och N1 får ovanstående avstånd inte vara mindre än 240 mm, förutsatt att det inte är möjligt att byta ut mittsätet baktill mot något av de andra sätena i fordonet. Sätets längsgående mittplan skall gå genom punkterna L1 och L2 och befinna sig minst 120 mm från dessa punkter.

5.4.3   Placering av bältets övre effektiva fästpunkter (se bilaga 3)

5.4.3.1   Om en bandledare eller liknande anordning används och denna påverkar bältets övre effektiva fästpunkts faktiska läge skall detta läge bestämmas på vedertaget sätt genom att förankringens läge beaktas när bandets längsgående mittlinje passerar genom en punkt J1 som definieras med utgångspunkt i punkt R av följande tre linjesegment:

| RZ | : | Ett 530 mm långt uppåtriktat segment av bröstkorgslinjen från punkten R. |
| --- | --- | --- |
| ZX | : | Ett 120 mm långt segment vinkelrätt mot fordonets längsgående mittplan, uppmätt från punkten Z i förankringens riktning. |
| XJ1 | : | Ett 60 mm långt segment vinkelrätt mot det plan som definieras av segmenten RZ och ZX, uppmätt framåt från punkten X. |

RZ

:

Ett 530 mm långt uppåtriktat segment av bröstkorgslinjen från punkten R.

ZX

:

Ett 120 mm långt segment vinkelrätt mot fordonets längsgående mittplan, uppmätt från punkten Z i förankringens riktning.

XJ1

:

Ett 60 mm långt segment vinkelrätt mot det plan som definieras av segmenten RZ och ZX, uppmätt framåt från punkten X.

Punkten J2 är symmetrisk med punkten J1 i förhållande till det längsgående vertikalplan som passerar genom bröstkorgslinjen i punkt 5.1.2 för provdockan i det aktuella sätet.

I ett fordon med två dörrar där dessa skall ge tillträde till såväl fram- som baksäte och då den övre förankringen sitter i B-stolpen skall systemet vara så utformat att det inte hindrar in- eller avstigning i fordonet.

5.4.3.2   Bältets övre effektiva fästpunkt skall ligga under det plan FN som är vinkelrätt mot sätets längsgående mittplan och som bildar en vinkel av 65° mot bröstkorgslinjen. Denna vinkel kan minskas till 60° för baksäten. Planet FN skall placeras så att det skär bröstkorgslinjen i en punkt D så att DR = 315 mm + 1,8 S. När S ≤ 200 mm blir emellertid DR 675 mm.

5.4.3.3   Bältets övre effektiva fästpunkt skall befinna sig bakom ett plan FK som är vinkelrätt mot sätets längsgående symmetriplan och som skär bröstkorgslinjen i en punkt B med en vinkel på 120° så att BR = 260 mm + S. När S ≥ 280 mm kan tillverkaren välja BR = 260 mm + 0,8 S.

5.4.3.4   Värdet av S får inte understiga 140 mm.

5.4.3.5   Bältets övre effektiva fästpunkt skall befinna sig bakom ett vertikalt plan som är vinkelrätt mot fordonets längsgående mittplan och som går genom R-punkten i enlighet med bilaga 3.

5.4.3.6   Bältets övre effektiva fästpunkt skall befinna sig över ett horisontalplan som passerar genom den i punkt 5.1.4 definierade punkten C.

Utöver den övre fästpunkten i punkt 5.4.3.1 kan andra effektiva övre fästpunkter tillhandahållas, förutsatt att ett av följande villkor är uppfyllt:

5.4.3.7.1   De extra förankringarna uppfyller de krav som fastställs i punkterna 5.4.3.1–5.4.3.6.

5.4.3.7.2   De extra förankringarna kan användas utan hjälp av verktyg, uppfyller de krav som fastställs i punkterna 5.4.3.5 och 5.4.3.6 och befinner sig i ett av de områden som erhålls genom att området i figur 1 i bilaga 3 till dessa föreskrifter, förskjuts 80 mm uppåt eller nedåt i vertikal riktning.

Den (de) förankring(ar) som är avsedd(a) för fyrpunktsbälten, uppfyller kraven i punkt 5.4.3.6, befinner sig bakom det tvärplan som passerar genom referenslinjen och är placerad(e) enligt följande:

5.4.3.7.3.1   För en enstaka förankring, inuti det område som är gemensamt för de två rumsvinklar som definieras av de vertikala linjer som passerar genom punkterna J1 och J2 enligt definition i punkt 5.4.3.1 och vars horisontella segment visas i figur 2 i bilaga 3 till dessa föreskrifter.

5.4.3.7.3.2   För två förankringar, inuti den som är bäst lämpad av de två rumsvinklar som definieras ovan, förutsatt att ingen av förankringarna befinner sig mer än 50 mm från den symmetriska spegelbilden av den andra förankringen i förhållande till planet P, som definieras i punkt 5.1.6, för det aktuella sätet.

5.5   Mått för gängade bältesförankringshål

5.5.1   En bältesförankring skall ha ett gängat hål på 11,11 mm (7/16 tum) (20 UNF 2B).

5.5.2   Om fordonet av tillverkaren förses med bilbälten som monteras i alla de förankringar som föreskrivs för sätet ifråga, behöver dessa förankringar inte uppfylla kravet i punkt 5.5.1, förutsatt att de uppfyller övriga bestämmelser i dessa föreskrifter. Kravet i punkt 5.5.1 är dessutom inte tillämpligt på de tilläggsförankringar som uppfyller kravet i punkt 5.4.3.7.3.

5.5.3   Det skall vara möjligt att ta bort säkerhetsbältet utan att skada förankringen.

6.   PROVNINGAR

6.1   Allmänna provningar för säkerhetsbältesförankringar

I enlighet med bestämmelserna i punkt 6.2 och på tillverkarens begäran gäller följande:

6.1.1.1   Provningarna kan utföras antingen på en fordonsuppbyggnad eller på ett fullständigt utrustat fordon.

6.1.1.2   Provningarna kan begränsas till förankringarna för enbart ett säte eller en sätesgrupp under förutsättning att

| a) | berörda förankringar har samma konstruktionsmässiga egenskaper som förankringarna för de andra sätena eller grupperna av säten, och |
| --- | --- |

a)

berörda förankringar har samma konstruktionsmässiga egenskaper som förankringarna för de andra sätena eller grupperna av säten, och

| b) | då sådana förankringar helt eller delvis sitter på sätet eller på en grupp av säten, de konstruktionsmässiga egenskaperna för sätet eller för gruppen av säten är samma för övriga säten eller grupper av säten. |
| --- | --- |

b)

då sådana förankringar helt eller delvis sitter på sätet eller på en grupp av säten, de konstruktionsmässiga egenskaperna för sätet eller för gruppen av säten är samma för övriga säten eller grupper av säten.

6.1.1.3   Fönster och dörrar kan vara monterade eller omonterade samt stängda eller öppna.

6.1.1.4   Varje del som normalt är monterad och som troligen kan bidra till fordonets konstruktion får vara monterad.

6.1.2   Sätena skall vara monterade och inställda i det kör- eller bruksläge som den tekniska tjänst som ansvarar för typgodkännandeprovningarna valt för att med hänsyn till systemets hållfasthet ge de mest ofördelaktiga förhållandena. Sätenas läge skall anges i rapporten. Ryggstödet skall, om det är inställbart, spärras enligt tillverkarens anvisningar eller, när sådana anvisningar saknas, spärras i en faktisk vinkel som för fordon i kategorierna M1 och N1 ligger så nära 25o som möjligt och för fordon i alla övriga kategorier så nära 15o som möjligt.

6.2   Fordonets fastsättning för provningar av bältesförankringar och för provningar av ISOFIX-förankringar

6.2.1   Den metod som används för att sätta fast fordonet under provningen får inte medföra att bältesförankringarna eller ISOFIX-förankringarna och deras förankringsområden förstärks, inte heller att karosseriets normala deformation minskas.

6.2.2   En fastsättningsanordning skall anses tillfredställande om den inte påverkar ett område som sträcker sig över fordonets hela bredd, om fordonet eller karosseriet är blockerat eller fastgjort i främre delen på ett avstånd av minst 500 mm från den bältesförankring som skall provas och om den är fastgjord baktill minst 300 mm från denna förankring.

6.2.3   Det rekommenderas att karosseriet vilar på stöd som placeras ungefär i linje med hjulaxlarna eller, om så inte är möjligt, i linje med hjulupphängningens fastsättningspunkter.

6.2.4   Om en annan provningsmetod används än den som föreskrivs i punkterna 6.2.1–6.2.3 i dessa föreskrifter skall det bevisas att den är likvärdig.

6.3   Allmänna krav för provning av säkerhetsbältesförankringar

6.3.1   Alla bältesförankringar för en och samma grupp av säten skall provas samtidigt. Om det emellertid finns risk att en osymmetrisk belastning på säten och förankringar kan leda till att förankringarna inte klarar proven, kan ytterligare ett prov utföras med osymmetrisk belastning.

6.3.2   Dragkraften skall påföras i en riktning som motsvarar sätets läge med vinkeln 10o ± 5o över det horisontella plan som är parallellt med fordonets längsgående mittplan.

En förbelastning av 10 % med en tolerans av 30 % av målbelastningen skall påföras varefter belastningen skall ökas till 100 % av den aktuella målbelastningen.

6.3.3   Full belastning skall uppnås så snabbt som möjligt och inom en längsta tid för belastningens påförande av 60 sekunder.

Tillverkaren kan emellertid begära att belastningen skall påföras inom fyra sekunder.

Bältesförankringarna skall motstå den angivna belastningen under minst 0,2 sekunder.

6.3.4   De draganordningar som skall användas vid provningarna i punkt 6.4 nedan visas i bilaga 5. De anordningar som visas i figur 1 i bilaga 5 placeras på sätesdynan och skjuts därefter, om möjligt, bakåt in i ryggstödet medan bältesbandet hårt åtdras omkring det. Den anordning som visas i figur 2 i bilaga 5 placeras i läge medan bältesbandet monteras ovanför anordningen och åtdras hårt. Ingen förbelastning utöver den som minst krävs för en korrekt inställning av provningsanordningen skall under denna operation påföras säkerhetsbältesförankringarna.

Den draganordning om antingen 254 eller 406 mm som används vid varje sittplatsläge skall vara sådan att dess bredd så nära som möjligt överensstämmer med avståndet mellan de nedre förankringarna.

Vid placeringen av draganordningen skall varje inbördes inverkan under dragprovningen som negativt påverkar belastningen och belastningsfördelningen undvikas.

Bältesförankringarna till de säten som är försedda med övre bältesförankringar skall provas under följande förhållanden:

Främre, yttre säten:

Bältesförankringarna skall genomgå provningen i punkt 6.4.1. Vid provningen påförs förankringarna belastningen med en anordning som har samma geometri som ett trepunktsbälte som är försett med en upprullare och en trissa eller en bandledare vid den övre bältesförankringen. När det finns fler förankringar än de som föreskrivs i punkt 5.3 skall även dessa genomgå den provning i punkt 6.4.5 där krafterna överförs till förankringarna via en anordning med samma geometri som den typ av bilbälte som skall monteras i dessa förankringar.

6.3.5.1.1   I de fall där upprullaren inte är fastsatt vid den yttre, nedre bältesförankringen eller där upprullaren är fastsatt vid den övre förankringen, skall även den nedre förankringen genomgå den provning som föreskrivs i punkt 6.4.3.

6.3.5.1.2   I ovanstående fall kan de provningar som föreskrivs i punkterna 6.4.1 och 6.4.3 på tillverkarens begäran utföras på två olika karosserier.

6.3.5.2   Bakre yttersäten och alla mittsäten:

Bältesförankringarna skall genomgå två provningar. Vid den provning som föreskrivs i punkt 6.4.2 överförs belastningarna till förankringarna genom en anordning med samma geometri som ett trepunktsbälte utan upprullare. Vid den provning som föreskrivs i punkt 6.4.3 överförs belastningarna till de två nedre bältesförankringarna genom en anordning med samma geometri som ett höftbälte. De båda provningarna kan på tillverkarens begäran utföras på två olika karosserier.

6.3.5.3   När en tillverkare utrustar sitt fordon med bilbälten behöver motsvarande förankringar på tillverkarens begäran endast genomgå en provning där belastningarna överförs till förankringarna genom en anordning med samma geometri som den typ av bälten som skall fästas i dessa förankringar.

6.3.6   Om övre bältesförankringar saknas för de yttre och mittersta sätena skall de nedre förankringarna genomgå provningen i punkt 6.4.3 där belastningarna överförs till dessa förankringar genom en anordning som har samma geometri som ett höftbälte.

6.3.7   Om fordonet är konstruerat för att passa andra anordningar som inte tillåter att banden fästs direkt i bältesförankringarna utan mellanliggande trissor eller liknande anordningar eller som kräver bältesförankringar utöver de som anges i punkt 5.3, skall bilbältet eller ett system av vajrar, trissor eller andra liknande anordningar som är representativa för bilbältesutrustningen, förbindas med bältesförankringarna i fordonet med en sådan anordning varefter bältesförankringarna efter omständigheterna skall genomgå de provningar som föreskrivs i punkt 6.4.

6.3.8   Ett annat provningsförfarande än det som föreskrivs i punkt 6.3 kan användas varvid bevis för dess likvärdighet skall därvid framläggas.

6.4   Särskilda provningsföreskrifter för bältesförankringar

6.4.1   Provning vid användning av ett trepunktsbälte med upprullare som har trissa eller bandledare vid den övre bältesförankringen.

6.4.1.1   En särskild trissa eller ledare för vajern eller bandet som är avpassad för att överföra belastningen från draganordningen, eller den trissa eller bandledare som levereras av tillverkaren skall vara monterad på den övre bältesförankringen.

6.4.1.2   En provningsbelastning på 1 350 daN ± 20 daN skall påföras ett dragok (se figur 2 i bilaga 5) som är förbundet med bältesförankringarna på samma bilbälte via en anordning som har samma geometri som bältets övre axelband. För fordon i andra kategorier än M1 och N1 skall provningsbelastningen vara 675 ± 20 daN utom för fordon i kategorierna M3 och N3 där provningsbelastningen skall vara 450 ± 20 daN.

6.4.1.3   En dragkraft av 1 350 daN ± 20 daN skall samtidigt påföras en draganordning (se bilaga 5, figur 1) som är fäst vid de två nedre bältesförankringarna. För fordon i andra kategorier än M1 och N1 skall provningsbelastningen vara 675 ± 20 daN utom för fordon i kategorierna M3 och N3 där provningsbelastningen skall vara 450 ± 20 daN.

6.4.2   Provning vid användning av ett trepunktsbälte utan upprullare eller med upprullare vid den övre bältesförankringen

6.4.2.1   En provningsbelastning av 1 350 daN ± 20 daN skall påföras en draganordning (se figur 2i bilaga 5) som är fäst vid den övre bältesförankringen och motstående nedre förankring till samma bilbälte och med användning av en bältesupprullare som är fäst vid den övre fästpunkten, om en sådan levereras av tillverkaren. För fordon i andra kategorier än i M1 och N1 skall provningsbelastningen vara 675 ± 20 daN utom för fordon i kategorierna M3 och N3 där provningsbelastningen skall vara 450 ± 20 daN.

6.4.2.2   En dragkraft av 1 350 daN ± 20 daN skall samtidigt påföras en draganordning (se bilaga 5, figur 1) som är fäst vid de nedre bältesförankringarna. För fordon i andra kategorier än M1 och N1 skall provningsbelastningen vara 675 ± 20 daN, utom för fordon i kategorierna M3 och N3 där provningsbelastningen skall vara 450 ± 20 daN.

6.4.3   Provning vid användning av ett höftbälte

En provningsbelastning av 2 225 daN ± 20 daN skall påföras en draganordning (se figur 1 i bilaga 5) som är fäst vid de två nedre bältesförankringarna. För fordon i andra kategorier än M1 och N1 skall provningsbelastningen vara 1 110 ± 20 daN, utom för fordon i kategorierna M3 och N3 där provningsbelastningen skall vara 740 ± 20 daN.

6.4.4   Provning vid användning av bältesförankringar som alla sitter på de delar som ingår i sätets uppbyggnad eller är fördelade mellan fordonets och sätets uppbyggnad

6.4.4.1   Efter omständigheterna utförs de provningar som föreskrivs i punkterna 6.4.1, 6.4.2 och 6.4.3 ovan samtidigt som det för varje säte och för varje grupp av säten överlagras en kraft som anges nedan.

6.4.4.2   Till de belastningar som anges i punkterna 6.4.1, 6.4.2 och 6.4.3 ovan skall läggas en kraft som är 20 gånger det kompletta sätets vikt. Tröghetskraften skall anbringas på sätet eller på tillämpliga delar av sätet och motsvara fysisk påverkan från de ifrågavarande sätenas vikt på sätesförankringarna. Fastställandet av tilläggsbelastningen(arna) och dess (deras) fördelning skall göras av tillverkaren och godkännas av den tekniska tjänsten

För fordon i kategorierna M2 och N2 skall denna kraft vara 10 gånger vikten av det kompletta sätet. För fordon i kategorierna M3 och N3 skall kraften vara 6,6 gånger det kompletta sätets vikt.

6.4.5   Provning vid användning av en särskild bältestyp

6.4.5.1   En provningsbelastning av 1 350 ± 20 daN skall påföras ett dragok (se figur 2 i bilaga 5) som är förbundet med bältesförankringarna på ett sådant bilbälte via en anordning med samma geometri som bältets övre axelband.

6.4.5.2   En dragkraft av 1 350 ± 20 daN skall samtidigt påföras en draganordning (se figur 3 i bilaga 5) som är fäst vid de två nedre bältesförankringarna.

6.4.5.3   För fordon i andra kategorier än M1 och N1 skall denna provningsbelastning vara 675 ± 20 daN, utom för fordon i kategorierna M3 och N3 där provningsbelastningen skall vara 450 ± 20 daN.

6.4.6   Provning av bakåtriktade säten

6.4.6.1   Förankringspunkterna skall provas med de krafter som föreskrivs i punkterna 6.4.1, 6.4.2 eller 6.4.3 allt efter omständigheterna. Provningsbelastningarna skall i varje fall motsvara de belastningar som föreskrivs för fordon i kategorierna M3 eller N3.

6.4.6.2   Provningsbelastningen skall riktas framåt i förhållande till läget för sätet i fråga, vilket motsvarar förfarandet i punkt 6.3.

6.5   I fråga om den grupp av säten som beskrivs i punkt 1 i bilaga 7 skall den dynamiska provningen i bilaga 7 utföras, om biltillverkaren så önskar, som ett alternativ till den statiska provning som föreskrivs i punkterna 6.3 och 6.4.

6.6   Krav för statisk provning

6.6.1   Hållfastheten hos ISOFIX-förankringssystemen skall provas genom att de krafter som beskrivs i punkt 6.6.4.3 påförs den statiska krafttillförselanordningen med ISOFIX-fästena ordentligt inkopplade.

I fråga om ISOFIX-förankring med övre hållrem skall en tilläggsprovning utföras så som föreskrivs i punkt 6.6.4.4.

Alla de ISOFIX-lägen i samma sätesrad som kan användas samtidigt skall provas samtidigt.

6.6.2   Provningen kan utföras antingen på ett fullständigt utrustat fordon eller på ett tillräckligt antal delar av fordonet som är representativa för fordonskonstruktionens hållfasthet och stabilitet.

Fönster och dörrar kan vara monterade eller omonterade samt stängda eller öppna.

Varje del som normalt är monterad och som troligen kan bidra till fordonets konstruktion får vara monterad.

Provningen kan begränsas till ISOFIX-läget för enbart ett säte eller sammanhängande säten, förutsatt att

| a) | det berörda ISOFIX-läget har samma konstruktionsmässiga egenskaper som ISOFIX-läget för andra säten eller sammanhängande säten, och |
| --- | --- |

a)

det berörda ISOFIX-läget har samma konstruktionsmässiga egenskaper som ISOFIX-läget för andra säten eller sammanhängande säten, och

| b) | då sådana ISOFIX-lägen helt eller delvis monterats på sätet eller en sätesgrupp, de konstruktionsmässiga egenskaperna för sätet eller det sammanhängande sätet är samma som för övriga säten eller sammanhängande säten. |
| --- | --- |

b)

då sådana ISOFIX-lägen helt eller delvis monterats på sätet eller en sätesgrupp, de konstruktionsmässiga egenskaperna för sätet eller det sammanhängande sätet är samma som för övriga säten eller sammanhängande säten.

6.6.3   Om sätena och huvudstödet är inställbara skall de provas i det läge som definieras av den tekniska tjänsten inom de gränser som föreskrivs av biltillverkaren enligt tillägg 3 till bilaga 17 till föreskrifter nr 16.

6.6.4   Krafter, riktningar och utslagsbegränsningar

6.6.4.1   En kraft av 135 N ± 15 N skall påföras mittpunkten av den statiska krafttillförselanordningens nedre främre tvärstång för att justera läget före eller efter den statiska krafttillförselanordningens bakåtriktade töjning så att allt slack och all spänning mellan den statiska krafttillförselanordningen och dess stöd avlägsnas.

6.6.4.2   Krafterna skall påföras den statiska krafttillförselanordningen i riktning framåt och snett enligt tabell 1.

Tabell 1

Provningskrafternas riktningar

| Framåt | 0o ± 5o | 8 kN ± 0,25 kN |
| --- | --- | --- |
| Snett | 75o ± 5o (åt båda sidor om den är rakt framåtriktad, eller om någon sida bildar det ofördelaktigaste förhållandet eller om båda sidor är symmetriska, endast en sida) | 5 kN ± 0,25 kN |

Framåt

0o ± 5o

8 kN ± 0,25 kN

Snett

75o ± 5o (åt båda sidor om den är rakt framåtriktad, eller om någon sida bildar det ofördelaktigaste förhållandet eller om båda sidor är symmetriska, endast en sida)

5 kN ± 0,25 kN

Var och en av dessa provningar kan på tillverkarens begäran utföras på olika konstruktioner.

De krafter som riktas framåt skall påföras med en inledande krafttillförselvinkel av 10o ± 5o över horisontalplanet. De krafter som riktas snett skall påföras horisontellt 0o ± 5o. En förbelastning av 500 N ± 25 N skall påföras vid den föreskrivna belastningspunkt X som anges i figur 2 i bilaga 9. Fullständig tillförsel av kraft skall uppnås inom en period av högst 2 s. Krafttillförseln skall hållas under en period av minst 0,2 s.

Alla mätningar skall göras enligt den internationella standarden ISO 6487 med en datakanalfrekvensklass av 60 Hz eller med en likvärdig metod.

Provningar endast av ISOFIX-förankringssystem:

6.6.4.3.1   Provning av framåtriktad kraft:

Det horisontella längsgående utslaget (efter förbelastning) i den statiska krafttillförselanordningens X-punkt under tillförsel av kraften av 8 kN ± 0,25 kN skall begränsas till 125 mm och fullständig deformering, inkl. partiell bristning eller brott i någon nedre ISOFIX-förankring eller omgivande område skall inte anses som ett fel om den föreskrivna kraften hålls under angiven tid.

6.6.4.3.2   Provning av snedriktad kraft:

Ett utslag i kraftens riktning (efter förbelastning) i den statiska krafttillförselanordningens X-punkt under tillförsel av kraften av 5 kN ± 0,25 kN skall begränsas till 125 mm och fullständig deformering, inkl. partiell bristning eller brott i någon nedre ISOFIX-förankring eller omgivande område skall inte anses som ett fel om den föreskrivna kraften hålls under angiven tid.

6.6.4.4   Provning av ISOFIX-förankringssystem och av ISOFIX-förankring med övre hållrem:

En spänningsförbelastning av 50 N ± 5 N skall påföras mellan den statiska krafttillförselanordningen och förankringen med övre hållrem. Det horisontella utslaget (efter förbelastning) i X-punkten under tillförsel av kraften av 5 kN ± 0,25 kN skall begränsas till 125 mm och fullständig deformering, inkl. partiell bristning eller brott i någon nedre ISOFIX-förankring och förankring med övre hållrem eller omgivande område skall inte anses som ett fel om den föreskrivna kraften hålls under angiven tid.

Tabell 2

Utslagsbegränsningar

| Kraftriktning | Största utslag i den statiska krafttillförselanordningens punkt X |
| --- | --- |
| Framåt | 125 mm längsgående |
| Snett | 125 mm kraftriktning |

Kraftriktning

Största utslag i den statiska krafttillförselanordningens punkt X

Framåt

125 mm längsgående

Snett

125 mm kraftriktning

6.6.5   Ytterligare krafter

6.6.5.1   Sätets tröghetskrafter

För det installationsläge där belastningen överförs till en fordonssätesenhet och inte direkt till fordonskonstruktionen skall en provning utföras för att säkerställa att hållfastheten i fordonssätesförankringarna i förhållande till fordonskonstruktionen är tillräcklig. I denna provning skall en kraft som motsvarar 20 gånger massan hos berörda delar av sätesenheten påföras horisontellt och längsgående i framåtriktad riktning i förhållande till sätet eller till den berörda delen av sätesenheten och motsvarande den fysikaliska effekten av ifrågavarande sätes massa i förhållande till sätesförankringarna. Bestämningen av den (de) ytterligare påförda belastningen(arna) och belastningsfördelningen skall göras av tillverkaren och godkännas av den tekniska tjänsten.

På tillverkarens begäran kan den ytterligare belastningen påföras vid den statiska krafttillförselanordningens X-punkt under de statiska provningar som beskrivs ovan.

Om förankringen med övre hållrem är integrerad med fordonssätet skall denna provning utföras med ISOFIX-bandet för övre hållrem.

Inget brott får inträffa och utslagskraven i tabell 2 skall uppfyllas.

Anmärkning: Denna provning behöver inte utföras om någon förankring i fordonets säkerhetsbältessystem är integrerad med fordonets säteskonstruktion och fordonssätet redan provats och typgodkänts för att uppfylla de provningar av förankringsbelastning som i dessa föreskrifter krävs för en fasthållningsanordning för vuxna passagerare.

7.   KONTROLL UNDER OCH EFTER STATISKA PROVNINGAR AV SÄKERHETSBÄLTESFÖRANKRINGAR

Alla förankringar skall kunna motstå provningarna i punkterna 6.3 och 6.4. Fullständig deformering liksom partiell bristning eller brott i en förankring eller omgivande område skall inte anses som ett fel om den föreskrivna kraften hålls under angiven tid. Under provningen skall det minsta avståndet mellan de i punkt 5.4.2.5 angivna nedre effektiva bältesfästpunkterna och de i punkt 5.4.3.6 angivna kraven för bältets övre effektiva fästpunkter respekteras.

7.1.1   För fordon i kategori M1 med en totalvikt som inte överskrider 2,5 ton skall, om den övre bältesförankringen sitter i sätets uppbyggnad, bältets övre effektiva fästpunkt under provningen inte röra sig längre framåt än ett tvärgående plan som går genom ifrågavarande sätes R- och C-punkter (se figur 1 i bilaga 3 till dessa föreskrifter).

För andra fordon än ovannämnda skall bältets övre effektiva fästpunkt inte röra sig längre framåt än till ett tvärgående plan som lutar 10° framåt och går genom sätets R-punkt.

Den maximala rörelsen i bältets övre effektiva fästpunkt skall mätas vid provningen.

Om den övre effektiva fästpunktens rörelse är större än ovannämnda gräns skall tillverkaren på ett sätt som tillfredsställer den tekniska tjänsten visa att ingen fara föreligger för passageraren. Provningsförfarandet i föreskrifter nr 94 kan t.ex. användas eller kan en slädprovning med motsvarande effekt utföras för att visa att tillräckligt utrymme för överlevnad finns.

7.2   I fordon där sådana anordningar används skall förskjutnings- och spärranordningar som gör det möjligt för föraren och passagerarna att stiga ut ur fordonet kunna manövreras för hand när dragkraften har avlägsnats.

7.3   Efter avslutad provning skall varje skada på förankringarna och de konstruktionsdelar som har utsatts för belastningen registreras.

7.4   De övre förankringar som monterats i ett eller flera säten i fordon i kategorierna M3 och M2 med en totalvikt överstigande 3,5 ton och som uppfyller kraven i föreskrifter nr 80 behöver inte uppfylla bestämmelserna i punkt 7.1 i fråga om överensstämmelse med punkt 5.4.3.6.

8.   ÄNDRINGAR OCH UTÖKNING AV TYPGODKÄNNANDE FÖR FORDONSTYPEN

Varje ändring av den godkända typen skall rapporteras till den myndighet som godkänt fordonstypen. Myndigheten kan då antingen

8.1.1   anse att ändringarna troligen inte får någon märkbar negativ inverkan och att fordonet ändå uppfyller bestämmelserna, eller

8.1.2   kräva ytterligare en provningsrapport från den tekniska tjänst som ansvarar för utförandet av provningarna.

8.2   Meddelande om bekräftelse eller avslag på ansökan skall, med angivande av ändringarna, delges de avtalslutande parter i överenskommelsen som tillämpar dessa föreskrifter, på det sätt som anges i punkt 4.3 ovan.

8.3   Den typgodkännande myndighet som beviljar utökning av typgodkännande skall tilldela varje sådan utökning ett serienummer, som skall anges i meddelandeformuläret, och underrätta övriga avtalsslutande parter i 1958 års avtal som tillämpar dessa föreskrifter om detta, med ett meddelandeformulär som överensstämmer med förlagan i bilaga 1 till dessa föreskrifter.

9.   TILLVERKNINGENS ÖVERENSSTÄMMELSE

Förfarandena för att säkerställa produktionens överensstämmelse skall överensstämma med dem som anges i tillägg 2 till överenskommelsen, (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/rev. 2), med följande krav:

9.1   Varje fordon med ett typgodkännandemärke som föreskrivs enligt dessa föreskrifter skall överensstämma med den typgodkända fordonstypen i fråga om detaljer som påverkar egenskaperna hos säkerhetsbältesförankringar, ISOFIX-förankringssystem och ISOFIX-förankring med övre hållrem.

9.2   För att verifiera överensstämmelsen som föreskrivs i punkt 9.1 ovan skall ett tillräckligt antal slumpmässiga kontroller göras på serietillverkade fordon med det typgodkännandemärke som krävs enligt dessa föreskrifter.

9.3   Som en allmän regel skall dessa kontroller begränsas till mätningar. Om så krävs skall emellertid fordonen genomgå vissa av provningarna i punkt 6 ovan. Dessa väljs av den tekniska tjänst som ansvarar för typgodkännandeprovningens utförande.

10.   PÅFÖLJDER VID TILLVERKNINGENS BRISTANDE ÖVERENSSTÄMMELSE

10.1   Det typgodkännande som beviljats med avseende på en fordonstyp enligt dessa föreskrifter kan återkallas om kraven i punkt 9.1 ovan inte uppfylls eller om dess bältesförankringar, ISOFIX-förankringssystemet och ISOFIX-förankringen med övre hållrem inte klarat de kontroller som föreskrivs i punkt 9 ovan.

10.2   Om en avtalsslutande part i överenskommelsen som tillämpar dessa föreskrifter återkallar ett typgodkännande som tidigare beviljats, skall denna part genast underrätta övriga avtalsslutandeparter i överenskommelsen som tillämpar dessa föreskrifter om detta med ett meddelandeformulär som överensstämmer med förlagan i bilaga 1 till dessa föreskrifter.

11.   DRIFTSINSTRUKTIONER

De nationella myndigheterna kan kräva att de fordonstillverkare som finns registrerade hos dem i anvisningarna för fordonets användning klart skall ange

11.1   var förankringarna är placerade, och

11.2   för vilka typer av säkerhetsbälten förankringarna är avsedda (se bilaga 1, punkt 5).

12.   TILLVERKNINGENS SLUTGILTIGA UPPHÖRANDE

Om innehavaren av ett typgodkännande helt upphör med tillverkningen av en typ av bältesförankringar eller en typ av ISOFIX-förankringssystem och ISOFIX-förankring med övre hållrem som godkänts enligt dessa föreskrifter, skall denne underrätta den myndighet som beviljat typgodkännandet om detta. Då myndigheten erhållit ett sådant meddelande skall myndigheten underrätta de övriga avtalsslutande parter i 1958 års avtal som tillämpar dessa föreskrifter om detta med ett meddelandeformulär som överensstämmer med förlagan i bilaga 1 till dessa föreskrifter.

13.   NAMN- OCH ADRESSUPPGIFTER GÄLLANDE DE TEKNISKA TJÄNSTER SOM ANSVARAR FÖR UTFÖRANDET AV TYPGODKÄNNANDEPROVNINGARNA SAMT MYNDIGHETERNA

De avtalsslutande parter i 1958 års avtal, som tillämpar dessa föreskrifter skall till FN:s sekretariat rapportera namn och adresser till de tekniska tjänster som ansvarar för utförandet av typgodkännandeprovningarna liksom till de administrativa myndigheter som beviljar typgodkännande och till vilka intyg skall skickas om typgodkännande eller utökning av typgodkännande eller avslag på typgodkännande eller återkallande av typgodkännande, som utfärdas i annat land.

14.   ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER

14.1   Från och med den dag då ändringsserie 06 officiellt träder i kraft får ingen avtalsslutande part som tillämpar dessa föreskrifter vägra att bevilja ECE-typgodkännanden enligt dessa föreskrifter, ändrade genom ändringsserie 06.

14.2   Från och med två år efter ikraftträdandet av ändringsserie 06 till dessa föreskrifter skall de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter endast bevilja ECE-typgodkännanden om kraven i dessa föreskrifter, ändrade genom ändringsserie 06, är uppfyllda.

14.3   Från och med sju år efter ikraftträdandet av ändringsserie 06 till dessa föreskrifter får de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter vägra att erkänna sådana typgodkännanden som inte beviljats i enlighet med ändringsserie 06 till dessa föreskrifter.

14.4   För fordon som inte berörs av punkt 7.1.1 ovan skall de typgodkännanden som beviljats enligt ändringsserie 04 till dessa föreskrifter förbli giltiga.

14.5   För de fordon som inte berörs av supplement 4 till ändringsserie 05 till dessa föreskrifter skall befintliga typgodkännanden förbli giltiga om de beviljats i enlighet med ändringserie 05 fram till och med dess supplement 3.

14.6   Från och med den dag då supplement 5 till ändringsserie 05 officiellt träder i kraft får ingen avtalsslutande part som tillämpar dessa föreskrifter vägra att bevilja ECE-typgodkännanden enligt dessa föreskrifter, ändrade genom supplement 5 till ändringsserie 05.

14.7   För de fordon som inte berörs av supplement 5 till ändringsserie 05 till dessa föreskrifter skall befintliga typgodkännanden förbli giltiga om de beviljats i enlighet med ändringserie 05 fram till och med dess supplement 3.

14.8   Från och med den 20 februari 2005 skall de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter endast bevilja ECE-typgodkännanden för fordon i kategori M1 om kraven i dessa föreskrifter, ändrade genom supplement 5 till ändringsserie 05, är uppfyllda.

14.9   Från och med den 20 februari 2007 får de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter vägra att erkänna sådana typgodkännanden för fordon i kategori M1 som inte beviljats i enlighet med supplement 5 till ändringsserie 05 till dessa föreskrifter.

14.10   Fr.o.m. den 16 juli 2006 skall de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter endast bevilja typgodkännande för fordon i kategori N om fordonstypen uppfyller kraven i dessa föreskrifter, ändrade genom supplement 5 till ändringsserie 05.

14.11   Från och med den 16 juli 2008 får de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter vägra att erkänna sådana typgodkännanden för fordon i kategori N som inte beviljats i enlighet med supplement 5 till ändringsserie 05 till dessa föreskrifter.

---

(1)  Enligt definition i den konsoliderade resolutionen (R.E.3, bilaga 7), dokument TRANS/WP.29/78/rev.1/ändr2, senast ändrad genom ändring 4.

(2)  1 för Tyskland, 2 för Frankrike, 3 för Italien, 4 för Nederländerna, 5 för Sverige, 6 för Belgien, 7 för Ungern, 8 för Tjeckien, 9 för Spanien, 10 för Serbien och Montenegro, 11 för Storbritannien, 12 för Österrike, 13 för Luxemburg, 14 för Schweiz, 15 (vakant), 16 för Norge, 17 för Finland, 18 för Danmark, 19 för Rumänien, 20 för Polen, 21 för Portugal, 22 för Ryssland, 23 för Grekland, 24 för Irland, 25 för Kroatien, 26 för Slovenien, 27 för Slovakien, 28 för Vitryssland, 29 för Estland, 30 (vakant), 31 för Bosnien och Hercegovina, 32 för Lettland, 33 (vakant), 34 för Bulgarien, 35 (vakant), 36 för Litauen, 37 för Turkiet, 38 (vakant), 39 för Azerbajdzjan, 40 för f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, 41 (vakant), 42 för Europeiska gemenskapen (typgodkännanden beviljas av dess medlemsstater med användning av respektive ECE-symbol), 43 för Japan, 44 (vakant), 45 för Australien, 46 för Ukraina, 47 för Sydafrika, 48 för Nya Zeeland, 49 för Cypern, 50 för Malta, 51 för Sydkorea, 52 för Malaysia och 53 för Thailand. Följande nummer kommer att tilldelas andra länder i den kronologiska ordning som de ratificerar eller ansluter sig till överenskommelsen om antagande av enhetliga tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon, utrustning och delar som kan monteras och/eller användas på hjulförsedda fordon, samt om villkoren för ömsesidigt erkännande av de typgodkännanden som utfärdats på grundval av dessa föreskrifter, och det nummer de då tilldelas skall delges de avtalsslutande parterna av Förenta nationernas generalsekreterare.

(3)  Dokument TRANS/WP29/78/Rev.1/Amend.2, senast ändrat genom ändring 4.

---

BILAGA 1

RAPPORT

Image

Image

---

BILAGA 2

TYPGODKÄNNANDEMÄRKETS UTFORMNING

FÖRLAGA A

(Se punkt 4.4 i dessa föreskrifter)

Image

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på ett fordon, visar att fordonstypen ifråga, med avseende på säkerhetsbältets förankringar typgodkänts i Nederländerna (E4) enligt föreskrifter nr 14 med typgodkännandenummer 062439. Typgodkännandenumrets första två siffror anger att, då typgodkännandet beviljades, ändringsserie 06 redan ingick i föreskrifter nr 14.

FÖRLAGA B

(Se punkt 4.5 i dessa föreskrifter)

Image

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på ett fordon, visar att fordonstypen ifråga typgodkänts i Nederländerna (E4) enligt föreskrifter nr 14 och 24 (1). (I fråga om de senare föreskrifterna är den korrigerade uppsugningskoefficienten 1,30 m–1.) Typgodkännandenumren anger att, vid de datum då dessa godkännanden beviljades, ändringsserie 05 ingick i föreskrifter nr 14 och att ändringsserie 03 ingick i föreskrifter nr 24.

---

(1)  Det andra numret ges endast som ett exempel.

---

BILAGA 3

PLACERING AV BÄLTETS EFFEKTIVA FÄSTPUNKTER

Figur 1

Områden för placering av bältets effektiva fästpunkter

(I ritningen visas ett exempel där den övre förankringen är monterad i fordonschassits sidopanel)

Image

Figur 2

Effektiva övre fästpunkter enligt punkt 5.4.3.7.3 i dessa föreskrifter

Image

---

BILAGA 4

FÖRFARANDE FÖR ATT BESTÄMMA H-PUNKTEN OCH FAKTISK BRÖSTKORGSVINKEL FÖR SITTPLATSER I MOTORFORDON

1.   MÅL

Förfarandet i denna bilaga används för att fastställa H-punktens läge och faktisk bröstkorgsvinkel för en eller flera sittplatser i ett motorfordon och för att verifiera förhållandet mellan uppmätta uppgifter och de konstruktionsanvisningar som lämnas av tillverkaren (1).

2.   DEFINITIONER

I denna bilaga används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

referensdata: en eller flera av följande egenskaper för en sittplats:

2.1.1   H-punkten och R-punkten och förhållandet mellan dessa punkter.

2.1.2   Den faktiska bröstkorgsvinkeln och den beräknade bröstkorgsvinkeln och förhållandet mellan dem.

2.2   tredimensionell H-punktsmaskin (3-D H-maskinen): den anordning som används för att fastställa H-punkterna och faktiska bröstkorgsvinklar. Denna anordning beskrivs i tillägg 1 till denna bilaga.

2.3   H-punkt: svängningscentrum för bröstkorg och höft för den 3-D H-maskin som installeras i fordonssätet enligt punkt 4 nedan. H-punkten sitter mitt på anordningens mittlinje som går mellan H-punktens siktknappar på 3-D H-maskinens båda sidor. H-punkten motsvarar teoretiskt R-punkten (för toleranser se punkt 3.2.2 nedan). När H-punkten fastställts enligt förfarandet i punkt 4, anses den fast i förhållande till sätesdynans uppbyggnad och flyttas med denna när sätet ställs in.

2.4   R-punkt eller sätets referenspunkt: den konstruktionspunkt som anges av tillverkaren för varje sittplats och som fastställs med avseende på det tredimensionella referenssystemet.

2.5   bröstkorgslinje: centrumlinjen för 3-D H-maskinens givare med givaren placerad i sitt bakersta läge.

2.6   faktisk bröstkorgslinje: den vinkel som uppmäts mellan en vertikal linje genom H-punkten och bröstkorgslinjen med hjälp av ryggvinkelskvadranten på 3-D H-maskinen. Den faktiska bröstkorgsvinkeln motsvarar teoretiskt den konstruerade bröstkorgsvinkeln (för toleranser se punkt 3.2.2 nedan).

2.7   konstruerad bröstkorgslinje: den vinkel som uppmäts mellan en vertikal linje genom R-punkten och bröstkorgslinjen i ett läge som motsvarar konstruktionsläget för sätets ryggstöd som fastställts av fordonstillverkaren.

2.8   passagerarens mittplan: mittplanet för 3-D H-maskinen i varje avsedd sittplats; det representeras av koordinaten för H-punkten på Y-axeln. För enskilda säten sammanfaller sätets mittplan med passagerarens mittplan. För andra säten anges passagerarens mittplan av tillverkaren.

2.9   tredimensionellt referenssystem: ett system som beskrivs i tillägg 2 till denna bilaga.

2.10   referenspunkter: fysiska punkter (hål, ytor, märken eller fördjupningar) i fordonets chassi som anges av tillverkaren.

2.11   fordonets mätläge: fordonets läge såsom det anges av referenspunkterna i det tredimensionella referenssystemet.

3.   KRAV

3.1   Uppgiftslämnande

För varje sittplats där referensuppgifter krävs för att visa överensstämmelse med bestämmelserna i gällande föreskrifter, skall alla eller med ett lämpligt urval av följande uppgifter lämnas i den form som anges i tillägg 3 till denna bilaga:

3.1.1   R-punktens koordinat i förhållande till det tredimensionella referenssystemet.

3.1.2   Den konstruerade bröstkorgsvinkeln.

3.1.3   Alla de anvisningar som krävs för att inställa sätet (om det är inställbart) i mätläget i punkt 4.3 nedan.

3.2   Förhållande mellan uppmätta data och konstruktionsvärden

3.2.1   H-punktens koordinater och värdet för den faktiska bröstkorgsvinkel som erhålls med förfarandet i punkt 4 nedan skall jämföras med respektive värden på koordinaterna för R-punkten och den konstruerade bröstkorgsvinkel som anges av fordonstillverkaren.

3.2.2   De relativa lägena för R-punkten och H-punkten och förhållandet mellan den konstruerade bröstkorgsvinkeln och den faktiska bröstkorgsvinkeln skall anses tillfredsställande för sittplatsen ifråga om H-punkten, som den definieras av sina koordinater, ligger inom en kvadrat med sidan 50 mm med horisontella och vertikala sidor vars diagonaler korsas vid R-punkten och om den faktiska bröstkorgsvinkeln är ± 5° av den konstruerade bröstkorgsvinkeln.

3.2.3   Om dessa villkor är uppfyllda skall R-punkten och den konstruerade bröstkorgsvinkeln användas för att visa överensstämmelse med bestämmelserna i dessa föreskrifter.

3.2.4   Om H-punkten eller den faktiska bröstkorgsvinkeln inte uppfyller kraven i punkt 3.2.2, skall H-punkten eller den faktiska bröstkorgsvinkeln bestämmas ytterligare två gånger (tre gånger totalt). Om resultaten från två av dessa tre åtgärder uppfyller kraven skall villkoren i punkt 3.2.3 ovan tillämpas.

3.2.5   Om resultaten av de sista två av de tre förfarandena i punkt 3.2.4 ovan inte uppfyller kraven i punkt 3.2.2 ovan eller om verifieringen inte kan utföras då fordonstillverkaren underlåtit att tillhandahålla uppgifter om R-punktens läge eller om den konstruerade bröstkorgsvinkeln skall det mellersta av de tre uppmätta punkterna eller medelvärdet för de tre uppmätta vinklarna användas och anses tillämpliga i alla de fall då hänvisning sker till R-punkten eller den konstruerade bröstkorgsvinkeln i dessa föreskrifter.

4.   FÖRFARANDE FÖR FASTSTÄLLANDE AV H-PUNKT OCH FAKTISK BRÖSTKORGSVINKEL

4.1   Fordonet skall konditioneras enligt tillverkarens önskemål vid en temperatur av 20° ±10 °C för att säkerställa att materialet i sätet uppnått rumstemperatur. Om det säte som skall kontrolleras aldrig använts skall en person eller anordning som väger 70–80 kg två gånger placeras på sätet under vardera en minut för att stoppningen skall pressas upp och ned. Om tillverkaren så önskar skall alla säten vara obelastade under minst 30 min för installationen av 3-D H-maskinen.

4.2   Fordonet skall ha det mätläge som definieras i punkt 2.11 ovan.

4.3   Sätet skall, om det är inställbart, först ställas in i det bakersta normala kör- eller åkläge, som anges av fordonstillverkaren, med beaktande endast av sätets inställning i längsled, med undantag för den sätesförskjutning som används för andra ändamål än det normala kör- eller åkläget. Om andra inställningsmöjligheter för sätet finns (i höjdled, i vinkelled, ryggstöd osv.) skall dessa ställas in i det läge som anges av fordonstillverkaren. För stötdämpande säten skall läget i höjdled vara helt fast i ett läge som motsvarar normalt körläge enligt tillverkarens specifikationer.

4.4   Det sittområde som kommer i kontakt med 3-D H-maskinen skall täckas av ett tunt bomullstyg av tillräcklig storlek och lämplig textur, som beskrivs som en vanlig bomullstextil med 18,9 trådar per cm2 och som väger 0,228 kg/m2 eller ett stickat eller ovävt textilmaterial med samma egenskaper. Om provningen utförs på ett säte utanför fordonet skall det golv på vilket sätet är placerat ha samma egenskaper (2) som golvet i det fordon i vilket sätet avses bli använt.

4.5   Placera 3-D H-maskinens sitt- och rygganordning så att passagerarens mittplan (C/LO) sammanfaller med 3-D H-maskinens mittplan. Om tillverkaren så önskar kan 3-D H-maskinen flyttas inåt i förhållande till C/LO om 3-D H-maskinen är placerad så långt ut att säteskanten inte medger att 3-D H-maskinen står rakt.

4.6   Fastsätt fot- och underbensdelar i sätesenheten, antingen var för sig eller genom att använda T-stången och den hopmonterade underbensdelen. En linje genom H-punktens siktknappar skall vara parallell med marken och vinkelrät mot sätets längsgående mittplan.

Ställ in fot- och benlägen för 3-D H-maskinen enligt följande:

Avsedd sittplats: förare och yttre passagerare fram

4.7.1.1   Både fötterna och benenheterna skall flyttas framåt så att fötterna får ett normalt läge på golvet, mellan pedalerna om så krävs. Om så är möjligt skall den vänstra foten placeras ungefär lika långt till vänster om 3-D H-maskinens mittplan som den högra foten till höger. Det vattenpass som verifierar 3-D H-maskinens inriktning i sidled skall bringas till horisontellt läge genom ny inställning av sätesdelen om det behövs eller genom att flytta ben- och fotdelarna bakåt. Den linje som går genom H-punktens siktknappar skall hållas vinkelrät mot sätets längsgående mittplan.

4.7.1.2   Om det vänstra benet inte kan hållas parallellt med det högra och den vänstra foten inte kan stödjas av chassit skall den flyttas tills den får stöd. Siktknapparnas inriktning skall behållas.

4.7.2   Avsedd sittplats: yttre bak

För baksäten och extrasäten skall benen placeras enligt tillverkarens anvisningar. Om fötterna då vilar mot de delar av golvet som ligger på olika nivåer skall den fot som först kommer i beröring med framsätet fungera som referenspunkt medan den andra foten skall ställas in så att det vattenpass, som medger kontroll av sätesdelens lutning i tvärled, är inställt horisontellt.

4.7.3   Andra avsedda sittplatser

Det allmänna förfarandet i punkt 4.7.1 ovan skall följas, fötterna skall emellertid placeras enligt fordonstillverkarens anvisningar.

4.8   Anbringa underbenens och lårens vikter och rikta in 3-D H-maskinen.

Luta ryggdelen framåt mot det främre stoppet och dra bort 3-D H-maskinen från ryggstödet med T-stången. Sätt tillbaka 3-D H-maskinen på sätet på ett av följande sätt:

4.9.1   Om 3-D H-maskinen tenderar att glida bakåt används följande förfarande: låt 3-D H-maskinen glida bakåt tills en framåtriktad horisontell återhållande kraft på T-stången inte längre krävs dvs. tills sätesdelen kommer i kontakt med ryggstödet. Flytta underbenet igen om det behövs.

4.9.2   Om 3-D H-maskinen inte tenderar att glida bakåt används följande förfarande: låt 3-D H-maskinen glida bakåt genom att en bakåtriktad horisontell kraft tillförs på T-stången tills sätesdelen kommer i kontakt med ryggstödet (se figur 2 i tillägg 1 till denna bilaga).

4.10   Påför en kraft på 100 ±10 N på 3-D H-maskinens rygg- och sätesdel i skärningspunkten mellan höftvinkelkvadranten och T-stångsfästet. Riktningen på den tillförda kraften skall hållas längs en linje som går genom ovannämnda skärningspunkt till en punkt alldeles ovanför lårbensfästet (se figur 2 i tillägg 1 till denna bilaga). Låt därefter ryggdelen försiktigt åter ligga an mot ryggstödet. Försiktighet måste iakttas under återstoden av förfarandet för att förhindra att 3-D H-maskinen glider framåt.

4.11   Sätt höger och vänster bakdelsvikt på plats och sedan alternerande de åtta bröstkorgsvikterna. Bibehåll 3-D H-maskinens nivå.

4.12   Luta ryggdelen framåt för att avlägsna trycket mot ryggstödet. Gunga 3-D H-maskinen i sidled 10° (5° åt vartdera hållet från det vertikala mittplanet) under tre kompletta cykler för att avlägsna all ansamlad friktion mellan 3-D H-maskinen och sätet.

Under gungningsförfarandet kan 3-D H-maskinens T-stång tendera att avvika från angiven horisontell och vertikal inriktning. T-stången skall därför fasthållas genom att en lämplig sidkraft anbringas under gungningen. Försiktighet skall iakttas vid hållandet av T-stången och gungningen av 3-D H-maskinen för att säkerställa att inga oavsiktliga yttre krafter anbringas i vertikal riktning, framåt eller bakåt.

3-D H-maskinens fötter skall inte hindras eller hållas fast under denna fas. Om fötterna ändrar läge skall de under denna fas medges behålla detta läge.

Återför försiktigt ryggdelen mot ryggstödet och kontrollera att de två vattenpassen står i läge noll. Om fötterna har rört sig vid gungningen av 3-D H-maskinen skall de återföras till sina lägen enligt följande:

Lyft fötterna alternerande från golvet så lite som behövs tills ingen ytterligare fotrörelse erhålls. Vid denna lyftning skall fötterna kunna rotera och inga krafter bakåt eller åt sidorna skall anbringas. När respektive fot placeras tillbaka i nedläge skall hälen vara i kontakt med den konstruktion som är avsedd för detta.

Kontrollera att sidvattenpasset är i nolläge, anbringa om så behövs en sidkraft överst på ryggdelen som är tillräckligt stor för att få 3-D H-maskinens sätesdel inriktad på sätet.

4.13   Håll i T-stången för att förhindra att 3-D H-maskinen glider framåt på sätesdynan och fortsätt enligt följande:

| a) | Återför ryggdelen mot ryggstödet, |
| --- | --- |

a)

Återför ryggdelen mot ryggstödet,

| b) | anbringa och frigör alternerande en horisontell bakåtriktad kraft, som inte är större än 25 N på ryggens vinkelstång på en höjd som ungefär motsvarar centrum för bröstkorgsvikterna tills höftvinkelkvadranten anger att ett stabilt läge uppnåtts efter det att kraften frigjorts. Försiktighet skall iakttas för att säkerställa att inga yttre krafter nedåt eller åt sidan anbringats på 3-D H-maskinen. Om ytterligare nivåinställning av 3-D H-maskinen är nödvändig, låt ryggdelen rotera framåt, rikta in igen, och upprepa förfarandet i punkt 4.12. |
| --- | --- |

b)

anbringa och frigör alternerande en horisontell bakåtriktad kraft, som inte är större än 25 N på ryggens vinkelstång på en höjd som ungefär motsvarar centrum för bröstkorgsvikterna tills höftvinkelkvadranten anger att ett stabilt läge uppnåtts efter det att kraften frigjorts. Försiktighet skall iakttas för att säkerställa att inga yttre krafter nedåt eller åt sidan anbringats på 3-D H-maskinen. Om ytterligare nivåinställning av 3-D H-maskinen är nödvändig, låt ryggdelen rotera framåt, rikta in igen, och upprepa förfarandet i punkt 4.12.

Gör alla mätningar:

4.14.1   H-punktens koordinat mäts i förhållande till det tredimensionella referenssystemet.

4.14.2   Den faktiska bröstkorgslinjen avläses vid 3-D H-maskinens ryggvinkelkvadrant med givaren placerad i sitt bakersta läge.

4.15   Om en omkörning av 3-D H-maskinens installationen önskas skall alla säten vara obelastade under minst 30 min före omkörningen. 3-D H-maskinen skall inte lämnas belastad på sätet under längre tid än vad som krävs för att utföra provningen.

Om sätena i samma rad kan anses vara likadana (bänksäten, identiska säten osv.), skall endast en H-punkt och en faktisk ryggstödsvinkel bestämmas för varje sätesrad med den 3-D H-maskin som beskrivs i tillägg 1 till denna bilaga placerad på en plats som anses representativ för raden. Denna plats skall vara:

4.16.1   förarplatsen när det gäller den främre raden,

4.16.2   en ytterplats när det gäller den (de) bakre raden(erna).

---

(1)  För alla sittplatser utom för framsäten där H-punkten inte kan fastställas med den tredimensionella H-punktmaskinen eller andra förfaranden, får den R-punkt som angivits av tillverkaren användas som referens enligt behörig myndighets gottfinnande.

(2)  Lutningsvinkel, höjdskillnad genom höjning av sätet, ytstruktur, osv.

Tillägg 1

BESKRIVNING AV DEN TREDIMENSIONELLA H-PUNKTMASKINEN (1)

(3-D H-maskinen)

1.   RYGG- OCH SÄTESDELAR

Rygg- och sätesdelarna är konstruerade av armerad plast och metall och simulerar människans bröstkorg och lår. En kvadrant är fastsatt på givaren och ledad i H-punkten för att mäta den faktiska bröstkorgsvinkeln. En justerbar lårstång, som är fäst i sätesdelen fastställer lårens mittlinje och utgör grundlinje för höftvinkelkvadranten.

2.   KROPPS- OCH BENKOMPONENTER

Underbenskomponenterna är fastsatta i sätesenheten där T-stången sammanför de knän som utgör ett sidoutskott på den justerbara lårstången. Kvadranter ingår i de undre benkomponenterna för att mäta knävinklar. Sko- och fotdelar är kalibrerade för att mäta fotvinkeln. Två vattenpass riktar anordningen i rummet. Kroppskomponentvikterna placeras vid motsvarande tyngdcentra för att ge ett tryck på sätet som motsvarar en man med vikten 76 kg. Fri rörlighet i alla leder på 3-D H-maskinen skall kontrolleras utan att någon friktion kan iakttas.

Figur 1

3-D H-maskinens beteckningar

Image

Figur 2

3-D H-maskinens mått och viktfördelning

Image

---

(1)  För detaljerade uppgifter om 3-D H-maskinens konstruktion hänvisas till Society of Automobile Engineers (SAE), 400 Commonwealth Drive, Warrendale, Pennsylvania 15096, USA.

Maskinen motsvarar den maskin som beskrivs i ISO-standard 6549:1980.

Tillägg 2

TREDIMENSIONELLT REFERENSSYSTEM

| 1. | Det tredimensionella referenssystemet definieras av tre rätvinkliga plan som fastställs av fordonstillverkaren (se figur) (1). |
| --- | --- |

1.

Det tredimensionella referenssystemet definieras av tre rätvinkliga plan som fastställs av fordonstillverkaren (se figur) (1).

| 2. | Fordonets mätläge fastställs genom att fordonet placeras på underlaget så att referenspunkternas koordinater motsvarar de värden som anges av fordonstillverkaren. |
| --- | --- |

2.

Fordonets mätläge fastställs genom att fordonet placeras på underlaget så att referenspunkternas koordinater motsvarar de värden som anges av fordonstillverkaren.

| 3. | R- och H-punkternas koordinater fastställs i förhållande till de referenspunkter som anges av tillverkaren. |
| --- | --- |

3.

R- och H-punkternas koordinater fastställs i förhållande till de referenspunkter som anges av tillverkaren.

Figur

Tredimensionellt referenssystem

Image

---

(1)  Referenssystemet motsvarar ISO-standarden 4130:1978.

Tillägg 3

REFERENSUPPGIFTER AVSEENDE SITTPLATSER

1.   Kodning av referensdata

Referensuppgifter förtecknas i följd för varje sittplats. Sittplatserna identifieras med kod med två tecken. Det första tecknet är en siffra och anger sätenas radnummer, räknat framifrån och bakåt. Det andra tecknet är en stor bokstav, som anger sätets placering i en rad. Sett i körriktningen skall följande bokstäver användas:

| L | = | vänster |
| --- | --- | --- |
| C | = | mitten |
| R | = | höger |

L

=

vänster

C

=

mitten

R

=

höger

2.   Beskrivning av fordonets mätläge

2.1   Referenspunkternas koordinater

| | X ... |
| --- | --- |

X ...

| | Y ... |
| --- | --- |

Y ...

| | Z ... |
| --- | --- |

Z ...

3.   Förteckning av referensdata

Sittplats: ...

3.1.1   R-punktens koordinater

| | X ... |
| --- | --- |

X ...

| | Y ... |
| --- | --- |

Y ...

| | Z ... |
| --- | --- |

Z ...

3.1.2   Konstruerad bröstkorgsvinkel: ...

3.1.3   Specifikationer för inställning av säte (1)

| | Horisontellt: ... |
| --- | --- |

Horisontellt: ...

| | Vertikalt: ... |
| --- | --- |

Vertikalt: ...

| | Vinkel: ... |
| --- | --- |

Vinkel: ...

| | Bröstkorgsvinkel: ... |
| --- | --- |

Bröstkorgsvinkel: ...

Anmärkning: Ytterligare sittplatsers referensdata förtecknas i punkterna 3.2, 3.3, osv.

---

(1)  Stryk det som inte är tillämpligt.

---

BILAGA 5

DRAGANORDNING

Figur 1

Image

Figur 1a

Image

Figur 2

Image

För att fästa bandet får axelbältesdraganordningen ändras genom tillsats av två kragkanter och/eller några bultar så att varje förslakning i bandet under dragprovningen undviks.

Figur 3

Image

---

BILAGA 6

MINSTA ANTAL FÖRANKRINGSPUNKTER OCH DE NEDRE FÖRANKRINGARNAS PLACERING

| Fordon Kategori | Framåtriktade sittplatser | Bakåtriktade |
| --- | --- | --- |
| Yttre | Mittre |
| Fram | Övriga | Fram | Övriga |
| M1 | 3 | 3 | 3 | 3 | 2 |
| M2 ≤ 3,5 ton | 3 | 3 | 3 | 3 | 2 |
| M3 & M2 > 3,5 ton | 3 | 3 eller 2 | 3 eller 2 | 3 eller 2 | 2 |
| N1 | 3 | 3 eller 2 | 3 eller 2 * | 2 | 2 |
| N2 & N3 | 3 | 2 | 3 eller 2 * | 2 | 2 |

Fordon Kategori

Framåtriktade sittplatser

Bakåtriktade

Yttre

Mittre

Fram

Övriga

Fram

Övriga

M1

3

3

3

3

2

M2 ≤ 3,5 ton

3

3

3

3

2

M3 & M2 > 3,5 ton

Image

Image

Image

Image

2

N1

3

Image

3 eller 2 *

2

2

N2 & N3

3

2

3 eller 2 *

2

2

Symbolnyckel:

| 2 | : | Två nedre förankringar, vilka medger installation av säkerhetsbälten av typ B, eller av säkerhetsbälten av typerna Br, Br3, Br4m eller Br4Nm, när så krävs enligt den konsoliderade resolutionen om fordonskonstruktion (R.E.3), bilaga 13, tillägg 1. |
| --- | --- | --- |
| 3 | : | Två nedre förankringar och en övre, vilka medger installering av trepunktsbälten av typ A, eller av säkerhetsbälten av typerna Ar, Ar4m eller Ar4Nm, när så krävs enligt den konsoliderade resolutionen om fordonskonstruktion (R.E.3), bilaga 13, tillägg 1. |
| | : | Hänvisar till punkt 5.3.3 (två förankringar är tillåtna om ett säte befinner sig innanför en passage). |
| * | : | Hänvisar till punkt 5.3.4 (två förankringar är tillåtna om vindrutan befinner sig utanför referensområdet). |
| | : | Hänvisar till punkt 5.3.5 (två förankringar är tillåtna om inget finns inom referensområdet). |
| | : | Hänvisar till punkt 5.3.7 (särskilda bestämmelser för övre däcket på ett dubbeldäckat fordon). |

2

:

Två nedre förankringar, vilka medger installation av säkerhetsbälten av typ B, eller av säkerhetsbälten av typerna Br, Br3, Br4m eller Br4Nm, när så krävs enligt den konsoliderade resolutionen om fordonskonstruktion (R.E.3), bilaga 13, tillägg 1.

3

:

Två nedre förankringar och en övre, vilka medger installering av trepunktsbälten av typ A, eller av säkerhetsbälten av typerna Ar, Ar4m eller Ar4Nm, när så krävs enligt den konsoliderade resolutionen om fordonskonstruktion (R.E.3), bilaga 13, tillägg 1.

Image

:

Hänvisar till punkt 5.3.3 (två förankringar är tillåtna om ett säte befinner sig innanför en passage).

*

:

Hänvisar till punkt 5.3.4 (två förankringar är tillåtna om vindrutan befinner sig utanför referensområdet).

Image

:

Hänvisar till punkt 5.3.5 (två förankringar är tillåtna om inget finns inom referensområdet).

Image

:

Hänvisar till punkt 5.3.7 (särskilda bestämmelser för övre däcket på ett dubbeldäckat fordon).

Tillägg 1

PLACERING AV NEDRE FÖRANKRINGAR – ENDAST VINKELKRAV

| Säte | M1 | Andra än M1 |
| --- | --- | --- |
| Fram (*) | Låsningssida (α2) | 45° – 80° | 30° – 80° |
| Annan än låsningssida (α1) | 30° – 80° | 30° – 80° |
| Vinkel konstant | 50° – 70° | 50° – 70° |
| Odelat säte – låsningssida (α2) | 45° – 80° | 20° – 80° |
| Odelat säte 0 – annan än låsningssida (α1) | 30° – 80° | 20° – 80° |
| Inställbart säte med ryggstödsvinkel < 20° | 45° – 80° (α2) (*)
  20° – 80° (α1) (*) | 20° – 80° |
| Bak ≠ | | 30° – 80° | 20° – 80° Ψ |
| Vikbart | Ingen bältesförankring krävs.
  Om förankring finns: se vinkelkrav fram och bak. |

Säte

M1

Andra än M1

Fram (*)

Låsningssida (α2)

45° – 80°

30° – 80°

Annan än låsningssida (α1)

30° – 80°

30° – 80°

Vinkel konstant

50° – 70°

50° – 70°

Odelat säte – låsningssida (α2)

45° – 80°

20° – 80°

Odelat säte 0 – annan än låsningssida (α1)

30° – 80°

20° – 80°

Inställbart säte med ryggstödsvinkel < 20°

45° – 80° (α2) (*)

20° – 80° (α1) (*)

20° – 80°

Bak ≠

30° – 80°

20° – 80° Ψ

Vikbart

Ingen bältesförankring krävs.

Om förankring finns: se vinkelkrav fram och bak.

Anmärkningar:

| ≠ | : | Yttre och mittre. |
| --- | --- | --- |
| (*) | : | Om vinkeln inte är konstant se punkt 5.4.2.1. |
| Ψ | : | 45o – 90o för säten i fordon i kategorierna M2 och M3. |

≠

:

Yttre och mittre.

(*)

:

Om vinkeln inte är konstant se punkt 5.4.2.1.

Ψ

:

45o – 90o för säten i fordon i kategorierna M2 och M3.

---

BILAGA 7

DYNAMISK PROVNING SOM ETT ALTERNATIV TILL PROVNING AV DEN STATISKA HÅLLFASTHETEN HOS BÄLTESFÖRANKRINGAR

1.   TILLÄMPNINGSOMRÅDE

I denna bilaga beskrivs en dynamisk slädprovning som kan utföras som ett alternativ till den statiska provning av bältesförankringar som föreskrivs i punkterna 6.3 och 6.4 i dessa föreskrifter.

Detta alternativ kan tillämpas om biltillverkaren så önskar för en grupp av säten där alla sittplatser är utrustade med trepunktsbälten till vilka funktioner för begränsning av kraften på bröstkorgen finns och om gruppen av säten även omfattar en sittplats för vilken den övre bältesförankringen är placerad på sätets uppbyggnad.

2.   FÖRESKRIFTER

Vid den dynamiska provningen som föreskrivs i punkt 3 i denna bilaga får det inte uppstå bristning i någon förankring eller i omgivande område. En programmerad bristning som krävs för att kraftbegränsningsfunktionen skall fungera är dock tillåten.

De minsta avstånden mellan de i punkt 5.4.2.5 i dessa föreskrifter angivna nedre effektiva fästpunkterna och de i punkt 5.4.3.6 i dessa föreskrifter angivna kraven för bältets övre effektiva fästpunkter och, om tillämpligt, kompletterade av följande punkt 2.1.1, skall respekteras.

2.1.1   För fordon i kategori M1, med en total tillåten vikt som inte överstiger 2,5 ton, får inte den övre effektiva bältesförankringen röra sig längre fram än ett tvärgående plan som går genom R-punkten och C-punkten för sätet ifråga, om den övre bältesförankringen sitter i sätets uppbyggnad (se figur 1 i bilaga 3 till dessa föreskrifter).

För andra fordon än ovannämnda skall den övre bältesförankringen inte röra sig längre fram än till ett tvärgående plan som lutar 10° framåt och går genom sätets R-punkt.

2.2   I fordon, där sådana anordningar används, skall de förskjutnings- och spärranordningar som gör det möjligt för föraren och passagerarna att stiga ut ur fordonet kunna betjänas för hand efter provningen.

2.3   I fordonets handbok skall finnas anvisningar om att alla säkerhetsbälten endast kan bytas ut mot ett för den avsedda sittplatsen godkänt säkerhetsbälte och där skall särskilt anges de sittplatser som endast kan utrustas med ett lämpligt säkerhetsbälte som utrustats med en kraftbegränsare.

3.   FÖRESKRIFTER FÖR DYNAMISK PROVNING

3.1   Allmänna föreskrifter

De allmänna föreskrifterna i punkt 6.1 i dessa föreskrifter gäller för provningen i denna bilaga.

3.2   Installation och förberedelse

3.2.1   Släde

Släden skall vara så konstruerad att den inte uppvisar några permanenta skador efter provningen. Den skall styras så att den under kollisionsfasen inte avviker med mer än 5° i vertikalplanet och 2° i horisontalplanet.

3.2.2   Fordonets fastsättning

Den del av fordonet som anses väsentlig för fordonets styvhet i fråga om sätets och säkerhetsbältets förankringar skall fastsättas på släden enligt punkt 6.2 i dessa föreskrifter.

3.2.3   Fasthållningssystem

3.2.3.1   Fasthållningssystemet (kompletta säten, säkerhetsbälten och utrustningar för kraftbegränsning) skall monteras i fordonskonstruktionen enligt anvisningar för serietillverkade fordon.

De delar i fordonet som vetter mot det säte som provas (instrumentbräda, säte osv., beroende på vilket säte som provas) kan monteras på provningssläden. Om det finns en främre krockkudde skall denna avaktiveras.

3.2.3.2   Om biltillverkaren så begär och det godkänns av den tekniska tjänst som ansvarar för provningarna behöver vissa komponenter till fasthållningssystem, utöver kompletta säten, säkerhetsbälten och kraftbegränsningsanordningar, inte monteras på provningssläden eller ersättas av komponenter med likvärdig eller lägre styvhet och vars dimensioner omfattas av fordonets inre monteringsutrymme, förutsatt att den provade konfigurationen är minst lika ofördelaktig som den serietillverkade konfigurationen i fråga om de krafter som påverkar sätets och säkerhetsbältets förankringar.

3.2.3.3   De säten som krävs i punkt 6.1.2 i dessa föreskrifter skall vara inställda i det bruksläge som väljs av den tekniska tjänst som ansvarar för provningarna och som, med hänsyn till förankringarnas hållfasthet och kompatibilitet med dockans installation i fordonet, ger de mest ofördelaktiga förhållandena.

3.2.4   Dockor

En docka med de mått och vikter som anges i bilaga 8 skall placeras på varje säte och spännas fast med det säkerhetsbälte som finns i fordonet.

Ingen utrustning krävs på dockan.

3.3   Provning

3.3.1   Släden skall drivas fram så att hastighetsökningen under provningen blir 50 km/tim. Slädens inbromsning skall ligga inom intervallet i bilaga 8 till föreskrifter nr 16.

3.3.2   Om tillämpligt skall aktivering av ytterligare fasthållningsanordningar (förspänningsanordningar osv., utom krockkuddar) utlösas enligt biltillverkarens anvisningar.

3.3.3   Det skall kontrolleras att förskjutningen hos säkerhetsbältets förankringar inte överskrider gränsvärdena i punkterna 2.1 och 2.1.1 i denna bilaga.

---

BILAGA 8

SPECIFIKATIONER FÖR PROVDOCKA (1)

| Vikt | 97,5 ±5 kg |
| --- | --- |
| Upprätt sitthöjd | 965 mm |
| Höftbredd (sittande) | 415 mm |
| Höftomkrets (sittande) | 1 200 mm |
| Midjeomkrets (sittande) | 1 080 mm |
| Bröstdjup | 265 mm |
| Bröstomkrets | 1 130 mm |
| Skulderhöjd | 680 mm |
| Tolerans för alla längdmått | ± 5 % |

Vikt

97,5 ±5 kg

Upprätt sitthöjd

965 mm

Höftbredd (sittande)

415 mm

Höftomkrets (sittande)

1 200 mm

Midjeomkrets (sittande)

1 080 mm

Bröstdjup

265 mm

Bröstomkrets

1 130 mm

Skulderhöjd

680 mm

Tolerans för alla längdmått

± 5 %

Anmärkning: En skiss med förklaringar till måtten finns i figuren nedan.

Image

---

(1)  De anordningar som beskrivs i Australian Design Rule (ADR) 4/03 och Federal Motor Vehicle Safety Standard (FMVSS) No. 208 anses likvärdiga.

---

BILAGA 9

ISOFIX-FÖRANKRINGSSYSTEM OCH ISOFIX-FÖRANKRINGAR MED ÖVRE HÅLLREM

Figur 1

Statisk krafttillförselanordning, isometrisk vy

Image

Figur 2

Den statiska krafttillförselanordningen, mått

Image

Figur 3

Anslutningsband för ISOFIX med övre hållrem (kroktyp), mått

Image

Figur 4

Avstånd mellan de båda nedre förankringsområdena

Image

Figur 5

Tvådimensionell schablon

Image

Figur 6

Placering av ISOFIX-förankring med övre hållrem, ISOFIX-område – sedda från sidan

Image

Figur 7

Placering av ISOFIX-förankring med övre hållrem, ISOFIX-område – förstorad vy från sidan av omslutningsområdet

Image

Figur 8

Placering av ISOFIX-förankring med övre hållrem, ISOFIX-område – planvy (tvärsnitt genom R-planet)

Image

Figur 9

Placering av ISOFIX-förankring med övre hållrem, ISOFIX-område – sedda framifrån

Image

Figur 10

Placering av ISOFIX-förankring med övre hållrem, ISOFIX-område – tredimensionell schematisk vy

Image

Figur 11

Alternativ metod för att med användning av fixturen ”ISO/F2” (B) placera en förankring med övre hållrem, isofix-område – sedda från sidan, uppifrån och bakifrån

Image

Figur 12

Symbol för nedre ISOFIX-förankring

Image

Figur 13

Symbol som används för att identifiera placering av en förankring med övre hållrem under kåpa

Image

---

| 6.12.2007 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | L 321/55 |
| --- | --- | --- | --- |

6.12.2007

SV

Europeiska unionens officiella tidning

L 321/55

---

Endast FN/ECE-texterna i original har bindande folkrättslig verkan. Dessa föreskrifters status och dagen för deras ikraftträdande bör kontrolleras i den senaste versionen av FN/ECE:s statusdokument TRANS/WP.29/343, som finns på: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Föreskrifter nr 66 från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) – Enhetliga tekniska bestämmelser för typgodkännande av större fordon för passagerarbefordran med avseende på karosseristommens hållfasthet

Addendum 65: föreskrifter nr 66

Ändring 1

Supplement 1 till föreskrifternas ursprungliga version – dag för ikraftträdande: 3 september 1997

Ändringsserie 01 – dag för ikraftträdande: 9 november 2005

INNEHÅLL

FÖRESKRIFTER

| 1. | Tillämpningsområde |
| --- | --- |

1.

| 2. | Termer och definitioner |
| --- | --- |

2.

| 3. | Ansökan om typgodkännande |
| --- | --- |

3.

| 4. | Typgodkännande |
| --- | --- |

4.

| 5. | Allmänna anvisningar och krav |
| --- | --- |

5.

| 6. | Ändring och utökning av typgodkännande för en fordonstyp |
| --- | --- |

6.

| 7. | Tillverkningens överensstämmelse |
| --- | --- |

7.

| 8. | Påföljder vid tillverkningens bristande överensstämmelse |
| --- | --- |

8.

| 9. | Tillverkningens slutgiltiga upphörande |
| --- | --- |

9.

| 10. | Övergångsbestämmelser |
| --- | --- |

10.

| 11. | Namn- och adressuppgifter gällande de tekniska tjänster som ansvarar för utförandet av typgodkännandeprovningarna samt myndigheterna |
| --- | --- |

11.

BILAGOR

| Bilaga 1 – | Meddelande om fordonstyp med avseende på hållfastheten i dess karosseristomme enligt föreskrifter nr 66 |
| --- | --- |

Bilaga 1 –

| Bilaga 2 – | Typgodkännandemärkets utformning |
| --- | --- |

Bilaga 2 –

| Bilaga 3 – | Bestämning av fordonets tyngdpunkt |
| --- | --- |

Bilaga 3 –

| Bilaga 4 – | Synpunkter på konstruktionsbeskrivningen av karosseristommen |
| --- | --- |

Bilaga 4 –

| Bilaga 5 – | Vältningsprovning som grundläggande typgodkännandemetod |
| --- | --- |

Bilaga 5 –

| Bilaga 6 – | Vältningsprovning med användning av karosserisektioner som en likvärdig metod för typgodkännande |
| --- | --- |

Bilaga 6 –

| Bilaga 7 – | Kvasistatisk belastningsprovning av karosserisektioner som en likvärdig metod för typgodkännande |
| --- | --- |

Bilaga 7 –

| Tillägg 1– | Bestämning av tyngdpunktens vertikala rörelse under vältning |
| --- | --- |

Tillägg 1–

| Bilaga 8 – | Kvasistatisk beräkning grundad på provning av beståndsdelar som en likvärdig metod för typgodkännande |
| --- | --- |

Bilaga 8 –

| Tillägg 1– | Plastiska vridpunkters egenskaper |
| --- | --- |

Tillägg 1–

| Bilaga 9 – | Datorsimulering av vältningsprovning på ett komplett fordon som en likvärdig metod för typgodkännande |
| --- | --- |

Bilaga 9 –

1.   TILLÄMPNINGSOMRÅDE

Dessa föreskrifter skall tillämpas på enkeldäckade, stela eller ledade fordon som utformats och konstruerats för att befordra mer än 22 sittande eller stående passagerare utöver förare och besättning.

2.   TERMER OCH DEFINITIONER

I dessa förskrifter gäller följande termer och definitioner:

2.1   Måttenheter

Måttenheterna skall vara:

| Mått och linjära avstånd | meter (m) eller millimeter (mm) |
| --- | --- |
| Vikt eller belastning | kilogram (kg) |
| Kraft (och tyngd) | newton (N) |
| Moment | newtonmeter (Nm) |
| Energi | joule (J) |
| Tyngdacceleration | 9,81 (m/s2) |

Mått och linjära avstånd

meter (m) eller millimeter (mm)

Vikt eller belastning

kilogram (kg)

Kraft (och tyngd)

newton (N)

Moment

newtonmeter (Nm)

Energi

joule (J)

Tyngdacceleration

9,81 (m/s2)

2.2   fordon: buss eller turistbuss som konstruerats och utrustats för passagerarbefordran. Fordonet representerar som individ en fordonstyp.

2.3   fordonstyp: fordonskategori som tillverkas efter samma anvisningar för teknisk utformning, huvudsakliga mått och konstruktionsutformning. Fordonstypen skall definieras av fordonstillverkaren.

2.4   familj av fordonstyper: fordonstyper, såväl föreslagna som befintliga, som i fråga om dessa föreskrifter omfattas av typgodkännande för det ofördelaktigaste fallet.

2.5   ofördelaktigaste fall: fordonstyp, i en grupp fordonstyper, som i fråga om karosseristommens hållfasthet sämst motsvarar kraven i dessa föreskrifter. De tre parametrar som definierar det ofördelaktigaste fallet är: konstruktionshållfasthet, referensenergi och överlevnadsutrymme.

2.6   godkännande av en fordonstyp: hela det officiella förfarande där fordonstypen kontrolleras och provas för att visa att den uppfyller alla krav i dessa föreskrifter.

2.7   utökning av typgodkännande: officiellt förfarande där en ändrad fordonstyp efter det att konstruktion, potentiell energi och kriterier för överlevnadsutrymme jämförts i fråga om en tidigare godkänd fordonstyp, godkänns.

2.8   ledat fordon: fordon som består av två eller flera stela delar som ledar mot varandra, där passagerarutrymmena i varje del är sammankopplade så att passagerarna fritt kan röra sig mellan dem och där de stela delarna är permanent sammankopplade och endast kan separeras med hjälp av utrustning som normalt endast finns i verkstäder.

2.9   passagerarutrymme: utrymme, avsett att användas av passagerare, utom de utrymmen som upptas av fast utrustning som barer, kokvrår eller toaletter.

2.10   förarhytt: utrymme, uteslutande avsett att användas av föraren och med förarsittplats, ratt, manöverorgan, instrument och andra anordningar som krävs för att köra fordonet.

2.11   personfasthållningsanordning: varje anordning som vid vältning kvarhåller passagerare, förare eller besättningsmedlem på deras sittplatser.

2.12   vertikalt längsgående mittplan: vertikalt plan som går genom fram- och bakaxlarnas mittpunkter.

2.13   överlevnadsutrymme: utrymme som i passagerar-, besättnings- och förarutrymmet(ena) vid en vältningsolycka skall erbjuda större överlevnadsmöjlighet för passagerare, förare och besättning.

2.14   olastad tjänstevikt: (Mk) obesatt och olastat fordons vikt i körklart skick med tillägg av 75 kg för förarens vikt, en bränslevikt motsvarande 90 % av den kapacitet i bränsletanken som angivits av tillverkaren och kyl- och smörjmedlens, verktygens och, i förekommande fall, reservhjulets vikter.

2.15   total personvikt: (Mm) kombinerad vikt av alla de passagerare och den besättning som upptar de sittplatser som försetts med personfasthållningsanordningar.

2.16   total effektiv fordonsvikt: (Mt) fordonets olastade tjänstevikt (Mk) kombinerat med den del (k = 0,5) av den totala personvikten (Mm) som bedöms som fast förankrad i fordonet.

2.17   enskild persons vikt: (Mmi) enskild persons vikt. Värdet av denna vikt är 68 kg.

2.18   referensenergi: (ER) potentiell energi hos den fordonstyp som skall godkännas, uppmätt under vältningsförfarandets inledande instabila läge i förhållande till gropens lägre nivå.

2.19   vältningsprovning på ett komplett fordon: provning på ett komplett fordon i naturlig storlek för att bevisa den hållfasthet hos karosseristommen som krävs.

2.20   tippningsbänk: teknisk anordning som är ett arrangemang av den tippningsplattform, grop och betongbottenyta som används för vältningsprovning av ett komplett fordon eller av karosserisektioner.

2.21   tippningsplattform: stelt plan som kan roteras runt en horisontell axel för att tippa ett komplett fordon eller en karosserisektion.

2.22   karosseri: fordonets kompletta konstruktion i körklart skick, inkl. alla de konstruktionsdelar som bildar passagerar-, förar- och bagageutrymmen samt utrymmen för mekaniska enheter och beståndsdelar.

2.23   karosseristomme: karosseriets belastningsbärande beståndsdelar enligt tillverkarens definition, med de sammankopplade delar och enheter som bidrar till karosseriets hållfasthet och energiupptagningsförmåga och som under vältningsprovningen behåller överlevnadsutrymmet.

2.24   segment: del av karosseristommens konstruktion som bildar en sluten ram mellan två plan som är vinkelräta mot fordonets vertikala längsgående mittplan. Ett segment innehåller en fönster- (eller dörr)stolpe på varje sida av fordonet samt sidoväggsenheter, en sektion av takkonstruktionen och en sektion av golvkonstruktionen och konstruktionen under golvet.

2.25   karosserisektion: konstruktionsenhet som för en typgodkännandeprovning bildar en del av karosseristommen. En karosserisektion består av minst två segment som är sammankopplade genom typiska kopplingsenheter (sido- och takkonstruktioner samt konstruktioner under golvet).

2.26   ursprunglig karosserisektion: karosserisektion som består av två eller flera segment av exakt samma form och relativa läge som i fordonet i fråga. Alla kopplingsenheter mellan de båda segmenten är också ordnade exakt som i fordonet i fråga.

2.27   konstgjord karosserisektion: karosserisektion som är uppbyggd av två eller flera segment men inte i samma läge och inte heller på samma avstånd från varandra som i fordonet i fråga. Anslutningsenheterna mellan dessa segment behöver inte vara identiska med den verkliga karosserikonstruktionen men skall vara konstruktionsmässigt likvärdiga.

2.28   stel del: konstruktionsdel eller enhet som under vältningsprovningen inte får någon betydande deformering och energiupptagning.

2.29   plastisk zon: särskild geometriskt begränsad del av karosseristommen där som resultat av dynamiska islagskrafter:

| — | storskaliga plastiska deformeringar koncentreras, |
| --- | --- |

—

storskaliga plastiska deformeringar koncentreras,

| — | betydande förvridning av den ursprungliga formen (tvärsnitt, längd eller annan form) inträffar, |
| --- | --- |

—

betydande förvridning av den ursprungliga formen (tvärsnitt, längd eller annan form) inträffar,

| — | stabilitetsförlust som följd av lokal förvridning inträffar, |
| --- | --- |

—

stabilitetsförlust som följd av lokal förvridning inträffar,

| — | rörelseenergi upptas på grund av deformering. |
| --- | --- |

—

rörelseenergi upptas på grund av deformering.

2.30   plastisk vridpunkt: enkel plastisk zon som formats kring en stavliknande enhet (ett enda rör, fönsterpelare osv.).

2.31   övre kant: karosseriets längsgående konstruktionsdel ovanför sidofönstren, inkl. den böjda övergången till takkonstruktionen. Vid vältningsprovningen träffar den övre kanten markytan först.

2.32   sidokant: karosseriets längsgående konstruktionsdel under sidofönstren. Vid vältningsprovningen kan sidokanten vara det andra område som träffar markytan efter en inledande deformering av fordonets träffyta.

3.   ANSÖKAN OM TYPGODKÄNNANDE

3.1   Ansökan om godkännande av en fordonstyp med avseende på hållfastheten hos karosseristommen skall av fordonstillverkaren eller dennes vederbörligen befullmäktigade ombud inges till myndigheten.

Den skall åtföljas av tre kopior av vart och ett av nedannämnda dokument och av följande detaljerade beskrivningar:

Huvudsakliga identifieringsuppgifter och parametrar för fordonstypen eller gruppen av fordonstyper.

3.2.1.1   Allmänna skisser över fordonstypen, dess karosseri och dess inre utformning med de huvudsakliga måtten. Säten med personfasthållningsanordningar skall tydligt utmärkas och deras placeringar i fordonet skall vara noggrant dimensionerade.

3.2.1.2   Fordonets olastade tjänstevikt samt tillhörande axeltryck.

3.2.1.3   Det exakta läget för det olastade fordonets tyngdpunkt tillsammans med mätrapporten. För att bestämma tyngdpunktsläget skall mät- och beräkningsmetoderna i bilaga 3 användas.

3.2.1.4   Den totala effektiva fordonsvikten samt tillhörande axeltryck.

3.2.1.5   Det exakta läget för den totala effektiva fordonsviktens tyngdpunkt tillsammans med mätrapporten. För att bestämma tyngdpunktsläget skall mät- och beräkningsmetoderna i bilaga 3 användas.

Alla de uppgifter och upplysningar som behövs för att utvärdera kriterierna för det ofördelaktigaste fallet i en grupp av fordonstyper.

3.2.2.1   Det referensenergivärde (ER) som är produkten av fordonsvikt (M), tyngdacceleration (g) och tyngdpunktshöjd (h1), med fordonet i sitt instabila jämviktsläge när vältningsprovningen inleds (se figur 3)

Formula

där:

| M | = | Mk, fordonstypens olastade tjänstevikt om det inte finns några personfasthållare eller
  Mt, den totala effektiva fordonsvikten när personfasthållare monterats och |
| --- | --- | --- |
| Mt | = | Mk + k.Mm, där k = 0,5 |
| h0 | = | fordonstyngdpunktens höjd (i meter) för det valda viktvärdet (M) |
| t | = | fordonstyngdpunktens vinkelräta avstånd (i meter) från det längsgående vertikala mittplanet. |
| B | = | fordonets längsgående vertikala mittplans vinkelräta avstånd (i meter) till rotationsaxeln under vältningsprovningen |
| g | = | tyngdacceleration |
| h1 | = | fordonstyngdpunktens höjd (i meter) vid fordonets inledande instabila läge i förhållande till gropens horisontella lägre plan. |

M

=

Mk, fordonstypens olastade tjänstevikt om det inte finns några personfasthållare eller

Mt, den totala effektiva fordonsvikten när personfasthållare monterats och

Mt

=

Mk + k.Mm, där k = 0,5

h0

=

fordonstyngdpunktens höjd (i meter) för det valda viktvärdet (M)

t

=

fordonstyngdpunktens vinkelräta avstånd (i meter) från det längsgående vertikala mittplanet.

B

=

fordonets längsgående vertikala mittplans vinkelräta avstånd (i meter) till rotationsaxeln under vältningsprovningen

g

=

tyngdacceleration

h1

=

fordonstyngdpunktens höjd (i meter) vid fordonets inledande instabila läge i förhållande till gropens horisontella lägre plan.

3.2.2.2   Ritningar och detaljbeskrivningar av karosseristommen hos fordonstypen eller hos gruppen av fordonstyper enligt bilaga 4.

3.2.2.3   Detaljritningar av överlevnadsutrymmet enligt punkt 5.2 för varje fordonstyp som skall godkännas.

3.2.3   Ytterligare detaljdokumentation, parametrar och uppgifter som härrör från den provningsmetod för typgodkännande som av tillverkaren valts enligt bilagorna 5–9.

3.2.4   I fråga om ett ledat fordon skall alla dessa upplysningar anges separat för varje sektion av fordonstypen utom i fråga om punkt 3.2.1.1 som berör det kompletta fordonet.

3.3   På den tekniska tjänstens begäran skall ett komplett fordon (eller ett fordon av varje fordonstyp om typgodkännande begärs för en grupp fordonstyper) inlämnas för kontroll av dess olastade tjänstevikt, axeltryck, tyngdpunktsläge och alla andra uppgifter och upplysningar som berör karosseristommens hållfasthet.

3.4   Enligt den typgodkännandeprovningsmetod som valts av tillverkaren skall lämpliga provstycken på begäran inlämnas till den tekniska tjänsten. I fråga om dessa provstyckens utformning och antal skall en överenskommelse träffas med den tekniska tjänsten. I fråga om provstycken som provats tidigare skall provningsrapporterna inges.

4.   TYPGODKÄNNANDE

4.1   Om den fordonstyp eller grupp av fordonstyper som inlämnats för godkännande enligt dessa föreskrifter uppfyller kraven i punkt 5 nedan skall godkännande av denna fordonstyp beviljas.

4.2   Ett typgodkännandenummer skall tilldelas varje godkänd fordonstyp. Dess första två siffror (för närvarande 01, motsvarande ändringsserie 01) skall ange den ändringsserie som innehåller de senaste betydande tekniska ändringar som gjorts i föreskrifterna vid tiden för typgodkännandets utfärdande. Samma avtalsslutande part får inte tilldela en annan fordonstyp samma nummer.

4.3   Meddelande om godkännande, avslag på ansökan om godkännande eller utökning av godkännande för en fordonstyp enligt dessa föreskrifter skall inges till de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter med hjälp av ett meddelandeformulär (se bilaga 1) och av de ritningar och diagram som inlämnats av den som ansöker om typgodkännande, i ett format som överenskommits mellan tillverkaren och den tekniska tjänsten. Pappersdokument skall kunna vikas till A4-format (210 mm × 297 mm).

På en väl synlig och lättillgänglig plats som anges i typgodkännandeintyget skall på varje fordon som överensstämmer med en fordonstyp som godkänts enligt dessa föreskrifter anbringas ett internationellt typgodkännandemärke som består av:

4.4.1   en cirkel som omger bokstaven ”E”, åtföljd av det särskilda landsnumret för det land som beviljat typgodkännandet (1),

4.4.2   numret på dessa föreskrifter, åtföljt av bokstaven ”R”, ett bindestreck och typgodkännandenumret till höger om den cirkel som föreskrivs i punkt 4.4.1.

4.5   Typgodkännandemärket skall vara tydligt läsbart och outplånligt.

4.6   Typgodkännandemärket skall placeras nära eller på den fordonstypskylt som anbringats av tillverkaren.

4.7   I bilaga 2 till dessa föreskrifter ges ett exempel på typgodkännandemärket.

5.   ALLMÄNNA ANVISNINGAR OCH KRAV

5.1   Krav

Fordonets karosseristomme skall ha tillräcklig hållfasthet för att säkerställa att överlevnadsutrymmet förblir oskadat under och efter vältningsprovningen av ett komplett fordon. Detta innebär att:

5.1.1   ingen del av fordonet som vid provningens inledning är utanför överlevnadsutrymmet (t.ex. stolpar, säkerhetsringar och bagagehyllor) får under provningen intränga i överlevnadsutrymmet. När inträngandet i överlevnadsutrymmet utvärderas skall några konstruktionsdelar som ursprungligen finns i överlevnadsutrymmet (t.ex. vertikala handtag, skiljeväggar, kokvrår och toaletter) inte beaktas.

Ingen del av överlevnadsutrymmet får skjuta utanför den deformerade konstruktionens kontur. Den deformerade konstruktionens kontur skall bestämmas i tur och ordning mellan varje närgränsande fönster- och/eller dörrstolpe. Mellan två deformerade stolpar skall konturen vara en teoretisk yta som bestäms av räta linjer som förbinder de inre konturlinjerna för de stolpar som före vältningsprovningen hade samma höjd över golvnivån (se figur 1).

Figur 1

Bestämning av den deformerade konstruktionens struktur

Image

5.2   Överlevnadsutrymme

Mantelytan för fordonets överlevnadsutrymme definieras genom att ett vertikalt tvärgående plan inom fordonet med den omkrets som beskrivs i figurerna 2 a och 2 c bildas och att detta plan på följande sätt förskjuts genom fordonets längd (se figur 2 b):

5.2.1   SR-punkten är placerad på ryggstödet till varje framåt- eller bakåtriktat yttersäte (eller förutsatt sätesläge), 500 mm över golvet under sätet och 150 mm från sidoväggens inre yta. Hjulhus och andra avvikelser i golvhöjden får inte beaktas. Dessa mått skall också tillämpas i fråga om inåtriktade säten i deras mittplan.

5.2.2   Om fordonets båda sidor inte är symmetriska med avseende på golvets utformning och SR-punkternas höjder följaktligen är olika skall avsatsen mellan överlevnadsutrymmets båda golvlinjer sättas som fordonets längsgående vertikala mittplan (se figur 2 c);

5.2.3   Överlevnadsutrymmets bakersta läge är ett vertikalt plan, 200 mm bakom det bakersta yttersätets SR-punkt eller fordonsbakväggens inneryta om denna är mindre än 200 mm bakom denna SR-punkt.

Överlevnadsutrymmets främsta läge är ett vertikalt plan, 600 mm framför SR-punkten för det främsta säte i fordonet (passagerar-, besättnings- eller förarsäte), som är inställt helt framåtriktat.

Om de bakersta och främsta sätena vid fordonets båda sidor inte är samma tvärgående plan kommer överlevnadsutrymmets längd att vara olika på varje sida.

5.2.4   Överlevnadsutrymmet är i passagerar-, besättnings- och förarutrymmet(ena) förenat mellan sina bakersta och främsta plan och definieras genom att det definierade vertikala tvärgående planet förskjuts genom fordonets längd längs räta linjer genom SR-punkterna på fordonets båda sidor. Bakom det bakersta och framför det främsta sätets Sr-punkter är de räta linjerna horisontella.

5.2.5   För att medge kommande konstruktionsutveckling kan tillverkaren definiera ett större överlevnadsutrymme än vad som krävs för ett givet arrangemang av sätena genom att simulera ett ofördelaktigaste fall i en grupp av fordonstyper.

Figur 2

Bestämning av överlevnadsutrymme

Image

5.3   Specifikation av vältningsprovning av ett komplett fordon som grundläggande typgodkännandemetod

Vältningsprovningen är en sidotippningsprovning (se figur 3) och bestäms enligt följande:

5.3.1   Det kompletta fordonet står på tippningsplattformen med blockerad upphängning och tippas sakta mot sitt instabila jämviktsläge. Om fordonstypen inte är utrustad med personfasthållare skall det provas med olastad tjänstevikt. Om fordonstypen är utrustad med personfasthållare skall det provas med total effektiv fordonsvikt.

5.3.2   Vältningsprovningen påbörjas i detta instabila fordonsläge utan någon vinkelhastighet och rotationsaxeln körs genom hjulens kontaktpunkter med markytan. I detta ögonblick kännetecknas fordonet av referensenergin ER (se punkt 3.2.2.1 och figur 3);

5.3.3   Fordonet välter ned i en grop med en horisontell, torr och jämn betongbottenyta och med ett nominellt djup av 800 mm.

5.3.4   Den detaljerade tekniska specifikationen av vältningsprovningen av ett komplett fordon som den grundläggande typgodkännandeprovningen ges i bilaga 5.

Figur 3

Specifikation av vältningsprovningen på ett komplett fordon där tyngdpunktens bana genom det inledande instabila jämviktsläget visas

Image

5.4   Specifikationer av likvärdiga typgodkännandeprovningar

Istället för vältningsprovningen på ett komplett fordon kan enligt tillverkarens fria val en av följande likvärdiga typgodkännandeprovningsmetoder väljas:

5.4.1   Vältningsprovning på karosserisektioner som är representativa för det kompletta fordonet i enlighet med anvisningarna i bilaga 6.

5.4.2   Kvasistatiska belastningsprovningar av karosserisektioner i enlighet med anvisningarna i bilaga 7.

5.4.3   Kvasistatiska beräkningar grundade på resultaten av provningar av beståndsdelar i enlighet med anvisningarna i bilaga 8.

5.4.4   Datorsimulering – via dynamiska beräkningar – av den grundläggande vältningsprovningen av ett komplett fordon i enlighet med anvisningarna i bilaga 9.

5.4.5   Den grundläggande principen är att den likvärdiga typgodkännandeprovningsmetoden skall genomföras på så sätt att den motsvarar den grundläggande vältningsprovning som anges i bilaga 5. Om vid den likvärdiga typgodkännandeprovningsmetod som valts av tillverkaren vissa särskilda kännetecken hos fordonet eller dess konstruktion (t.ex. luftkonditioneringsinstallation på taket, ställbar höjd på sidokanten, ställbar takhöjd) inte kan beaktas kan den tekniska tjänsten kräva att det kompletta fordonet skall genomgå den vältningsprovning som anges i bilaga 5.

5.5   Provning av ledade bussar

I fråga om ett ledat fordon skall varje stel del i fordonet uppfylla det allmänna krav som anges i punkt 5.1. Varje stel del i ett ledat fordon får provas separat eller i kombination enligt beskrivning i bilaga 5, punkt 2.3 eller i bilaga 3, punkt 2.6.7.

5.6   Vältningsprovningens riktning

Vältningsprovningen skall utföras på den sida av fordonet som är mest utsatt för skaderisk i fråga om överlevnadsutrymmet. Beslutet skall fattas av den tekniska tjänsten med utgångspunkt i tillverkarens förslag och med hänsynstagande till minst följande:

5.6.1   tyngdpunktens sidoexcentricitet och dess inverkan på referensenergin i fordonets instabila inledningsläge, se punkt 3.2.2.1,

5.6.2   överlevnadsutrymmets asymmetri, se punkt 5.2.2.

5.6.3   de olikartade asymmetriska konstruktionsegenskaperna på fordonets båda sidor och det stöd som erhålls av skiljeväggar eller inre avbalkningar (t.ex. garderob, toalett och kokvrå). Sidan med minst stöd skall väljas som vältningsprovningens riktning.

6.   ÄNDRING OCH UTÖKNING AV TYPGODKÄNNANDE FÖR EN FORDONSTYP

Den myndighet som beviljat typgodkännandet skall underrättas om varje ändring av den godkända fordonstypen. Myndigheten kan då antingen

6.1.1   anse att de ändringar som gjorts sannolikt inte får någon märkbar verkan och att den ändrade fordonstypen under alla förhållanden fortfarande uppfyller kraven i dessa föreskrifter och tillsamman med den godkända fordonstypen bildar en del av en familj av fordonstyper, eller

6.1.2   kräva ytterligare en provningsrapport från den tekniska tjänst som ansvarar för provningarnas utförande för att visa att den nya fordonstypen uppfyller kraven i dessa föreskrifter och tillsamman med den godkända fordonstypen bildar en del av en grupp fordonstyper, eller

6.1.3   avslå utökningen av typgodkännandet och kräva att ett nytt typgodkännandeförfarande genomförs.

Myndighetens och den tekniska tjänstens beslut skall vara grundat på tre kriterier för ofördelaktigaste fall:

6.2.1   konstruktionskriteriet gäller om karosseristommen ändrats eller inte (se bilaga 4). Om ingen ändring skett eller om den nya karosseristommen är starkare är detta tillfredsställande,

6.2.2   energikriteriet gäller om referensenergin ändrats eller inte. Om den nya fordonstypen har samma eller lägre referensenergi än den typgodkända är detta tillfredsställande,

6.2.3   kriteriet för överlevnadsutrymme grundar sig på överlevnadsutrymmets mantelyta. Om den nya fordonstypens överlevnadsutrymme överallt faller inom det typgodkända fallets överlevnadsutrymme är detta tillfredsställande.

6.3   Om alla de tre kriterier som beskrivs i punkt 6.2 är tillfredsställande ändrade skall utökningen av typgodkännandet beviljas utan ytterligare undersökning.

Om alla tre svaren är otillfredsställande krävs ett nytt typgodkännandeförfarande.

Om svaren är blandade skall ytterligare undersökningar (t.ex. provningar, beräkning och konstruktionsanalys) krävas. Dessa undersökningar skall bestämmas av den tekniska tjänsten i samarbete med tillverkaren.

6.4   Bekräftelse på eller avslag på ansökan om typgodkännande skall, med angivande av ändringarna, meddelas de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter genom det förfarande som anges i punkt 4.3 ovan.

6.5   Den myndighet som utfärdar utökningen av typgodkännandet skall tilldela varje meddelandeformulär som upprättas för en sådan utökning ett serienummer.

7.   TILLVERKNINGENS ÖVERENSSTÄMMELSE

7.1   Förfarandet för tillverkningens överensstämmelse skall överensstämma med det som anges i överenskommelsen, tillägg 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2).

7.2   Varje fordon som typgodkänns enligt dessa föreskrifter skall tillverkas så att det genom att uppfylla de krav som fastställs i punkt 5 ovan överensstämmer med den godkända typen. Endast de beståndsdelar som av tillverkaren betecknas som en del av karosseristommen skall kontrolleras.

7.3   Det normala intervallet för de kontroller som bemyndigas av myndigheten skall vara en gång vartannat år. Om bristande överensstämmelse upptäcks under något av dessa besök får myndigheten öka intervallet för dessa besök för att så snart som möjligt återställa tillverkningens överensstämmelse.

8.   PÅFÖLJDER VID BRISTANDE ÖVERENSSTÄMMELSE

8.1   Det typgodkännande som enligt dessa föreskrifter beviljats i fråga om en fordonstyp kan återkallas om de krav som fastställts i punkt 7 inte uppfylls.

8.2   Om en avtalsslutande part som tillämpar dessa föreskrifter återkallar ett typgodkännande som den tidigare beviljat skall den genast underrätta de övriga avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter om detta med hjälp av en kopia av typgodkännandeintyget där i slutet en undertecknad och daterad anteckning i versaler finns med texten: ”TYPGODKÄNNANDET ÅTERKALLAT”.

9.   TILLVERKNINGENS SLUTGILTIGA UPPHÖRANDE

Om innehavaren av typgodkännande fullständigt upphör att tillverka en fordonstyp som godkänts i enlighet med dessa föreskrifter skall denne underrätta den myndighet som beviljat typgodkännandet om detta. Då denna myndighet mottagit det berörda meddelandet skall den underrätta de övriga avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter om detta med hjälp av en kopia av typgodkännandeintyget där i slutet en undertecknad och daterad anteckning i versaler finns med texten: ”TILLVERKNINGEN HAR UPPHÖRT”.

10.   ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER

10.1   Från och med den dag då ändringsserie 01 officiellt träder i kraft får ingen avtalsslutande part som tillämpar dessa föreskrifter vägra att bevilja ECE-typgodkännande enligt dessa föreskrifter, ändrade genom ändringsserie 01.

10.2   Från och med 60 månader efter dagen för ikraftträdandet skall de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter endast bevilja ECE-typgodkännanden för nya fordonstyper enligt definition i dessa föreskrifter om den fordonstyp som skall godkännas uppfyller kraven i dessa föreskrifter, ändrade genom ändringsserie 01.

10.3   De avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter får inte vägra att bevilja utökningar av typgodkännande enligt föregående ändringsserie till dessa föreskrifter.

10.4   Med förbehåll för punkt 10.6 nedan skall de ECE-typgodkännanden, som beviljats enligt dessa föreskrifter, i deras ursprungliga form, tidigare än 60 månader efter dagen för ikraftträdandet och alla utökningar av sådana typgodkännanden, förbli obegränsat giltiga. När den fordonstyp som godkänts enligt föregående ändringsserie uppfyller kraven i dessa föreskrifter, ändrade genom ändringsserie 01, skall den avtalsslutande part som beviljat typgodkännandet meddela de övriga avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter detta.

10.5   Ingen avtalsslutande part som tillämpar dessa föreskrifter får vägra att bevilja nationellt typgodkännande för en fordonstyp som godkänts enligt ändringsserie 01 till dessa föreskrifter.

10.6   Med början 144 månader efter ikraftträdandet av ändringsserie 01 till dessa föreskrifter får de avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter vägra att bevilja första nationell registrering (första ibruktagande) av ett fordon som inte uppfyller kraven i ändringsserie 01 till dessa föreskrifter.

11.   NAMN- OCH ADRESSUPPGIFTER GÄLLANDE DE TEKNISKA TJÄNSTER SOM ANSVARAR FÖR UTFÖRANDET AV TYPGODKÄNNANDEPROVNINGARNA SAMT MYNDIGHETERNA

De avtalsslutande parter som tillämpar dessa föreskrifter skall meddela Förenta nationernas sekretariat namn- och adressuppgifter gällande de tekniska tjänster som ansvarar för utförandet av typgodkännandeprovningarna samt de myndigheter som beviljar typgodkännande. Intyg som utfärdats i andra länder för att bekräfta typgodkännande eller utökning av eller avslag på ansökan om eller återkallande av typgodkännande skall sändas till alla avtalsslutande parters myndigheter.

---

(1)  1 för Tyskland, 2 för Frankrike, 3 för Italien, 4 för Nederländerna, 5 för Sverige, 6 för Belgien, 7 för Ungern, 8 för Tjeckien, 9 for Spanien, 10 för Serbien och Montenegro, 11 för Förenade kungariket, 12 för Österrike, 13 för Luxemburg, 14 för Schweiz, 15 (vakant), 16 för Norge, 17 för Finland, 18 för Danmark, 19 för Rumänien, 20 för Polen, 21 för Portugal, 22 för Ryssland, 23 för Grekland, 24 för Irland, 25 för Kroatien, 26 för Slovenien, 27 för Slovakien, 28 för Vitryssland, 29 för Estland, 30 (vakant), 31 för Bosnien och Hercegovina, 32 för Lettland, 33 (vakant), 34 för Bulgarien, 35 (vakant), 36 för Litauen, 37 för Turkiet, 38 (vakant), 39 for Azerbajdzjan, 40 för f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, 41 (vakant), 42 för Europeiska gemenskapen (typgodkännanden beviljas av dess medlemsstater med användning av deras respektive ECE-symbol), 43 för Japan, 44 (vakant), 45 för Australien, 46 för Ukraina, 47 för Sydafrika, 48 för Nya Zeeland, 49 för Cypern, 50 för Malta och 51 för Sydkorea. Följande nummer skall tilldelas andra länder i den kronologiska ordning som de ratificerar eller ansluter sig till överenskommelsen om antagande av enhetliga tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon, utrustning och delar som kan monteras och/eller användas på hjulförsedda fordon samt om villkoren för ömsesidigt erkännande av de typgodkännanden som beviljats på grundval av dessa föreskrifter, varvid de nummer som de därvid tilldelas skall meddelas de avtalsslutande parterna av Förenta nationernas generalsekreterare.

---

BILAGA 1

MEDDELANDE

Image

Image

---

BILAGA 2

TYPGODKÄNNANDEMÄRKETS UTFORMNING

(Se punkt 4.4 i dessa föreskrifter)

Image

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på ett fordon, visar att fordonet i fråga med avseende på karosseristommens hållfasthet typgodkänts i Förenade kungariket (E11) enligt föreskrifter nr 66 med typgodkännandenummer 012431. De första två siffrorna i typgodkännandenumret anger att typgodkännandet beviljats i enlighet med kraven i ändringsserie 01 till föreskrifter nr 66.

---

BILAGA 3

BESTÄMNING AV FORDONETS TYNGDPUNKT

1.   ALLMÄNNA PRINCIPER

1.1   Den referens- och totalenergi som skall upptas vid vältningsprovningen är direkt beroende av fordonstyngdpunktsläget. Dess bestämning skall därför vara så noggrann som möjligt. Mätmetoden för mått, vinklar och belastningsvärden skall jämte mätnoggrannheten registreras för att bedömas av den tekniska tjänsten. Följande mätnoggrannhet krävs:

| — | för mått mindre än 2 000 mm, |
| --- | --- |

—

för mått mindre än 2 000 mm,

en noggrannhet av ±1 mm

| — | för mått större än 2 000 mm, |
| --- | --- |

—

för mått större än 2 000 mm,

en noggrannhet av ± 0,05 %

| — | för uppmätta vinklar, |
| --- | --- |

—

för uppmätta vinklar,

en noggrannhet av ±1 %

| — | för uppmätta belastningsvärden, |
| --- | --- |

—

för uppmätta belastningsvärden,

en noggrannhet av ± 0,2 %

Hjulbasen(erna) och avståndet mellan mittpunkterna för hjulets(ens) avtryck vid varje axel (spåret av varje axel) skall bestämmas utifrån tillverkarens ritningar.

1.2   Blockerad upphängning anges som villkor för bestämning av tyngdpunkt och för utförande av vältningsprovningen i fråga. Upphängningen skall blockeras i normalt driftläge enligt tillverkarens definition.

Tyngdpunktens läge definieras av tre parametrar:

1.3.1   det längsgående avståndet (l1) från framaxelns mittlinje

1.3.2   det tvärgående avståndet (t) från fordonets vertikala längsgående mittplan

1.3.3   den vertikala höjden (h0) över den plana horisontella marknivån när däcken är pumpade så som anges för fordonet.

1.4   En metod att bestämma l1, t och h0 genom att använda belastningsceller beskrivs här. Alternativa metoder med användning av t.ex. lyftutrustning och/eller vickbord kan av tillverkaren föreslås den tekniska tjänsten som skall besluta om huruvida metoden med hänsyn till dess noggrannhetsgrad kan accepteras.

1.5   Det olastade fordonets (olastad tjänstevikt Mk) tyngdpunktsläge skall bestämmas genom mätningar.

Tyngdpunktsläget hos fordonet med total effektiv vikt (Mt) kan bestämmas:

1.6.1   genom mätning av fordonet under totala effektiva viktförhållanden, eller

1.6.2   genom att använda det tyngdpunktsläge som uppmätts under det olastade viktsförhållandet och med beaktande av den totala personviktens inverkan.

2.   MÅTT

2.1   Fordonets tyngdpunktsläge skall bestämmas under de olastade tjänsteviktsvillkor eller de totala effektiva fordonsviktsvillkor som definieras i punkterna 1.5 och 1.6. För bestämning av tyngdpunktsläget under de totala effektiva fordonsviktsvillkoren skall den enskilda personvikten (delad med konstanten k = 0,5) placeras och stadigt hållas 200 mm över och 100 mm framför sätets R-punkt (som definieras i bilaga 5 till föreskrifter nr 21).

2.2   Tyngdpunktens längs- (l1) och tvärgående (t) koordinater skall bestämmas på ett gemensamt horisontellt underlag (se figur A3.1), där varje hjul eller dubbelhjul på fordonet står på en enskild belastningscell. Varje styrhjul skall vara ställt rakt framåtriktat.

2.3   Avläsningarna av de enskilda belastningscellerna skall registreras samtidigt och användas för att beräkna den totala fordonsvikten och tyngdpunktsläget.

Tyngdpunktens längsgående läge i förhållande till mittpunkten för framhjulens kontaktpunkt (se figur A3.1) erhålls genom:

Formula

där

| P1 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den första axelns vänstra hjul |
| --- | --- | --- |
| P2 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den första axelns högra hjul |
| P3 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den andra axelns vänstra hjul |
| P4 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den andra axelns högra hjul |
| P5 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den tredje axelns vänstra hjul |
| P6 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den tredje axelns högra hjul |

P1

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den första axelns vänstra hjul

P2

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den första axelns högra hjul

P3

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den andra axelns vänstra hjul

P4

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den andra axelns högra hjul

P5

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den tredje axelns vänstra hjul

P6

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den tredje axelns högra hjul

| Ptotal = (P1 + P2 + P3 + P4 + P5 + P6) | = Mk olastad tjänstevikt, eller |
| --- | --- |
| = Mt total effektiv fordonsvikt, om så är lämpligt |

Ptotal = (P1 + P2 + P3 + P4 + P5 + P6)

= Mk olastad tjänstevikt, eller

= Mt total effektiv fordonsvikt, om så är lämpligt

| L1 | = | avståndet från hjulnavet på den 1:a axeln till hjulnavet på den andra axeln |
| --- | --- | --- |
| L2 | = | avståndet från hjulnavet på den 1:a axeln till hjulnavet på den tredje axeln om den monterats |

L1

=

avståndet från hjulnavet på den 1:a axeln till hjulnavet på den andra axeln

L2

=

avståndet från hjulnavet på den 1:a axeln till hjulnavet på den tredje axeln om den monterats

Figur A3.1

Tyngdpunktens längsgående läge

Image

Fordonstyngdpunktens tvärgående läge (t) i förhållande till dess längsgående vertikala mittplan (se figur A3.2) erhålls genom:

Formula

där

| T1 | = | avståndet mellan hjulavtryckets mittpunkter vid varje ända av den första axeln |
| --- | --- | --- |
| T2 | = | avståndet mellan hjulavtryckets mittpunkter vid varje ända av den andra axeln |
| T3 | = | avståndet mellan hjulavtryckets mittpunkter vid varje ända av den tredje axeln |

T1

=

avståndet mellan hjulavtryckets mittpunkter vid varje ända av den första axeln

T2

=

avståndet mellan hjulavtryckets mittpunkter vid varje ända av den andra axeln

T3

=

avståndet mellan hjulavtryckets mittpunkter vid varje ända av den tredje axeln

Denna ekvation förutsätter att en rät linje kan dras genom mittpunkterna för T1, T2 och T3. Om så inte är fallet kommer en särskild formel att krävas.

Om värdet (t) är negativt är fordonets tyngdpunkt belägen till höger om fordonets mittlinje.

Figur A3.2

Tyngdpunktens tvärgående läge

Image

Tyngdpunktens höjd (h0) skall bestämmas genom att längsgående tippa fordonet och genom att använda enskilda belastningsceller vid två av axlarnas hjul.

2.6.1   Två belastningsceller skall placeras på ett gemensamt horisontellt plan för att möta framhjulen. Det horisontella planet skall vara på en tillräcklig höjd över omgivande ytor så att fordonet kan tippas framåt till den erforderliga vinkeln (se punkt 2.6.2 nedan) utan att dess front berör ytan.

2.6.2   Ett andra par belastningsceller skall placeras på ett gemensamt horisontellt plan över stödkonstruktionerna och vara redo att möta hjulen på fordonets andra axel. Stödkonstruktionerna skall vara tillräckligt höga för att bilda en signifikant lutningsvinkel α (> 20°) för fordonet. Ju större vinkeln är desto noggrannare kommer beräkningen att bli – se figur A3.3. Fordonet placeras åter på de fyra belastningscellerna med framhjulen spärrade för att hindra fordonet att rulla framåt. Varje styrhjul skall vara ställt rakt framåtriktat.

2.6.3   Avläsningarna av de enskilda belastningscellerna skall registreras samtidigt och skall användas för att beräkna den totala fordonsvikten och tyngdpunktsläget.

2.6.4   Tippningsprovningens lutning skall bestämmas genom ekvationen (se figur A3.3):

Formula

där

| H | = | höjdskillnaden mellan de första och andra axlarnas hjulavtryck |
| --- | --- | --- |
| L1 | = | avståndet mellan de första och andra axlarnas hjulnav |

H

=

höjdskillnaden mellan de första och andra axlarnas hjulavtryck

L1

=

avståndet mellan de första och andra axlarnas hjulnav

2.6.5   Fordonets olastade tjänstevikt skall kontrolleras enligt följande:

Formula

där

| F1 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den första axelns vänstra hjul |
| --- | --- | --- |
| F2 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den första axelns högra hjul |
| F3 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den andra axelns vänstra hjul |
| F4 | = | reaktionsbelastningen på belastningscellen under den andra axelns högra hjul |

F1

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den första axelns vänstra hjul

F2

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den första axelns högra hjul

F3

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den andra axelns vänstra hjul

F4

=

reaktionsbelastningen på belastningscellen under den andra axelns högra hjul

Om denna ekvation inte uppfylls skall mätningen upprepas och/eller tillverkaren uppmanas att ändra värdet för den olastade tjänstevikten i den tekniska beskrivningen av fordonet.

2.6.6   Fordonstyngdpunktens höjd (h0) erhålls genom:

Formula

där

| r | = | hjulnavets höjd (på den första axeln) över belastningscellens toppyta |
| --- | --- | --- |

r

=

hjulnavets höjd (på den första axeln) över belastningscellens toppyta

2.6.7   Om det ledade fordonet provas i separata sektioner skall tyngdpunktsläget upprättas separat för varje sektion.

Figur A3.3

Bestämning av tyngdpunktens höjd

Image

---

BILAGA 4

SYNPUNKTER PÅ KONSTRUKTIONSBESKRIVNINGEN AV KAROSSERISTOMMEN

1.   ALLMÄNNA PRINCIPER

Tillverkaren skall otvetydigt definiera karosseristommen (se t.ex. figur A4.1) och fastställa:

1.1.1   vilka segment som bidrar till karosseristommens hållfasthet och energiupptagning,

1.1.2   vilka anslutningselement mellan segmenten som bidrar till karosseristommens vridstyvhet,

1.1.3   viktfördelningen bland de utsedda segmenten och

1.1.4   vilka delar av karosseristommen som antas vara stela delar.

Figur A4.1

Karosseristommens härledning ur karosseriet

Image

Tillverkaren skall tillhandahålla följande upplysningar om karosseristommens beståndsdelar:

1.2.1   ritningar, med alla betydande geometriska mått som krävs för att tillverka beståndsdelarna och för att utvärdera varje ändring eller justering av beståndsdelen,

1.2.2   beståndsdelarnas material enligt nationella eller internationella standarder och

1.2.3   tekniken för konstruktionsdelarnas hopfogning (nitning, skruvning, limning, svetsning, svetsningsmetod osv.).

1.3   Varje karosseristomme skall ha minst två segment: ett framför tyngdpunkten och ett bakom tyngdpunkten.

1.4   Inga uppgifter krävs om några beståndsdelar i karosseriet som inte ingår i karosseristommen.

2.   SEGMENT

2.1   Ett segment definieras som en del av karosseristommens konstruktion och bildar en sluten ram mellan två plan som är vinkelräta mot fordonets vertikala längsgående mittplan. Ett segment innehåller en fönster- (eller dörr)stolpe på varje sida av fordonet samt sidoväggsenheter, en sektion av takkonstruktionen och en sektion av golvkonstruktionen och konstruktionen under golvet. Varje segment har ett tvärgående mittplan som skall vara vinkelrät mot fordonets vertikala längsgående mittplan och gå genom fönsterstolparnas mittpunkter (Cp) (se figur A4.2).

2.2   Mittplanet definieras som en punkt på halva fönsterhöjden och halvvägs genom stolpbredden. Om Cp för ett segments vänster- och högerstolpar inte är i samma tvärgående plan sätts segmentets mittplan halvvägs mellan de tvärgående planen i de båda Cp.

2.3   Segmentets längd mäts i fordonets längsgående axels riktning och bestäms av avståndet mellan två plan som är vinkelräta mot fordonets vertikala längsgående mittplan. Det finns två gränser som definierar längden av ett segment: fönster- (dörr)arrangemanget och fönster- (dörr)stolparnas form och konstruktion.

Figur A4.2

Definition av segmentens längd

Image

Ett segments största längd definieras av de två närliggande fönster- (dörr)ramarnas längd

Formula

där

| a | = | fönster- (dörr)ramens längd bakom den j:te stolpen, och |
| --- | --- | --- |
| b | = | fönster- (dörr)ramens längd framför den j:te stolpen. |

a

=

fönster- (dörr)ramens längd bakom den j:te stolpen, och

b

=

fönster- (dörr)ramens längd framför den j:te stolpen.

Om stolparna på motstående sidor av segmentet inte befinner sig i ett tvärgående plan eller om fönsterramarna på varje sida av fordonet har olika längder (se figur A4.3) definieras segmentets totala längd Wj genom:

Formula

där

| amin | = | det lägre värdet av ahöger sida eller avänster sida |
| --- | --- | --- |
| bmin | = | det lägre värdet av bhöger sida eller bvänster sida |
| L | = | den längsgående förskjutningen mellan stolparnas mittlinjer på fordonets vänster- och högersidor |

amin

=

det lägre värdet av ahöger sida eller avänster sida

bmin

=

det lägre värdet av bhöger sida eller bvänster sida

L

=

den längsgående förskjutningen mellan stolparnas mittlinjer på fordonets vänster- och högersidor

Figur A4.3

Definition av segmentlängd när stolparna på varje sida av segmentet inte är i ett tvärgående plan

Image

2.3.2   Ett segments minsta längd skall omfatta hela fönsterstolpen (inkl. dess lutning, hörnvinkel osv.). Om lutningen och hörnvinkeln överstiger halva längden hos angränsande fönster skall nästa stolpe ingå i segmentet.

2.4   Avståndet mellan två segment skall definieras som avståndet mellan deras mittplan.

2.5   Ett segments avstånd från fordonets tyngdpunkt skall definieras som det vinkelräta avståndet från dess mittplan till fordonets tyngdpunkt.

3.   ANSLUTNINGSELEMENT MELLAN SEGMENTEN

Anslutningselementen mellan segmenten skall klart definieras i karosseristommen. Dessa konstruktionselement faller inom två klart åtskilda kategorier:

De anslutningselement som utgör en del av karosseristommen. Dessa element skall identifieras av tillverkaren i denna konstruktionsbeskrivning: de omfattar:

3.1.1.1   sidoväggs-, tak- och golvkonstruktioner som förbinder flera segment,

3.1.1.2   konstruktionselement som förstärker ett eller flera segment; t.ex. lådor under sätena, hjulhus, säteskonstruktioner som förbinder sidoväggen med golvet samt kokvrå-, garderobs- och toalettinstallationer.

3.1.2   ytterligare element som inte bidrar till fordonets konstruktionshållfasthet men som kan intränga i överlevnadsutrymmet, t.ex.: ventilationskanaler, handbagagelådor och värmeledningar.

4.   VIKTFÖRDELNING

Tillverkaren skall klart definiera den del av fordonsvikten som skall hänföras till vart och ett av karosseristommens segment. Denna viktfördelning skall ange energiupptagningsförmåga och belastningstålighet hos varje segment. Följande krav skall uppfyllas när viktfördelningen definieras:

4.1.1   summan av de vikter som hänförs till varje segment skall relateras till det kompletta fordonets vikt M:

Formula

där

| mj | = | den vikt som hänförs till det j:te segmentet |
| --- | --- | --- |
| n | = | antalet segment i karosseristommen |
| M | = | Mk, olastad tjänstevikt, eller
  Mt, total effektiv fordonsvikt, om så är lämpligt |

mj

=

den vikt som hänförs till det j:te segmentet

n

=

antalet segment i karosseristommen

M

=

Mk, olastad tjänstevikt, eller

Mt, total effektiv fordonsvikt, om så är lämpligt

4.1.2   de fördelade vikternas tyngdpunkt skall sammanfalla med fordonets tyngdpunkt:

Formula

där

| lj | = | det j:te segmentets avstånd från fordonets tyngdpunkt (se punkt 2.3.)
  lj är positivt, om segmentet är framför tyngdpunkten och negativt om det är bakom den. |
| --- | --- | --- |

lj

=

det j:te segmentets avstånd från fordonets tyngdpunkt (se punkt 2.3.)

lj är positivt, om segmentet är framför tyngdpunkten och negativt om det är bakom den.

Vikten mj för varje segment av karosseristommen skall definieras av tillverkaren enligt följande:

4.2.1   vikten av beståndsdelarna i det j:te segmentet skall relateras till dess vikt mj genom:

Formula

där

| mjk | = | vikten av varje beståndsdel i segmentet |
| --- | --- | --- |
| s | = | antalet enskilda vikter i segmentet |

mjk

=

vikten av varje beståndsdel i segmentet

s

=

antalet enskilda vikter i segmentet

4.2.2   tyngdpunkten hos beståndsdelsvikterna i ett segment skall ha samma tvärgående läge inom segmentet som segmentets tyngdpunkt (se figur A4.4):

Formula

där

| yk | = | segmentets k:te viktbeståndsdels avstånd från Z-axeln (se figur A4.4),
  yk kommer att få ett positivt värde på axelns ena sida och ett negativt värde på den andra sidan. |
| --- | --- | --- |
| zk | = | segmentets k:te viktbeståndsdels avstånd från Y-axeln,
  zk kommer att få ett positivt värde på axelns ena sida och ett negativt värde på den andra sidan. |

yk

=

segmentets k:te viktbeståndsdels avstånd från Z-axeln (se figur A4.4),

yk kommer att få ett positivt värde på axelns ena sida och ett negativt värde på den andra sidan.

zk

=

segmentets k:te viktbeståndsdels avstånd från Y-axeln,

zk kommer att få ett positivt värde på axelns ena sida och ett negativt värde på den andra sidan.

4.3   I det fall då personfasthållningar ingår i fordonsspecifikationen skall den personvikt som hänförs till ett segment räknas till den del av karosseristommen som är avsedd att uppta sätes- och personbelastningar.

Figur A4.4

Viktfördelning i tvärsnittet av ett segment

Image

---

BILAGA 5

VÄLTNINGSPROVNING SOM DEN GRUNDLÄGGANDE TYPGODKÄNNANDEMETODEN

1.   TIPPNINGSBÄNKEN

1.1   Tippningsplattformen skall vara tillräckligt fast och rotationen tillräckligt kontrollerad för att säkerställa samtidig lyftning av fordonsaxlarna med en skillnad av mindre än 1o i plattformens tippningsvinklar, uppmätta under axlarna.

1.2   Höjdskillnaden mellan gropens horisontella lägre plan (se figur A5.1) och planet för den tippningsplattform på vilken bussen står skall vara 800 ±20 mm.

Tippningsplattformen skall i förhållande till gropen placeras enligt följande (se figur A5.1):

1.3.1   dess rotationsaxel skall vara högst 100 mm från gropens vertikala vägg,

1.3.2   rotationsaxeln skall vara högst 100 mm under den horisontella tippningsplattformens plan.

Figur A5.1

Tippningsbänkens geometri

Image

Hjulstöden skall anbringas vid hjulen nära rotationsaxeln för att hindra fordonet att glida åt sidan när det tippas. Hjulstödens främsta egenskaper (se figur A5.1) skall vara:

1.4.1   hjulstödens mått:

| höjd: | får inte vara mer än två tredjedelar av avståndet mellan den yta på vilken fordonet står innan det tippas och den del av hjulfälgen som är närmast ytan |
| --- | --- |
| Bredd: | 20 mm |
| Kantradie: | 10 mm |
| längd: | 500 mm minst, |

höjd:

får inte vara mer än två tredjedelar av avståndet mellan den yta på vilken fordonet står innan det tippas och den del av hjulfälgen som är närmast ytan

Bredd:

20 mm

Kantradie:

10 mm

längd:

500 mm minst,

1.4.2   hjulstöden vid den bredaste axeln skall placeras på tippningsplattformen så att däckets sida är högst 100 mm från rotationsaxeln,

1.4.3   hjulstöden vid de övriga axlarna skall ställas så att fordonets vertikala längsgående mittplan skall vara parallellt med rotationsaxeln.

1.5   Tippningsplattformen skall konstrueras så att fordonet hindras från att röra sig längs sin längsgående axel.

1.6   Gropens islagsområde skall ha en horisontell, enhetlig, torr och jämn betongyta.

2.   FÖRBEREDELSE AV PROVNINGSFORDONET

Det fordon som skall provas behöver inte vara i ett fullt förberett, driftklart skick. I allmänhet godtas alla avvikelser från det fullständigt förberedda skicket om karosseristommens grundläggande egenskaper och driftsegenskap inte påverkas av dem. Provningsfordonet skall vara samma som dess fullt förberedda version i fråga om följande:

2.1.1   tyngdpunktsläge, fordonsviktens totala värde (olastad tjänstevikt eller total effektiv fordonsvikt där fasthållningar inmonterats) och vikternas fördelning och läge enligt tillverkarens förklaring,

2.1.2   alla de beståndsdelar som – enligt tillverkaren – bidrar till karosseristommens hållfasthet skall installeras i deras ursprungliga läge (se bilaga 4 till dessa föreskrifter).

2.1.3   delar som inte bidrar till karosseristommens hållfasthet och som är alltför värdefulla för att skadas (t.ex. transmissionskedja, instrumentbräde, förarsäte, kokvrå- och toalettutrustning osv.) kan ersättas av ytterligare beståndsdelar som är likvärdiga i fråga om vikt och installeringsmetod. Dessa ytterligare beståndsdelar får inte ha en förstärkande effekt på karosseristommens hållfasthet.

2.1.4   bränsle, ackumulatorsyra och andra brännbara, explosiva eller frätande material kan ersättas med andra material, förutsatt att villkoren i punkt 2.1.1 är uppfyllda.

Om personfasthållningar utgör en del av fordonstypen skall en vikt anbringas på varje säte som är utrustat med en personfasthållning i enlighet med en av följande två metoder efter tillverkarens val:

Första metoden: Vikten skall vara:

2.1.5.1.1   50 % av den enskilda personvikten (Mmi) av 68 kg,

2.1.5.1.2   placerad med sin tyngdpunkt 100 mm över och 100 mm framför sätets R-punkt enligt definition i bilaga 5 till föreskrifter nr 21,

2.1.5.1.3   fäst stabilt och säkert så att den inte sliter sig loss under provningen.

Andra metoden: Vikten skall

2.1.5.2.1   vara en människoliknande ballast med en vikt av 68 kg som skall fasthållas med ett 2-punkts säkerhetsbälte. Ballasten skall tillåta styrning och placering av säkerhetsbälten,

2.1.5.2.2   placerad med sin tyngdpunkt och dimensionering enligt figur A5.2,

2.1.5.2.3   fäst stabilt och säkert så att den inte sliter sig loss under provningen.

Figur A5.2

Den människoliknande ballastens mått

Image

Provningsfordonet skall förberedas enligt följande:

2.2.1   däcken skall vara pumpade till det ringtryck som föreskrivs av tillverkaren,

2.2.2   fordonets upphängningssystem skall vara blockerat, dvs. fordonets axlar, fjädring och upphängningsenheter skall vara orörliga i förhållande till karosseriet.

Golvhöjden över den horisontella tippningsplattformen skall enligt tillverkarens anvisning för fordonet vara beroende av om fordonet är belastat till olastad tjänstevikt eller till total fordonsvikt,

2.2.3   alla dörrar och öppningsbara fönster på fordonet skall vara stängda men inte låsta.

Ett ledat fordons stela delar får provas separat eller kombinerat.

Vid kombinerad provning av de ledade sektionerna skall fordonets delar vara fästa vid varandra så att,

2.3.1.1   det inte finns någon relativ rörlighet mellan dem under vältningsprocessen,

2.3.1.2   det inte finns någon avgörande förändring av viktfördelningen och tyngdpunktslägena och

2.3.1.3   det inte finns någon avgörande förändring av karosseristommens hållfasthet och förmåga att deformeras.

För separat provning av de ledade sektionerna skall de enaxlade sektionerna fästas vid ett konstgjort stöd som håller dem orörliga i förhållande till tippningsplattformen under dess rörelse från den horisontella punkten till vältningspunkten. Detta stöd skall uppfylla följande krav:

2.3.2.1   vara fäst vid konstruktionen så att det inte orsakar vare sig förstärkning av eller ytterligare belastning på karosseristommen,

2.3.2.2   vara konstruerat så att det inte drabbas av någon deformering som kan ändra fordonets vältningsriktning,

2.3.2.3   vikten skall vara lika med vikten av de beståndsdelar och delar av den ledade sektionen som nominellt hör till den sektion som provas men som inte placerats på den (t.ex. vändskiva med golv, handtag, gummigardiner osv.),

2.3.2.4   tyngdpunkten skall ha samma höjd den gemensamma tyngdpunkten för de delar som förtecknas i punkt 2.3.2.3,

2.3.2.5   ha en rotationsaxel som är parallell med fordonets fleraxlade sektions längsgående axel och gå genom denna sektions däckskontaktpunkter.

3.   PROVNINGSFÖRFARANDE, PROVNINGSPROCESS

3.1   Vältningsprovningen är en mycket snabb, dynamisk process med tydliga steg som skall beaktas när en vältningsprovning, dess instrumentering och mätning planeras.

3.2   Fordonet skall tippas utan att gungas och utan dynamiska effekter tills det når instabil jämvikt och börjar välta. Tippningsplattformens vinkelhastighet får inte överstiga 5 grader/sekund (0,087 radianer/sekund).

3.3   För observation inifrån skall höghastighetsfotografi, video, deformerbara schabloner, elektriska avkännare eller andra lämpliga medel användas för att fastställa att kraven i punkt 5.1 i dessa föreskrifter uppfylls. Detta skall bekräftas på alla de ställen i passagerar-, förar- och besättningsutrymmet där överlevnadsutrymmet förefaller hotat och vilkas exakta lägen skall avgöras av den tekniska tjänsten. Minst två lägen, nominellt fram- och baktill i passagerarutrymmet, skall användas.

Observation utifrån och registrering av vältnings- och deformeringsprocessen rekommenderas vilket innebär följande:

3.4.1   två höghastighetskameror – en framtill och en annan baktill. De skall placeras tillräckligt långt från fordonets fram- och sidoväggar för att ge en överskådlig bild genom att undvika vidvinkeldistortion inom det skuggade området så som visas i figur A5.3a,

3.4.2   karosseristommens tyngdpunktsläge och kontur (se figur A5.3b) utmärks med remsor och band för att säkerställa korrekta mätningar på bilderna.

Figur A5.3a

Rekommenderat synfält för kameran utifrån

Image

Figur A5.3b

Rekommenderad märkning av fordonets tyngdpunkt och kontur

Image

4.   DOKUMENTATION AV VÄLTNINGSPROVNINGEN

En detaljbeskrivning av det provade fordonet skall lämnas av tillverkaren där:

4.1.1   alla avvikelser mellan det fullständigt förberedda fordonet i körklart skick och det provade fordonet förtecknas,

4.1.2   motsvarande ersättning (i fråga om vikt, viktfördelning och installering) skall visas i alla de fall där konstruktionsdelar och konstruktionsenheter ersätts av andra enheter eller vikter och

4.1.3   det finns en tydlig redogörelse för tyngdpunktens läge i det provade fordonet som kan vara grundad på de mätningar som utförts på provningsfordonet när det förberetts för provning, eller en kombination av mätning (utförd på den fullständigt förberedda fordonstypen) och beräkning, grundad på viktersättningarna.

Provningsrapporten skall omfatta alla de uppgifter (bilder, anteckningar, ritningar, uppmätta värden osv.) som visar:

4.2.1   att provningen utförts enligt denna bilaga,

4.2.2   att de krav som anges i punkterna 5.1.1 och 5.1.2 i dessa föreskrifter är uppfyllda (eller inte),

4.2.3   den individuella utvärderingen av observationerna inifrån,

4.2.4   alla de uppgifter och upplysningar som behövs för att identifiera fordonstyp, provningsfordon, själva provningen samt den personal som ansvarar för provningen och dess utvärdering.

4.3   Det rekommenderas att tyngdpunktens högsta och lägsta läge i förhållande till gropens bottennivå dokumenteras i provningsrapporten.

---

BILAGA 6

VÄLTNINGSPROVNING MED ANVÄNDNING AV KAROSSERISEKTIONER SOM EN LIKVÄRDIG METOD FÖR TYPGODKÄNNANDE

1.   YTTERLIGARE UPPGIFTER OCH UPPLYSNINGAR

Om tillverkaren väljer denna provningsmetod skall den tekniska tjänsten utöver de uppgifter, upplysningar och ritningar som förtecknas i punkt 3 i dessa föreskrifter förses med följande upplysningar:

1.1   ritningar av de karosserisektioner som skall provas,

1.2   en bekräftelse av giltigheten i de vikter som anges i punkt 4 i bilaga 4 efter det att vältningsprovningarna på karosserisektionen framgångsrikt fullbordats,

1.3   de uppmätta vikterna hos de karosserisektioner som skall provas och bekräftelse på att deras tyngdpunktslägen är samma som på fordonet med olastad tjänstevikt om det inte utrustats med personfasthållare eller med total effektiv fordonsvikt om det utrustats med personfasthållare. (Mätrapporter framläggs).

2.   TIPPNINGSBÄNKEN

Tippningsbänken skall uppfylla de krav som anges i punkt 1 i bilaga 5.

3.   FÖRBEREDELSE AV KAROSSERISEKTIONER

Det antal karosserisektioner som skall provas skall bestämmas utifrån följande regler:

3.1.1   alla de olika segmentkonfigurationer som ingår i karosseristommen skall provas i minst en karosserisektion,

3.1.2   varje karosserisektion skall ha minst två segment,

3.1.3   i en konstgjord karosserisektion (se punkt 2.27 i dessa föreskrifter) får förhållandet mellan ett segments och ett annat segments vikt inte överskrida 2,

3.1.4   hela fordonets överlevnadsutrymme skall vara väl företrätt i karosserisektionerna, inkl. alla speciella kombinationer som bildas av fordonens karosserikonfiguration och

3.1.5   hela takkonstruktionen skall vara väl företrädd i karosserisektionerna om det finns lokala egenskaper, som ställbar höjd, luftkonditioneringsinstallering, gastuber, bagagehållare osv.

3.2   Karosserisektionens segment skall i fråga om form, geometri, material och anslutningar konstruktionsmässigt vara exakt samma som karosseristommens.

Anslutningselementen mellan segmenten skall motsvara tillverkarens beskrivning av karosseristommen (se bilaga 4, punkt 3) varvid följande regler skall beaktas:

3.3.1   i fråga om en ursprunglig karosserisektion som tagits direkt från planritningen över fordonet i fråga skall de grundläggande anslutningselementen och ytterligare anslutningselement (se bilaga 4 punkt 3.1) vara samma som fordonskarosseristommens,

3.3.2   i fråga om en konstgjord karosserisektion skall anslutningselementen med avseende på hållfasthet, styvhet och driftsegenskaper motsvara fordonskarosseristommens,

3.3.3   de stela beståndsdelar som inte ingår i karosseristommen men som vid deformering kan inkräkta på överlevnadsutrymmet skall installeras i karosserisektionerna och

3.3.4   anslutningselementens vikt skall ingå i viktfördelningen, hänföras till ett visst segment och fördelas inom detta segment.

Karosserisektionerna skall utrustas med konstgjorda stöd så att de på tippningsplattformen erhåller samma tyngdpunktslägen och rotationsaxel som på det kompletta fordonet. Stöden skall uppfylla följande krav:

3.4.1   de skall fästas på karosserisektionen på ett sådant sätt att de inte medför vare sig förstärkning av eller ytterligare belastning på karosserisektionen,

3.4.2   de skall vara tillräckligt starka och stela för att motstå varje deformering som kan ändra karosserisektionens rörelseriktning under tippnings- och vältningsprocessen och

3.4.3   deras vikt skall införas i viktfördelningen och tyngdpunktsläget i karosserisektionen.

Viktfördelningen i karosserisektionen skall utföras efter följande överväganden:

3.5.1   hela karosserisektionen (segment, anslutningselement, ytterligare anslutningselement och stöd) skall beaktas när giltigheten av ekvationerna 5 och 6 i punkt 4.2 i bilaga 4 kontrolleras,

3.5.2   alla vikter som anbringas på segmenten (se punkt 4.2.2 och figur 4 i bilaga 4) skall placeras och fästas vid karosserisektionen så att de inte medför förstärkning, ytterligare belastning eller begränsning av deformeringen.

3.5.3   När personfasthållningar ingår i fordonstypen skall personvikterna behandlas enligt beskrivning i bilagorna 4 och 5.

4.   PROVNINGSFÖRFARANDE

Provningsförfarandet skall vara detsamma som i punkt 3 i bilaga 5 beskrivs för ett komplett fordon.

5.   UTVÄRDERING AV PROVNINGARNA

5.1   Fordonstypen skall godkännas om alla karosserisektionerna klarar vältningsprovningen och ekvationerna 2 och 3 i punkt 4 i bilaga 4 uppfylls.

5.2   Om en av karosserisektionerna inte klarar provningen skall fordonstypen inte godkännas.

5.3   Om en karosserisektion klarar vältningsprovningen anses vart och ett av de segment som bildar denna karosserisektion ha klarat vältningsprovningen och resultatet kan åberopas för användning i kommande ansökningar om typgodkännande, förutsatt att förhållandet mellan deras vikter förblir detsamma i nästkommande karosseristomme.

5.4   Om en karosserisektion inte klarar vältningsprovningen skall alla segment inom denna karosserisektion inte anses ha klarat provningen även om överlevnadsutrymmet endast inkräktas i ett av segmenten.

6.   DOKUMENTERING AV VÄLTNINGSPROVNINGAR AV KAROSSERISEKTIONER

Provningsrapporten skall innehålla alla de uppgifter som krävs för att visa:

6.1   de provade karosserisektionernas konstruktion (mått, material, vikter, tyngdpunktsläge och tillverkningsmetoder),

6.2   att provningarna utförts enligt denna bilaga,

6.3   huruvida de krav – som anges i punkt 5.1 i dessa föreskrifter – är uppfyllda eller inte,

6.4   den individuella utvärderingen av karosserisektionerna och deras segment och

6.5   fordonstypens identitet, dess karosseristomme, de provade karosserisektionerna, själva provningarna och den personal som ansvarar för provningarna och deras utvärdering.

---

BILAGA 7

KVASISTATISK BELASTNINGSPROVNING AV KAROSSERISEKTIONER SOM EN LIKVÄRDIG METOD FÖR TYPGODKÄNNANDE

1.   YTTERLIGARE UPPGIFTER OCH UPPLYSNINGAR

I denna provningsmetod används karosserisektioner som provningsenheter, där var och en upprättats av minst två segment av det fordon som bedöms och sammankopplats med representativa anslutningselement. Om tillverkaren väljer denna provningsmetod skall den tekniska tjänsten förses med följande uppgifter utöver de uppgifter och ritningar som förtecknas i punkt 3.2 i dessa föreskrifter:

1.1   ritningar av de karosserisektioner som skall provas,

1.2   såväl värdena för den energi som skall upptas av karosseristommens individuella segment som de energivärden som ingår i de karosserisektioner som skall provas och

1.3   bekräftelse på energikravet, se punkt 4.2 nedan, efter det att framgångsrika kvasistatiska belastningsprovningar på karosserisektionerna fullbordats.

2.   FÖRBEREDELSE AV KAROSSERISEKTIONER

2.1   Tillverkaren skall beakta de krav som anges i punkterna 3.1, 3.2 och 3.3 i bilaga 6 när karosserisektionerna utformas och tillverkas för provning.

2.2   Karosserisektionerna skall utrustas med en överlevnadsutrymmesprofil i de lägen där det bedöms att stolpar eller andra konstruktionsdelar sannolikt intränger som ett resultat av den förväntade deformeringen.

3.   PROVNINGSFÖRFARANDE

Varje karosserisektion som skall provas skall fast och säkert förankras vid provningsbänken med en stel ramverkskonstruktion på ett sådant sätt att:

3.1.1   lokal plastisk deformering inte uppträder runt förankringspunkterna,

3.1.2   förankringens belägenhet och metod inte skall hindra bildningen av och funktionen hos förväntade plastiska zoner och vridpunkter.

Inför påförandet av belastning på karosserisektionen skall följande regler beaktas:

3.2.1   Belastningen skall vara jämnt fördelad på den övre kanten med en stel balk som är längre än den övre kanten för att simulera markytan i en vältningsprovning och följa den övre kantens form.

Den påförda belastningens riktning (se figur A7.1) skall stå i relation till fordonets vertikala längsgående mittplan och dess lutning (α) skall bestämmas enligt följande:

Formula

där

| Hc | = | höjden (i mm) på fordonets övre kant, uppmätt från det horisontella plan på vilket det står. |
| --- | --- | --- |

Hc

=

höjden (i mm) på fordonets övre kant, uppmätt från det horisontella plan på vilket det står.

Figur A7.1

Påförande av belastning på karosserisektionen

Image

3.2.3   Belastningen skall påföras balken vid den tyngdpunkt i karosserisektionen som härleds ur vikterna av segment och de anslutningselement som förbinder dem. Med användning av symbolerna i figur A.7.1 kan karosserisektionens läge bestämmas med följande formel:

Formula

där

| s | = | antalet segment i karosserisektionen |
| --- | --- | --- |
| mi | = | vikten av det i:te segmentet |
| li | = | avståndet från det i:te segmentets tyngdpunkt till en vald referenspunkt (segment (1):s mittplan i figur A7.1) |
| lCG | = | avståndet från karosserisektionens tyngdpunkt till samma valda referenspunkt. |

s

=

antalet segment i karosserisektionen

mi

=

vikten av det i:te segmentet

li

=

avståndet från det i:te segmentets tyngdpunkt till en vald referenspunkt (segment (1):s mittplan i figur A7.1)

lCG

=

avståndet från karosserisektionens tyngdpunkt till samma valda referenspunkt.

3.2.4   Belastningen skall gradvis ökas medan mått med diskreta intervall tas på tillhörande deformering fram till den slutliga deformeringen (du) när överlevnadsutrymmet inkräktas av en av karosserisektionens beståndsdelar.

När diagram uppritas över belastningsavböjningskurvan:

3.3.1   skall mätfrekvensen skall vara sådan att en kontinuerlig kurva bildas (se figur A.7.2),

3.3.2   belastnings- och deformeringsvärdena skall mätas samtidigt,

3.3.3   deformeringen av den belastade övre kanten skall mätas i den påförda belastningens plan och riktning och

3.3.4   både belastning och deformering skall mätas med en noggrannhet av ±1 %.

4.   UTVÄRDERING AV PROVNINGSRSULTAT

Från den uppritade belastningsdeformeringskurvan skall den faktiska energi som upptagits av karosserisektionen (EBS) uttryckas som arean under kurvan (se figur A.7.2).

Figur A7. 2

Karosserisektionens upptagna energi, härledd ur den uppmätta belastningsdeformeringskurvan

Image

Den lägsta energi som krävs för att upptas av karosserisektionen (Emin) skall bestämmas enligt följande:

4.2.1   Den totala energi (ET) som skall upptas av karosseristommen är:

Formula

där

| M | = | Mk, fordonets olastade tjänstevikt om det inte finns några personfasthållningar eller Mt, total effektiv fordonsvikt när personfasthållningar monterats, |
| --- | --- | --- |
| g | = | tyngdacceleration, |
| Δh | = | fordonstyngdpunktens vertikala rörelse (i meter) under en vältningsprovning, enligt bestämning i tillägg 1 till denna bilaga. |

M

=

Mk, fordonets olastade tjänstevikt om det inte finns några personfasthållningar eller Mt, total effektiv fordonsvikt när personfasthållningar monterats,

g

=

tyngdacceleration,

Δh

=

fordonstyngdpunktens vertikala rörelse (i meter) under en vältningsprovning, enligt bestämning i tillägg 1 till denna bilaga.

4.2.2   Den totala energin ET skall fördelas mellan karosseristommens segment i proportion till deras vikter:

Formula

där

| Ei | = | den energi som upptas av det i:te segmentet |
| --- | --- | --- |
| mI | = | det i:te segmentets vikt, enligt bestämning i punkt 4.1 i bilaga 4, |

Ei

=

den energi som upptas av det i:te segmentet

mI

=

det i:te segmentets vikt, enligt bestämning i punkt 4.1 i bilaga 4,

4.2.3   Den lägsta energi som krävs för att upptas av karosserisektionen (Emin) är summan av energin i de segment som bildar karosserisektionen:

Formula

4.3   Karosserisektionen klarar belastningsprovningen om:

Formula

I detta fall anses alla de segment som bildar denna karosserisektion ha klarat den kvasistatiska belastningsprovningen och dessa resultat kan åberopas i kommande ansökningar om typgodkännande, förutsatt att de ingående segmenten inte förväntas bära en högre vikt i nästkommande karosseristomme.

4.4   Karosserisektionen klarar inte belastningsprovningen om:

Formula

I detta fall anses inget av de segment som bildar denna karosserisektion ha klarat provningen, även om överlevnadsutrymmet endast inkräktas i ett av segmenten.

4.5   Fordonstypen skall godkännas om alla erforderliga karosserisektioner klarar belastningsprovningen.

5.   DOKUMENTATION AV KVASISTATISKA BELASTNINGSPROVNINGAR AV KAROSSERISEKTIONER

Provningsrapporten skall följa form och innehåll i punkt 6 i bilaga 6.

Tillägg 1

BESTÄMNING AV TYNGDPUNKTENS VERTIKALA RÖRELSE UNDER VÄLTNING

Tyngdpunktens vertikala rörelse (Δh) i förhållande till vältningsprovningen kan bestämmas med den grafiska metod som visas nedan.

| 1. | Med skalenliga ritningar över fordonets tvärsnitt bestäms tyngdpunktens (läge 1) begynnelsehöjd (h1) över gropens lägre plan för det fordon som på gränsen till sin instabila jämvikt står på tippningsplattformen (se figur A7.A1.1). |
| --- | --- |

1.

Med skalenliga ritningar över fordonets tvärsnitt bestäms tyngdpunktens (läge 1) begynnelsehöjd (h1) över gropens lägre plan för det fordon som på gränsen till sin instabila jämvikt står på tippningsplattformen (se figur A7.A1.1).

| 2. | Under antagandet att fordonets tvärsnitt roterar runt hjulstödens kant (punkt A i figur A7.A1.1) dras fordonets tvärsnitt med sin övre kan nätt och jämnt vidrörande gropens lägre plan (se figur A7.A1.2). I detta läge bestäms tyngdpunktens (läge 2) höjd (h2) i förhållande till gropens lägre plan.
  Figur A7.A1.1



  Figur A7.A1.2
  Bestämning av fordonstyngdpunktens vertikala rörelse |
| --- | --- |

2.

Under antagandet att fordonets tvärsnitt roterar runt hjulstödens kant (punkt A i figur A7.A1.1) dras fordonets tvärsnitt med sin övre kan nätt och jämnt vidrörande gropens lägre plan (se figur A7.A1.2). I detta läge bestäms tyngdpunktens (läge 2) höjd (h2) i förhållande till gropens lägre plan.

Figur A7.A1.1

Image

Figur A7.A1.2

Bestämning av fordonstyngdpunktens vertikala rörelse

Image

| 3. | Tyngdpunktens vertikala rörelse (Δh) är |
| --- | --- |

3.

Tyngdpunktens vertikala rörelse (Δh) är

| 4. | Om mer än en karosserisektion provas och varje karosserisektion har en olikartad slutlig deformerad form skall tyngdpunktens vertikala rörelse (Δhi) bestämmas för varje karosserisektion och det kombinerade medelvärdet (Δh) sättas som

  där







  Δhi | = | tyngdpunktens vertikala rörelse hos den i:te karosserisektionen |
| --- | --- | --- | --- |
| k | = | antalet provade karosserisektioner. |

4.

Om mer än en karosserisektion provas och varje karosserisektion har en olikartad slutlig deformerad form skall tyngdpunktens vertikala rörelse (Δhi) bestämmas för varje karosserisektion och det kombinerade medelvärdet (Δh) sättas som

där

Δhi

=

tyngdpunktens vertikala rörelse hos den i:te karosserisektionen

k

=

antalet provade karosserisektioner.

---

BILAGA 8

KVASISTATISK BERÄKNING GRUNDAD PÅ PROVNING AV BESTÅNDSDELAR SOM EN LIKVÄRDIG METOD FÖR TYPGODKÄNNANDE

1.   YTTERLIGARE UPPGIFTER OCH UPPLYSNINGAR

Om tillverkaren väljer denna provningsmetod skall den tekniska tjänsten förses med följande uppgifter utöver de uppgifter och ritningar som förtecknas i punkt 3.2 i dessa föreskrifter:

Placeringen av plastiska zoner och plastiska vridpunkter i karosseristommen,

1.1.1   Alla enskilda plastiska zoner och plastiska vridpunkter skall var för sig identifieras på ritningen av karosseristommen i deras geometriskt definierade placeringar (se figur A8.1).

1.1.2   Bärande stomelement mellan de plastiska zonerna och de plastiska vridpunkterna kan behandlas som stela eller böjliga delar vid beräkningen och deras längd skall bestämmas genom deras faktiska mått i fordonet.

De plastiska zonernas och de plastiska vridpunkternas tekniska parametrar,

1.2.1   Tvärsnittsgeometrin hos de bärande stomelement i vilka plastiska zoner och vridpunkter är belägna.

1.2.2   Typ och riktning i den belastning som påförs varje plastisk zon och plastisk vridpunkt.

1.2.3   Belastningsdeformeringskurva i varje plastisk zon och plastisk vridpunkt enligt beskrivning i tillägg 1 till denna bilaga. Tillverkaren får använda antingen de plastiska zonernas och de plastiska vridpunkternas statiska eller dynamiska egenskaper för beräkningen men får inte blanda statiska och dynamiska egenskaper i samma beräkning.

Figur A8.1

Plastiska vridpunkters geometriska parametrar på ett segment

Image

1.3   En redogörelse för den totala energi (ET) som skall upptas av karosseristommen med användning av den formel som fastställs i punkt 3.1 nedan.

1.4   En kortfattad teknisk beskrivning av den algoritm och det datorprogram som används för beräkningen.

2.   KRAV FÖR DEN KVASISTATISKA BERÄKNINGEN

Inför beräkningen skall en matematisk modell upprättas för den kompletta karosseristommen som en belastningsbärande och deformeringsbar konstruktion, med beaktande av följande:

2.1.1   modellen för karosseristommen skall upprättas som en punktbelastad enhet som innehåller deformerbara plastiska zoner och plastiska vridpunkter som förbinds genom lämpliga konstruktionselement,

2.1.2   karosseristommen skall ha karosseriets faktiska mått. Sidoväggsstolparnas och takkonstruktionens inre kontur skall användas när överlevnadsutrymmet kontrolleras och

2.1.3   de plastiska vridpunkterna skall använda de faktiska måtten hos de stolpar och konstruktionselement på vilka de är belägna (se tillägg 1 till denna bilaga).

De påförda belastningarna i beräkningen skall uppfylla följande krav:

2.2.1   den aktiva belastningen skall påföras i det tvärgående plan som omfattar den tyngdpunkt i karosseristommen (fordon) som är vinkelrät mot fordonets vertikala längsgående mittplan. Den aktiva belastningen skall påföras karosseristommens övre kant genom ett absolut stelt belastningspåföringsplan som i båda riktningar sträcker sig utanför den övre kanten och all annan angränsande konstruktion.

2.2.2   Vid simuleringens inledning skall belastningspåföringsplanet beröra den övre kanten vid den del som är längst från det vertikala längsgående mittplanet. Kontaktpunkterna mellan belastningspåföringsplanet och karosseristommen skall avgränsas för att säkerställa en exakt belastningsöverföring.

2.2.3   Den aktiva belastningen skall ha en lutning α i förhållande till fordonets vertikala längsgående mittplan (se figur A.8.2).

Formula

där

| Hc | = | fordonets övre kants höjd (i mm), uppmätt från det horisontella plan på vilket det står. |
| --- | --- | --- |

Hc

=

fordonets övre kants höjd (i mm), uppmätt från det horisontella plan på vilket det står.

Den aktiva belastningens aktionsriktning får inte ändras under beräkningen.

2.2.4   den aktiva belastningen skall ökas med små gradvis ökade steg och hela deformeringen av konstruktionen skall beräknas vid varje belastningssteg. Antalet belastningssteg skall överstiga 100 och stegen skall vara ungefär lika långa,

2.2.5   under deformeringsprocessen kan belastningspåföringsplanet för att följa karosseristommens asymmetriska deformering tillåtas att utöver den parallella överföringen rotera runt belastningspåföringsplanets skärningsaxel med det tvärgående plan som innehåller tyngdpunkten,

2.2.6   de passiva (stödjande) krafterna skall tillföras den stela konstruktionen under golvet utan att ha någon inverkan på deformeringen av konstruktionen.

Figur A8.2

Belastningspåföring på karosseristommen

Image

Beräkningens algoritm och datorprogrammat skall uppfylla följande krav:

2.3.1   programmet skall ta hänsyn till olinjäriteterna i den plastiska vridpunktens egenskaper och storskaliga deformeringar av konstruktionen,

2.3.2   programmet skall vara anpassat till den plastiska vridpunktens och den plastiska zonens arbetsområde och skall stoppa beräkningen om deformeringen av de plastiska vridpunkterna överskrider det giltiga arbetsområdet (se tillägg 1 till denna bilaga),

2.3.3   programmet skall kunna beräkna den totala energi som upptas av karosseristommen vid varje ökat belastningssteg,

2.3.4   vid varje ökat belastningssteg skall programmet kunna visa den deformerade formen hos de segment som bildar karosseristommen och läget för varje stel del som kan intränga i överlevnadsutrymmet. Programmet skall identifiera vid vilket ökat steg överlevnadsutrymmet först inkräktas av någon av de stela konstruktionsdelarna och

2.3.5   programmet skall kunna upptäcka och identifiera vid vilket ökat steg karosseristommens totala sammanbrott inleds, när karosseristommen blir instabil och deformeringen fortsätter utan att belastningen ökas.

3.   UTVÄRDERING AV BERÄKNINGEN

3.1   Den totala energi (ET) som skall upptas av karosseristommen skall bestämmas enligt följande:

Formula

där

| M | = | Mk fordonets olastade tjänstevikt om det inte finns några fasthållare eller
  Mt den totala effektiva fordonsvikten när personfasthållare monterats |
| --- | --- | --- |
| G | = | tyngdaccelerationen |
| Δh | = | fordonstyngdpunktens vertikala rörelse (i meter) under en vältningsprovning, enligt bestämning i tillägg 1 till bilaga 7. |

M

=

Mk fordonets olastade tjänstevikt om det inte finns några fasthållare eller

Mt den totala effektiva fordonsvikten när personfasthållare monterats

G

=

tyngdaccelerationen

Δh

=

fordonstyngdpunktens vertikala rörelse (i meter) under en vältningsprovning, enligt bestämning i tillägg 1 till bilaga 7.

3.2   Karosseristommens upptagna energi (Ea) beräknas vid det ökade belastningssteg där överlevnadsutrymmet först berörs av någon av de stela konstruktionsdelarna.

3.3   Fordonstypen skall godkännas om Ea ≥ ET

4.   DOKUMENTATION AV KVASISTATISK BERÄKNING

Beräkningsrapporten skall innehålla följande upplysningar:

4.1   en detaljerad mekanisk beskrivning av karosseristommen som innehåller de plastiska zonernas och de plastiska vridpunkternas belägenhet och som definierar stela och böjliga delar,

4.2   uppgifter som hämtats från provningarna och de resulterande diagrammen,

4.3   en redogörelse för huruvida kravet i punkt 5.1 i dessa föreskrifter uppfyllts eller inte,

4.4   identifiering av fordonstypen och av den personal som ansvarar för provningar, beräkningar och utvärdering.

Tillägg 1

PLASTISKA VRIDPUNKTERS EGENSKAPER

1.   KARAKTERISTISKA KURVOR

Den allmänna formen för en kurva för en plastisk zons egenskaper är ett olinjärt belastningsdeformeringssamband som under laboratorieprovningar uppmätts på fordonets konstruktionsdelar. Kurvorna för de plastiska vridpunkternas egenskaper är ett samband mellan böjmoment (M) och rotationsvinkel (φ). Den allmänna formen för en kurva för en plastisk vridpunkts egenskaper visas i figur A.8.A.1.1.

Figur A.8.A.1.1

Kurva för en plastisk vridpunkts egenskaper

Image

2.   SYNPUNKTER PÅ DEFORMERINGSOMRÅDENA

2.1   Det ”uppmätta området” i kurvan för den plastiska vridpunktens egenskaper är det deformeringsområde där mätningar gjorts. Det uppmätta området kan innehålla brottet och/eller det snabbt hårdnande området. Endast de värden för den plastiska vridpunktens egenskaper som uppkommer inom det uppmätta området skall användas vid beräkningen.

2.2   ”Arbetsområdet” för kurvan för plastiska vridpunktens egenskaper är det område som omfattas av beräkningen.

Arbetsområdet får inte överskrida det uppmätta området och får omfatta brottet men inte det snabbt hårdnande området.

2.3   De egenskaper hos plastiska vridpunkter som skall användas vid beräkningen skall omfatta M–φ-kurvan inom det uppmätta området.

3.   DYNAMISKA EGENSKAPER

Plastiska vridpunkter och plastiska zoner har två slags egenskaper: kvasistatiska och dynamiska. En plastisk vridpunkts dynamiska egenskaper kan bestämmas på två sätt:

3.1   genom dynamisk islagsprovning på beståndsdelen,

3.2   genom att använda en dynamisk faktor Kd för att omvandla de kvasistatiska egenskaperna hos plastiska vridpunkter. Denna omvandling innebär att det kvasistatiska böjmomentets värden kan ökas med Kd. För bärande stomelement av stål kan Kd = 1,2 användas utan laboratorieprovning.

Figur A.8.A.1.2

Härledning av den plastiska vridpunktens dynamiska egenskaper ur den statiska kurvan

Image

---

BILAGA 9

DATORSIMULERING AV VÄLTNINGSPROVNING PÅ ETT KOMPLETT FORDON SOM EN LIKVÄRDIG METOD FÖR TYPGODKÄNNANDE

1.   YTTERLIGARE UPPGIFTER OCH UPPLYSNINGAR

Karosseristommen kan visas uppfylla de krav som anges i punkterna 5.1.1 och 5.1.2 i dessa föreskrifter genom en datorsimuleringsmetod som godkänts av den tekniska tjänsten.

Om tillverkaren väljer denna provningsmetod skall den tekniska tjänsten förses med följande uppgifter utöver de uppgifter och ritningar som förtecknas i punkt 3.2 i dessa föreskrifter:

1.1   En beskrivning av den tillämpade simulerings- och beräkningsmetod som använts samt en tydlig och exakt identifiering av analysprogramvaran, inkl. åtminstone dess producent, dess handelsnamn, den version som använts samt utvecklarens adressuppgifter.

1.2   De materialmodeller och de ingångsdata som använts.

1.3   Värdena för definierade vikter, tyngdpunkt och de tröghetsmoment som använts i den matematiska modellen.

2.   DEN MATEMATISKA MODELLEN

Modellen skall kunna beskriva vältningsprocessens verkliga fysiska beteende i enlighet med bilaga 5. Den matematiska modellen skall konstrueras och dess antaganden göras så att beräkningen ger försiktiga värden. Modellen skall upprättas efter följande överväganden:

2.1   den tekniska tjänsten kan kräva att provningarna utförs på den verkliga fordonskonstruktionen för att bevisa den matematiska modellens giltighet och bekräfta de antaganden som gjorts i modellen,

2.2   den totalvikt och det tyngdpunktsläge som använts i den matematiska modellen skall vara identiska med dem som använts för det fordon som skall typgodkännas,

2.3   viktfördelningen i den matematiska modellen skall motsvara den som använts för det fordon som skall typgodkännas. De tröghetsmoment som använts i den matematiska modellen skall beräknas med utgångspunkt i denna viktfördelning.

3.   KRAV FÖR ALGORITMEN OCH SIMULERINGSPROGRAM OCH FÖR DATORUTRUSTNING

3.1   Fordonets läge i instabil jämvikt inför vältningen och läget för den första beröringen med marken skall anges. Simuleringsprogrammet kan inledas vid det instabila jämviktsläget men skall inledas senast vid den första beröringen med marken.

3.2   De inledande förhållandena vid den första beröringen med marken skall definieras med användning av potentiell energi från det instabila jämviktsläget.

3.3   Simuleringsprogrammet skall minst köras tills den största deformeringen uppnås.

3.4   Simuleringsprogrammet skall ge en säker lösning där resultatet är oberoende av det ökade tidssteget.

3.5   Simuleringsprogrammet skall vid varje ökat tidssteg kunna beräkna effektkomponenterna för energibalansen.

3.6   Icke-fysiska energikomponenter som införs genom det matematiska modellförfarandet (t.ex. ”timglas” och invändig dämpning) får inte vid något tillfälle överskrida 5 % av den totala energin.

3.7   Den friktionskoefficient som används vid beröringen med marken skall valideras med fysiska provningsresultat eller skall beräkningen visa att den friktionskoefficient som valts ger försiktiga värden.

3.8   Alla möjliga fysiska kontakter mellan fordonsdelarna skall beaktas i den matematiska modellen.

4.   UTVÄRDERING AV SIMULERINGEN

4.1   När de fastställda kraven för simuleringsprogrammet uppfylls kan simuleringen av ändringarna i den inre konstruktionens geometri och jämförelsen med överlevnadsutrymmets geometriska form utvärderas enligt definition i punkterna 5.1 och 5.2 i dessa föreskrifter.

4.2   Om överlevnadsutrymmet inte inkräktas under vältningssimuleringen skall typgodkännandet beviljas.

4.3   Om överlevnadsutrymmet inkräktas under vältningssimuleringen skall ansökan om typgodkännande avslås.

5.   DOKUMENTATION

Rapporten om simulering skall innehålla följande upplysningar:

5.1.1   alla uppgifter och upplysningar som framläggs i punkt 1 i dessa föreskrifter,

5.1.2   en ritning som visar den matematiska modellen av karosseristommen,

5.1.3   en redogörelse för vinkel-, hastighets- och vinkelhastighetsvärden vid fordonets instabila jämviktsläge samt vid läget för den första beröringen med markytan,

5.1.4   en tabell över värdet för den totala energin samt värdena för alla dess komponenter (rörelseenergi, inre energi och timglasenergi) vid de tidsintervall av 1 ms som omfattar minst perioden från den första beröringen med markyta tills den största deformeringen nås,

5.1.5   den antagna markfriktionskoefficienten,

5.1.6   grafer eller uppgifter som på ett lämpligt sätt visar att de krav som anges i punkterna 5.1.1 och 5.1.2 i dessa föreskrifter är uppfyllda. Detta krav kan uppfyllas genom att tillhandahålla en graf, mot tid, för avståndet mellan den deformerade konstruktionens inre kontur och överlevnadsutrymmets omkrets,

5.1.7   en redogörelse för om kraven i punkterna 5.1.1 och 5.1.2 i dessa föreskrifter uppfyllts eller inte,

5.1.8   alla de uppgifter och upplysningar som krävs för att tydligt identifiera fordonstypen, dess karosseristomme, den matematiska modellen av karosseristommen och själva beräkningen.

5.2   Det rekommenderas att rapporten också innehåller skisser över den deformerade konstruktionen i det ögonblick då den största deformeringen inträffar, vilket ger en överblick över karosseristommen och områdena med stor plastisk deformering.

5.3   På den tekniska tjänstens begäran skall ytterligare upplysningar lämnas och införas i rapporten.

---