----

----

I Informace

Komise

----

Směnné kurzy vůči euro (1)

18. dubna 2006

(2006/C 91/01)

1 euro= 

----

(1)

Zdroj: referenční směnné kurzy jsou publikovány ECB.

----

----

Směnné kurzy vůči euro (1)

13. dubna 2006

(2006/C 91/02)

1 euro= 

----

(1)

Zdroj: referenční směnné kurzy jsou publikovány ECB.

----

----

Sdělení Komise v rámci provádění směrnice Rady 89/686/EHS ze dne 21. prosince 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se osobních ochranných prostředků

(2006/C 91/03)

(Text s významem pro EHP)

(Zveřejnění názvů a odkazů harmonizovaných norem v rámci směrnice)

POZNÁMKA:

Více informací o harmonizovaných normách je k dispozici na adrese

http://europa.eu.int/comm/enterprise/newapproach/standardization/harmstds/.

----

(1)  ESO: Evropské organizace pro normalizaci:

(2)Úř. věst. L 204, 21.7.1998, s. 37.

(3)Úř. věst. L 217, 5.8.1998, s. 18.

----

----

STÁTNÍ PODPORA – PORTUGALSKO

Podpora C4/2006 (ex N 180/2005) – podpora pro společnost Djebel, S.A.

Výzva k podání připomínek podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES

(2006/C 91/04)

(Text s významem pro EHP)

Dopisem ze dne 22. února 2006 uvedeném v závazném znění na stránkách následujících po tomto shrnutí oznámila Komise Portugalsku své rozhodnutí zahájit řízení stanovené v čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES ve věci výše uvedené podpory.

Zúčastněné strany mohou podat své připomínky k podporám, ohledně nichž Komise zahájí řízení, do jednoho měsíce ode dne zveřejnění tohoto shrnutí a přiloženého dopisu na následující adresu Evropské komise, Generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž:

Tyto připomínky budou sděleny Portugalsku. Zúčastněné strany podávající připomínky mohou písemně a s uvedením důvodů požádat o zachování důvěrnosti ohledně své totožnosti.

SHRNUTÍ

Oznámené opatření spočívá v poskytnutí podpory společnosti Djebel – S.G.P.S., S.A. („Djebel“), což je velká společnost se sídlem na Madeiře – Portugalsko. Tato společnost je součástí Pestana Group, což je hlavní hoteliérskou skupinou v Portugalsku.

Cílem podpory je pokrýt část nákladů společnosti Djebel na získání podílu ve společnosti RASH – Administração de Hotéis de Turismo, Lda – bratzilská společnost, jejímž jediným majetkem je hotel Rio Atlântico nacházející se v Riu de Janeiru v Brazílii.

Kapitál společnosti RASH byl získán v říjnu 1999 a v době nabytí byl hotel již zcela v provozu.

Nástroj podpory pro tento účel má formu zvýhodněné půjčky. Způsobilé náklady investice činí 14 720 474 EUR a výše podpory činí 573 464 EUR, což odpovídá čisté míře podpory ve výši 3,90 %.

Komise se domnívá, že oznámené opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a čl. 61 odst. 1 Dohody o EHS a posoudila slučitelnost této podpory se společným trhem na základě části výjimky uvedené v čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES, která se týká podpor k usnadnění rozvoje určitých hospodářských činností, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.

Dosud nebylo posouzeno, zda očekávaná podpora byla nezbytná k povzbuzení investice a zda měla motivační účinek. Komise má také pochybnosti, do jaké míry tato podpora přispěje k rozvoji turistického ruchu v Portugalsku, aniž by měla nepříznivý dopad na obchodní podmínky v EU.

ZNĚNÍ DOPISU

„A Comissão informa o Governo português de que, após ter examinado as informações prestadas pelas Vossas autoridades sobre o auxílio citado em epígrafe, decidiu dar início ao procedimento previsto no n.o 2 do artigo 88.o do Tratado CE.

1.   PROCEDIMENTO

2.   DESCRIÇÃO DO AUXÍLIO

Investimento e objectivo

As empresas envolvidas

O auxílio

Pedidos de auxílio estatal

3.   APRECIAÇÃO DO AUXÍLIO

A obrigação de notificação

A existência de auxílio estatal

Compatibilidade

Contribuição para o desenvolvimento da actividade turística em Portugal

Efeito sobre as condições comerciais na UE

Efeito de incentivo

O regime de auxílios estatais N667/1999

Conclusão

4.   DECISÃO

----

(1)  Por carta SG(2000) D/106085, JO C 266 de 16. 9. 2000, p. 4.

(2)JO L 107 de 30.4.1996.

(3)JO L 124 de 20.5.2003.

(4)  O empréstimo em condições favoráveis ascende a 3 680 119 euros (25 % dos custos elegíveis), não vence juros e é concedido por um período de 6 anos. Será reembolsado em 11 prestações semestrais a começar no segundo semestre. A taxa de referência aplicável em Portugal na data da realização do investimento era de 4,76 %. O montante bruto do auxílio é igual ao seu montante líquido, uma vez que a empresa se encontra situada no offshore da Madeira e não está sujeita ao imposto sobre o rendimento das sociedades até ao final de 2011.

(5)  Regulamento (CE) n.o 69/2001 da Comissão, de 12 de Janeiro de 2001, relativo à aplicação dos artigos 87.o e 88.o do Tratado CE aos auxílios de minimis; JO L 10 de 13. 1. 2001, pp. 30-32.

(6)  Portaria n.o 687/2000, de 31 de Agosto, com a redacção que lhe foi dada pela Portaria n.o 243/2001, de 22 de Março.

(7)JO C 74 de 10. 3. 1998, pp. 9-31.

----

----

STÁTNÍ PODPORA – FRANCIE

Státní podpora č. C 9/2006 (ex NN 85/2005) – Fond pro prevenci rizik v odvětví rybolovu

Výzva k podání připomínek podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES

(2006/C 91/05)

(Text s významem pro EHP)

Dopisem ze dne 8. března 2006 uvedeném v závazném znění na stránkách, jež následují po tomto shrnutí, oznámila Komise Francii své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES ohledně výše uvedeného opatření.

Zúčastněné strany mohou zaslat své připomínky do jednoho měsíce ode dne zveřejnění tohoto shrnutí a dopisu, který za ním následuje, na adresu Generálního ředitelství pro rybolov Evropské komise:

Tyto připomínky budou sděleny Francii. Zúčastněné strany podávající připomínky mohou písemně a s uvedením důvodů požádat o zachování důvěrnosti ohledně své totožnosti.

SHRNUTÍ

Tento fond byl vytvořen v dubnu 2004 z iniciativy „Konfederace pro spolupráci, vzájemnost a námořní prostředky“ („Confédération de la Coopération, de la Mutualité et du Crédit maritimes“). V souladu se třemi dohodami, které byly uzavřeny mezi francouzským státem a fondem, byla fondu přidělena celková částka ve výši 65 milionů eur. Tyto tři dohody stanoví, že částky budou muset být vráceny zpět s úrokovou sazbou ve výši 4,45 %, a to ke dni 1. listopadu 2006, 1. května 2007 a 1. července 2007.

Fond má dva cíle: zaprvé, zabránit kolísání cen ropy získáváním opcí na budoucích trzích s ropou, a zadruhé, částečně vyrovnat vysoké náklady na palivo pro plavidla podniků, které jsou členy tohoto fondu, když cena paliva převyšuje stanovenou částku.

Pokud jde o státní podporu, fond se musí posuzovat ze dvou hledisek: zaprvé, pokud se jeho prostředky používají na získání finančních opcí na budoucích trzích, a zadruhé, pokud se jeho prostředky používají na vyrovnání nákladů na palivo pro plavidla.

Získání opcí na budoucích trzích

V praxi lze financování ze strany francouzského státu považovat za krátkodobou půjčku s úrokovou sazbou 4,45 %. Komise upozorňuje, že fond nemá žádné nemovitosti a jeho aktiva jsou navíc velmi nízká neboť je tvoří pouze příspěvky od členských států. Z toho důvodu by banka nikdy neposkytla takovou půjčku.

Fond tak v porovnání s dalšími společnostmi, které působí na stejných budoucích trzích, využívá finanční výhodu. Tato výhoda spočívá ve státní podpoře ve prospěch fondu. Smlouva o ES neobsahuje ustanovení, které by ji považovalo za slučitelnou se společným trhem.

Rybářské podniky, které jsou členy fondu, mohou využívat nižších cen při nákupu paliva. Toto opatření představuje podporu, díky níž se snižují provozní náklady podniků, které jsou podporovány z fondu. V souladu s odstavcem 3.7 Pokynů pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu tato podpora, jejíž poskytování nevychází z žádného závazku, není slučitelná se společným trhem.

Vyrovnání částečných nákladů na palivo pro plavidla

Jak je uvedeno výše, existuje podpora, díky níž se snižují provozní náklady podniků, které jsou podporovány z fondu. V souladu s odstavcem 3.7 Pokynů pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu tato podpora, jejíž poskytování nevychází z žádného závazku, není slučitelná se společným trhem.

Podle článku 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 může být od příjemce požadováno vrácení všech protiprávních podpor.

ZNĚNÍ DOPISU

„La Commission a l'honneur d'informer le Gouvernement de la France qu'après avoir examiné les informations fournies par ses autorités sur la mesure citée en objet, elle a décidé d'ouvrir la procédure formelle d'examen prévue par l'article 93 [devenu 88], paragraphe 2, du traité CE et par le règlement (CE) no 659/1999 du Conseil du 22 mars 1999 portant modalités d'application de cet article (1).

1.   PROCÉDURE

La Commission a eu connaissance de diverses informations relatives à l'existence d'un fonds destiné à compenser la hausse du carburant subie par les entreprises de pêche de France depuis l'année 2004. Selon ces informations, ce fonds, dénommé fonds de prévention des aléas à la pêche (ci-après FPAP), avait pour objectif annoncé de lisser les variations à court terme du prix du carburant à la pêche et a eu en pratique pour effet de permettre à ces entreprises de bénéficier d'un prix pour le carburant nettement inférieur au prix du marché. Il était apparemment prévu que ce fonds devait fonctionner uniquement grâce à des contributions des professionnels. Le principe de fonctionnement aurait été simple: le fonds aurait pris en charge la partie du coût du carburant supérieur à un prix de référence déterminé par litre (27 centimes semble-t-il pendant une certaine période) et, en contrepartie, les entreprises auraient apporté des contributions au FPAP quand le prix du carburant serait redescendu au-dessous de ce prix de référence. De cette manière, un équilibre aurait été atteint pour le financement du système sans qu'il y ait apport de fonds publics.

Cependant, étant donné que le prix de marché du carburant est toujours resté très largement au-dessus du prix de référence, la Commission a supposé que le fonctionnement du FPAP était possible seulement grâce à l'apport financier de l'État et que cet apport financier constituait une aide d'État au sens de l'article 87 du traité CE.

Conformément à ce qui est prévu à l'article 10 du règlement (CE) no 659/1999, la Commission a demandé à la France, à deux reprises, de lui fournir les informations relatives à ce fonds afin qu'elle puisse examiner s'il y avait effectivement présence d'aide d'État et, le cas échéant, si cette aide d'État était ou non compatible avec le marché commun. La France n'ayant pas répondu dans les délais impartis, la Commission a décidé, conformément au paragraphe 3 dudit article 10, de lui adresser une injonction de fournir les informations nécessaires à cet examen. Cette injonction, datée du 5 décembre 2005, a été notifiée à la France le 6 décembre 2005 avec un délai de réponse de trois semaines.

La France a répondu par courrier daté du 21 décembre 2005 et reçu à la Commission le 27 décembre. La Commission avait aussi reçu entre-temps, le 8 décembre 2005, un courrier de la France daté du 6 décembre.

Pour procéder à l'examen requis, la Commission a donc en sa possession les informations communiquées par ces deux courriers, datés des 6 et 21 décembre, ainsi que les documents joints à ces courriers.

Comme cela est indiqué ci-après (cf. paragraphe 3 “Appréciation”), la Commission n'a pas reçu toutes les informations qui lui auraient été nécessaires pour procéder à un examen exhaustif de cette mesure. Dans ces conditions, conformément à l'article 13 du règlement (CE) no 659/1999, la présente décision d'ouverture de la procédure formelle d'examen est prise sur la base des renseignements disponibles.

2.   DESCRIPTION

Le FPAP est constitué, conformément à la loi française du 21 mars 1884 modifiée par la loi du 12 mars 1920, sous forme de syndicat professionnel. Le projet de statuts a été approuvé par l'assemblée constitutive qui s'est tenue le 10 février 2004 et les statuts eux-mêmes portent la date du 9 avril 2004.

Selon ces statuts, ce syndicat est créé, pour une durée de 99 ans, à l'initiative de la Confédération de la Coopération, de la Mutualité et du Crédit Maritimes. Le siège est fixé à Paris, 24, rue du Rocher.

Les adhérents postulants doivent apporter la preuve que leur activité se trouve être impliquée dans la pêche; toutefois, le syndicat peut admettre en son sein toute autre personne prête à apporter son appui moral au syndicat sous réserve que l'effectif de cette catégorie d'adhérents ne dépasse pas 5 % du nombre des adhérents du syndicat. La France précise, dans son courrier du 6 décembre 2005, que le FPAP compte 2 013 adhérents et 2 385 navires représentant 30 % de la flotte française; 93,5 % des navires sont des navires de plus de 12 mètres.

L'article 2 des statuts indique que: “Le syndicat a pour objet de développer des produits destinés à permettre aux entrepreneurs de pêche d'assurer la couverture des risques suivants: fluctuation des prix du gazole, pollution maritime ou risque sanitaire relatif à la pollution, fermeture des quotas ou réduction importante des possibilités de pêche, risque relatif au marché. Il prend le nom de Fonds de prévention des aléas pêche.”.

La France a transmis les copies de trois conventions passées entre l'État et le FPAP et relatives à la mise en place d'avances remboursables par l'État en faveur de ce fonds. Ces avances sont versées par l'intermédiaire de l'Office national interprofessionnel des produits de la mer et de l'aquaculture (OFIMER). La première convention, datée du 12 novembre 2004, porte sur un montant de 15 millions d'EUR; la seconde, datée du 27 mai 2005, sur un montant de 10 millions d'EUR; la troisième, datée du 11 octobre 2005, sur un montant de 45 millions d'EUR. Selon ces trois conventions, c'est donc un montant de 65 millions d'EUR qui a été avancé au FPAP.

Selon l'article 1 de ces conventions, “le FPAP fonctionne sur la base de cotisations versées par ses adhérents de façon à couvrir la mise en place de couvertures financières contre les aléas résultant des fluctuations des cours du pétrole et des frais de gestion qui en découlent”.

Selon l'article 2 de la convention du 12 novembre 2004, “l'avance de trésorerie a pour objet la mise en place d'un mécanisme de couverture contre les fluctuations des cours internationaux du pétrole à compter du 1ernovembre 2004; cette avance pourra permettre l'acquisition sur les marchés à terme d'une option financière. Les compensations versées à l'adhérent du fonds doivent correspondre au différentiel de prix constaté entre le prix maximum couvert et le prix moyen mensuel de l'indice de référence pour le mois considéré.”. L'article 2 de la convention du 27 mai 2005 a une rédaction presque similaire: il prévoit, au lieu de la “mise en place” d'un mécanisme de couverture, la “poursuite” de ce mécanisme et il indique le 1er mars 2005 comme date à partir de laquelle la couverture pourra opérer pour l'avance versée dans le cadre de cette convention. Il en est de même pour la convention du 11 octobre 2005; l'article 2 prévoit que, pour l'avance versée, le fonds poursuit son activité de couverture “... à compter du 1erjuillet 2005 et au moins jusqu'au 31 décembre 2005 en achetant des options financières sur les marchés à terme, à concurrence de 17 centimes d'EUR/l.”. Il est précisé que “les compensations versées à l'adhérent du fonds doivent correspondre, au maximum, au différentiel de prix constaté entre le prix de 30 centimes d'EUR/l et le prix moyen mensuel de référence pour le mois considéré, si ce dernier est supérieur à 30 centimes d'EUR/l”.

L'article 3 de ces conventions indique que les avances ne peuvent être versées par l'OFIMER qu'après fourniture de certaines pièces justificatives. Parmi ces pièces, doit figurer le procès-verbal de l'organe délibérant du FPAP détaillant l'utilisation qui sera faite de l'avance accordée par l'État. Par sa note datée du 6 décembre 2005, la France a confirmé que les montants indiqués, représentant un total de 65 millions d'EUR, ont été effectivement consentis au FPAP. Cette note précise que ces avances sont consenties “afin d'assurer le fonctionnement du FPAP, dans les plus brefs délais, pour la période allant de novembre 2004 à fin décembre 2005”.

Par ailleurs, le FPAP s'engage à tenir une comptabilité permettant de connaître, sur demande, l'utilisation des avances ainsi que l'affectation des ressources et des dépenses. Les pièces comptables doivent être conservées pendant dix ans.

L'article 4 fixe le taux d'intérêt qui affectera le remboursement de ces avances par le FPAP à l'OFIMER à 4,45 %. Le montant de 10 millions d'EUR faisant l'objet de la convention du 12 novembre 2004 devra être remboursé au plus tard le 1er novembre 2006; celui de 10 millions d'EUR objet de la convention du 27 mai 2005 au plus tard le 1er mai 2007 et celui de 45 millions d'EUR objet de la convention du 11 octobre 2005 au plus tard le 1er juillet 2007.

3.   APPRÉCIATION

La Commission constate que le FPAP a un objet qui doit être considéré, au regard des aides d'État, d'une manière double.

En premier lieu, le FPAP a pour objet de permettre l'acquisition d'options financières sur les marchés à terme. Même si cela n'est pas explicitement précisé, les dits marchés à terme sont manifestement ceux du pétrole ou de ses produits dérivés. Il apparaît ainsi, que le FPAP, tout en étant constitué sous la forme d'un syndicat, agit sur ces marchés à terme en achetant et vendant des options, comme le ferait une société privée ordinaire active sur ce genre de marchés et fonctionnant selon les règles de l'économie de marché.

En second lieu, le FPAP a pour objet de verser aux entreprises de pêche adhérentes la différence entre le prix moyen mensuel de référence et le “prix maximal couvert” selon les conventions des 12 novembre 2004 et 27 mai 2005 ou le prix de 30 centimes d'EUR par litre selon la convention du 11 octobre 2005. La fonction du FPAP correspond alors en pratique à une fonction de gestion des fonds en provenance de l'État afin de les répartir entre les entreprises de pêche adhérentes en fonction du carburant qu'elles ont acheté pour la conduite de leur activité de pêche.

3.1.   Aide à l'acquisition d'options sur les marchés à terme

3.1.1.   Existence d'une aide d'État

Les sociétés intervenant sur les marchés à terme des produits des matières premières sont ordinairement des sociétés privées fonctionnant selon les règles de l'économie de marché. Étant donné que le traité CE, selon son article 295, ne préjuge en rien le régime de la propriété dans les États membres, une société fonctionnant à partir de fonds d'origine publique peut théoriquement intervenir de la même manière sur ces marchés à terme si son fonctionnement est conforme aux règles de l'économie de marché. Il convient donc d'apprécier si ces règles sont respectées ou non.

Le capital initial du FPAP est constitué des cotisations des adhérents. Celles-ci sont probablement d'un montant très modique. Aucune information communiquée à la Commission ne lui permet de penser que le montant global des cotisations aurait été suffisant pour permettre au FPAP d'intervenir sur un marché à terme sans apport de fonds extérieurs. Ces fonds extérieurs ont été fournis par l'État, au moyen des avances octroyées par l'intermédiaire de l'OFIMER, et constituent donc une partie de ces avances qui ont représenté, selon les informations communiquées par la France, 65 millions d'EUR.

La France n'a donné à la Commission aucune indication sur le montant des fonds engagés par le FPAP sur ces marchés à terme.

Par ailleurs, la Commission observe que la France n'a fourni aucune information lui permettant de savoir si les trois avances déjà consenties sont les seules qui le seront ou bien si le versement de nouvelles avances est possible.

Ces fonds doivent être remboursés avec un taux d'intérêt de 4,45 %. Cet apport de l'État correspond donc en pratique à un prêt accordé à ce taux.

La Commission constate que ce taux est supérieur au taux de référence utilisé par la Commission pour déterminer l'élément d'aide existant dans un prêt bonifié, taux de référence fixé à 4,43 % en 2004 (2) et à 4,08 % depuis le 1er janvier 2005 (3). Par conséquent, théoriquement, il pourrait ne pas y avoir d'aide d'État dans les avances consenties si celles-ci l'avaient été dans les conditions normales d'une économie de marché.

Or, la Commission observe que le FPAP, d'une part, ne possède apparemment aucun bien immobilier et que, d'autre part, ses biens mobiliers sont très réduits puisqu'ils sont constitués uniquement des cotisations des adhérents. Il n'y a aucune garantie que l'État puisse être remboursé par le FPAP. Pour cette raison, elle estime qu'une banque, dans les conditions normales d'une économie de marché, n'aurait jamais prêté les sommes en question au FPAP, voire seulement une partie de ces sommes, pour intervenir sur un marché à terme sans avoir suffisamment de garanties que les dites sommes lui seront remboursées. Par conséquent, ces avances de l'État représentent un avantage financier en faveur du FPAP accordé au moyen de ressources de l'État.

En outre, étant donné que les trois conventions passées entre l'État et le FPAP prévoient expressément que les fonds publics versés ont pour objet, entre autres, la mise en place d'un mécanisme de couverture contre les fluctuations des cours internationaux du pétrole, la Commission considère que cet avantage est imputable à l'État (4).

Cet avantage financier comporte deux aspects: l'avantage en faveur du FPAP lui-même et l'avantage qu'en retirent, par voie de conséquence, les entreprises de pêche adhérentes.

Avantage en faveur du FPAP lui-même

Le FPAP bénéficie d'un avantage financier par rapport aux autres sociétés intervenant sur les marchés à terme, qu'il s'agisse de sociétés habituellement actives sur ces marchés ou bien de sociétés étant ou pouvant être constituées de la même manière que le FPAP sous forme de syndicat professionnel dans les autres États membres, voire en France même.

Par conséquent, cet avantage financier affecte les échanges entre les États membres et fausse ou menace de fausser la concurrence. Pour cette raison, il constitue une aide d'État au sens de l'article 87 du traité CE.

Avantage en faveur des entreprises de pêche

Les fonds en provenance de l'État dont bénéficie le FPAP favorisent les entreprises de pêche qui ont adhéré à ce syndicat parce qu'elles sont les seules à pouvoir bénéficier des prix préférentiels obtenus pour le carburant à partir des options acquises sur les marchés à terme.

Par conséquent, étant donné que les entreprises de pêche bénéficiaires sont en concurrence sur le marché communautaire avec d'autres entreprises, qu'il s'agisse d'autres entreprises de pêche ou bien d'entreprises d'autres secteurs d'activité économique dont les produits sont en concurrence avec les produits de la pêche, ces fonds affectent les échanges entre les États membres et faussent ou menacent de fausser la concurrence.

Pour cette raison, cet avantage dont bénéficient les entreprises de pêche constitue aussi une aide d'État au sens de l'article 87 du traité CE.

3.1.2.   Compatibilité avec le marché commun

3.1.2.1.   Aide d'État en faveur du FPAP lui-même

Comme l'indiquent les conventions passées entre l'État et le FPAP, cette aide d'État a eu pour objet de permettre le démarrage des interventions du FPAP sur les marchés à terme du pétrole et de ses produits dérivés ainsi que leur poursuite. Il s'agit donc d'une aide au fonctionnement du FPAP.

Il convient d'apprécier si cette aide au fonctionnement en faveur du FPAP peut être considérée comme compatible avec le marché commun.

Selon l'article 87, paragraphes 2 et 3, du traité, certaines catégories d'aide sont ou peuvent être considérées comme compatibles avec le marché commun. Il convient d'examiner si cette aide au fonctionnement du FPAP peut entrer dans l'une de ces catégories.

La Commission observe d'abord que cette aide n'est pas destinée à remédier à des dommages causés par un événement extraordinaire. La Commission rappelle que les fluctuations du cours du pétrole sont inhérentes à l'activité économique normale et ne peuvent pas être considérées comme un événement extraordinaire au sens de l'article 87 du traité. Cette aide ne peut donc pas être considérée comme compatible avec le marché commun en vertu du paragraphe 2, sous-paragraphe b), de l'article 87 du traité CE.

Ensuite, la Commission observe qu'aucune des lignes directrices qu'elle a adoptées pour l'analyse des aides d'État ne s'applique au présent régime d'aide.

Cette aide ne peut pas non plus être considérée comme compatible avec le marché commun sur la base d'une application directe du paragraphe 3 du même article, avec les différents cas de figure qui y sont prévus.

En effet, il ne s'agit manifestement pas d'une aide destinée à favoriser le développement économique de régions dans lesquelles le niveau de vie est anormalement bas ou dans lesquelles sévit un grave sous-emploi (cas prévu au sous-paragraphe a). Cette aide a pour but de permettre au FPAP d'intervenir sur les marchés à terme pertinents. Elle n'a donc pas de rapport avec les aides visées à ce sous-paragraphe a).

D'autre part, le FPAP ne peut pas être considéré comme un projet important d'intérêt européen ou comme une aide destinée à remédier à une perturbation grave de l'économie d'un État membre (cas prévus au sous-paragraphe b). En effet, le FPAP est spécifiquement français et les autres États membres n'ont pas exprimé l'intention d'instituer des fonds du même genre; la dimension européenne de ce fonds fait par conséquent défaut. Quant à considérer qu'il s'agit d'une aide destinée à remédier à une perturbation grave de l'économie d'un État membre, la Commission pourrait, à première vue, envisager d'adopter une telle position puisque la hausse du prix du carburant a entraîné une perturbation avérée de la situation du secteur de la pêche. Cependant, tout en notant que le FPAP ne concerne qu'un seul secteur d'activité économique alors que différents secteurs sont touchés par la hausse du prix du pétrole, la Commission a toujours considéré qu'il n'appartient pas aux autorités publiques d'intervenir financièrement contre cette hausse du pétrole; leur rôle doit au contraire consister notamment à mener des politiques d'incitation envers les entreprises afin qu'elles s'adaptent aux nouvelles conditions économiques créées par cette hausse. C'est pourquoi une aide ayant pour seul objectif d'intervenir sur les marchés à terme pertinents ne correspond pas à l'objectif souhaité.

En outre, l'existence du FPAP ne peut pas, par elle-même, répondre à la condition du sous-paragraphe c), qui prévoit que peuvent être compatibles avec le marché commun les aides destinées à faciliter le développement de certaines activités ou de certaines régions économiques quand elles n'altèrent pas les conditions des échanges dans une mesure contraire à l'intérêt commun. En effet, aucun élément n'indique que le développement ou l'accroissement d'une activité d'intervention sur les marchés à terme du pétrole est souhaitable. En outre, cette activité n'est pas liée à une région économique. C'est pourquoi cette aide ne peut pas être considérée comme compatible avec le marché commun en vertu de ce sous-paragraphe c).

Enfin, cette catégorie d'aide ne figure pas parmi les catégories d'aide qui seraient considérées comme compatibles avec le marché commun par décision du Conseil adoptée conformément au sous-paragraphe e).

3.1.2.2.   Aide en faveur des entreprises de pêche

Comme pour l'aide en faveur du FPAP, la Commission observe que cette aide n'est pas destinée à remédier à des dommages causés par un événement extraordinaire et ne peut donc pas être considérée comme compatible avec le marché commun en vertu du paragraphe 2, sous-paragraphe b), de l'article 87 du traité CE.

Etant donné qu'il s'agit d'une aide aux entreprises de pêche, celle-ci doit être analysée à la lumière des lignes directrices pour l'examen des aides d'État destinées aux secteurs de la pêche et de l'aquaculture (5), dites ci-après lignes directrices.

Comme cela est indiqué ci-dessus (cf. paragraphe 3.1.1), cette aide permet aux entreprises de pêche ayant adhéré au syndicat de bénéficier des prix préférentiels obtenus pour le carburant à partir des options acquises sur les marchés à terme.

Cette aide a pour effet de diminuer les coûts de production. Elle n'est assortie d'aucune obligation de la part des bénéficiaires. Elle entre dans la catégorie des aides au fonctionnement visées au paragraphe 3.7 des lignes directrices qui indique que “les aides d'État qui sont octroyées sans être assorties d'une quelconque obligation pour les bénéficiaires de répondre aux objectifs de la politique commune de la pêche et qui sont destinées à améliorer la situation des entreprises et à accroître leur trésorerie ou dont les montants sont fonction de ... ou des moyens de production et qui ont pour effet de diminuer les coûts de production ou d'améliorer les revenus du bénéficiaire sont, en tant qu'aides au fonctionnement, incompatibles avec le marché commun...”.

3.2.   Compensation pour l'achat de carburant par les entreprises de pêche

3.2.1.   Existence d'une aide d'État

Comme cela est décrit ci-dessus (cf. paragraphe 2 “Description”), le FPAP, grâce aux fonds avancés par l'État, prend en charge la différence de prix existant, selon les conventions des 12 novembre 2004 et 27 mai 2005, entre le “prix maximum couvert” et le prix moyen mensuel de référence et, selon la convention du 11 octobre 2005, entre 30 centimes d'EUR par litre et le prix moyen mensuel de référence.

Par conséquent, les avances qui sont consenties par l'État au FPAP et qui permettent la prise en charge d'une partie des coûts supportés par les entreprises de pêche adhérant au FPAP procurent un avantage à ces entreprises. La position de ces entreprises se trouve donc renforcée par rapport aux entreprises se trouvant en concurrence sur le marché communautaire avec ces entreprises de pêche, qu'il s'agisse d'autres entreprises de pêche ou bien d'entreprises d'autres secteurs d'activité économique dont les produits sont en concurrence avec elles.

En outre, étant donné que les trois conventions passées entre l'État et le FPAP prévoient expressément que les fonds publics versés ont pour objet, entre autres, de verser aux adhérents du FPAP la différence, pour le carburant utilisé, entre le prix maximum couvert et le prix moyen mensuel de l'indice de référence, la Commission considère que cet avantage est imputable à l'État (6).

Par conséquent, ces fonds de l'État dont bénéficie le FPAP pour prendre partiellement en charge le coût du carburant utilisé par les navires de pêche constituent une aide d'État au sens de l'article 87 du traité CE.

Comme pour l'acquisition d'options sur les marchés à terme, la Commission observe que la France n'a donné à la Commission aucune indication sur la partie des 65 millions d'EUR avancés par l'État qui ont servi à prendre en charge partiellement le coût du carburant. De la même manière, la France n'a fourni aucune information sur le fait de savoir si les trois avances déjà consenties sont les seules qui le seront ou bien si le versement de nouvelles avances est possible ou déjà prévu.

3.2.2.   Compatibilité avec le marché commun

Comme pour l'avantage dont bénéficient les entreprises de pêche par le moyen de l'acquisition d'options par le FPAP sur les marchés à terme, la Commission observe que cette aide n'est pas destinée à remédier à des dommages causés par un événement extraordinaire et ne peut donc pas être considérée comme compatible avec le marché commun en vertu du paragraphe 2, sous-paragraphe b), de l'article 87 du traité CE.

Etant donné qu'il s'agit d'une aide aux entreprises de pêche, elle doit également être analysée, comme ci-dessus, à la lumière des lignes directrices pour l'examen des aides d'État destinées aux secteurs de la pêche et de l'aquaculture.

Comme pour l'aide résultant de l'acquisition d'options sur les marchés à terme, cette aide a pour effet de diminuer les coûts de production.

De ce fait, elle entre aussi dans la catégorie des aides au fonctionnement visées au paragraphe 3.7 des lignes directrices. Elle n'est non plus assortie d'aucune obligation de la part des bénéficiaires.

4.   CONCLUSION

En conséquence, il existe, à ce stade de l'évaluation préliminaire telle qu'elle est prévue à l'article 6 du règlement (CE) no 659/1999, des doutes sérieux sur la compatibilité de cette mesure d'aide avec le marché commun, tant en ce qui concerne l'aide en faveur du FPAP que l'aide en faveur des entreprises de pêche.

À la lumière des considérations qui précèdent, la Commission, agissant dans le cadre de la procédure prévue à l'article 88, paragraphe 2, du Traité CE, demande à la France de lui présenter ses observations et de lui fournir tous les renseignements nécessaires pour apprécier l'aide en cause, dans un délai d'un mois à compter de la réception de la présente lettre.

Par la présente, la Commission avise la France qu'elle informera les intéressés par la publication de la présente lettre et d'un résumé de celle-ci au Journal Officiel de l'Union européenne. Elle informera également les intéressés dans les pays de l'AELE signataires de l'accord EEE par la publication d'une communication dans le supplément EEE du Journal Officiel, ainsi que l'autorité de surveillance de l'AELE en leur envoyant une copie de la présente. Tous les intéressés susmentionnés seront invités à présenter leurs observations à compter d'un mois à compter de la date de cette publication.“

----

(1)JO L 83 du 27.3.1999, p. 1.

(2)JO C 307 du 17.12.2003, p. 11.

(3)JO C 220 du 8.9.2005, p. 2.

(4)  Affaires C-482/99, France/Commission, arrêt de la Cour du 16 mai 2002 et C-345/02, Pearle BV, arrêt de la Cour de justice du 15 juillet 2004.

(5)JO C 229 du 14.9.2004, p. 5.

(6)  Affaire C-345/02, Commission/France, arrêt de la Cour de justice du 15 juillet 2004.

----

----

Předběžné oznámení o spojení podniků

(Případ č.j. COMP/M.4114 – Lottomatica/GTECH)

(2006/C 91/06)

(Text s významem pro EHP)

----

(1)Úř. věst. L 24, 29.1.2004, s. 1.

----

----

Bez námitek k navrhovanému spojení

(Případ č. COMP/M.4121 – Allianz Group/Sofinim/United Broadcast Facilities)

(2006/C 91/07)

(Text s významem pro EHP)

Dne 22. března 2006 se Komise rozhodla nevznést námitky proti výše uvedenému spojení a prohlásit ho za slučitelné se společným trhem. Toto rozhodnutí je založeno na čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 139/2004. Celý text rozhodnutí je přístupný pouze v angličtině a bude uveřejněn poté, co bude zbaven obchodního tajemství, které může případně obsahovat. Text bude dosažitelný:

----

----

Bez námitek k navrhovanému spojení

(Případ č. COMP/M.4172 – Barclays/Tuja)

(2006/C 91/08)

(Text s významem pro EHP)

Dne 30. března 2006 se Komise rozhodla nevznést námitky proti výše uvedenému spojení a prohlásit ho za slučitelné se společným trhem. Toto rozhodnutí je založeno na čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 139/2004. Celý text rozhodnutí je přístupný pouze v angličtině a bude uveřejněn poté, co bude zbaven obchodního tajemství, které může případně obsahovat. Text bude dosažitelný:

----

----

Bez námitek k navrhovanému spojení

(Případ č. COMP/M.4130 – ENI/Grupo Amorim/CGD/GALP)

(2006/C 91/09)

(Text s významem pro EHP)

Dne 24. března 2006 se Komise rozhodla nevznést námitky proti výše uvedenému spojení a prohlásit ho za slučitelné se společným trhem. Toto rozhodnutí je založeno na čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 139/2004. Celý text rozhodnutí je přístupný pouze v angličtině a bude uveřejněn poté, co bude zbaven obchodního tajemství, které může případně obsahovat. Text bude dosažitelný:

----

----

Bez námitek k navrhovanému spojení

(Případ č. COMP/M.4087 – Eiffage/Macquarie/APRR)

(2006/C 91/10)

(Text s významem pro EHP)

Dne 15. února 2006 se Komise rozhodla nevznést námitky proti výše uvedenému spojení a prohlásit ho za slučitelné se společným trhem. Toto rozhodnutí je založeno na čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 139/2004. Celý text rozhodnutí je přístupný pouze v angličtině a bude uveřejněn poté, co bude zbaven obchodního tajemství, které může případně obsahovat. Text bude dosažitelný:

----

Evropský inspektor ochrany údajů

----

Stanovisko Evropského inspektora ochrany údajů

(2006/C 91/11)

EVROPSKÝ INSPEKTOR OCHRANY ÚDAJŮ,

s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 286 této smlouvy,

s ohledem na Listinu základních práv Evropské unie, a zejména na článek 8 této listiny,

s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů,

s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů, a zejména na článek 41 tohoto nařízení,

s ohledem na žádost o stanovisko v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 obdrženou od Komise dne 17. června 2005,

ZAUJAL TOTO STANOVISKO:

1.   ÚVOD

1.1   Základní informace

Schengenský informační systém (SIS) je rozsáhlým informačním systémem Evropské unie, který byl vytvořen jako vyrovnávací opatření poté, co byly v rámci schengenského prostoru zrušeny kontroly na vnitřních hranicích. SIS umožňuje příslušným orgánům v členských státech vyměňovat si informace, jichž se využívá pro provádění kontrol osob a věcí na vnějších hranicích nebo na území příslušného státu, jakož i pro vydávání víz a povolení k pobytu.

Schengenská úmluva vstoupila v platnost v roce 1995 jako mezivládní dohoda. Jako součást Schengenské úmluvy byl SIS později začleněn do rámce EU Amsterodamskou smlouvou.

Nová „druhá generace“ Schengenského informačního systému SIS II nahradí stávající systém, což umožní rozšířit schengenský prostor do nových členských států EU. Do systému budou také zavedeny nové funkce. Schengenská ustanovení vypracovaná v rámci mezivládní spolupráce budou v plném rozsahu převedena na typické nástroje evropského práva.

Dne 1. června 2005 předložila Evropská komise tři návrhy na zřízení SIS II. Tyto návrhy tvoří:

V této souvislosti je třeba připomenout, že Komise vydá v nadcházejících měsících sdělení o interoperabilitě a zvýšeném synergickém působení mezi informačními systémy EU (SIS, VIS, Eurodac).

SIS II se skládá z centrální databáze nazývané „Centrální informační schengenský systém“ (CS-SIS), pro který Komise zajistí provozní řízení propojené s národními přístupovými body určenými každým členským státem (NI-SIS). Orgány SIRENE zajistí výměnu veškerých doplňujících informací (informací, které souvisejí se záznamy v SIS II, ale nejsou v SIS II uloženy).

Členské státy budou dodávat do SIS II údaje o osobách hledaných za účelem zatčení, předání nebo vydání, osobách hledaných za účelem soudního řízení, osobách, jež mají být umístěny pod policejní dohled nebo mají být předmětem zvláštních kontrol, osobách, jimž má být odepřen vstup na vnějších hranicích, a o odcizených nebo pohřešovaných věcech. „Záznamy“, tj. soubor údajů, které byly zadány do SIS II, umožňují příslušnému orgánu identifikovat osobu nebo věc.

SIS II představuje tyto nové charakteristiky: rozšířený přístup k SIS (ze strany Europolu, Eurojustu, státních zástupců jednotlivých států, orgánů odpovědných za registraci vozidel), propojení záznamů, doplnění nových kategorií údajů, včetně biometrických údajů (otisků prstů a fotografií), jakož i technickou platformu, která bude společná s Vízovým informačním systémem. Tato doplnění jsou již léta předmětem diskuse o posunu v účelu SIS, a to od nástroje kontroly k systému pro informování a vyšetřování.

1.2   Obecné zhodnocení návrhů

I přes celkové kladné hodnocení lze vyjádřit některé výhrady, které se zvláště týkají tohoto:

1.3   Struktura stanoviska

Toto stanovisko je uspořádáno takto: nejprve objasňuje právní rámec pro SIS II. Dále se zabývá definicí účelu SIS II a prvků, které se výrazně liší od stávajícího systému. Bod 5 obsahuje připomínky k úloze Komise a členských států, pokud jde o fungování SIS II. Bod 6 se týká práv subjektů údajů a bod 7 pojednává o dozoru prováděném na úrovni členského státu a na úrovni EIOÚ a o spolupráci mezi inspektory. V bodě 8 jsou navrženy některé připomínky a případné změny týkající se bezpečnosti; body 9 a 10 pojednávají o postupu projednávání ve výborech a interoperabilitě. V souhrnu závěrů se nakonec zdůrazňují hlavní závěry pro každý bod.

2.   PRÁVNÍ RÁMEC

2.1   Právní rámec ochrany údajů v SIS II

V návrzích se uvádí, že jejich právním rámcem ochrany údajů je směrnice 95/46/ES, Úmluva 108 a nařízení 45/2001. Relevantní jsou i další nástroje.

K objasnění tohoto rámce a hlavních bodů, z nichž vychází naše stanovisko, je užitečné připomenout toto:

Návrhů o SIS II se výslovně týkají tyto tři dokumenty:

Výklad směrnice 95/46/ES a nařízení 45/2001 se musí zčásti řídit podle příslušné judikatury Evropského soudu pro lidská práva v souladu s Evropskou úmluvou o lidských právech a základních svobodách (EÚLP) z roku 1950. Jinými slovy musí být uvedená směrnice a uvedené nařízení – týkají-li se zpracování osobních údajů, jímž by mohly být porušeny základní svobody, zejména právo na soukromí – vykládány ve světle základních práv. Toto rovněž vyplývá z judikatury Evropského soudního dvora (1).

Dne 4. října 2005 vydala Komise „Návrh rámcového rozhodnutí Rady o ochraně osobních údajů zpracovávaných v rámci policejní a soudní spolupráce v trestních věcech“ (2) (dále jen „návrh rámcového rozhodnutí“). Tímto rámcovým rozhodnutím má být nahrazena úmluva 108 jako právní předpis, na který odkazuje návrh rozhodnutí o SIS II, což bude mít v této souvislosti pravděpodobně vliv na režim ochrany údajů (viz níže uvedený bod 2.2.5).

2.2   Právní režim ochrany údajů v SIS II

2.2.1   Všeobecné poznámky

Legislativní základ, jímž se musí SIS II řídit, sestává ze samostatných nástrojů; jak je však uvedeno v bodech odůvodnění, toto „nemá vliv na zásadu, že SIS II představuje jediný informační systém, který by měl jako takový fungovat. Proto by určitá ustanovení těchto nástrojů měla být totožná“.

Struktura obou dokumentů je v zásadě stejná, přičemž v obou zněních jsou kapitoly I až III téměř totožné. Skutečnost, že na SIS II je nutno pohlížet jako na jediný informační systém se dvěma rozdílnými právními základy, se rovněž odráží v poměrně složitém režimu ochrany údajů.

Režim ochrany údajů je částečně určen v samotných návrzích. Jedná se o „zvláštní právo“, doplněné o jiné právní předpisy („obecné právo“), na které se odkazuje pro každou z oblastí (Komisi, členské státy v prvním pilíři, členské státy ve třetím pilíři).

U této struktury vzniká problém, jak řešit otázku zvláštních souborů pravidel ve vztahu k obecnému právu. V tomto případě EIOÚ považuje zvláštní pravidlo za aplikaci obecného pravidla. Zvláštní právo tudíž musí být vždy v souladu s obecným právem; rozvíjí (upřesňuje nebo doplňuje) obecné právo, ale není pojato jako výjimka z tohoto práva.

Pokud jde o otázku, kterého pravidlo by mělo se v konkrétních případech použít, zásadou je, že zvláštní právo se použije přednostně; kde však není vysloveno nebo je nejasné, mělo by se odkázat na obecné právo.

V souladu s touto strukturou existují tři různé kombinace obecného práva a zvláštního práva. Lze je shrnout následovně.

2.2.2   Režim platný pro Komisi

Pokud se věc týká Komise, použije se nařízení 45/2001 včetně úlohy EIOÚ, bez ohledu na to, zda je činnost prováděna v rámci prvního pilíře (navrhované nařízení) nebo třetího pilíře (navrhované rozhodnutí). V bodu odůvodnění 21 navrhovaného rozhodnutí se uvádí, že: „Nařízení (ES) č. 45/2001 (...) platí pro zpracování osobních údajů Komisí, pokud k němu dochází při výkonu činnosti, která částečně nebo zcela spadá do oblasti působnosti práva Společenství. Část zpracování osobních údajů v SIS II spadá do oblasti působnosti práva Společenství.“

Jsou k tomu tyto praktické důvody: pokud se týká Komise, bylo by krajně obtížné určit, zda se údaje zpracovávají při výkonu činnosti, která spadá do právních předpisů prvního nebo třetího pilíře.

Používání jednoho právního nástroje pro veškerou činnost Komise související s SIS II nejenže dává z praktického hlediska větší smysl, ale rovněž zlepšuje důslednost (podle bodu odůvodnění 21 navrhovaného nařízení zajišťuje „důsledné a jednotné uplatňování pravidel o ochraně základních práv a svobod osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů“). EIOÚ proto vítá souhlas Komise s tím, že nařízení 45/2001 se vztahuje na veškerou činnost Komise při zpracování údajů v SIS II.

2.2.3   Režim platný pro členské státy

Situace členských států je složitější. Zpracování osobních údajů za použití navrhovaného nařízení se řídí samotným navrhovaným nařízením a rovněž směrnicí 95/46/ES. Z bodu odůvodnění 14 navrhovaného nařízení jasně vyplývá, že tato směrnice musí být považována za obecné právo, kdežto nařízení o SIS II bude představovat zvláštní právo. To sebou nese celou řadu důsledků, které budou v dalším textu podrobně rozebrány.

Pokud jde o navrhované rozhodnutí, je právním nástrojem ochrany údajů, na který se odkazuje (obecné právo), úmluva 108, což může v některých bodech znamenat velký rozdíl mezi režimy ochrany údajů v prvním a ve třetím pilíři.

2.2.4   Dopad na úroveň ochrany údajů

Ve své obecné připomínce k této architektuře ochrany údajů EIOÚ zdůrazňuje toto:

A konečně bude toto stanovisko usilovat o to, aby byla zaručena vysoká úroveň ochrany údajů, důslednost a jasnost a aby se subjektu údajů dostalo nezbytné právní jistoty.

2.2.5   Dopad návrhu rámcového rozhodnutí na ochranu údajů ve třetím pilíři

Pro návrh rozhodnutí o SIS II bude úmluva 108 nahrazena jako nástroj ochrany údajů, na který se odkazuje, rámcovým rozhodnutím o ochraně údajů ve třetím pilíři (3). Toto není v návrhu uvedeno, ale vyplývá to z navrhovaného rámcového rozhodnutí. V jeho čl. 34 odst. 2 se uvádí, že „jakýkoli odkaz na Úmluvu Rady Evropy č. 108 ze dne 28. ledna 1981 o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat se považuje za odkaz na toto rámcové rozhodnutí“. EIOÚ vydá v průběhu příštích týdnů stanovisko k návrhu rámcového rozhodnutí a v tomto stanovisku nebude jeho obsah podrobně rozebírat. Avšak v případech, kdy je pravděpodobné, že použití rámcového rozhodnutí bude mít značný dopad na režim ochrany údajů v SIS II, toto bude uvedeno.

2.2.6   Použití článku 13 směrnice 95/46/ES a článku 9 úmluvy 108

Článek 13 směrnice 95/46/ES a článek 9 úmluvy 108 dávají členským státům možnost přijmout legislativní opatření, jimiž omezí rozsah povinností a práv podle těchto nástrojů, pokud takové omezení představuje opatření nezbytné pro ochranu důležitých zájmů (např. bezpečnosti státu, obrany, veřejné bezpečnosti) (4).

V bodech odůvodnění navrhovaného nařízení i navrhovaného rozhodnutí se uvádí, že této možnosti by mohly členské státy využít při provádění návrhů na vnitrostátní úrovni. V tom případě by se mělo vyžadovat splnění těchto dvou podmínek: použití článku 13 směrnice 95/46/ES musí být v souladu s článkem 8 EÚLP a nemělo by vést ke zmírnění stávajícího režimu ochrany údajů.

V případě SIS II je to ještě důležitější, protože tento systém musí mít předvídatelný charakter. Vzhledem k tomu, že členské státy své údaje sdílejí, musí existovat možnost, aby s dostatečnou jistotou věděly, jak budou na vnitrostátní úrovni zpracovány.

V tomto ohledu existuje jeden zvláště znepokojivý prvek, kdyby totiž návrhy vedly ke snížení stávající úrovně ochrany údajů. Článek 102 Schengenské úmluvy počítá se systémem, v němž je využití údajů přísně regulováno a omezeno, a to i ve vnitrostátních právních předpisech („Každé využití údajů, které není v souladu s odstavci 1 a 4, je podle vnitrostátních právních předpisů dané smluvní strany považováno za zneužití“). Jak směrnice 95/46/ES, tak úmluva 108 však stanoví, že ve vnitrostátních právních předpisech lze učinit výjimky, zejména výjimku ze zásady omezení účelu zpracování údajů. Pokud se tak učiní, představovalo by to rozpor se stávajícím systémem v Schengenské úmluvě, podle níž se vnitrostátní právní předpisy nesmí odchýlit od základní zásady omezení účelu zpracování údajů a jejich využití.

Přijetím rámcového rozhodnutí by se nezměnilo toto zjištění: je mnohem větším problémem přísně dodržet zásadu omezení účelu zpracování údajů v SIS II než zajistit, aby údaje byly zpracovávány v souladu s rámcovým rozhodnutím.

EIOÚ navrhuje zařadit do návrhů o SIS II (zejména do článku 21 navrhovaného nařízení a článku 40 navrhovaného rozhodnutí) ustanovení, které bude mít stejný účinek jako stávající čl. 102 odst. 4 Schengenské úmluvy, omezující možnost členských států stanovit takové využití údajů, které není předpokládáno ve zněních o SIS II. Další možností je v navrhovaném rozhodnutí a navrhovaném nařízení výslovně omezit rozsah výjimek, jichž lze podle článku 13 směrnice nebo článku 8 úmluvy použít, například tím, že se stanoví, že členské státy mohou omezit pouze právo přístupu a právo být informován, ale nikoli zásady týkající se kvality údajů.

3.   ÚČEL

Podle článku 1 obou dokumentů („zřízení a obecný cíl SIS II“) se SIS II zřizuje, aby „umožnil příslušným orgánům v členským státech vyměňovat si informace, jichž se využívá pro provádění kontrol osob a věcí“ a „přispěje k zachování vysoké úrovně bezpečnosti v rámci prostoru bez kontrol na vnitřních hranicích mezi členskými státy“.

Účel SIS II je formulován dosti široce; výše uvedená ustanovení nejsou sama o sobě přesným vyjádřením, čeho se tento cíl týká (co se jím míní).

Jak se zdá, cíl SIS II je mnohem širší, než cíl stávajícího SIS tak, jak je stanoven v článku 92 Schengenské úmluvy, kde se konkrétně hovoří o „(...) přístupu k záznamům o osobách a věcech při provádění hraničních kontrol a jiných policejních a celních kontrol (...) a (pro kategorie záznamů podle článku 96) zajistí přístup k těmto záznamům pro účely řízení o udělování víz, vydávání povolení k pobytu a řízení s cizinci (...)“.

Tento širší cíl rovněž vyplývá z toho, že do SIS II byly doplněny nové funkce a přístupy, které neodpovídají původnímu cíli kontrol osob a věcí, ale jsou spíše nástrojem pro vyšetřování. Zejména se předpokládá přístup pro orgány, které budou využívat údajů ze SIS II pro své vlastní účely a nikoli pro uskutečňování účelů SIS II (viz níže); všeobecně bude zavedeno propojení záznamů, což je typickým rysem nástroje policejního vyšetřování.

Jsou zde i otázky týkající se vyhledávače na základě biometrických údajů, který má být vyvinut v příštích létech a který má umožnit vyhledávání v systému, což přesahuje jeho potřeby jako kontrolního systému.

Na závěr je nutno říci, že oblast působnosti návrhů je mnohem širší než u stávajícího rámce. To si vyžaduje dodatečných ochranných opatření. Se zřetelem na to se EIOÚ ve své analýze tolik nezaměří na širokou definici v článku 1 jako takovou, ale spíše na funkce a další části, ze kterých se skládá SIS II.

4.   VÝZNAMNÉ ZMĚNY V SIS II

Tato kapitola se nejprve zaměří na nové prvky SIS II, jako je zavedení biometrie, nová koncepce přístupu se zvláštním zřetelem na přístup Europolu, Eurojustu a orgánů odpovědných za registraci vozidel, propojení záznamů a přístup různých orgánů k údajům o přistěhovalectví.

4.1   Biometrie

Návrhy o SIS II zavádějí možnost zpracovávat novou kategorii údajů – biometrické údaje -, které si zaslouží zvláštní pozornosti. Jak již bylo zdůrazněno ve stanovisku EIOÚ o vízovém informačním systému (5), citlivá povaha biometrických údajů si vyžaduje zvláštních ochranných opatření, která nebyla do návrhů o SIS II zařazena.

Všeobecně lze říci, že tendence využívat ve velkých informačních systémech EU (ve VIS, EURODAC, Informačním systému o řidičských průkazech a jiných) biometrických údajů se vytrvale šíří, ale nedoprovází ji pečlivé posouzení s tím souvisejících rizik a nezbytných ochranných opatření.

Tato potřeba hlubšího zamyšlení byla rovněž zdůrazněna v nedávném usnesení o biometrii, které bylo přijato na Mezinárodní konferenci inspektorů ochrany údajů a soukromého života konané v Montreux (6) Až dosud se výhody zavedení norem zaměřovaly pouze na zvýšení interoperability mezi systémy a nikoli na zlepšení kvality biometrických postupů.

Bylo by užitečné vytvořit soubor společných povinností nebo požadavků odpovídajících zvláštnostem těchto údajů a rovněž společnou metodiku jejich uplatňování v praxi. Tyto společné požadavky by mohly obsahovat zejména prvky, jejichž potřeba je dokreslena v návrzích o SIS II. Jsou to zejména tyto prvky:

Používání biometrických údajů bez řádného předchozího zhodnocení rovněž ukazuje, že spolehlivost biometriky je přeceňována. Biometrické údaje jsou „živými“ údaji, které se v průběhu času vyvíjejí; vzorky, které jsou uloženy v databázi, představují jen malý výsek z dynamického prvku. Jejich trvání není absolutní a je nutno je prověřovat. Přesnost biometrie se musí vždy dávat do perspektivy s jinými prvky, protože nikdy nebude absolutní.

Pokud se bude biometrickým důkazům připisovat zvýšená úloha nebo budou přeceňovány, jak ukázaly předchozí případy (8), bude případné využívání údajů v SIS II pro účely vyšetřování představovat pro subjekt údajů vážné riziko.

V návrzích by se tedy měly vzít v úvahu reálné možnosti biometrie pro účely identifikace a měla by se zvýšit informovanost o této věci.

4.2   Přístup k údajům v SIS II

4.2.1   Nová koncepce přístupu

Orgány, které mají přístup k údajům v SIS, jsou definovány pro každý jednotlivý záznam. Pro udělení přístupu k údajům v SIS je nutno v zásadě splnit tyto dvě podmínky: přístup musí být udělen orgánům splňujícím v plném rozsahu obecný účel SIS a splňujícím zvláštní účel daného záznamu.

Toto vyplývá z následující definice záznamů, která se vyskytuje jak v navrhovaném nařízení, tak v navrhovaném rozhodnutí (čl. 3 odst. 1 písm. a) v obou těchto nástrojích: „Záznamem“ se rozumí soubor údajů zadaných do SIS II, umožňující příslušným orgánům identifikovat osobu nebo věc s ohledem na konkrétní opatření, které je třeba učinit). Čl. 39 odst. 3 navrhovaného rozhodnutí tento názor dále rozvádí s tím, že „údaje uvedené v odstavci 1 se použijí pouze za účelem zjištění totožnosti osoby se zřetelem ke konkrétnímu opatření, které je třeba učinit v souladu s tímto rozhodnutím“. V tomto ohledu má SIS II stále ještě rysy systému „hit – no hit“, kdy se každý záznam vkládá pro určitý účel (předání, odepření vstupu, ...).

Orgány, které mají přístup k údajům v SIS, mají využívání těchto údajů de facto omezeno, protože v zásadě k nim mají přístup jen k provedení určitého opatření.

Některé z přístupů stanovených v nových návrzích však nejsou s touto logikou v souladu: jejich cílem je poskytovat orgánu informace, a nikoli mu umožňovat, aby identifikoval osobu a činil opatření předpokládané v záznamu.

To se konkrétně týká:

Pro všechny tyto orgány platí ve vztahu k údajům v SIS II tytéž charakteristiky:

nemohou učinit konkrétní opatření předpokládané podle definice záznamu. Přístup je jim udělen jako zdroj informací pro vlastní účely.

I mezi těmito orgány je třeba rozlišovat mezi orgány, které mají přístup pro vlastní účely, ale za určitým konkrétním cílem, a mezi orgány (jmenovitě Europolem a Eurojustem), pro něž neexistuje žádné upřesnění účelu jejich přístupu. Azylové orgány mají například přístup pro konkrétní účel, i když se nejedná o účel uvedený v záznamu. Mohou mít přístup k údajům o přistěhovalectví „za účelem zjištění, zda žadatel o azyl nedovoleně nepobýval v jiném členském státě“. Europol a Eurojust mají zase přístup k údajům, obsažených v některých kategoriích záznamů, „které jsou nezbytné k plnění jejich úkolů“.

Souhrnně řečeno, přístup k údajům v SIS II se uděluje v těchto třech případech:

EIOÚ je toho názoru, že ochranná opatření, která je nutno přijmout, by měla být tím přísnější, čím je účel přístupu obecnější. V dalším textu jsou podrobně popsána obecná ochranná opatření a poté se pojednává o situaci Europolu a Eurojustu.

4.2.2   Podmínky pro udělení přístupu

4.2.3   Přístup Europolu a Eurojustu

a)   Důvody pro přístup

O přístupu Europolu a Eurojustu k některým údajům v SIS II se již jednalo před tím, než byl rozhodnutím Rady ze dne 24. února 2005 zahájen (9). Ve srovnání se všemi ostatními orgány, které mají přístup pro vlastní účely, jim byl přístup udělen za zvláště výhodných podmínek. I když je využití těchto údajů popsáno v kapitole XII rozhodnutí, důvody k udělení přístupu nejsou dostatečně specifikovány. To je tím významnější, vezmeme-li v úvahu, že úkoly Europolu a Eurojustu se v průběhu času budou pravděpodobně rozvíjet.

EIOÚ vybízí Komisi, aby omezujícím způsobem definovala úkoly, jejichž plnění by ospravedlňovalo přístup Europolu a Eurojustu k systému.

b)   Omezení týkající se údajů

Aby se zabránilo „lovení údajů“ ze strany Europolu a Eurojustu a aby bylo zajištěno, že budou mít přístup jen k údajům „nezbytným pro jejich úkoly“, Společný kontrolní orgán pro Schengen navrhl ve svém stanovisku k návrhům o SIS II ze dne 27. září 2005, aby se přístup Europolu a Eurojustu omezil na údaje o osobách, jejichž jméno se již objevuje v jejich souborech. To by zaručilo, že Europol a Eurojust budou nahlížet jen do záznamů, které se jich týkají. EIOÚ toto doporučení podporuje.

c)   Bezpečnostní aspekty

EIOÚ vítá povinnost vést protokoly o všech transakcích uskutečněných Europolem a Eurojustem v rámci spojení a rovněž vítá zákaz kopírovat nebo stahovat části systému.

V článku 56 navrhovaného rozhodnutí se předpokládá, že jak Europol, tak Eurojust určí „jeden až dva“ přístupové body. I když lze pochopit, že vzhledem k decentralizaci svých příslušných orgánů by členský stát mohl potřebovat více než jeden přístupový bod, statut a činnost Europolu a Eurojustu takový požadavek neospravedlňují. Je také nutno zdůraznit, že z bezpečnostního hlediska se zvýšením počtu přístupových bodů zvyšuje riziko zneužití, a proto by se takové zvýšení mělo přesně odůvodnit přesvědčivějšími důkazy. Proto EIOÚ navrhuje, aby vzhledem k neexistenci přesvědčivých argumentů byl v případě Europolu a Eurojustu schválen jen jeden přístupový bod.

4.3   Propojování záznamů

V článku 26 nařízení a článku 46 rozhodnutí se stanoví, že členské státy mohou vytvářet odkazy mezi záznamy v souladu s vnitrostátními právními předpisy, aby zavedly spojení mezi dvěma nebo více záznamy.

I když odkazy mezi záznamy mohou být pro účely kontrol užitečné (například zatýkací rozkaz na zloděje automobilu může být propojen s ukradeným vozidlem), zavádění odkazů mezi záznamy je typickým rysem nástroje pro policejní vyšetřování.

Propojení záznamů může mít velký dopad na práva dotčených osob, protože osoba se již „nehodnotí“ na základě údajů, které se týkají jen této osoby, ale na základě jejího případného spojení s jinými osobami. Osoby, jejichž údaje jsou propojeny s údaji o pachatelích trestných činů nebo o hledaných osobách, budou pravděpodobně již předem podezřelejší než jiné osoby. Propojování záznamů kromě toho představuje rozšíření vyšetřovacích funkcí SIS, protože umožní registrovat údajné bandy nebo sítě (například propojí-li se údaje o nelegálních přistěhovalcích s údaji o převaděčích). A nakonec, vzhledem k tomu, že zřizování odkazů je ponecháno na vnitrostátních právních předpisech, může to mít za následek, že odkazy, které jsou nepovolené v jednom státě, budou moci být zřízeny jiným státem, čímž budou do systému vstupovat „nepovolené“ údaje.

V závěrech Rady o funkčních požadavcích na SIS II ze dne 14. června 2004 se uvádí, že každý odkaz musí mít jasné funkční požadavky, zakládat se na přesně definovaném vztahu a splňovat zásadu proporcionality. Odkaz navíc nesmí poškozovat práva přístupu. Vzhledem k tomu, že propojování záznamů představuje operaci zpracování, musí každopádně splňovat ustanovení vnitrostátních právních předpisů, kterými se provádí směrnice 95/46/ES nebo úmluva 108.

V návrzích se zdůrazňuje, že existence odkazů nesmí mít vliv na práva přístupu (jinak by se de facto uděloval přístup k údajům, jejichž zpracování by nebylo podle vnitrostátních právních předpisů dovolené a bylo by v rozporu s článkem 6 směrnice).

EIOÚ zdůrazňuje důležitost striktního výkladu článku 26 navrhovaného nařízení a článku 46 navrhovaného rozhodnutí. Toto lze zajistit zejména tak, že se upřesní, že orgány, které nemají právo přístupu k určitým kategoriím údajů, nejenže nemohou mít přístup k odkazům na tyto kategorie, ale ani by neměly o existence těchto odkazů vědět. Kde neexistuje právo přístupu k údajům, na které se odkazuje, musí být vizualizace těchto odkazů znemožněna.

S dotazy na technická opatření, jimiž to bude zaručeno, se prosím obracejte na EIOÚ.

4.4   Záznamy pro účel odepření vstupu

4.4.1   Důvody pro zavedení

Využívání „záznamů vydaných o státních příslušnících třetích zemí pro účel odepření vstupu“ (článek 15 nařízení) má velký vliv na svobody dané osoby: osoba, která má podle tohoto ustanovení záznam, nemá po dobu několika let přístup do schengenského prostoru. Z hlediska počtu osob, o nichž byl pořízen záznam, toto byl až dosud nejčastěji používaný záznam. Vzhledem k důsledkům tohoto záznamu a počtu osob, jichž se týká, je zapotřebí velké opatrnosti při jeho formulování a rovněž provádění. I když toto platí i pro jiné záznamy, věnuje EIOÚ tomuto záznamu zvláštní kapitolu, protože představuje zvláštní problémy, které souvisejí s důvody pro jeho zavedení.

Nový záznam o odepření vstupu představuje vzhledem k současné situaci zlepšení, ale není zcela uspokojivý, protože se převážně zakládá na nástrojích, které nebyly ještě přijaty a dokonce ani navrženy.

Zlepšení spočívá v přesnějším popisu důvodů pro zařazení údajů. Současné znění Schengenské úmluvy vedlo k situaci, kdy mezi členskými státy vznikaly velké rozdíly, pokud jde o počet osob, o nichž byl pořízen záznam podle článku 96 úmluvy. Společný kontrolní orgán pro Schengen vypracoval souhrnnou studii (10) o této otázce a doporučil, aby „tvůrci politik posoudili harmonizaci důvodů pro vytvoření záznamu v různých státech Schengenu“.

Navrhovaný článek 15 je formulován s většími podrobnostmi, což lze uvítat.

Čl. 15 odst. 2 navíc uvádí seznam případů, kdy o osobách nelze pořídit záznam, protože legálně pobývají na území členského státu na základě jiných právních postavení. I když by bylo možno tento mechanismus odvodit ze stávající Schengenské úmluvy, praxe ukázala, že jeho používání se v jednotlivých členských státech liší. Toto objasnění je tedy kladným prvkem.

Toto ustanovení je však také předmětem ostré kritiky, protože vychází z velké části z textu, který nebyl dosud přijat, jmenovitě ze směrnice „o vracení“.

Od té doby, co byly schváleny návrhy o SIS II, Komise navrhla (dne 1. září 2005) „Směrnici o společných normách a postupech v členských státech při vracení nelegálně pobývajících státních příslušníků třetích zemí“, ale vzhledem k tomu, že se nejedná o konečné znění, nelze je považovat za základ platný pro zadávání údajů do systému. Představuje to zejména porušení článku 8 EÚLP, protože narušení soukromého života by se mělo zakládat mezi jinými na jasném a dostupném právním předpisu.

EIOÚ proto vybízí Komisi, aby toto ustanovení buď stáhla nebo přeformulovala je na základě stávajících právních předpisů tak, aby osoby přesně věděly, která opatření mohou vůči nim orgány přijmout.

4.4.2   Přístup k záznamům zaváděným podle článku 15

V článku 18 se stanoví, které orgány mají k těmto záznamům přístup a za jakými účely. V čl. 18 odst. 1 a 2 se určuje, které orgány mají přístup k záznamům zavedeným na základě směrnice o vracení. Ohledně této situace platí tytéž připomínky jako připomínky uvedené výše.

V čl. 18 odst. 3 navrhovaného nařízení se povoluje přístup orgánům odpovědným za udělování právního postavení uprchlíka v souladu se směrnicí, která ještě nebyla ani navržena. Vzhledem k neexistenci dostupného znění musí EIOÚ zopakovat tytéž připomínky jako připomínky uvedené výše.

4.4.3   Doba uchovávání záznamů zavedených podle článku 15

Podle článku 20 se nesmí záznam uchovávat déle, než je doba odepření vstupu stanovená v rozhodnutí (o odjezdu nebo vrácení). To je v souladu s pravidly o ochraně údajů. Záznam bude navíc po pěti letech automaticky vymazán, pokud členský stát, který údaje do SIS II zadal, nerozhodne jinak.

Na vnitrostátní úrovni by se mělo pomocí odpovídající kontroly zajistit, že nedojde k automatickému neoprávněnému prodloužení doby uchování záznamu a že členské státy provedou výmaz údajů před skončením lhůty pěti let, pokud se stane, že doba odepření vstupu bude kratší.

4.5   Doba uchovávání

I když zásada, jíž se řídí uchovávání údajů, se nemění (obecně platí, že záznamy by se měly ze SIS II vymazat, jakmile je vykonáno opatření požadované v záznamu), budou mít návrhy za následek všeobecné prodloužení doby uchovávání záznamů.

V Schengenské úmluvě se stanoví, že potřeba nadále uchovávat údaje se přezkoumá ve lhůtě nejpozději tří let od jejich zavedení (nebo jednoho roku u údajů zavedených pro utajené sledování). Nové návrhy předpokládají automatický výmaz (proti němuž může vydávající stát protestovat) ve lhůtě 5 let u údajů o přistěhovalectví, 10 let u údajů o zatčení, pohřešovaných osobách a osobách hledaných pro soudní řízení a 3 let u osob, které mají být předmětem utajeného sledování.

I když členské státy musejí v zásadě vymazat údaje poté, co byl účelu záznamu splněn, jedná se o významné prodloužení maximální doby uchovávání (ve většině případů ztrojnásobení), které Komise nijak neodůvodnila. V případě údajů o přistěhovalectví se lze pouze dohadovat, že lhůta 5 let souvisí s délkou zákazu vstupu navrhovanou v návrhu směrnice o vracení. Pokud je EIOÚ známo, ve všech ostatních případech žádné odůvodnění neexistuje.

Potenciální dopad záznamů v SIS na život dotčených osob může být značný, což je zvláště znepokojivé u záznamů o osobách pro účely utajeného sledování nebo zvláštních kontrol, protože tyto záznamy mohou být pořízeny na základě podezření.

EIOÚ by si přál, aby toto prodloužení doby uchovávání údajů bylo řádně zdůvodněno. Nebude-li předloženo přesvědčivé zdůvodnění, navrhuje snížit dobu uchovávání na současnou délku, přičemž na tomto trvá zejména v případě záznamů pro účely utajeného sledování nebo zvláštních kontrol.

4.6   Přístup orgánů odpovědných za vydávání osvědčení o registraci vozidel

Hlavní problém spočívá v tom, že byl zvolen více než sporný právní základ. U opatření, které by umožnilo přístup správních orgánů do SIS pro účely předcházení trestné činnosti a boje proti ní (obchod s kradenými vozidly), Komise přesvědčivě nezdůvodňuje, proč se má použít právního základu „doprava“ odpovídajícího prvnímu pilíři. Nutnost řádného zdůvodnění a solidního právního základu pro udělení přístupu k SIS II je podrobně popsána v bodu 4.2.2 tohoto stanoviska.

EIOÚ se odvolává na připomínky k této věci, které učinil Společný kontrolní orgán Schengen ve svém stanovisku k právnímu základu navrhovanému pro SIS II. Zvláště by se měl zohlednit návrh Společného kontrolního orgánu Schengen na změnu navrhovaného rozhodnutí tak, aby obsahovalo i tento přístup.

5.   ÚLOHA KOMISE A ČLENSKÝCH STÁTŮ

Popis a rozdělení odpovědností v rámci SIS II musí být naprosto přesné, a to nejen k zajištění hladkého fungování systému, ale i z hlediska kontroly. Rozdělení kontrolních pravomocí vyplyne z popisu odpovědností, je tedy zapotřebí, aby byl naprosto přesný.

5.1   Úloha Komise

V obou návrzích EIOÚ vítá kapitolu III, kde se popisuje úloha a odpovědnost Komise ve vztahu k SIS II (pokud jde o funkci „operativního řízení“). Takové objasnění nebylo v návrhu o VIS obsaženo. Avšak sama tato kapitola nedefinuje úlohu Komise vyčerpávajícím způsobem. Jak je uvedeno v kapitole 9 tohoto stanoviska, Komise se také de facto podílí na provádění a řízení systému prostřednictvím postupu projednávání ve výborech.

Pokud jde o ochranu údajů, sehrává Komise úlohu, kterou již má v systémech VIS a Eurodac, tj. je odpovědná za operativní řízení. Připojíme-li k tomu její velmi důležitou úlohu ve vývoji a fungování systému, měla by se úloha Komise považovat za úlohu kontrolora svého druhu. Jak již bylo řečeno ve stanovisku EIOÚ o VIS, tato úloha jde dále než je úloha zpracovatele údajů, ale zároveň je omezenější než u normálního kontrolora, protože Komise nemá přístup k údajům zpracovávaným v SIS II.

Vzhledem k tomu, že SIS II se bude zakládat na komplexních systémech a některé z nich využívají nově vznikajících technologií, trvá EOIÚ na posilování odpovědnosti Komise za neustálé zdokonalování systémů zaváděním nejlepších dostupných technologií k zajištění bezpečnosti a ochrany údajů.

Proto by se mělo do článku 12 návrhů doplnit, že Komise by měla pravidelně navrhovat zavádění nových technologií, které představují špičku ve svém oboru a jimiž se zvýší úroveň ochrany a bezpečnosti údajů, a které zároveň usnadňují plnění úkolů vnitrostátním orgánům, které mají přístup k těmto údajům.

5.2   Úloha členských států

Situace ohledně členských států není příliš jasná, protože je dosti těžké rozeznat, který orgán nebo orgány budou kontrolory údajů.

V návrzích se popisuje úloha Národního úřadu pro SIS II (zajišťuje přístup příslušných orgánů do SIS II) a orgánů SIRENE (zajišťují výměnu všech doplňujících informací). Členské státy rovněž musejí zajistit fungování a bezpečnost svých „NS“ („vnitrostátních systémů“). Není jasně uvedeno, zda tato poslední odpovědnost přísluší jednomu z výše zmíněných orgánů. V tomto ohledu je každopádně nezbytné další upřesnění.

Pokud jde o ochranu údajů, jak Komise, tak členské státy by měly být považovány za společné kontrolory s tím, že každý by měl vlastní odpovědnost. Uznání toho, že jejich odpovědnosti se doplňují, je jedinou cestou, jak zabránit, aby některá z oblastí činnosti SIS II zůstala bez kontroly.

6.   PRÁVA SUBJEKTŮ ÚDAJŮ

6.1.   Informování

6.1.1   Navrhované nařízení

Článek 28 navrhovaného nařízení uvádí právo subjektu údajů na informování, které vyplývá zejména z článku 10 směrnice 95/46. Ve srovnání se současnou situací, kdy právo na informování není v úmluvě výslovně uvedeno, se jedná o vítanou změnu. V následujících bodech je však ještě prostor pro vylepšení.

Na seznam by měly být doplněny některé informace, což by přispělo k zajištění spravedlivého zacházení se subjektem údajů (11). Tyto informace by se měly týkat doby uchovávání údajů, existence práva požadovat přezkum rozhodnutí nebo podat odvolání proti rozhodnutí o pořízení záznamu (v některých případech viz čl. 15 odst. 3 navrhovaného nařízení), možnost získat pomoc od orgánu pro ochranu údajů a existence opravných prostředků.

V navrhovaném nařízení není zmínka o tom, ve které chvíli by se měly informace poskytovat. To by mohlo subjektu údajů znemožnit výkon těchto práv. Aby bylo možno tato práva účinně uplatňovat, měla by se v nařízení přesně stanovit chvíle, kdy by měly být informace poskytnuty, a to podle orgánu, který záznam pořídil.

Praktickým řešením by bylo připojit informace o záznamu k rozhodnutí, na němž se záznam zakládá: k soudnímu nebo správnímu rozhodnutí, založenému na ohrožení veřejného pořádku (...), rozhodnutí o vrácení nebo příkazu k odjezdu spojenému se zákazem opětovného vstupu. Toto by mělo být doplněno do článku 28 nařízení.

6.1.2   Navrhované rozhodnutí

V článku 50 rozhodnutí se stanoví, že informace se poskytují na žádost subjektu údajů, a uvádějí se v něm důvody, na něž se lze pro odepření poskytnutí těchto informací odvolat. Omezení tohoto práva je zcela pochopitelné, vezmeme-li v úvahu povahu údajů a v jaké souvislosti se zpracovávají.

Právo na informování by však nemělo být podřízeno žádosti subjektu údajů (v tom případě by se de facto jednalo spíše o definování žádosti o přístup). Dá se předpokládat, že nutnost podat „žádost“ o informace se zdůvodňovala případy, kdy subjekt údajů nelze informovat, protože není zjištěno místo jeho pobytu.

Tato otázka by se dala lépe vyřešit tím, že se doplní výjimka z práva na informování v případech, kdy se ukáže, že poskytnutí informací není možné nebo by znamenalo nepřiměřené úsilí. V tomto smyslu by měl být článek 50 rozhodnutí změněn.

Toto řešení by také bylo v souladu s použitím návrhu rámcového rozhodnutí o ochraně údajů v rámci třetího pilíře.

6.2   Přístup

Jak navrhované nařízení, tak navrhované rozhodnutí stanoví lhůty pro odpovědi na žádosti o přístup, což představuje pozitivní krok. Avšak vzhledem k tomu, že postupy, jimž se řídí výkon práva na přístup, jsou na vnitrostátní úrovni definovány, vzniká otázka, jak by se lhůty stanovené v návrzích daly těmto postupům přizpůsobit, a to zvláště v případě členských států, které mají pro odpověď na žádost o přístup kratší lhůty. Mělo by být jasně upřesněno, že by měly platit lhůty, které jsou pro subjekt údajů nejpříznivější.

6.2.1   Navrhované nařízení

Je třeba poznamenat, že omezení práva na přístup („bude zamítnuto, pokud je takové zamítnutí nevyhnutelné pro výkon právního úkonu souvisejícího se záznamem nebo z důvodu ochrany práv a svobod třetích stran“), které je v současné době v Schengenské úmluvě, se v navrhovaném nařízení nevyskytuje.

To je však pravděpodobně způsobeno tím, že lze použít směrnice 95/46/ES, která (v článku 13) počítá s možností provádět výjimky ve vnitrostátních právních předpisech. Každopádně je třeba poznamenat, že použití článku 13 ve vnitrostátních právních předpisech s cílem omezit právo přístupu by mělo být vždy v souladu s článkem 8 EÚLP a mělo by se k němu přikročit pouze v omezeném počtu případů.

6.2.2   Navrhované rozhodnutí

V navrhovaném rozhodnutí se stanoví omezení práva přístupu stejně jako v Schengenské úmluvě. Navrhované rámcové rozhodnutí obsahuje v podstatě tatáž omezení práva přístupu; přijetí tohoto nástroje by tedy v tomto bodě neznamenalo žádný velký rozdíl.

Vzhledem k tomu, že v několika členských státech je přístup k údajům o vynucování práva „nepřímý“ (což znamená, že se vykonává prostřednictvím vnitrostátního orgánu odpovědného za ochranu údajů), mělo by se pro orgány odpovědné za ochranu údajů stanovit, že při výkonu práva na přístup jsou povinny aktivně spolupracovat.

6.3   Právo na přezkum rozhodnutí o zřízení záznamu nebo na odvolání proti němu

V čl. 15 odst. 3 nařízení se zřizuje právo na přezkum nebo odvolání před soudním orgánem proti rozhodnutí o zřízení záznamu, pokud takové rozhodnutí přijal správní orgán. Ve srovnání se stávající Schengenskou úmluvou to představuje vítaný doplněk.

Podtrhuje to nutnost úplně a včas informovat subjekt údajů, jak je zmíněno v bodu 6.1 výše; bez takového informování by toto nové právo platilo pouze teoreticky.

6.4   Opravné prostředky

V článku 30 navrhovaného nařízení a v článku 52 navrhovaného rozhodnutí se stanoví právo podat žalobu nebo stížnost před soudy kteréhokoli členského státu, pokud je subjektu údajů odepřeno právo na přístup k údajům, které se ho týkají, právo na opravu nebo výmaz těchto údajů a právo na poskytnutí informací nebo náhradu škody.

Formulace („každý na území členského státu“) naznačuje, že žalobce musí být fyzicky přítomen na území, aby mohl podat žalobu soudu. Toto územní omezení není zdůvodněno a mohlo by způsobit, že právo na opravné prostředky nebude účinné, protože se velmi často stává, že žalobce chce podat žalobu právě proto, že mu není povolen přístup na schengenské území. Vzhledem k tomu, že směrnice představuje obecné právo, musí se kromě toho vzít u navrhovaného nařízení v úvahu článek 22 této směrnice, v němž se stanoví, že „každý“ má právo na opravný prostředek nezávisle na místě svého pobytu. Navrhované rámcové rozhodnutí již územní omezení neobsahuje. EIOÚ navrhuje vypustit územní omezení z článku 30 a z článku 52.

7.   DOZOR

7.1   Úvodní poznámka: rozdělení odpovědností

V návrzích jsou úkoly dozoru rozděleny mezi vnitrostátní kontrolní orgány a EIOÚ (12), a to podle jejich příslušných oblastí působnosti. Toto je v souladu s přístupem k platným právním předpisům a odpovědnosti za fungování a využití SIS II, který je stanoven v návrzích, a s potřebou účinného dozoru.

Tento přístup, vyjádřený v článku 31 navrhovaného nařízení a v článku 53 navrhovaného rozhodnutí, EIOÚ vítá. K lepšímu pochopení a objasnění odpovídajících úkolů však EIOÚ navrhuje rozdělit každý článek na několik ustanovení a každé z nich věnovat určité úrovni dozoru, jak bylo správně provedeno v návrhu o VIS.

7.2   Dozor ze strany vnitrostátních orgánů pro ochranu údajů

Podle článku 31 navrhovaného nařízení a článku 53 navrhovaného rozhodnutí musí každý členský stát zajistit, aby zákonnost zpracování osobních údajů v SIS II sledoval nezávislý orgán.

V článku 53 navrhovaného rozhodnutí se kromě toho stanoví, že každý má právo požádat kontrolní orgán o kontrolu zákonnosti zpracování údajů v SIS II, které se ho týkají. Podobné ustanovení nebylo do navrhovaného nařízení zařazeno, protože směrnice zde platí jako obecné právo. Proto je nutno vzít v úvahu, že vnitrostátní orgány pro ochranu údajů mohou vykonávat ve vztahu k SIS II všechny pravomoci, které jsou jim svěřeny na základě článku 28 směrnice 95/46/ES, včetně kontroly zákonnosti zpracování údajů. Čl. 31 odst. 1 nařízení objasňuje jejich úkoly, ale nemůže představovat omezení těchto pravomocí. Ve znění navrhovaného nařízení by uznání těchto pravomocí mělo být jasně vyjádřeno.

Pokud jde o navrhované rozhodnutí, ukládají se v něm vnitrostátním kontrolním orgánům rozsáhlejší povinnosti, protože pro ně platí jiné obecné právo. Nebylo by však rozumné, aby kontrolní orgány měly rozdílné úkoly a pravomoci podle kategorie zpracovávaných údajů, protože toto by se v praxi velmi obtížně zajišťovalo. Tomu by se tedy mělo zamezit buď tím, že se v samotném znění navrhovaného rozhodnutí svěří těmto orgánům stejné pravomoci anebo že se odkáže na jiné obecné právo (jmenovitě na rámcové rozhodnutí o ochraně údajů ve třetím pilíři), v němž se uděluje orgánům pro ochranu údajů více pravomocí.

7.3   Dozor ze strany EIOÚ

EIOÚ sleduje, zda je činnost Komise při zpracování osobních údajů v SIS II v souladu s návrhy. Zároveň by měl mít EIOÚ možnost vykonávat všechny své pravomoci podle nařízení 45/2001, přičemž by ale bral v úvahu omezené pravomoci, které má Komise ohledně samotných údajů.

Je užitečné doplnit, že podle čl. 46 písm. f) nařízení 45/2001 EIOÚ„spolupracuje s vnitrostátními kontrolními orgány uvedenými v článku 28 nařízení v míře nezbytné pro plnění jejich povinností“. Spolupráce s členskými státy při dozoru nad SIS II nevyplývá pouze z návrhů, ale rovněž z nařízení 45/2001.

7.4   Společný dozor

V návrzích se rovněž uznává nutnost koordinovat kontrolní činnost různých orgánů, které se na ní podílí. Článek 31 navrhovaného nařízení a článek 53 navrhovaného rozhodnutí stanoví, že „vnitrostátní orgány pro ochranu údaje a evropský inspektor ochrany údajů spolu aktivně spolupracují. Za tím účelem svolává evropský inspektor ochrany údajů nejméně jednou za rok zasedání“.

EIOÚ vítá tento návrh, který v zásadě obsahuje prvky potřebné k navázání spolupráce – která má skutečně klíčový význam – mezi orgány odpovědnými za dozor na vnitrostátní a na evropské úrovni. Je třeba podtrhnout, že svolání zasedání jednou za rok, které je předpokládáno v návrzích, je nutno považovat za minimum.

Tato ustanovení (článek 31 navrhovaného nařízení a článek 53 navrhovaného rozhodnutí) by však měla být co do obsahu koordinace jasnější. Společný kontrolní orgán (JSA) je příslušný k přezkoumávání obtíží při výkladu nebo uplatňování úmluvy, k posuzování obtíží, které mohou vzniknout při výkonu nezávislého dozoru nebo práva na přístup, a k vypracování harmonizovaných návrhů s cílem nacházet společná řešení stávajících problémů.

Nové návrhy nemohou vést ke zmenšení stávající oblasti působnosti společného dozoru. Je jasné, že orgány pro ochranu údajů mohou ve vztahu k SIS II vykonávat veškeré kontrolní pravomoci, které jim byly svěřeny směrnicí, a že spolupráce těchto orgánů se může vztahovat na široké aspekty dozoru nad SIS II, včetně úkolů stávajícího Společného kontrolního orgánu (JSA) podle článku 115 Schengenské úmluvy.

Aby však toto bylo naprosto jasné, bylo by užitečné to v návrzích výslovně potvrdit.

8.   BEZPEČNOST

Řízení a dodržování optimální úrovně bezpečnosti pro SIS II představuje základní požadavek k zajištění dostatečné ochrany osobních údajů uložených v databázi. V zájmu dosažení této uspokojivé úrovně ochrany je nutno přijímat vhodná ochranná opatření ke zvládnutí možných rizik spojených s infrastrukturou systému a s dotčenými osobami. O této věci se nyní pojednává v různých částech návrhu a zaslouží si lepšího zpracování.

Články 10 a 13 návrhu obsahují různá opatření pro bezpečnost údajů a vypočítávají druhy zneužití, jimž je třeba předcházet. EIOÚ vítá, že do těchto článků byla zařazena ustanovení o systematické interní kontrole bezpečnostních opatření.

Článek 59 navrhovaného rozhodnutí a článek 34 navrhovaného nařízení, které upravují sledování a hodnocení, by se však neměly týkat pouze aspektů výkonu, účinnosti vynaložených prostředků a kvality služeb, ale rovněž dodržování právních předpisů zejména v oblasti ochrany údajů. EIOÚ proto doporučuje, aby oblast působnosti těchto článků byla rozšířena o sledování zákonnosti zpracování a o předkládání zpráv o této otázce.

V souladu s čl. 10 odst. 1 písm. f) nebo čl. 18 navrhovaného rozhodnutí a článkem 17 navrhovaného nařízení, týkajících se řádně oprávněných pracovníků majících přístup k údajům, by se mělo dále doplnit, že členské státy (a rovněž Europol a Eurojust) by měly zabezpečit dostupnost přesných uživatelských profilů (které by měly být za účelem kontroly k dispozici kontrolním orgánům členských států). Vedle těchto uživatelských profilů musí členské státy navíc vypracovat úplný seznam totožností uživatelů a musí jej neustále aktualizovat. Totéž platí pro Komisi.

Výčet těchto bezpečnostních opatření doplňují ochranná opatření monitorovacího a organizačního rázu. Článek 14 obou návrhů popisuje podmínky a účel vedení záznamů o veškerých provedených operacích zpracování údajů. Tyto záznamy nejsou uchovávány pouze za účelem monitorování ochrany údajů a zajišťování bezpečnosti údajů, ale i za účelem provádění pravidelných interních kontrol SIS II podle článku 10. Interní kontrolní zprávy přispějí k účinnému plnění úkolů kontrolními orgány, které tak budou moci stanovit nejslabší místa a zaměřit se na ně při svém vlastním kontrolním řízení.

Jak již bylo uvedeno výše, zvýšení počtu přístupových bodů do systému musí být přísně odůvodněno, protože se jím automaticky zvyšuje riziko zneužití. V článku 4 odst. 1 písm. b) návrhů by se proto měla stanovit nutnost konkrétně prokázat potřebu druhého přístupového místa.

V návrzích se jasně nevysvětluje, k čemu je zapotřebí vnitrostátních kopií centrálního systému, což vyvolává značné znepokojení, co se týče celkové úrovně rizika a bezpečnosti systému, jako například:

Vzhledem k existujícím rizikům není EIOÚ přesvědčen o potřebě vnitrostátních kopií (vzhledem k dostupným technologiím) ani o výhodách, které by jejich používání přineslo. Doporučuje zrušit možnost, aby členské státy používaly vnitrostátní kopie.

Pokud se však budou vnitrostátní kopie pořizovat, EIOÚ připomíná, že jejich používání na vnitrostátní úrovni musí podléhat zásadě přísného omezení účelu zpracování údajů. Obdobně se nesmí do vnitrostátní kopie nahlížet jiným způsobem, než který je stanoven pro centrální databázi.

Zákonnost zpracování osobních údajů se zakládá na přísném dodržování bezpečnosti a celistvosti údajů. EIOÚ bude tyto postupy účinně sledovat, pokud bude moci sledovat nejen bezpečnost údajů, ale i jejich celistvost prostřednictvím analýzy dostupných protokolů. Proto je nutné doplnit čl. 14 odst. 6 o „celistvost údajů“.

9.   PROJEDNÁVÁNÍ VE VÝBORECH

V návrzích se předpokládají postupy projednávání ve výborech v několika případech, kdy je třeba přijmout rozhodnutí technického rázu týkající se provádění a řízení SIS II. Jak bylo uvedeno ve stanovisku o VIS a z podobných důvodů, tato rozhodnutí významně ovlivní vlastní provádění zásady účelu a proporcionality.

EIOÚ doporučuje, aby rozhodnutí mající podstatný vliv na ochranu údajů jako například přístup k údajům a zřizování údajů, výměna doplňujících informací, kvalita údajů a slučitelnost mezi záznamy, technická shoda vnitrostátních kopií atd. se přijímala jako nařízení nebo rozhodnutí, nejlépe postupem spolurozhodování (13).

Ve všech ostatních případech majících vliv na ochranu údajů by měl mít EIOÚ možnost vyjádřit své stanovisko k výběru provedenému těmito výbory.

Poradní úloha EIOÚ by měla být včleněna do článků 60 a 61 rozhodnutí a do článku 35 nařízení.

V případě technických pravidel pro zřizování odkazů mezi záznamy (článek 26 nařízení a článek 46 rozhodnutí) je nutno vysvětlit, čím se odůvodňují postupy v různých výborech (v poradním výboru v případě rozhodnutí a v regulativním výboru v případě nařízení).

10.   INTEROPERABILITA

Vzhledem k tomu, že dosud chybí sdělení Komise o interoperabilitě mezi vznikajícími systémy EU, je obtížné správně zhodnotit výhody předpokládaného, ale dosud nedefinovaného synergického působení.

V tomto směru by EIOÚ rád odkázal na prohlášení Rady o boji proti terorismu ze dne 25. března 2004, ve kterém se Komise požaduje, aby předložila návrhy ke zvýšení interoperability a synergického působení mezi informačními systémy (SIS, VIS a Eurodac). EIOÚ rovněž poukazuje na probíhající diskusi o tom, kterému subjektu by v budoucnu bylo možné svěřit řízení různých rozsáhlých systémů (viz rovněž bod 3.8 tohoto stanoviska).

EIOÚ již ve svém stanovisku k Vízovému informačnímu systému uvedl, že interoperabilita je rozhodujícím a zásadním požadavkem k zajištění efektivnosti rozsáhlých informačních systémů jako je SIS II. Nabízí možnost soustavně snižovat celkové náklady a vyhýbat se překrývání různorodých opatření, k němuž přirozeně dochází.

Jedním z ochranných opatření, jež lze přijmout k omezení účelu systému a k zamezení neplánované funkce („function creep“), je použití odlišných technologických norem. Navíc by měla být důkladně zdokumentována jakákoli forma interakce mezi dvěma odlišnými systémy. Interoperabilita by nikdy neměla vést k tomu, aby orgán, kterému není povolen přístup k určitým údajům nebo jejich použití, mohl tento přístup získat prostřednictvím jiného informačního systému. Nakolik to lze po přečtení návrhů posoudit, tak se například zdá, že SIS II nebude v prvních létech obsahovat Systém automatické identifikace otisků prstů (AFIS); je v nich pouze zmínka o budoucím vyhledávači na základě biometrických údajů. Pokud se předpokládá scénář, podle něhož se bude používat systémů automatické identifikace otisků prstů z jiných systémů EU, mělo by to být jasně popsáno spolu s ochrannými opatřeními, jichž je zapotřebí pro takové synergie.

EIOÚ by chtěl znovu zdůraznit, že interoperabilita systémů nemůže být zavedena v rozporu se zásadou omezení účelu, a že jakýkoli návrh v této věci by mu měl být předložen.

11.   SOUHRN ZÁVĚRŮ

11.1   Obecné body

11.2   Konkrétní poznámky

V Bruselu dne 19. října 2005.

Peter HUSTINX

Evropský inspektor ochrany údajů

----

(1)  V této souvislosti je užitečné odkázat na rozhodnutí Soudního dvora v případě Österreichischer Rundfunk a ostatní (Společné případy C-465/00, C-138/01 a C-139/01, rozsudek ze dne 20. května 2003 soudu zasedajícího v plénu, (2003) Sb. rozh. I-4989). Dvůr rozhodoval o rakouském zákonu umožňujícím předávání podrobných informací o mzdách zaměstnanců ve veřejném sektoru rakouskému účetnímu dvoru a jejich následné zveřejnění. Ve svém rozhodnutí Dvůr stanovuje řadu kritérií čerpaných z článku 8 Evropské úmluvy o lidských právech, která by měla být používána při provádění směrnice 95/46/ES, pokud tato směrnice umožňuje určitá omezení práva na soukromí.

(2)  (KOM(2005) 475 v konečném znění).

(3)  Toto rámcové rozhodnutí rovněž nahradí obecný režim ochrany údajů v Schengenské úmluvě (články 126 a 130 Schengenské úmluvy). Tento režim se nevztahuje na SIS.

(4)  Členský stát, který využije možnosti omezit práva, tak smí učinit jen v souladu s článkem 8 EÚLP, jak bylo zmíněno dříve.

(5)  Stanovisko EIOÚ k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o vízovém informačním systému a výměně údajů o krátkodobých vízech mezi členskými státy ze dne 23. března 2005, bod 3.4.2.

(6)  27. Mezinárodní konference inspektorů ochrany údajů a soukromého života, Montreux, 16. září 2005, usneseni o využívání biometrie v pasech, průkazech totožnosti a cestovních dokladech.

(7)  Toto posouzení by mohlo vycházet z tzv. sedmi pilířů moudrosti v otázkách biometrie uvedených v „Biometrii na hranicích“: hodnocení dopadu na společnost IPTS, DG-JRC, EUR 21585 EN, část 1.2, s. 32.

(8)  V červnu 2004 byl jeden advokát z Portlandu (USA) po dobu dvou týdnů ve vězení, protože FBI zjistil, že jeho otisky prstů odpovídají otiskům nalezeným po bombových atentátech v Madridu (na umělohmotném pytli, který obsahoval rozbušku). Nakonec se prokázalo, že způsob porovnání byl nespolehlivý a způsobil chybu v interpretaci.

(9)  Rozhodnutí Rady 2005/211/SVV ze dne 24. února 2005 o zavedení některých nových funkcí Schengenského informačního systému, také se zřetelem k boji proti terorismu (Úř. věst. L 68/44, 15.3.2005)

(10)  Zpráva Společného kontrolního orgánu pro Schengen o kontrole využití záznamů podle článku 96 v Schengenském informačním systému, Brusel, 20. června 2005.

(11)  V témže smyslu viz stanovisko EIOÚ o zřízení Vízového informačního systému, bod 3.10.1.

(12)  Zde se účastní i kontrolní orgány pro Europol a Eurojust, ale v menší míře.

(13)  Ve stejném smyslu viz Stanovisko EIOÚ o vízovém informačním systému, bod 3.12, a Stanovisko EIOÚ o návrhu směrnice o uchovávání údajů zpracovávaných v souvislosti s poskytováním veřejných elektronických komunikačních služeb vydané dne 26. září 2005, s. 60.

----