# Den Europæiske Unions C 232/2010

| | ISSN 1725-2393
  doi:10.3000/17252393.C_2010.232.dan |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 232 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 53. årgang27. august 2010 |

ISSN 1725-2393

doi:10.3000/17252393.C_2010.232.dan

Den Europæiske Unions

Tidende

C 232

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

53. årgang27. august 2010

---

| Informationsnummer | Indhold | Side |
| --- | --- | --- |
| | I   Beslutninger og resolutioner, henstillinger og udtalelser |
| | UDTALELSER |
| | Regionsudvalget |
| | 84. plenarforsamling, den 14.-15. april 2010 |
| 2010/C 232/01 | Regionsudvalgets udtalelse: Solidaritet på sundhedsområdet: begrænsning af uligheder på sundhedsområdet i EU | 1 |
| 2010/C 232/02 | Regionsudvalgets udtalelse: Konsekvenserne af befolkningsaldringen i EU (rapport om befolkningsaldringen 2009) | 7 |
| 2010/C 232/03 | Regionsudvalgets perspektivudtalelse: Samhørighedspolitikkens fremtid | 14 |
| 2010/C 232/04 | Regionsudvalgets udtalelse: EU-strategien for Østersøområdet | 23 |
| 2010/C 232/05 | Regionsudvalgets udtalelse: Handlingsplan for bytrafikken | 29 |
| 2010/C 232/06 | Regionsudvalgets udtalelse: Udvidelsesstrategi og de vigtigste udfordringer 2009-2010 — kandidatlande | 36 |
| 2010/C 232/07 | Regionsudvalgets udtalelse: Forbedring af VVM- og SMV-direktiverne | 41 |
| 2010/C 232/08 | Regionsudvalgets udtalelse: Digitaliseringsdividenden som kilde til sociale goder og økonomisk vækst og et offentlig-privat partnerskab om fremtidens internet | 44 |
| 2010/C 232/09 | Regionsudvalgets udtalelse: Udvikling af en fælles strategi for centrale støtteteknologier i EU | 49 |

Informationsnummer

Indhold

Side

I   Beslutninger og resolutioner, henstillinger og udtalelser

UDTALELSER

Regionsudvalget

84. plenarforsamling, den 14.-15. april 2010

2010/C 232/01

Regionsudvalgets udtalelse: Solidaritet på sundhedsområdet: begrænsning af uligheder på sundhedsområdet i EU

1

2010/C 232/02

Regionsudvalgets udtalelse: Konsekvenserne af befolkningsaldringen i EU (rapport om befolkningsaldringen 2009)

7

2010/C 232/03

Regionsudvalgets perspektivudtalelse: Samhørighedspolitikkens fremtid

14

2010/C 232/04

Regionsudvalgets udtalelse: EU-strategien for Østersøområdet

23

2010/C 232/05

Regionsudvalgets udtalelse: Handlingsplan for bytrafikken

29

2010/C 232/06

Regionsudvalgets udtalelse: Udvidelsesstrategi og de vigtigste udfordringer 2009-2010 — kandidatlande

36

2010/C 232/07

Regionsudvalgets udtalelse: Forbedring af VVM- og SMV-direktiverne

41

2010/C 232/08

Regionsudvalgets udtalelse: Digitaliseringsdividenden som kilde til sociale goder og økonomisk vækst og et offentlig-privat partnerskab om fremtidens internet

44

2010/C 232/09

Regionsudvalgets udtalelse: Udvikling af en fælles strategi for centrale støtteteknologier i EU

49

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

I Beslutninger og resolutioner, henstillinger og udtalelser

UDTALELSER

Regionsudvalget

84. plenarforsamling, den 14.-15. april 2010

| 27.8.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 232/1 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 232/1

---

Regionsudvalgets udtalelse: »Solidaritet på sundhedsområdet: begrænsning af uligheder på sundhedsområdet i EU«

(2010/C 232/01)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

INDLEDNING

Regionsudvalget

1.   glæder sig over Kommissionens vilje til at støtte og supplere medlemsstaternes og de lokale og regionale myndigheders bestræbelser på at begrænse ulighederne på sundhedsområdet i Den Europæiske Union. Det er af stor vigtighed, at Kommissionen erkender omfanget af problemet med forskelle på sundhedsområdet mellem medlemsstater og inden for medlemsstater. Kommissionens synspunkt om, at uligheder på sundhedsområdet er en udfordring pga. EU's engagement i solidaritet, social og økonomisk samhørighed, menneskerettigheder og lige muligheder, er rammende og støttes. Kommissionen kunne dog godt have lagt større vægt på målet om »territorial samhørighed«, der for nylig er blevet introduceret med Lissabontraktaten;

2.   anerkender og benytter selv WHO's definition af sundhed: »Sundhed er en tilstand af fuldstændig fysisk, mental og social velbefindende og ikke blot fravær af sygdom eller svækkelse«;

3.   minder Kommissionen om, at institutionerne nu i medfør af Lissabontraktatens artikel 3 skal fremme de europæiske borgeres velfærd;

4.   gør Kommissionen opmærksom på det arbejde, som er udført af Michael Marmot i WHO-regi under overskriften »Closing the Gap in a Generation – Health Equity through action on the social determinants of health«. Regionsudvalget mener, at dette bør være en af de væsentligste kilder for EU i bestræbelserne på at tackle ulighederne på sundhedsområdet;

5.   tiltræder Kommissionens vurdering, hvorefter uligheder på sundhedsområdet er et særdeles kompliceret problem, hvis udvikling afhænger af en lang række faktorer, og ikke mindst erkendelsen af, at uligheder kan konstateres på alle niveauer, mellem medlemsstater og mellem kvarterer, betydningen af social status og den tætte sammenhæng mellem sundhed og velstand, de sundhedsmæssige konsekvenser af dårligere vilkår for sårbare og socialt udstødte grupper og de forskellige virkninger af beslutninger på det socialpolitiske område for leveringen af sundheds- og sociale ydelser;

6.   er tilfreds med den i dokumentet i vidt omfang valgte balance mellem europæisk samarbejde og subsidiaritet i overensstemmelse med artikel 168 i Traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde (TEUF). Dog minder Regionsudvalget i denne forbindelse om, at fjernelse af uligheder på sundhedsområdet i medlemsstaterne også efter vedtagelsen af Lissabontraktaten er en opgave, der skal løses via de nationale sundhedspolitikker.

EU-politikkernes bidrag til at begrænse uligheder på sundhedsområdet

7.   erkender, at EU's ledsageforanstaltninger generelt kan bidrage i overensstemmelse med målet i artikel 168 i TEUF og artikel 35 i EU's Charter om Grundlæggende Rettigheder om, at »[der] skal sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Unionens politikker og aktiviteter«;

8.   minder om, at »adgang til forebyggende sundhedsydelser og til at modtage lægehjælp på de betingelser, der er fastsat ved national lovgivning og praksis« er fastsat i artikel 35 i EU's Charter om Grundlæggende Rettigheder;

9.   hilser de overordnede mål med EU's sundhedsstrategi om adgang til sundhedsydelser og sygdomsforebyggelse og fremme af sund livsstil velkommen;

10.   opfordrer kraftigt Kommissionen til over for Regionsudvalget at garantere, at der i forslaget til direktiv om patientrettigheder i forbindelse med grænseoverskridende sundhedsydelser tages fuldt hensyn til, hvordan direktivet vil påvirke ulighederne på sundhedsområdet, hvis det gennemføres;

11.   med tanke på den vægt, der i artikel 168 i TEUF lægges på at forbedre sundhedstjenesterne i grænseområder, efterlyser Regionsudvalget støtte til naboregioner i forskellige medlemsstater til udvikling af frivillige ordninger, der kan nedbringe forskellene på sundhedsområdet på tværs af grænserne. Regionsudvalget fremhæver i den henseende de muligheder, som ligger i instrumentet »Den Europæiske Gruppe for Territorialt Samarbejde (EGTS)«, hvilket flere grupper allerede har benyttet sig af. Det står imidlertid klart for Regionsudvalget, at mere udbredte ordninger for grænseoverskridende sundhedsydelser må vurderes nøje med henblik på at sikre, at patientbevægelser på tværs af grænserne ikke giver grupper, som allerede har adgang til sundhedsydelser, en fordel i forhold til andre grupper, hvorved ulighederne på sundhedsområdet bliver større. Der må gives et klart tilsagn til alle regioner om, at der under grænseoverskridende ordninger vil være lige adgang til at forbedre sundheden hos sårbare grupper og grupper med dårligt helbred, i de tilfælde hvor disse gruppers ret er i konkurrence med andre om sundhedsmidlerne. Der skal kun være adgang til grænseoverskridende sundhedsydelser efter forudgående godkendelse, således at personer med lav indkomst har lige adgang til disse ydelser;

12.   hilser det velkomment, at den fælles landbrugspolitiks betydning for sundhedsspørgsmålene anerkendes, og erkender, at skolemælksordninger og programmer om mad til de mest udsatte grupper og skolefrugt kan være med til at fremme sund kost og livsstil. Hvor det er muligt, skal der i offentlige institutioner som f.eks. skoler og hospitaler primært anvendes sunde, næringsrige og lokalt producerede fødevarer. Vi glæder os også over, at det anerkendes, at den fælles landbrugspolitik og andre politikker kan påvirke sundheden i landdistrikter, hvis der sættes ind over for de sociale determinanter for sundhed. Regionsudvalget er klar over, at landdistrikterne har helt særlige problemer på sundhedsområdet: Dårlig adgang til sundhedsydelser i landdistrikter kan i visse medlemsstater give sig udslag i uligheder på sundhedsområdet, og sammenhængen mellem landbrugsøkonomien og migration kan skabe særlige behov og uligheder på sundhedsområdet i nogle lokalsamfund. I begge tilfælde kan den fælles landbrugspolitik være med til at forbedre levevilkårene og er derfor vigtig;

13.   er ikke enig i, at det rækker at anføre, at EU's miljøpolitik og markedspolitikkerne under den fælles landbrugspolitik understøtter en række initiativer, der kan være med til at forbedre sundheden. Selv om den fælles landbrugspolitik indeholder muligheder for at bidrage, er den dybest set ikke tilrettelagt sådan, at den prioriterer resultater eller uligheder på sundhedsområdet, og det er berettiget at tage de negative virkninger for sundheden af en strategi, hvor mejeri- og kødproduktion ikke står i et rimeligt forhold til produktionen af frugt og grøntsager, i betragtning. I forbindelse med reformen af den fælles landbrugspolitik er der en mulighed for at rette op på denne manglende balance, og vigtigheden af at fremme god sundhed for alle bør gøres gældende på hvert stadie i reformprocessen.

Uligheder på sundhedsområdet og økonomiske spørgsmål

14.   beklager, at Kommissionen ikke fuldt ud tager fat på spørgsmålet om betydningen af et overdrevent forbrug af alkohol og andre rusmidler for dårligt helbred og som en grundlæggende årsag til uligheder på sundhedsområdet. Med hensyn til alkohol er Regionsudvalget klar over, at politikerne her står over for en særlig udfordring, idet de også skal afveje hensynet til den lokale og regionale økonomi, både hvad angår den offentlige og den private sektor. I den forbindelse må det erkendes, at regulering af forbruget er forbundet med vanskeligheder, men at dette ikke er grund nok til at ignorere de helbredsmæssige konsekvenser eller til at slække på bevidstgørelsen om misbrug af alkohol eller af andre midler, der kan ændre sindstilstanden;

15.   er klar over, at medlemsstaterne overalt i EU er midt i en alvorlig finansiel og økonomisk krise, som ikke kan undgå at påvirke borgernes helbred og velbefindende. Selv om det er rigtigt, at den økonomiske situation kan føre til større forskelle i sundhed, må situationen ikke bruges som en undskyldning for ikke at tilpasse politikkerne og gøre dem bedre egnede til at tackle uligheder. Overalt i verden tvinger de finansielle institutioners forsømmelser medlemsstaterne, regioner og kommuner til at tage deres strategi for opbygning af bæredygtige samfund op til revision. Politikker, der i alt for høj grad er fokuseret på økonomisk velstand, kan føre til uligheder på sundhedsområdet. Selv om økonomiske vanskeligheder kan mindske den økonomiske fremgang, er de ikke en hindring for, at man prioriterer en mindskelse af de økonomiske, sociale og sundhedsmæssige uligheder højere. Kommissionen har nu inden for rammerne af det syvende rammeprogram og budgetplanlægningen mulighed for at revurdere prioriteterne og lægge større vægt på foranstaltninger til bekæmpelse af uligheder;

16.   anfører, at de aktuelle økonomiske vanskeligheder betyder, at den økonomiske side af sundhedstjenester og den økonomiske effekt af en sund befolkning bliver stadig vigtigere. Sundhedssektoren er en vigtig arbejdsgiver og skaber økonomisk velstand gennem beslægtede sektorer som forskning og innovation inden for sundhed med særlige muligheder i vækstøkonomierne. Samtidig betyder tab af dele af arbejdsstyrken som følge af for tidlig død eller uarbejdsdygtighed, at produktiviteten mindskes, og at presset på de sociale sikringssystemer stiger;

17.   bifalder erkendelsen af, at det i lyset af befolkningsaldringen er vigtigt at forbedre sundheden i alle befolkningsgrupper. De sociale sikringssystemer mærker allerede virkningerne af den ændrede befolkningsdemografi. Udvalget glæder sig over, at levetiden er blevet længere, men hvis de sociale sikringssystemer skal opretholdes på det niveau, som europæerne er blevet vant til, skal der gøres mere for at forvalte efterspørgslen efter ydelser. Det må derfor prioriteres at øge antallet af sunde leveår for dem med de dårligste fremtidsudsigter. I betragtning af de mange socioøkonomiske ændringer, som vil blive konsekvensen af en aldrende befolkning i EU, ønsker Regionsudvalget at understrege vigtigheden af forskning og udvikling rettet mod at forbedre sundhedsydelserne til de ældre.

EU's samhørighedspolitiks bidrag til at begrænse uligheder på sundhedsområdet

18.   er enig i udsagnet om, at EU's samhørighedspolitik er vigtig for opnåelsen af EU's 2020-mål om økonomisk og social samhørighed og kan være et vigtigt redskab til at tackle uligheder på sundhedsområdet. Udviklingen og fastlæggelsen af EU's 2020-strategi skaber i 2010 en vigtig mulighed for at overveje at øremærke strukturfondsmidler fra 2013 og fremefter. Udvalget forventer, at EU's 2020-strategi i høj grad vil være fokuseret på at bekæmpe udstødelse, hvilket igen ville skabe en klar sammenhæng med uligheder på sundhedsområdet;

19.   mener, at EU's strukturfonde kunne anvendes som led i en regional udviklingsstrategi om at udbygge den lokale sundhedsservice, eftersom et af de grundlæggende mål for EU's samhørighedspolitik og strukturfondene er at skabe lige muligheder for alle Europas borgere, hvilket i dag ikke er tilfældet, heller ikke på sundhedsområdet;

20.   noterer sig de tre områder udpeget af Kommissionen, hvor der kunne ske forbedringer: viden om finansieringsmulighederne på dette område, samordning mellem nationale politiske forvaltninger og den tekniske kapacitet til at udvikle investeringer på området. Det er imidlertid ikke nødvendigvis inden for disse områder, at det haster allermest med forbedringer. Især kan koordineringen mellem regionale og lokale instanser, som har ansvaret for den direkte levering af ydelser, være endnu vigtigere. Desuden kan den tekniske kapacitet meget vel være til rådighed på nationalt niveau, men ikke hos de lokale og regionale sundhedsleverandører, hvorfor der bør sættes ind på det passende niveau, således at man når de ønskede resultater.

Indsamling, overvågning og analyse af data

21.   støtter forslaget om, at redskaberne til måling af fremskridtene mod EU's 2020-dagsorden kunne videreudvikles for at tage højde for vigtigheden af at begrænse ulighederne på sundhedsområdet. Indikatoren for antallet af sunde leveår er et mål for sundhedstilstanden, men bør suppleres af redskaber, der medregner vigtigheden af at få nedbragt forskellen mellem de mest sunde og de mindst sunde;

22.   er enig i vurderingen af forskellene i dataindsamling og –analyse fra medlemsstat til medlemsstat. EUROSTAT's udvikling af sundhedsrelaterede indikatorer er nyttig. Derudover mener Regionsudvalget, at gensidig støtte mellem medlemsstaterne via overførsel af viden om forbedring af sundhedsservicen over for borgerne er et effektivt middel til at fjerne uligheder mellem medlemsstaterne med;

23.   opfordrer kraftigt Kommissionen til at være opmærksom på de særlige udfordringer, der er forbundet med at overvåge sundheden hos indvandrere og i indvandrersamfund. Det er mindre sandsynligt, at sundhedstilstanden hos gennemrejsende og vandrende befolkningsgrupper er god, og de kan have særlige vanskeligheder med at få adgang til sociale ydelser. I meddelelsen omtales indvandrere som en sårbar gruppe. En effektiv dataovervågning bør tage hensyn til de særlige udfordringer, der er forbundet med at overvåge sundheden hos vandrende og gennemrejsende befolkningsgrupper;

24.   tilskynder Kommissionen til at anerkende kønsbaserede skævheder på sundhedsområdet og fremme indsamlingen, overvågningen og analyseringen af sundhedsoplysninger fordelt på køn og kønsspecifikke statistikker. Kvinders og mænds ret til adgang til forebyggende sundhedsforsorg bør tillægges særlig opmærksomhed for effektivt at imødegå uligheder mellem og inden for medlemsstaterne.

De regionale og lokale myndigheders rolle

25.   hilser det velkomment, at de regionale og lokale myndigheders rolle anerkendes, både med hensyn til at forbedre sundheden og til at levere de tjenester, der vedrører de sociale determinanter for sundhed;

26.   foreslår, at der i højere grad fokuseres på vigtigheden af lokale tiltag for at fremme sund livsstil og forebygge omstændigheder, der fører til dårligt helbred. En række regioner har allerede udviklet deres egne strategier til at opnå visse af de målsætninger, meddelelsen omtaler. Det er strategier, der udstikker rammerne for en samlet politik til fremme af sundheden. Udvalget understreger, at undervisningsprogrammer i skolerne er af afgørende betydning for sund ernæring og sund livsstil. Der findes mange instanser, der kan være med til at styrke den forebyggende indsats, men i mange tilfælde er en forudsætning for effektiv forebyggelse, at indsatsen sker i lokalområdet, og at den er skræddersyet til særlige lokalsamfunds behov. Selv om de problemer, der fører til dårligt helbred, muligvis er de samme i alle medlemsstater, er det ofte nødvendigt, at budskaberne om sund livsstil leveres i mindre målestok med udgangspunkt i lokalt kendskab. Disse tiltag kan virke lokalt i flere medlemsstater – geografisk adskilte områder kan have samme problemer, f.eks. høj arbejdsløshed på grund af lukninger i sværindustrien. Ved fremtidige tiltag bør man søge at skabe en forbindelse mellem små lokalsamfund i hele EU, der har samme problemer, som de ikke nødvendigvis deler med de nærmeste naboregioner. Samarbejde på nationalt plan er ikke nødvendigvis effektivt som vejviser for, hvilke strategier der virker i bestemte små lokalsamfund;

27.   bakker kraftigt op om Kommissionens synspunkt om, at forbedring af udvekslingen af oplysninger og koordinering af politikkerne mellem forskellige regeringsniveauer og på tværs af sektorer kan skabe mere effektive tiltag med større og mere ensartet gennemslagskraft. Udvalget mener, at dette synspunkt kunne formuleres tydeligere: Udveksling og koordinering kan ikke alene skabe mere effektive og virkningsfulde tiltag, men er tillige en væsentlig forudsætning for at begrænse ulighederne på sundhedsområdet. Ved at arbejde for at begrænse ulighederne på sundhedsområdet får medlemsstaterne en vigtig mulighed for at overveje graden af samarbejde inden for egne grænser og tage ved lære af de medlemsstater, som har haft størst succes med at oprette partnerskaber mellem forskellige regeringsniveauer og på tværs af sektorer.

Samarbejdsstrukturer på EU-plan

28.   gentager sin tidligere viste interesse i at gøre fokus på uligheder på sundhedsområdet til en del af det regionale samarbejde om sundhed. Regionsudvalget er stærk tilhænger af princippet om struktureret samspil, som udvalgets medlemmer står i spidsen for. Udvalget ser desuden gerne, at et struktureret samspil af denne art anvendes til at indgå i et samarbejde med GD for Sundhed og Forbrugerpolitik og medvirke til dets arbejde med uligheder på sundhedsområdet;

29.   mener, at struktureret samspil fra Regionsudvalgets side bør suppleres af, at det får sæde i EU-udvalg og arbejdsgrupper om sundhed. Selv om vi er klar over, at det er medlemsstaterne, der beslutter, hvem der skal deltage i disse arbejdsgrupper, kunne man med fordel gennemgå de fremskridt, der gøres på lokalt og regionalt niveau hen imod at bekæmpe uligheder på sundhedsområdet.

Sårbare grupper

30.   er tilfreds med, at der er forståelse for sårbare gruppers behov, og for at der navnlig skal fokuseres på fattige, dårligt stillede grupper af indvandrere og etniske mindretal, handicappede, ældre og børn, der lever i fattigdom;

31.   henstiller til, at der også tages hensyn til andre sårbare gruppers behov, især hvor der over tid kan opstå sundhedsmæssige uligheder. En forståelse af, at samfundet ikke er statisk og af de uligheder, der opstår som følge deraf, er vigtig for at kunne bekæmpe uligheder, der kan forhindres. Der kan være tale om behov hos voksne, der som følge af, at familien er gået i opløsning, lever isoleret, frihedsberøvede personer og personer på institution eller folk i landdistrikter, hvor det økonomiske grundlag forsvinder. Man må også være opmærksom på, hvor vigtigt det er at forstå de sociale og kulturelle påvirkninger, der gør sig gældende i forskellige samfundsgrupper, da de kan have betydning for den enkeltes adfærd;

32.   understreger, at man i arbejdet med at støtte sårbare grupper må konstatere en vis tvetydighed, når det gælder »migranter«. Når man taler om uligheder på sundhedsområdet, kan enhver befolkningsvandring, hvad enten der er tale om mennesker, der flytter inden for EU eller ankommer fra tredjelande, resultere i, at disse mennesker stilles socialt dårligere med ringe adgang til sociale ydelser og derfor medføre uligheder på sundhedsområdet. Befolkningsgrupper, der er flyttet inden for EU, har ikke lige adgang til f.eks. bolighjælp og kan blive hjemløse. Hjemløshed kan have alvorlige konsekvenser for helbredet. Der bør iværksættes specifikke tiltag, der ser på sundheden i de befolkningsgrupper, der flytter inden for EU.

Regional og lokal rolle i finansiering og levering af tjenester

33.   mener, at hvor eksisterende finansieringsmidler går til sundhedsområdet, bør der være en vis fleksibilitet for de lokale og regionale myndigheder til at vælge, om de vil satse på udvikling af kompetencer, viden og kapacitet hos leverandørerne eller på at udvikle sundhedsinfrastrukturerne. Hvor investeringer i sundhedsinfrastrukturen kan være en prioritet i medlemsstater og regioner eller områder med en ikke tilstrækkeligt udviklet infrastruktur, kan sundhedsinfrastrukturen i andre områder med store uligheder på sundhedsområdet være godt udviklet. I disse områder kan det være nødvendigt at foretage investeringer på meget lokalt niveau i udvikling af kompetencer, viden og kapacitet hos både leverandørerne og i lokalbefolkningen;

34.   er på den ene side klar over, at gennemførelsen af fællesskabslovgivningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen i national lov kan være med til at begrænse de nationale uligheder på sundhedsområdet ved at beskytte arbejdstagernes sundhed, men anfører på den anden side, at regionale og lokale myndigheder også kan påtage sig et ansvar ved at opstille bedste praksis for beskæftigelsesforhold. Dette er af betydning for myndigheder, både fordi de er vigtige arbejdsgivere i deres region og område, og fordi de har mulighed for at påvirke andre organisationers og aktørers beskæftigelsespraksis i deres region og område;

35.   minder om sin efterlysning af større juridisk klarhed for leverandørerne af socialydelser af almen interesse i forhold til EU's konkurrenceregler og forventer, at Kommissionen inkluderer dette forslag i sit arbejdsprogram for 2010. Udvalget noterer sig i den forbindelse, at Kommissionens formand har givet tilsagn om udarbejdelse af rammer for kvaliteten af offentlige tjenester.

Anbefalinger

Regionsudvalget anbefaler, at

36.   EU's 2020-strategi i højere grad lægger vægt på sundhed og velbefindende som nøglen til at bekæmpe udstødelse;

37.   strukturfondene eventuelt anvendes til at bekæmpe uligheder på sundhedsområdet på lokalt og regionalt plan;

38.   overvågningen af Lissabondagsordenen baseres på andre indikatorer end kun antallet af sunde leveår, navnlig indikatorer, der viser forskellen i sundhed mellem forskellige grupper;

39.   det anerkendes, at den aktuelle finansielle krise vil skabe endnu større ulighed for de EU-borgere, der mister deres arbejde, bliver hjemløse eller ender i fattigdom. Udvalget henstiller, at man i stedet investerer mere i finansieringsprogrammer som det syvende rammeprogram og PROGRESS for at hjælpe lokale og regionale myndigheder med at bekæmpe ulighederne på sundhedsområdet på såvel kort sigt i forbindelse med udtræden af de eksisterende programmer og på længere sigt for at komme de stadig større forskelle på sundhedsområdet til livs;

40.   EU anerkender og offentliggør det arbejde, som er udført i WHO's Kommission om sociale determinanter for sundhed, og svarene fra de nationale regeringer til WHO's kommission;

41.   man forpligter sig til den åbne koordinationsmetode som redskab til udveksling af bedste praksis og benchmarking for at bekæmpe ulighederne på sundhedsområdet i medlemsstaterne uden at undergrave det arbejde, som allerede er udført på lokalt og regionalt niveau.

Bruxelles, den 14. april 2010

Ramón Luis VALCARCEL SISO

Første næstformand for Regionsudvalget

---

| 27.8.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 232/7 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 232/7

---

Regionsudvalgets udtalelse: Konsekvenserne af befolkningsaldringen i EU (rapport om befolkningsaldringen 2009)

(2010/C 000/02)

I.   INDLEDNING

REGIONSUDVALGET

1.   bifalder Kommissionens meddelelse: »Konsekvenserne af befolkningsaldringen i EU«, som konstaterer, at befolkningsaldringen har betydelige følger for pensionerne, sundhedsplejen og den langvarige pleje. Kommissionen pointerer i sin meddelelse, at myndighederne har et manøvrerum på mindre end 10 år, inden »babyboomgenerationen« går på pension. Der er tale om betydelige udfordringer og muligheder, og det haster med at finde målrettede politiske løsninger. Foranstaltninger til tackling af denne generations aldring skal være tæt forbundet med politikken for ligestilling mellem kvinder og mænd med henblik på at rette op på den aktuelle situation, hvor ældre kvinder er hårdere ramt af fattigdom eller dårlige sociale og økonomiske vilkår og også har en dårligere livskvalitet på grund af større sygelighed og afhængighed, hvilket hænger nært sammen med kønsbetingede faktorer;

2.   takker de lokale og regionale myndigheder, ikke-statslige organisationer og EØSU's andre partnere for deres aktive bidrag til udarbejdelsen af denne udtalelse, navnlig under ECOS-mødet den 4. september 2009, rundbordskonferencen den 18. november 2009 og task force-mødet den 14. december 2009;

3.   understreger, at befolkningsaldring ikke kan anskues isoleret, men udgør en del af en bredere demografisk overgang. Denne overgang medfører en betydelig ændring af befolkningens størrelse og sammensætning på lokalt og regionalt niveau. Mange forskellige faktorer (fødselstal, dødstal, villighed til at flytte og indvandring) øver indflydelse på, hvordan denne demografiske forandring helt nøjagtigt udvikler sig, og hvilke følger den vil have. Aldring er en selvstændig proces. Bevidstgørelse og erkendelse af denne selvstændige proces er en forudsætning for effektivt at kunne afhjælpe virkningerne af befolkningsaldringen;

4.   konstaterer, at befolkningssammensætningen vil ændre sig, så forholdet mellem personer i den erhvervsaktive alder og personer over 65 vil ændre sig fra 4:1 til 2:1. Der er her tale om en langtidsprognose. Det er en god idé at kigge på langtidsprognoser, men befolkningsaldringen er ikke et spørgsmål, der først bliver aktuelt i morgen eller i overmorgen. Det er et spørgsmål, der er aktuelt i dag. Der er allerede over 60 regioner med en »old-age-dependency« på over 29 % og over 70 regioner, som står over for et fald i befolkningstallet (i enkelte regioner er der tale om et årligt fald på over 1 %);

5.   noterer sig, at ældre kvinder, handicappede og indvandrere kan blive stillet over for særlige udfordringer, når det gælder sund aldring, og dette spørgsmål må tages op;

6.   betragter befolkningsaldringen som et tema, der skal behandles inden for rammerne af Europa 2020-strategien. Udvalget mener, at befolkningsaldringen må ses som en mulighed for at øge EU's sociale, økonomiske og territoriale samhørighed. Europa 2020-strategien tager udgangspunkt i, at den enkelte borger og region på basis af særlige kvaliteter og kendetegn bidrager til at styrke EU. EU-borgere, som forbliver aktive og ved godt helbred, også når de er ældre, udgør et ofte uudnyttet potentiale. Dette kræver ikke kun en ældreorienteret politik, men også en politik rettet mod alle EU-borgere i alle livsfaser;

7.   har tidligere påpeget, at befolkningsaldringens virkninger primært viser sig på regionalt og lokalt plan. De regionale og lokale myndigheder har vigtige kompetencer inden for sundhed, velvære, betalt og ubetalt pleje, arbejdsmarkedet samt tilrådighedsstillelse af tjenester og faciliteter på boligområdet, inden for (offentlig) transport og på uddannelsesområdet. Det er de lokale og regionale myndigheders ansvar inden for rammerne af Europa 2020-strategien at finde kreative metoder til afbødning af befolkningsaldringens virkninger. Det kræver også solidaritet mellem ældre og unge, mellem områder med befolkningstilvækst og områder med et dalende befolkningstal, mellem land og by samt mellem regioner og medlemsstater.

II.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

8.   opfordrer til, at der som en »New Deal« for håndtering af følgerne af befolkningsaldringen i EU fastlægges tre centrale indsatsområder, som konkret omsættes i inter- og/eller tværregionale pilotprojekter. Disse hovedindsatsområder stemmer overens med Kommissionens målsætninger. Der må lægges vægt på de lokale og regionale myndigheders primære kompetenceområder inden for sundhed og pleje, arbejdsmarkedet og tilrådighedsstillelse af faciliteter.

| — | Sund aldring; med henblik på at hjælpe EU's befolkning til at forblive sund og aktiv så længe som muligt. |
| --- | --- |

—

Sund aldring; med henblik på at hjælpe EU's befolkning til at forblive sund og aktiv så længe som muligt.

| — | Arbejdsmarkedsdeltagelse og arbejdsproduktivitet; med henblik på at fremme et samfund, hvor alle har mulighed for livslang læring, livslang deltagelse og kan være med til at forme samfundet, herunder gennem lønnet/ulønnet arbejde; |
| --- | --- |

—

Arbejdsmarkedsdeltagelse og arbejdsproduktivitet; med henblik på at fremme et samfund, hvor alle har mulighed for livslang læring, livslang deltagelse og kan være med til at forme samfundet, herunder gennem lønnet/ulønnet arbejde;

| — | Adgang til tjenester og faciliteter; med henblik på at revurdere tilbuddet af faciliteter til den aldrende befolkning; |
| --- | --- |

—

Adgang til tjenester og faciliteter; med henblik på at revurdere tilbuddet af faciliteter til den aldrende befolkning;

9.   understreger, at der er en direkte sammenhæng mellem de tre indsatsområder, og anbefaler derfor en horisontal tilgang. Personer, der bevarer et godt helbred, også når de bliver ældre, kan udnytte tjenesteydelser og faciliteter bedre og har flere muligheder på arbejdsmarkedet. Højere arbejdskraftproduktivitet kræver en sund erhvervsaktiv befolkning og et godt tilbud af tjenesteydelser og faciliteter. Tjenesteydelser og faciliteter kan desuden bidrage til en sundere alderdom samt øget deltagelse på arbejdsmarkedet og højere produktivitet. Udvalget slår desuden til lyd for en kønsbaseret tilgang, som fremmer sund aldring på vilkår, der er de samme for kvinder og mænd;

10.   konstaterer, at der inden for disse hovedindsatsområder er en klar social dagsorden. Det europæiske samfund viser sin solidaritet i sin behandling af og interaktion med ældre. Det drejer sig bl.a. om bekæmpelse af alle former for forskelsbehandling (navnlig aldersdiskrimination), fjernelse af hindringer for ældres deltagelse i samfundet og sikring af et målrettet socialt sikkerhedsnet. Brugerne af sikkerhedsnettet må endvidere kunne regne med en værdig behandling. Denne sociale dagsorden er myndighedernes og deres (sociale) partneres fælles ansvar;

11.   støtter initiativet om et »år for sund og aktiv aldring og for solidaritet mellem generationerne« med fuld inddragelse af børn, under den kommende Kommissions mandatperiode og betragter indsatsområderne og de foreslåede pilotprojekter som vigtige elementer i et sådant år;

12.   konstaterer, at der kan hentes inspiration hos lokale aktører, der gør en indsats for at fremme en aktiv deltagelse af borgerne (herunder - inden for rammerne af denne udtalelse - navnlig de ældre) i samfundslivet. Det kræver samarbejde med alle dele af civilsamfundet at afbøde konsekvenserne af befolkningsaldringen. Det drejer sig om at sikre aktiv deltagelse af borgere, civilsamfundsorganisationer, videnscentre og private organisationer. Disse aktørers deltagelse i samfundets anliggender kan gøre forskellen og er nødvendig for udformningen og gennemførelsen af de foreslåede pilotprojekter.

SUND ALDRING

»Sund og aktiv så længe som muligt«

13.   forstår ved sund aldring alle bestræbelser, der bidrager til at afhjælpe de negative virkninger af den fysiske, psykologiske og sociale aldringsproces. Sund aldring kræver en integreret, livslang strategi (som begynder allerede i barndommen). I den forbindelse tages der fat på årsagerne til de sundhedsproblemer, som udvikler sig i løbet af et menneskeliv, og der ses på mulighederne for effektiv forebyggelse, og på de miljøfaktorer, der indvirker på sundheden;

14.   betragter i høj grad aldringen af EU's befolkning som en positiv (selvstændig) udvikling og et velfærdstegn. Sund aldring drejer sig om, hvordan mennesker længst muligt kan bevare deres helbred og velvære og kan fortsætte med at deltage aktivt i samfundet, herunder navnlig hvordan de kan fortsætte med at yde et bidrag til samfundet og økonomien. Det er således ikke (den biologiske) alder, men levevilkårene, der er afgørende;

15.   fremhæver, at sund aldring giver mulighed for at undgå øgede udgifter som følge af befolkningsaldringen. Jo flere, der bevarer et godt helbred, når de bliver ældre, jo flere kan deltage socialt og økonomisk i samfundet. For at fremme en sund aldring er det nødvendigt med nye socialpolitiske koncepter, innovationer, forskning (i behandlingsmetoder og f.eks. tekniske hjælpemidler) og en bred tilgang til »ældrevenlige« byer eller miljøer med et velegnet produktudbud. Det er også vigtigt at fremme antallet af kompetente fagfolk på social- og sundhedsområdet ved at forbedre undervisningsprogrammerne for de forskellige universitetsuddannelser og professionsuddannelser, der sætter fokus på aldringsspørgsmålet, med henblik på at sikre, at der er tilstrækkeligt med sundhedsprofessionelle, der er uddannet i alle de forskellige aspekter ved aldring. Især bør specialer som pleje, afhængighed og sundhedsoplysning nyde fremme. Sund aldring yder således et betragteligt bidrag til Europa 2020-strategien.

16.   For at mindske udgifterne i forbindelse med befolkningens aldring bør de kompetente myndigheder gennemføre egnede politiske foranstaltninger, så ældre kan blive i deres hjem så længe som muligt, og endog opfordre hertil.

MÅL

17.   ønsker at sikre, at EU's regioner aktivt søger konvergenspunkter i deres respektive politikker hvad angår sund aldring. De kan i fællesskab søge de bedste metoder til at stimulere innovation og forskning inden for sund aldring og overvåge fremskridtene på dette område. En målrettet innovationspolitik er nødvendig for, at denne strategi kan lykkes. De forskellige myndigheder må sammen med deres (videns)partnere føre an med hensyn til at fremme sund aldring;

18.   opfordrer til, at der inden for og mellem regioner samarbejdes om at fremme sund aldring, og at der sættes fokus på følgende opgaver (der lægges her vægt på sundhed. Inden for de andre indsatsområder fokuseres der på henholdsvis økonomisk deltagelse og udbud af tjenesteydelser og faciliteter):

| — | En sund basis i ungdomstiden. Sund aldring kræver en god start. Jo tidligere man tackler sundhedsrisici i form af overvægt, spisevaner og livsstil, jo bedre resultater vil man opnå. |
| --- | --- |

—

En sund basis i ungdomstiden. Sund aldring kræver en god start. Jo tidligere man tackler sundhedsrisici i form af overvægt, spisevaner og livsstil, jo bedre resultater vil man opnå.

| — | Tilstrækkelig pleje og hurtig reintegration. Hvis der i livsforløbet forekommer sundhedsproblemer, er det vigtigt at behandle disse på en hurtig og hensigtsmæssig, dvs. omkostningseffektiv, måde. Herved kan de pågældende personer på en optimal måde reintegreres og fortsætte med at deltage i samfundslivet. Dette bidrager i væsentlig grad til bl.a. at øge deltagelsen på arbejdsmarkedet og den sociale støtte. |
| --- | --- |

—

Tilstrækkelig pleje og hurtig reintegration. Hvis der i livsforløbet forekommer sundhedsproblemer, er det vigtigt at behandle disse på en hurtig og hensigtsmæssig, dvs. omkostningseffektiv, måde. Herved kan de pågældende personer på en optimal måde reintegreres og fortsætte med at deltage i samfundslivet. Dette bidrager i væsentlig grad til bl.a. at øge deltagelsen på arbejdsmarkedet og den sociale støtte.

| — | (Langvarig) ældrepleje. Pleje af ældre kræver en særlig tilgang. For det første fordi ældre er mere eller mindre skrøbelige, hvilket kan have en betydelig effekt på behandlingens succes. For det andet, fordi ældres sundhedsproblemer oftere end hos yngre skyldes en kombination af sygdomme. Sikring af en fyldestgørende (langvarig) ældrepleje kræver, at plejepersonalet tilbydes tilstrækkelig efteruddannelse i moderne og effektive plejemetoder samt i andre aspekter af sundhed (f.eks. genoptræning). |
| --- | --- |

—

(Langvarig) ældrepleje. Pleje af ældre kræver en særlig tilgang. For det første fordi ældre er mere eller mindre skrøbelige, hvilket kan have en betydelig effekt på behandlingens succes. For det andet, fordi ældres sundhedsproblemer oftere end hos yngre skyldes en kombination af sygdomme. Sikring af en fyldestgørende (langvarig) ældrepleje kræver, at plejepersonalet tilbydes tilstrækkelig efteruddannelse i moderne og effektive plejemetoder samt i andre aspekter af sundhed (f.eks. genoptræning).

ARBEJDSMARKEDSDELTAGELSE OG PRODUKTIVITET

»Livslang læring, arbejde og deltagelse for alle«

19.   understreger, at ældre på deres gamle dage skal have ret til en indkomst, der ligger over fattigdomsgrænsen, for at sikre dem et værdigt liv. Mange ældre, især kvinder, lever i fattigdom eller trues heraf;

20.   konstaterer, at deltagelse (i samfundslivet) i høj grad bidrager til en følelse af velvære og velbefindende hos ældre. Deltagelse i arbejdsmarkedet er den vigtigste forudsætning herfor. Endvidere er øget deltagelse i arbejdsmarkedet og højere produktivitet en væsentlig betingelse for at bevare en sund økonomi og sunde offentlige finanser samt de sociale sikringssystemer i en situation, hvor der foregår en befolkningsaldring. Deltagelse er en ret, men, hvis blikket rettes mod den nærmeste fremtid, også en pligt for den enkelte borger. Dette kræver, at arbejdsgiverne og arbejdstagerne udviser den nødvendige fleksibilitet. Arbejdsmarkedets parter og myndighederne har ligeledes en pligt til at sikre, at deltagelse på arbejdsmarkedet er mulig uden begrænsninger. Regionsudvalget støtter således et omfattende direktiv om ikke-forskelsbehandling, der behandler tilgængeligheden af en række forskellige produkter og tjenesteydelser (hvoraf et vigtigt element bør være bekæmpelse af aldersdiskrimination). Der er stadig store forskelle mellem regioner og målgrupper, hvad angår deltagelse i arbejdsprocessen. I et moderne samfund (med en aldrende befolkning) må ældres kompetencer udnyttes bedst muligt. Hvis borgerne sikres job af høj kvalitet, som er tilpasset deres situation, kan de fortsætte længere med at arbejde. Det drejer sig ikke kun om arbejdsvilkår, men også om, hvor afvekslende arbejdet er osv. Det er uacceptabelt, at en person på grund af alder, køn, handicap eller (etnisk) baggrund udelukkes fra arbejdsmarkedet eller har begrænsede karrieremuligheder;

21.   understreger, at uddannelse spiller en vigtig rolle, når det gælder højere arbejdskraftproduktivitet og deltagelse i arbejdsmarkedet. Tiden er inde til en mentalitetsændring i retning af livslang kompetencebaseret læring, arbejde med livslang beskæftigelsesegnethed som mål og dermed deltagelse (i samfundet). Det indebærer, at der sikres adgang til tjenesteydelser og faciliteter i kursus- og uddannelsesøjemed. Borgere, myndigheder, arbejdsgivere, arbejdstagere og videnscentre har et fælles ansvar herfor;

22.   konstaterer, at der som led i livslang kompetencebaseret læring og arbejde kan gøres en indsats for at omdanne pensionsperioden til en periode, der i højere grad bærer karakter af en »tilpasset, dvs. kompetenceorienteret arbejdsperiode«. »Det grå guld« giver en lang række muligheder for at opnå øget økonomisk styrke. Frivilligt arbejde og pleje er naturligvis også værdifulde metoder til realisering af denne tilpassede arbejdsfase. Det vigtigste er, at borgerne forbliver aktive hele livet;

23.   noterer, at (selektiv) arbejdsmigration også kan bidrage til at afhjælpe mangel på arbejdskraft. Kommissionen angiver således, at en velstruktureret politik for lovlig indvandring kan spille en vigtig rolle med hensyn til at overvinde manglen på arbejdskraft. Vigtigt i denne sammenhæng er anerkendelse af eksamensbeviser og forenklede procedurer (under hensyntagen til risikoen for eventuelle negative virkninger af hjerneflugt fra oprindelseslandene).

MÅL

24.   sigter mod at forbedre hele befolkningens beskæftigelsesegnethed. De enkeltes – ikke mindst de ældres - kompetencer og kvalifikationer må udnyttes bedst muligt. Et godt helbred og sunde arbejdsvilkår er centrale faktorer, der påvirker beskæftigelsesegnetheden. Bedre udnyttelse af de eksisterende kompetencer er i første række arbejdsmarkedsparternes ansvar. Borgerne, både mænd og kvinder, bør opfordres til at påtage sig livslang læring med henblik på at kunne holde trit med og engagere sig i samfundets og erhvervslivets stadig skiftende krav og udfordringer. De offentlige myndigheder bør fremme og stimulere denne udvikling. Borgernes og private aktørers kreativitet og iværksætteri må udnyttes optimalt. Uddannelses- og efteruddannelsesinstitutioner skal tage højde for ældres behov ved udformningen af deres programmer, således at denne persongruppe kan udvikle de nødvendige kompetencer. Specielt vigtigt er det, at ældre medborgere støttes og opmuntres til at få deres kvalifikationer godkendt og bekræftet;

25.   opfordrer til, at man for hver region og målgruppe sikrer et policy-mix, der stimulerer arbejdsproduktiviteten og deltagelsen på arbejdsmarkedet. Inden for disse rammer skal der sættes ind på følgende områder:

| — | investere i uddannelse, efteruddannelse og erhvervelse af kvalifikationer med henblik på at fremme unges mobilitet opad på arbejdsmarkedet; |
| --- | --- |

—

investere i uddannelse, efteruddannelse og erhvervelse af kvalifikationer med henblik på at fremme unges mobilitet opad på arbejdsmarkedet;

| — | stimulere ordninger, der gør det muligt at forene privatliv og arbejdsliv bedre, herunder bl.a. børnepasning, familie- og forældreorlov og teknologiske innovationer som f.eks. telearbejde; |
| --- | --- |

—

stimulere ordninger, der gør det muligt at forene privatliv og arbejdsliv bedre, herunder bl.a. børnepasning, familie- og forældreorlov og teknologiske innovationer som f.eks. telearbejde;

| — | fremme sundhed på arbejdspladsen. Den gennemsnitlige forventede levetid i EU stiger, men det betyder ikke, at folk bevarer et godt helbred i længere tid, end det før var tilfældet. Arbejdsmarkedet må indrettes sådan, at borgerne på trods af deres eventuelle begrænsninger og sundhedsproblemer kan deltage i arbejdsmarkedet. Det er derfor nødvendigt at skabe et sundt/sundere og bedre udstyret arbejdsmiljø; |
| --- | --- |

—

fremme sundhed på arbejdspladsen. Den gennemsnitlige forventede levetid i EU stiger, men det betyder ikke, at folk bevarer et godt helbred i længere tid, end det før var tilfældet. Arbejdsmarkedet må indrettes sådan, at borgerne på trods af deres eventuelle begrænsninger og sundhedsproblemer kan deltage i arbejdsmarkedet. Det er derfor nødvendigt at skabe et sundt/sundere og bedre udstyret arbejdsmiljø;

| — | godkende og bekræfte ældre medborgeres kvalifikationer og erfaring; |
| --- | --- |

—

godkende og bekræfte ældre medborgeres kvalifikationer og erfaring;

| — | søge mere intelligente løsninger med hensyn til at give arbejdstagere fra tredjelande adgang til det europæiske arbejdsmarked for at varetage opgaver på områder, hvor der er mangel på arbejdskraft (f.eks. inden for plejesektoren og visse vidensintensive sektorer, hvor der i øjeblikket mangler arbejdskraft, men i fremtiden muligvis også inden for andre sektorer); |
| --- | --- |

—

søge mere intelligente løsninger med hensyn til at give arbejdstagere fra tredjelande adgang til det europæiske arbejdsmarked for at varetage opgaver på områder, hvor der er mangel på arbejdskraft (f.eks. inden for plejesektoren og visse vidensintensive sektorer, hvor der i øjeblikket mangler arbejdskraft, men i fremtiden muligvis også inden for andre sektorer);

26.   understreger, at risikoen for at miste en del af eller hele deres pension, når de har ekstra indtægter efter af have nået pensionsalderen, ofte er en grund til, at ældre arbejdstagere ikke fortsætter med at være erhvervsaktive. Man bør undersøge, hvilke muligheder der er for at fastlægge mere fleksible regler herfor på passende niveauer;

27.   understreger det vigtige i, at man gør virksomheder og især personaleledere og ansættelsesmyndigheder mere åbne over for at ansætte folk, navnlig kvinder, i en højere alder. Man bør støtte virksomheder, der gør en speciel indsats for sikre den interne mobilitet for ældre arbejdstagere, for at tilbyde fleksible arbejdsforhold, eller som i uddannelsessammenhæng og i karriereudviklingsstrategier sætter fokus på de særlige behov, ældre arbejdstagere har. Europa-Kommissionen bør indsamle og sprede eksempler på bedste praksis på dette område. Det er også vigtigt at bevidstgøre og informere ældre ansatte herom.

ADGANG TIL TJENESTER OG FACILITETER

»revurdere udbuddet af faciliteter«

28.   forstår ved udbuddet af tjenester og faciliteter den brede sociale, økonomiske og territoriale (fysiske) infrastruktur, som bidrager til kvaliteten af samfundslivet på lokalt og regionalt plan. I den forbindelse bør der skelnes mellem regionale og lokale tjenester og faciliteter (f.eks. offentlig transport, pleje, uddannelse, sociale aktiviteter, forsorg) og nationale ordninger (pensioner o.l.). Udbuddet af tjenester og faciliteter kræver en global og sammenhængende tilgang, som giver mulighed for at udnytte de sociale, økonomiske og geografiske muligheder;

29.   konstaterer, at udbuddet af tjenester og faciliteter ikke er tilpasset den ændrede efterspørgsel, som skyldes befolkningsaldringen. Politikken må tage sigte på, at borgerne kan gøre bedst mulig brug af tjenester og faciliteter med henblik på at kunne fortsætte med at deltage aktivt i samfundet. Når efterspørgselen vokser og de offentlige ressourcer ikke slår til, må udbuddet af tjenester og faciliteter tages op til revision. Innovationspotentialet må udnyttes optimalt eller realiseres på en anden måde. Befolkningsaldringen udgør en yderligere udfordring, når der skal findes tilstrækkeligt med velkvalificeret arbejdskraft, der kan spille en central rolle med hensyn til at sikre adgangen til tjenester og faciliteter; øget arbejdskraftproduktivitet og deltagelse på arbejdsmarkedet skal her yde et bidrag (men andre tiltag er også nødvendige);

30.   understreger, at tjenester og faciliteter ikke altid kan tilbydes på traditionel vis inden for områder under kraftig demografisk forandring. Anderledes og robuste metoder til sikring af tilgængeligheden må fremmes, herunder den såkaldte e-integration. F.eks. e-tjenester som e-sundhed, e-uddannelse, e-pleje og e-støtte. Den traditionelle og ofte aldersrelaterede skelnen mellem fysiske faciliteter og elektroniske tjenester opløses i stadig højere grad. I fremtiden er der behov for en innovativ, områdebaseret strategi. Med udgangspunkt i en sådan innovativ strategi må der oprettes et regionalt tilpasset netværk af fysiske, men også digitalt tilgængelige tjenester og faciliteter. Telefonkæder er f.eks. et beskedent eksempel herpå;

31.   understreger endvidere, at et godt og målrettet offentligt transportsystem i høj grad bidrager til at sikre adgangen til tjenester og faciliteter, især når faciliteterne er centralt placerede og derved kan gøres lettere tilgængelige ved hjælp af gode (offentlige) transportsystemer. Dette gælder ikke kun (pleje)faciliteter for ældre, men f.eks. også skoler og videninstitutioner for unge og voksne. I den forbindelse er det vigtigt, at det (offentlige) transportsystem tilpasses på regionalt niveau;

32.   henviser til Verdenssundhedsorganisationens initiativ, der har til formål at fremme Healthy Cities, hvor faciliteter og tjenester, i sammenhæng med den fysiske infrastruktur, er bedre tilpasset den aldrende befolkning. Aktiv deltagelse (af ældre) spiller en vigtig rolle i fastlæggelsen af en politik for sunde byer. Denne strategi er helt i tråd med udvalgets mål om tilgængelige tjenester og faciliteter.

MÅL

33.   understreger det ønskelige i, at flest mulige kan gøre optimal brug af tjenester og faciliteter med henblik på at kunne fortsætte med at deltage aktivt i samfundet. Udbuddet af regionale og lokale tjenester og faciliteter må i de kommende år tilpasses den ændrede efterspørgsel. Denne efterspørgsel må ikke udelukkende baseres på alder, men også på livsstil. Personer, der fører en sund livsstil, har behov for færre og anderledes faciliteter end personer, der fører en usund livsstil;

34.   opfordrer til udvikling og udveksling af viden om udbud af tjenester og faciliteter både inden for og mellem regionerne. De vigtigste opgaver er:

| — | at styrke samarbejdet. Det kræver et godt samarbejde at kunne tilbyde tjenester og faciliteter. Regionalt og lokalt samarbejde mellem myndigheder, videninstitutioner, civilsamfundsorganisationer (herunder navnlig ngo'er) og erhvervslivet skal være løftestangen for en (kvalitativ og kvantitativ) styrkelse af grundlaget for disse tjenester; |
| --- | --- |

—

at styrke samarbejdet. Det kræver et godt samarbejde at kunne tilbyde tjenester og faciliteter. Regionalt og lokalt samarbejde mellem myndigheder, videninstitutioner, civilsamfundsorganisationer (herunder navnlig ngo'er) og erhvervslivet skal være løftestangen for en (kvalitativ og kvantitativ) styrkelse af grundlaget for disse tjenester;

| — | at stimulere kreativt iværksætteri, innovation og e-integration og inddrage den europæiske befolkningsaldring som en stor chance for at øge de økonomiske aktørers konkurrenceevne. For de private og offentlige aktører på regionalt og lokalt plan ligger der en udfordring i at udnytte nye koncepter og teknologier for at sikre en mere optimal organisering og finansiering af tjenester og faciliteter. Eksempler herpå er bredbånd, e-sundhed (boligautomatisering, telepleje), teleshopping og telelæring, men også udvikling af nye regionale transportsystemer eller videreudvikling af eksisterende offentlige transportsystemer; |
| --- | --- |

—

at stimulere kreativt iværksætteri, innovation og e-integration og inddrage den europæiske befolkningsaldring som en stor chance for at øge de økonomiske aktørers konkurrenceevne. For de private og offentlige aktører på regionalt og lokalt plan ligger der en udfordring i at udnytte nye koncepter og teknologier for at sikre en mere optimal organisering og finansiering af tjenester og faciliteter. Eksempler herpå er bredbånd, e-sundhed (boligautomatisering, telepleje), teleshopping og telelæring, men også udvikling af nye regionale transportsystemer eller videreudvikling af eksisterende offentlige transportsystemer;

| — | at ændre udbuddet. Udbuddet af tjenester og faciliteter, både e-baserede tjenester og uformelle plejetjenester, må tilpasses borgernes ændrede efterspørgsel; |
| --- | --- |

—

at ændre udbuddet. Udbuddet af tjenester og faciliteter, både e-baserede tjenester og uformelle plejetjenester, må tilpasses borgernes ændrede efterspørgsel;

| — | at fremme brugen af ikt for at sikre en højere grad af social og geografisk inddragelse af ældre. |
| --- | --- |

—

at fremme brugen af ikt for at sikre en højere grad af social og geografisk inddragelse af ældre.

KONKLUSIONER

35.   efterlyser en områdebaseret strategi for håndtering af følgerne af befolkningsaldringen inden for følgende felter: 1) sund aldring, 2) arbejdsmarkedsdeltagelse og arbejdsproduktivitet og 3) adgang til tjenester og faciliteter. Regionsudvalget anlægger således en bred synsvinkel på aldringsproblematikken som led i en bred demografisk udvikling. Der er tale om en livscyklustilgang, der bygger på en optimal udnyttelse af muligheder og tager hensyn til regionale forskelle. Målet er et New Deal-program for håndtering af følgerne af befolkningsaldringen i EU, som respekterer de lokale og regionale myndigheders ansvar for at finde kreative og innovative løsninger i deres regioner;

36.   opfordrer Kommissionen til i den forbindelse navnlig at gøre en indsats for:

| — | at stimulere øget bevidstgørelse, udveksling af viden, teknologiske innovationer i udviklingen af bedste praksis og interventionsstrategier hos alle EU's aktører (ikke-statslige organisationer, videninstitutioner, private aktører og offentlige myndigheder); |
| --- | --- |

—

at stimulere øget bevidstgørelse, udveksling af viden, teknologiske innovationer i udviklingen af bedste praksis og interventionsstrategier hos alle EU's aktører (ikke-statslige organisationer, videninstitutioner, private aktører og offentlige myndigheder);

| — | på regionalt plan at sikre overvågning af og prognoser for befolkningsaldringen som et obligatorisk led i udformningen og gennemførelsen af de relevante politikker. Der er store regionale forskelle, som ikke fremgår af de opfølgninger, der foretages på nationalt plan, men som er nødvendige for at forudsige virkningerne af befolkningsaldringen; |
| --- | --- |

—

på regionalt plan at sikre overvågning af og prognoser for befolkningsaldringen som et obligatorisk led i udformningen og gennemførelsen af de relevante politikker. Der er store regionale forskelle, som ikke fremgår af de opfølgninger, der foretages på nationalt plan, men som er nødvendige for at forudsige virkningerne af befolkningsaldringen;

| — | at behandle befolkningsaldring som en integreret bestanddel i en bred demografisk overgang i de forskellige EU-programmer i form af et støtteinstrument til gennemførelse af regionale, områdebaserede, integrerede og innovative strategier. Regionerne ønsker et tæt og direkte samarbejde med Kommissionen herom. |
| --- | --- |

—

at behandle befolkningsaldring som en integreret bestanddel i en bred demografisk overgang i de forskellige EU-programmer i form af et støtteinstrument til gennemførelse af regionale, områdebaserede, integrerede og innovative strategier. Regionerne ønsker et tæt og direkte samarbejde med Kommissionen herom.

37.   foreslår i samarbejde med Kommissionen at iværksætte en række tvær- og interregionale pilotprojekter inden for de tre hovedindsatsområder. Pilotprojekterne tager primært sigte på udveksling af viden og god praksis. Det er klart, at pilotprojekterne ikke blot drejer sig om bevidstgørelse, men må omfatte gennemførelse og udveksling af konkrete initiativer. I betragtning af aldringsproblematikkens globale karakter anser udvalget det for vigtigt, at der ikke kun udveksles viden inden for de enkelte hovedindsatsområder, men også horisontalt mellem de prioriterede indsatsområder. Pilotprojekterne vil fremme vidensudvekslingen. Pilotprojektpartnerne kan selvstændigt gøre brug af de forskellige EU-støttekilder i forbindelse med gennemførelse af programmerne. I brochuren »How to promote ageing well in Europe: instruments and tools available to local and regional actors« (»Hvordan fremmes god aldring i Europa - Værktøjer til rådighed for de lokale og regionale aktører«) har udvalget i samarbejde med AGE lavet en oversigt over, hvilke finansieringskilder der findes (CdR, 2009). Dette er et værdifuldt instrument for iværksættelse af pilotprojekter. Udvalgets medlemmer vil udarbejde forslag herom;

38.   foreslår følgende ramme for pilotprojekterne. Pilotprojekterne bør sætte fokus på skabelse af praktisk viden og videnskabelig viden (både anvendt forskning og grundforskning), som bidrager til håndtering af følgerne af befolkningsaldringen i EU. Grundforskningen skal bidrage til at mindske det fremtidige plejebehov på langt sigt. I den forbindelse er kohorteundersøgelser og biobanker en vigtig informationskilde. For at vide hvordan borgerne kan bevare et godt helbred, når de bliver ældre, og således udsætte det tidspunkt, hvor de har behov for pleje, må vi vide hvilke (cellulære) processer, der ligger til grund for aldringsprocessen. For at fremme dannelsen af inter- og/eller tværregionale partnerskaber mellem videninstitutioner, (decentrale) myndigheder og private aktører må der udvikles innovative områdebaserede tiltag, som må afprøves i praksis. I den forbindelse kan arbejdsmarkedets parter, velfærds- og plejeinstitutioner samt andre ikke-statslige organisationer også spille en vigtig rolle. De regionale partnerskaber kan bygge på konkrete videnskompetencer eller kædesamarbejde, som findes i en bestemt region, eller tage udgangspunkt i specifikke aldringsspørgsmål, der opstår i en bestemt region. En af mulighederne er at koble sig på de eksisterende Interreg-programmer. Ud over ovennævnte opgaver inden for hvert indsatsområde bør følgende aspekter fremhæves:

| — | Sund aldring: styrkelse af plejekæder (pleje, som omfatter samarbejde mellem forskellige plejepartnere, som involveres i løbet af en persons livstid og i forbindelse med dennes plejebehov) ved at udnytte forskningsresultater til udvikling af nye produkter, teknologier og tjenester og bruge praktiske erfaringer i forskningsprogrammer. |
| --- | --- |

—

Sund aldring: styrkelse af plejekæder (pleje, som omfatter samarbejde mellem forskellige plejepartnere, som involveres i løbet af en persons livstid og i forbindelse med dennes plejebehov) ved at udnytte forskningsresultater til udvikling af nye produkter, teknologier og tjenester og bruge praktiske erfaringer i forskningsprogrammer.

| — | Arbejdsmarkedsdeltagelse og produktivitet: med henblik på at fremme et samfund, hvor alle har mulighed for livslang læring, livslang deltagelse og kan være med til at forme samfundet, herunder gennem lønnet/ulønnet arbejde; |
| --- | --- |

—

Arbejdsmarkedsdeltagelse og produktivitet: med henblik på at fremme et samfund, hvor alle har mulighed for livslang læring, livslang deltagelse og kan være med til at forme samfundet, herunder gennem lønnet/ulønnet arbejde;

| — | Adgang til tjenester og faciliteter: udvikling af områdebaserede tiltag med henblik på en revurdering af de til rådighed stående faciliteter; |
| --- | --- |

—

Adgang til tjenester og faciliteter: udvikling af områdebaserede tiltag med henblik på en revurdering af de til rådighed stående faciliteter;

39.   anmoder Europa-Parlamentet om at støtte Regionsudvalgets opfordring til på regionalt plan at tage fat på den aktuelle og presserende aldringsproblematik (som led i en bred demografisk forandring) gennem inter- og/eller tværregionale pilotprojekter og deltage i iværksættelsen heraf.

Bruxelles, den 14. april 2010

Ramón Luis VALCARCEL SISO

Første næstformand for Regionsudvalget

---

| 27.8.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 232/14 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 232/14

---

Regionsudvalgets perspektivudtalelse: »Samhørighedspolitikkens fremtid«

(2010/C 232/03)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

INDLEDNING

Regionsudvalget

1.   bifalder, at Kommissionen med den fjerde samhørighedsrapport fra maj 2007, grønbogen om territorial samhørighed fra september 2008, »Barca-rapporten« fra april 2009 samt situationsrapporterne om økonomisk og social samhørighed i god tid har åbnet for debatten om den fremtidige udformning af EU's samhørighedspolitik efter 2013;

2.   glæder sig over, at Kommissionen har anmodet Regionsudvalget om at udarbejde en perspektivudtalelse, der skal fokusere på, hvordan samhørighedspolitikken kan forblive et effektivt instrument til sikring af en harmonisk og bæredygtig udvikling i EU, og hvordan samhørighedspolitikken kan bidrage til imødegåelsen af kommende udfordringer forbundet med gennemførelsen af EU's politikker;

3.   understreger, at det, ifølge Lissabontraktaten, fortsat skal være et prioriteret mål for EU at udvikle en politik til styrkelse af den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed med det formål at fremme en harmonisk udvikling i EU som helhed. Unionen stræber navnlig efter at mindske forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedre situationen for de mindst begunstigede områder. Blandt de berørte områder skal der i særlig grad fokuseres på landdistrikter, områder, som er ramt af industrielle strukturændringer, og områder med alvorlige og vedvarende naturlige eller demografiske handicap såsom de nordligste meget tyndt befolkede områder samt ø-områder, grænseoverskridende områder og bjergområder, og der bør tages højde for problemerne i byer, der længe har været ramt af økonomisk nedgang;

4.   mener i den forbindelse, at videreudviklingen af EU's samhørighedspolitik også fremover må sigte mod varig overvindelse af udviklingsefterslæb, styrkelse af bæredygtig vækst og beskæftigelse i Europas regioner, fremme af social integration og konkurrenceevne i alle medlemsstater og regioner, håndhævelse af nærhedsprincippet, finansiel bæredygtighed og en yderligere effektivisering af EU's politik;

5.   mener, at debatten om fremtiden for EU's samhørighedspolitik bør finde sted forud for revisionen af EU's finansielle rammer, da de politiske mål må fastsættes, inden der træffes beslutning om tildelingen af midler. Derfor tages spørgsmålet vedrørende den finansielle ramme for fremtidens samhørighedspolitik ikke op i denne udtalelse. Disse spørgsmål må afklares i forbindelse med den planlagte evaluering af EU's budget og forhandlingerne om det næste finansielle overslag. Imidlertid er Regionsudvalget allerede i dag fortaler for, at en væsentlig del af EU's budgetmidler også fremover afsættes til strukturpolitiske støtteaktiviteter i regionale og lokale områder.

De kommende udfordringer for samhørighedspolitikken efter 2013

6.   er enig med Kommissionen i, at der med henblik på den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed aftegner sig nye udfordringer, som skal løftes, samtidig med at der skal tages hensyn til det, der konkret kendetegner den regionale udvikling, de til rådighed værende ressourcer og udviklingsstrategien. Nødvendigheden af at indstille sig på skiftende problemstillinger og muligheder er et grundlæggende vilkår for regional- og strukturpolitikken. Regionsudvalget er derfor overbevist om, at det regionale niveau i et tæt samspil med overordnede niveauer og under inddragelse af de kommunale aktører i særlig grad kan yde et bidrag til håndteringen af udfordringer, der vedrører klimaændringer, en sikker energipolitik, den demografiske udvikling eller globalisering. Det er vigtigt, at principperne om forvaltning på flere niveauer anvendes, og at de forskellige forvaltningsniveauer samarbejder;

7.   gør opmærksom på, at disse udfordringer vedrører samhørighedspolitikken, når de bidrager til at øge de økonomiske og sociale forskelle i Europas regioner. For så vidt bør det undersøges, hvordan der også i højere grad kan tages højde for de nye udfordringer ved udformningen af samhørighedspolitikken. I den forbindelse bør det også vurderes, om disse udfordringer ikke skal imødegås ved hjælp af lovgivningsændringer eller generelle politiske beslutningsprocesser;

8.   fremhæver, at EU's samhørighedspolitik også kan yde et bidrag til håndteringen af de nye udfordringer for så vidt som den styrker regionernes konkurrenceevne og tiltrækningskraft. Ved hjælp af eksempelvis støtten til økoinnovation, foranstaltninger til fremme af energieffektivitet samt udvikling af vedvarende energi bidrager samhørighedspolitikken allerede nu til klimabeskyttelse, afbødning af klimaændringernes mange konsekvenser og sikring af energiforsyningen. Gennem denne fleksibilitet har EU's strukturpolitik tidligere vist sin evne til at tage højde for nye udfordringer. Dette vil også være tilfældet fremover;

9.   ser ikke noget behov for grundlæggende nye strukturpolitiske instrumenter eller nye tillægsmålsætninger set i relation til de nye udfordringer. Også på baggrund af de nye udfordringer forbliver den overordnede strukturpolitiske målsætning at styrke konkurrenceevne og beskæftigelse i alle EU's regioner og derudover fremskynde den økonomiske konvergens i de regioner, der stadig har et udviklingsefterslæb. Dette kræver, at EU's strukturfonde anvendes i alle europæiske regioner, også efter 2013, for at sikre økonomisk og social samhørighed og begrænse de territoriale forskelle mellem og inden for regionerne;

10.   støtter dermed også hensigten med EU's territoriale dagsorden og de væsentligste resultater af debatten om grønbogen om territorial samhørighed, der anser potentialeorienterede og integrerede regionale udviklingsstrategier som lovende instrumenter i indsatsen for en styrket samhørighed i EU. Set i lyset af de kommende udfordringer har Europa ikke råd til at give afkald på en fælles udformning af politikkerne på de forskellige niveauer og i de forskellige sektorer. Kun ved hjælp af et koordineret samspil mellem europæisk, national og regional politik kan de nye udfordringer imødegås på effektiv vis;

11.   er derfor fortaler for en grundig evaluering af, i hvor høj grad instrumenterne i EU's strukturfonde parallelt med andre instrumenter på effektiv vis kan anvendes til navnlig at udnytte de chancer for en hurtigere europæisk integrationsproces, en bedre europæisk konkurrenceevne på verdensplan og en omstilling til en lav-CO2-økonomi, som er forbundet med de nye udfordringer. En sådan evaluering skal gå hånd i hånd med en evaluering af samspillet mellem samhørighedspolitikken og Lissabonstrategien for perioden 2007-2013 og navnlig spørgsmålet om, hvorvidt øremærkningen af strukturfondene til opnåelse af målene for denne strategi har indvirket på samhørigheden. En sådan undersøgelse kan gøre det muligt at justere de strategiske retningslinjer for samhørighedspolitikken, hvis det viser sig at være nødvendigt;

12.   konstaterer, at EU's strukturfonde allerede i den nuværende støtteperiode 2007-2013 har bidraget væsentligt til Lissabonstrategiens gennemførelse, idet regionerne i højere grad er blevet inddraget i strategiens realisering og anser det derfor for påkrævet, at potentialet i EU's strukturpolitik også anvendes ved gennemførelsen af den fornyede Lissabonstrategi, samtidig med at man bør lade samhørighedspolitikken tage udgangspunkt i målsætningerne med den fornyede Lissabonstrategi og holde fast i samhørighedspolitikkens oprindelige mål om at mindske forskellene i udvikling mellem de mindst udviklede regioner og resten af EU. Man bør dog være opmærksom på, at samhørighedspolitikken bør være en langsigtet politik, som ikke reagerer på umiddelbare forandringer, der skyldes en forværring af den økonomiske situation. Samhørighedspolitikkens effektivitet og gennemslagskraft afhænger i væsentlig grad af de forhåndenværende makroøkonomiske betingelser. Gunstige rammebetingelser i den økonomiske politik, der fremmer konkurrenceevne og beskæftigelse i regionerne, har afgørende betydning for realiseringen af en selvstændig økonomisk vækst i regionerne. Samhørighedspolitikken må i den forbindelse betragtes som den vigtigste supplerende politik til styrkelse af tilbagestående regioners konkurrenceevne;

13.   understreger desuden, at samhørighedspolitikkens effektivitet og gennemslagskraft i væsentlig grad afhænger af den økonomiske situation. Et gunstigt økonomisk klima, der fremmer konkurrenceevne og beskæftigelse i regionerne, har afgørende betydning for realiseringen af en selvstændig økonomisk vækst i regionerne. Samhørighedspolitikken må i den forbindelse betragtes som den vigtigste supplerende politik til styrkelse af tilbagestående regioners konkurrenceevne;

14.   støtter derfor Kommissionen, der i sin meddelelse om Europa 2020-strategien konstaterer, at økonomisk, social og territorial samhørighed forbliver et vigtigt mål med denne strategi. Samhørighedspolitikken og strukturfondene er ikke kun i sig selv vigtige instrumenter i EU-politikken, men også afgørende katalysatorer for realiseringen af en innovativ, bæredygtig og integrerende vækst i medlemsstater og regioner. Det tætte samspil mellem økonomiske, sociale og miljøpolitiske mål er en forudsætning for, at strategien kan lykkes. Imidlertid må de foreslåede flagskibsinitiativer ikke føre til en indsnævring af EU's samhørighedspolitik. Strukturfondene skal fortsat være i stand til at løse regionale problemer på integreret vis og må ikke udelukkende anvendes til løsningen af sektorspecifikke problemer;

15.   fremhæver, at EU's samhørighedspolitik yder et vigtigt bidrag til såvel fremme af den sociale samhørighed som udligning af sociale forskelle i EU. Regionsudvalget henviser derfor til, at det netop på baggrund af den finansielle og økonomiske krises sociale konsekvenser må sikres, at den politiske udformning af henholdsvis den sociale, økonomiske og territoriale samhørighed indgår i en helhed, der heller ikke i fremtiden må forsømmes. Man skal dog være opmærksom på, at samhørighedspolitikken bør være en langsigtet politik, som dog også er i stand til at reagere på kortfristede forandringer, der skyldes en forværring af den økonomiske situation;

16.   er overbevist om, at en beskæftigelsesorienteret samhørighedsstrategi i EU vil få øget betydning i fremtiden som følge af den finansielle og økonomiske krises efterdønninger. Med henblik på realiseringen af denne strategi er Den Europæiske Socialfond (ESF), som Fællesskabets vigtigste arbejdsmarkeds- og beskæftigelsespolitiske støtteinstrument, uundværlig. Den Europæiske Socialfond må også fremover bevares som et finansieringsinstrument, der tjener målet om social samhørighed inden for samhørighedspolitikkens rammer. Derudover er det nødvendigt at holde fast i en overordnet strategi for anvendelsen af strukturfondene i de europæiske regioner. ESF må udstyres med tilstrækkelige midler til, at Fællesskabets arbejdsmarkeds- og beskæftigelsespolitiske målsætninger samt målene for social inklusion med sikkerhed kan opfyldes;

17.   har den opfattelse, at den særlige værdi i EU's samhørighedspolitik må måles gennem de opnåede resultater og henviser i den forbindelse til Regionsudvalgets udtalelse om samhørighedspolitikkens løftestangseffekt. EU's strukturfonde er et vigtigt instrument til sikring af, at alle regioner får mulighed for at udnytte deres iboende udviklingspotentiale for bæredygtig vækst, beskæftigelse og velstand. Programmerne, som orienterer sig mod fælleseuropæiske prioriteter, er baseret på koordinerede udviklingsstrategier og realiseres på decentralt niveau. Dermed bidrager de mærkbart til udnyttelsen af det forhåndenværende vækstpotentiale i regioner og lokalområder;

18.   konstaterer, at impulserne til forskning og innovation samt videnintensive tjenesteydelser må fremhæves blandt den brede vifte af gode resultater med EU's samhørighedspolitik. Mange vigtige projekter med betydning for den strukturelle udvikling – særligt på områderne videnskabelig-teknisk infrastruktur og udvikling af innovative strategier i arbejdsmarkeds- og beskæftigelsespolitikken – har, i såvel tilbagestående som øvrige regioner i Europa, kun kunnet gennemføres ved hjælp af støttemidler fra EU's strukturfonde. Der er i hele Europa allerede gennemført talrige projekter, der på glimrende vis illustrerer den europæiske merværdi ved støtten fra EU's strukturfonde. Den regionalt orienterede samhørighedspolitik sikrer, som supplement til EU's fremme af ekspertise, at EU's innovationspolitik virker bredt nok til, at Europa 2020-strategien kan gennemføres med gode resultater. Når det gælder om at optimere og styrke virkningerne og resultaterne af forskning og innovation i regionerne, skal betydningen af at koordinere programmer og instrumenter til finansiering af innovations- og forskningspolitikker med samhørighedspolitikken fremhæves;

19.   gør samtidig opmærksom på, at EU's strukturfonde ikke kun virker gennem de tildelte midler. Strukturfondene bidrager i høj grad til, at aktørerne på forskellige niveauer fokuserer på fælles mål i deres regionale og strukturpolitiske strategier. Regionsudvalget er derfor overbevist om, at effektiviteten af de samlede europæiske, nationale, regionale og kommunale midler, der anvendes til fremme af den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed, herved øges betydeligt. Systemet med forvaltning på flere niveauer og decentralt programansvar i de støtteberettigede områder sikrer, at EU forfølger fælles målsætninger ved hjælp af koordinerede foranstaltninger, og giver samtidig mulighed for regionale og lokale prioriteringer. Heri består efter Regionsudvalgets opfattelse merværdien ved EU's strukturpolitik, der handler om mere end finansiel solidaritet;

20.   har den opfattelse, at den fortløbende ex post-evaluering af den seneste støtteperiode og de kommende midtvejsevalueringer bør anvendes til at kortlægge strukturfondsstøttens positive konsekvenser og potentiale.

Samhørighedspolitikkens principper efter 2013

21.   er enig i Barca-rapportens konstatering af, at strukturpolitikken også må betragtes i lyset af EU's overordnede målsætninger om at øge vækst og velstand, fremme samhørigheden samt bevare freden, og mener, at det er vigtigt at fortsætte med at anvende denne politik i alle Europas regioner, idet der skal være særlig fokus på de svageste regioner. Strukturpolitikken udgør en bærende søjle i den europæiske integrationsproces og gør det muligt for borgerne at identificere sig med det europæiske projekt. Formlen for EU's kommende samhørighedspolitik kunne derfor lyde: europæiske støtteprogrammer med strategiske rammebetingelser plus regionale og lokale kompetencer til problemløsning er lig med økonomisk, social og territorial samhørighed;

22.   finder det hensigtsmæssigt at overveje metoder til evaluering af strukturfondsfinansierede projekters CO2-aftryk og anbefaler især, at man gør CO2-neutralitet til et mål for den fremtidige programmering. Som det allerede er tilfældet i nogle medlemsstater, bør investeringer ikke føre til yderligere CO2-emissioner;

23.   gør i den henseende opmærksom på, at den decentrale satsning i samhørighedspolitikken har bevist sit værd og derfor bør bibeholdes. Alligevel bør det undersøges, hvilke processer, der kan forenkles yderligere for at mindske bureaukratiet i forbindelse med forvaltningen af samhørighedspolitikken;

24.   er fortaler for en differentieret model for anvendelsen af nøje udvalgte og beviskraftige indikatorer til evaluering af samhørighedspolitikken med henblik på at sikre en mere målrettet anvendelse af midlerne og tegne et detaljeret billede af strukturpolitikkens gennemslagskraft;

25.   henviser til, at også andre EU-politikker har indflydelse på den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed og derfor også bør tage hensyn til samhørighedspolitikkens målsætninger, og opfordrer Kommissionen til at gennemføre studier ex ante af de territoriale følgevirkninger af lovgivnings- eller ikke-lovgivningsmæssige forslag på områder, som har en klar territorial dimension (offentlige tjenesteydelser, transport, energi, miljø, konkurrence, landbrug mm.). Regionsudvalget opfordrer ligeledes Kommissionen til at være særlig opmærksom på dette aspekt ved udarbejdelsen af den 5. rapport om den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed. I den forbindelse bifalder Regionsudvalget udtrykkeligt Kommissionens bestræbelser på at koordinere samhørighedspolitikken bedre med andre politikker, der har klare territoriale følgevirkninger, og realisere synergieffekter;

26.   ser også en tæt sammenhæng mellem på den ene side EU's samhørighedspolitik og på den anden side EU's statsstøtteregler og bestemmelserne om forsyningspligtydelser. En reform af EU's samhørighedspolitik bør derfor også kombineres med en revision af EU's regler for statsstøtte. Netop med henblik på regioner i global konkurrence og investeringer i fremtidsorienterede industrier kan der opstå et behov for differentierede løsninger. Med hensyn til forsyningspligtydelser opfordrer Regionsudvalget Kommissionen til at gøre brug af det nye retsgrundlag i artikel 14 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, navnlig til nærmere at beskrive foreneligheden af mekanismerne til finansiering af disse ydelser med de relevante fællesskabsordninger;

27.   bekræfter, at partnerskabsprincippet og den dermed forbundne inddragelse af de økonomiske og sociale aktører samt andre regionale og lokale aktører i alle faser af strukturfondsprocessen har bevist sit værd ved at gøre foranstaltningerne mere acceptable og målrettede, og foreslår i den forbindelse at øge støtten til den interregionale udveksling af bedste praksis, så partnerskabet styrkes. Mere omfattende juridiske bestemmelser for partnerskabets udformning på europæisk niveau anser Regionsudvalget derimod for at være unødvendige;

28.   anerkender, at det, også på baggrund af de stadigt færre budgetmidler, er nødvendigt at foretage en løbende evaluering af samhørighedspolitikkens effektivitet. I den forbindelse åbner en øget anvendelse af private midler nye muligheder for samhørighedspolitikkens gennemførelse. Under alle omstændigheder bør anvendelsen af private midler altid være et incitament i forbindelse med samhørighedspolitikken, men aldrig træde i stedet for den;

29.   bekræfter i den forbindelse nødvendigheden af at forenkle anvendelsen af revolverende fonde inden for samhørighedspolitikkens rammer på dertil egnede områder for dermed i højere grad end tidligere at satse på låneinstrumenter ved gennemførelsen af samhørighedspolitikken og bifalder i den forbindelse den rolle, som Den Europæiske Investeringsbank og instrumenter som Jeremie og Jaspers spiller for udvikling og gennemførelse af lånebaserede strukturfondsprogrammer;

30.   er fortaler for en mere konsekvent anvendelse af nærheds- og proportionalitetsprincipperne i samhørighedspolitikken. Disse principper bør dog ikke udelukkende håndhæves ud fra et effektivitetssynspunkt. Den hidtidige decentrale fremgangsmåde i EU's samhørighedspolitik, som er baseret på udarbejdelse af operationelle programmer på nationalt og regionalt niveau i en partnerskabsorienteret dialog med Kommissionen, og hvor de nationale, regionale og lokale myndigheder har ansvaret for gennemførelsen af disse operationelle programmer, har givet gode resultater. Dette system må bevares og udbygges gennem en yderligere styrkelse af det regionale og lokale ansvar for den praktiske gennemførelse af EU's samhørighedspolitik;

31.   bifalder i høj grad, at man i støtteperioden 2007-2013 har taget skridtet i retning af en mere strategisk styring af EU's strukturpolitik. Styring via målsætninger i stedet for støttekriterier gør det muligt for regionerne at vælge, og i givet fald tilpasse, den vifte af foranstaltninger og instrumenter, som er relevante for dem, uden at sammenhængskraften i de overordnede EU-mål svækkes;

32.   understreger endnu en gang, at der er behov for en bedre koordinering af den fælles landbrugspolitiks foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne (under 2. søjle) med regionalpolitikken med henblik på at sikre større komplementaritet mellem byudvikling og udviklingen af landdistrikterne. Denne koordinering kunne munde ud i en strategisk ramme på europæisk plan i form af fælles strategiske retningslinjer for strukturfondene og EFRU;

33.   har den opfattelse, at en rapportering og overvågning med henblik på at bedømme fremskridtene og vurdere, om de overvågnings- og revisionsprocedurer, der anvendes i medlemsstaterne, er forenelige med målet om at udføre færre, men bedre kontroller, som konsekvent har EU's strategiske mål for øje, og som kombineres med et overskueligt og stabilt kontrolsystem, i høj grad vil kunne leve op til intentionen om strategisk styring. Unødvendigt bureaukrati kunne dermed undgås;

34.   har den opfattelse, at også enkeltfondsprogrammerne under EFRU og ESF har vist sig at være nyttige. Med enkeltfondsprincippet blev godkendelses- og ændringsprocedurerne væsentligt forenklede set i forhold til de tidligere flerfondsprogrammer. Ved hjælp af bestemmelsen om, at der i et vist omfang også kan gives tilladelse til gennemførelse af andre fondes foranstaltninger i programmerne, blev der skabt den nødvendige fleksibilitet. Koordineringen mellem fondene og deres operationelle programmer bør styrkes yderligere med det ultimative mål at sikre en bedre komplementaritet mellem ESF og EFRU på lokalt og regionalt niveau;

35.   fremhæver, at det altid er aktuelt at reducere bureaukratiet og forenkle forvaltningen på konsekvent vis i forbindelse med tildeling, anvendelse, afregning af og kontrol med finansielle midler fra EU's strukturfonde. Dette bør også gælde for bestemmelserne for fremtidige programmer;

36.   konstaterer, at kravene til gennemførelsessystem og finanskontrol er blevet skærpet under den igangværende støtteperiode. En del af de annoncerede forenklinger fik det modsatte resultat. Derved er der opstået en uforholdsmæssig stor administrativ byrde. Overvågning viser desuden, at effekten af udviklingsarbejdet lider herunder. Regionsudvalget er derfor fortaler for enkle og gennemsigtige, men effektive kontrolprocedurer. Dette kræver ifølge udvalget ikke, at der i hver støtteperiode gennemføres en komplet overensstemmelsesvurdering af procedurerne. Tværtimod bør det være tilstrækkeligt med en anerkendelse af gennemprøvede nationale bestemmelser for støttetildeling. Også kontrolinstansernes struktur, kontrolstandarder samt definition og kortlægning af fejlmarginer bør evalueres med henblik på en forenkling. Den gentagne fastlæggelse af regler og standarder med tilbagevirkende kraft giver problemer, vanskeliggør i høj grad en regelret forvaltning og skal derfor undgås fremover. Det ville være værd at undersøge muligheden for at anvende et overordnet proportionalitetsprincip, som sigter på at tilpasse minimumskravene for kontrol til omfanget af de projekter, der finansieres gennem strukturfondene;

37.   Lissabontraktatens nye regler om medlemsstaternes medansvar for gennemførelsen af EU-budgettet eventuelt kan skabe nye forenklingsmuligheder. RU foreslår, at en yderligere forenkling kan opnås ved, at Kommissionen analyserer medlemsstaternes revisionsprocedurer og undersøger, om der kan indgås »tillidsaftaler« med regionerne, så dobbeltarbejde i revisionsprocedurerne undgås. Med hensyn til reglerne for mindre projekter bør proportionalitetsprincippet anvendes, så forvaltningsbyrden reduceres.

Samhørighedspolitikkens arkitektur i perioden efter 2013

38.   bifalder, at EU's strukturpolitik siden 2000, ved at se bort fra en bred vifte af oprindelige målsætninger og et stort antal specifikke EU-initiativer, har reformeret støttesystemet på en måde, så der er sket tydelige fremskridt med hensyn til klarhed og forenkling. Der bør ikke sættes spørgsmålstegn ved disse fremskridt;

39.   har den opfattelse, at fokuseringen på et begrænset antal mål, inddragelsen af alle EU's regioner under særlig hensyntagen til tilbagestående regioner og en kompetencefordeling mellem de forskellige niveauer, hvor regionerne har ansvaret for den decentrale programudvikling og –gennemførelse, principielt har været nyttig;

40.   mener imidlertid, at den europæiske samhørighedspolitik fremdeles bør forbedre den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed i EU og den europæiske konkurrenceevne med sigte på at sikre bæredygtig økonomisk vækst, et højt beskæftigelsesniveau, social integration samt en effektiv offentlig service af høj kvalitet, og fremhæver, at ligebehandlingen af de berørte delstater og regioner må sikres. Også fremover skal man især fremme de tilbagestående regioner uafhængigt af, hvilken medlemsstat de tilhører. Samhørighedspolitikken er en nøgle til borgernes engagement, såvel lokalt som regionalt, i EU's overordnede politikker;

41.   har den holdning, at EU's samhørighedspolitik også er blevet en politik til betydelig støtte for innovation, konkurrenceevne og vækst og dermed fremme af bæredygtig beskæftigelse;

42.   er enig med Kommissionen i, at støtten til de økonomiske indhentningsprocesser i de nye medlemsstaters svagere regioner må forblive et hovedtema i EU's samhørighedspolitik. Udvalget er derfor fortaler for, at samhørighedspolitikkens instrumenter i passende omfang koncentreres på disse medlemsstater og regioner. I den forbindelse skal samhørighedspolitikken bidrage til, at de muligheder, som er forbundet med det indre marked og EU's integrationsproces generelt, udnyttes. Derimod må det forhindres, at EU's samhørighedspolitik udvikler sig i retning af et rent overførselsinstrument;

43.   har den opfattelse, at en styrket samhørighed i Europa også i fremtiden vil kræve, at størstedelen af midlerne fra EU's strukturfonde anvendes i regioner med et udviklingsefterslæb, så der kan opnås yderligere fremskridt i udligningen af de største regionale forskelle. Hvad angår kortlægningen af regioner med et udviklingsefterslæb har den hidtidige tærskelværdi på 75 % af BNP pr. indbygger set i forhold til EU-gennemsnittet på NUTS-II-niveau vist sig at være et glimrende kriterium for udvælgelse af støtteberettigede områder. Med hensyn til evaluering af samhørighedspolitikken må der findes indikatorer under NUTS II-niveau, der bedre afspejler de enkelte regioners særtræk og særlige situation;

44.   deler den opfattelse, at også de regioner, som ikke længere er berettigede til at modtage støtte på højeste niveau, fortsat har brug fra støtte gennem pålidelige og hensigtsmæssige støtteinstrumenter, der tager højde for de specifikke forhold i disse regioner, så det sikres, at det eksisterende potentiale – hvilket også er i EU's interesse – udnyttes vedvarende. Kun på den måde kan man sikre, at de hidtidige gode resultater med strukturfondsstøtten i disse områder kan bibeholdes. For disse regioner (inklusive de regioner, som rammes af den såkaldte statistiske effekt) må der derfor indføres passende og retfærdige overgangsbestemmelser inden for rammerne af konvergensmålet, så støttens pludselige bortfald ved en overskridelse af 75 %-tærsklen undgås, og de berørte regioner får stabile betingelser for den fortsatte styrkelse af deres konkurrenceevne. Under alle omstændigheder bør der garanteres støtte til de regioner, der ikke længere vil være omfattet af konvergensmålet, uafhængigt af regionalpolitikkens fremtidige udformning og målsætninger;

45.   bifalder, at Europa-Parlamentet og Kommissionen udtrykkeligt har anerkendt, at der opstår en ekstraordinær situation for de regioner, der efter 2013 ikke længere er berettigede til den højeste støtte inden for konvergensmålets rammer;

46.   opfordrer ligesom Europa-Parlamentet Kommissionen til »at etablere en mere omfattende ordning for trinvis overgangsstøtte til regioner, der snart overskrider tærsklen på 75 % af BNP med henblik på at sikre, at disse regioners situation afklares, og de får større sikkerhed set ud fra et udviklingsperspektiv ...« (1);

47.   understreger, at den omfattende støtte til målregionerne »regional konkurrenceevne og beskæftigelse« skal fortsætte inden for rammerne af EU's samhørighedspolitik efter 2013, da der findes betydelige fattigdomslommer i disse regioner, og fordi de sociale og territoriale uligheder er blevet skærpet i disse regioner over alt i Europa. De pågældende regioner yder et vigtigt bidrag til gennemførelsen af Lissabonstrategien. Kun hvis det konsekvent lykkes at skabe en ny balance mellem konkurrenceevne, innovation og et højt beskæftigelsesniveau i et samspil med overholdelsen af bæredygtighedskrav, kan disse regioner yde et vedvarende bidrag til samhørighed og konkurrenceevne;

48.   bifalder, at de fleste medlemsstater – som Kommissionen meddelte i sin femte situationsrapport om samhørighed – har udtalt sig til fordel for en videreførelse af målet »regional konkurrenceevne og beskæftigelse«, og at dette ligeledes indgår i den daværende kommissær for regionalpolitik, Danuta Hübners, diskussionsoplæg fra april 2009 og i Fabrizio Barcas rapport om en reform af EU's samhørighedspolitik;

49.   er enig med Kommissionen i, at også de strukturelt set stærkere regioner, der i dag hører under det andet strukturfondsmål »regional konkurrenceevne og beskæftigelse«, må intensivere deres investeringer i kreativitet og innovation og fremskynde den proces, hvor nye ideer bliver til nye produkter, tjenesteydelser eller procedurer;

50.   går ud fra, at samhørighedspolitikkens fysiske aspekt får større betydning fremover som følge af den nye EU-traktats bestemmelser om territorial samhørighed. Hvad angår overvejelserne om samhørighedspolitikkens fremtid opfordres Kommissionen til at tage højde for de 400 bidrag, den modtog i forbindelse med høringen om grønbogen om territorial samhørighed (se Regionsudvalgets udtalelse herom). I den forbindelse bør regioner selv definere deres styrker og udvikle strategier, som er baseret på de specifikke behov. Fysisk planlægning vil også fremover være en kompetence, som hører under EU's medlemsstater, hvis interne kompetencefordeling skal respekteres. En realistisk, saglig og geografisk sammenhængende fysisk planlægning og en effektiv anvendelse af midlerne skal sikres gennem inddragelse af de regionale og lokale niveauer;

51.   er fortaler for at bibeholde den bymæssige dimension inden for rammerne af EU's samhørighedspolitik. Byer er – som også storbyregioner – vigtige katalysatorer for vækst og innovation. En realisering af denne funktion kræver imidlertid også fremtidige foranstaltninger til en social og økonomisk stabilisering af byer og problemområder i byer, især i de mindst udviklede regioner i EU. Byer og storbyområder er ligeledes med til at sprede udviklingstendenser til de omkringliggende områder. Derudover sikrer de adgang til viden, tjenesteydelser og varer på et passende niveau. Udviklingen af bypolitikken bør endvidere tage udgangspunkt i støtte til endogene byudviklingsfaktorer samt i styrkelse af relationerne og forbindelserne mellem bycentrene;

52.   foreslår, at samhørighedspolitikken i stadig højere grad bør anerkende samspillet mellem by- og landområder inden for rammerne af et overordnet økonomisk område. Samhørighedspolitikken er udmærket i stand til at levere en overordnet udviklingsstrategi, der kan tage hånd om spørgsmål såvel internt i som mellem de forskellige kombinationer af by- og landområder. Dette kræver en bedre koordinering af mål og instrumenter mellem EU's strukturfonde og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL). Da den enkelte regions problemer er specifikke for den pågældende region, slås til lyd for, at hver region inden for visse grænser skal kunne fastlægge egne mål og foranstaltninger, således at den kan styre sin egen udvikling med hjælp fra EU-midler;

53.   har den opfattelse, at støtten til landdistrikter samt mindre og mellemstore byers rolle i landdistrikterne også må vægtes højt. Kun på den måde kan strukturelle efterslæb og afvandringstendenser samt den demografiske aldring i mange af EU's landdistrikter imødegås. Dette kræver en bedre koordinering af mål og instrumenter mellem henholdsvis EU's strukturfonde og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne;

54.   peger på nødvendigheden af, at man i anvendelsen af Lissabontraktatens nye princip om territorial samhørighed er særlig opmærksom på regioner, som er ramt af industrielle strukturændringer, og områder med alvorlige og vedvarende naturlige eller demografiske handicap, f.eks. de nordligste meget tyndt befolkede områder samt ø-områder, grænseoverskridende områder, bjergområder og regionerne i EU's yderste periferi;

55.   understreger, at den hidtidige støtte til det grænseoverskridende, transnationale og interregionale samarbejde under det tredje strukturfondsmål »europæisk territorialt samarbejde« har bevist sit værd og bør fortsætte og styrkes efter 2013. Det territoriale samarbejde yder et uundværligt bidrag til styrkelsen af EU's ydeevne og økonomiske, sociale og først og fremmest territoriale samhørighed, idet man udnytter det ekstra potentiale, som opstår som følge af netværket mellem lokale og regionale myndigheder. I den forbindelse bør de hidtidige programmer som ESPON, Regioner for økonomisk forandring eller URBACT fremover sammenfattes som såkaldte »horisontale foranstaltninger under det territoriale samarbejde« og komme alle tre samarbejdsformer til gode. Hvad grænseregionerne angår, bør alle de regioner, som opfylder kravet om at bidrage til den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed, fortsat være støtteberettigede inden for rammerne af målet om territorialt samarbejde;

56.   sætter i den forbindelse pris på Kommissionens arbejde for at etablere en europæisk sammenslutning for territorialt samarbejde og opfordrer de lokale og regionale myndigheder til at intensivere brugen af dette instrument ved realiseringen af det territoriale samarbejde. Udvalget opfordrer endvidere Kommissionen til at se på spørgsmålet om skævheder i de nuværende forordninger, såsom de grænseoverskridende aspekter, som underminerer oprettelsen af fungerende områder for maritimt samarbejde mellem regionerne (pga. forordningernes 150 km's grænse), og til at beskrive makroregionernes og de tematiske strategiers rolle nærmere i dens forslag til den fremtidige udformning af det territoriale samarbejde. I den forbindelse må det sikres, at lokale og regionale myndigheder i højere grad inddrages i strategiernes udformning og gennemførelse;

57.   efterlyser en evaluering af Fabrizio Barcas forslag om, at man i næste støtteperiode afsætter en beskeden del af budgettet for samhørighedspolitikken til innovative foranstaltninger, der i givet fald skal forvaltes direkte af Kommissionen med det formål at fremme innovative strategier i regionalpolitikken på fællesskabsplan.

Samhørighedspolitikkens gennemførelsessystem

58.   har den holdning, at det gennem flere programperioder udviklede system, hvor regionerne i et koordinerende partnerskab med de overordnede niveauer har et decentralt ansvar for udarbejdelsen og gennemførelsen af operationelle programmer på grundlag af regionale udviklingsstrategier, har bevist sit værd. Systemet med delt middelforvaltning, hvor programmering og gennemførelse ligger på regionalt niveau skal derfor bibeholdes fremover. I den forbindelse skal nærheds- og proportionalitetsprincipperne styrkes. Det er derfor først og fremmest på regionalt og lokalt niveau, at det eksisterende udviklingspotentiale kan frigøres, og lokale og regionale aktører kan aktiveres og indgå i et netværk;

59.   udtaler sig derfor specifikt for en bibeholdelse af de regionale kompetencer i EU's strukturpolitik og er modstander af, at f.eks. beføjelserne til at udvælge projekter flyttes til EU-niveau;

60.   bekræfter, at indsatsen for mindre bureaukrati og forenklede procedurer må fortsættes og intensiveres, og foreslår, at man under den igangværende støtteperiode tager højde for resultaterne fra Kommissionens arbejdsgruppe om forvaltningsforenkling ved udformningen af fremtidens forvaltningsprocedurer. Regionsudvalget må inddrages i udarbejdelsen af de fremtidige forvaltningsprocedurer på et tidligt tidspunkt. Enklere og mere gennemsigtige procedurer er vigtige forudsætninger for en effektiv anvendelse af midlerne;

61.   har den opfattelse, at man derudover burde overveje om ikke yderligere elementer i EU's støttepolitik, der hidtil er blevet forvaltet centralt af Kommissionen – f.eks. innovationsstøtte – bør overføres til det decentrale system i EU's strukturfonde og dermed de regionale myndigheders kompetenceområde, idet fremme af innovation allerede i dag udgør en hjørnesten i EU's strukturfondsprogrammer. Da regionerne ved udarbejdelsen af regionale udviklingsstrategier tager højde for lokale udviklingskoncepter fra byer og delregioner og mobiliserer de ikke-statslige regionale og lokale aktører ved programmernes gennemførelse, er også niveauet under regionerne aktivt involveret i gennemførelsen af EU's strukturpolitik;

62.   understreger, at de lokale og regionale myndigheder gennem de seneste år har opbygget et omfattende, i reglen positivt, erfaringsgrundlag hvad angår udviklingskoncepter og etablering af regionalforvaltninger i delregioner samt integrerede byudviklingskoncepter, som for nylig blev sammenfattet af GD for Regionalpolitik under begrebet »lokale udviklingsmetoder«. Dette erfaringsgrundlag er allerede indgået i de operationelle programmer for perioderne 2000-2006 og 2007-2013 og disses gennemførelse;

63.   mener, at EU's strukturfonde udgør en merværdi i forhold til den nationale regionalpolitik, idet de bygger på en flerårig støttepolitik, der tager udgangspunkt i fælleseuropæiske prioriteter, men som samtidig baserer sig på regionale udviklingsstrategier og deres regionale gennemførelse. Den flerårige programplanlægning danner en stabil ramme for alle involverede parter og gør det også muligt at iværksætte innovative politiske tiltag. Denne tidsramme garanterer, at strukturpolitikken udformes med strategiske mål og prioriteter for øje og beskytter mod faren for en kortsigtet støttepolitik, der med en satsning på enkeltforanstaltninger alt for ofte vil resultere i, at gamle strukturer bevares. De syvårsprogrammer, der har været praktiseret siden år 2000, har vist sig at være effektive. Denne programcyklus bør under ingen omstændigheder forkortes. Regionalpolitikken er en vigtig del af fællesskabspolitikken, og ethvert forsøg på gennationalisering bør afværges;

64.   bifalder udtrykkeligt den evalueringskultur, der med EU's strukturfonde i stigende omfang har vundet indpas i alle regioners støttepolitik, og som muliggør en kontinuerlig kvalitetsmæssig forbedring af strategier og instrumenter. Inddragelsen af alle regioner i EU's strukturfondsstøtte sikrer, at der sker en erfaringsudveksling mellem de nationale og regionale myndigheder i hele Europa, og giver mulighed for, at parterne kan lære af hinanden ved hjælp af eksempler på bedste praksis. Samtidig etableres der i løbet af denne proces et bredt og velfunderet grundlag for videreudviklingen af EU's strukturpolitik.

Den fremtidige rolle for de lokale og regionale myndigheder og Regionsudvalget

65.   ser kritisk på en tendens til, at strukturfondsprogrammer i stigende omfang gennemføres på nationalt niveau og foreslår i den forbindelse, at man inden for rammerne af midtvejsrapporterne om den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed regelmæssigt aflægger rapport om de lokale og regionale myndigheders inddragelse i samhørighedspolitikkens gennemførelse. Der henvises i den sammenhæng til arbejdet under Regionsudvalgets Lissabonovervågningsplatform;

66.   understreger, at det med henblik på overholdelse af nærhedsprincippet og en tæt kontakt til borgerne er nødvendigt med en yderligere styrkelse af de lokale og regionale myndigheders rolle i samhørighedspolitikkens udvikling, gennemførelse og evaluering;

67.   foreslår, at man fortsat anvender Regionsudvalget som partner, så man på EU-niveau tidligt og i omfattende grad samarbejder med de lokale og regionale myndigheder om den fremtidige udformning og gennemførelse af samhørighedspolitikken.

Konklusioner

68.   Den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed udgør med sin målsætning om en harmonisk udvikling for EU gennem en mindskelse af de store forskelle i udviklingsniveau mellem de forskellige regioner og efterslæbet i de mindst udviklede regioner et centralt element i EU's integrationsmodel, der blev styrket yderligere med Lissabontraktaten, hvorfor det er vigtigt, at denne politik fortsætter også efter 2013.

69.   Samhørighedspolitikken er med sit decentrale udgangspunkt og et system, som bygger på forvaltning på flere niveauer, den eneste EU-politik, der kan skabe en forbindelse mellem de lokale og regionale myndigheder og målsætningerne i Europa 2020-strategien samt de nye udfordringer. Derfor er det nødvendigt, at samhørighedspolitikken også fremover prioriterer målene bæredygtig vækst, social inklusion, beskæftigelse og bekæmpelse af klimaændringer. Samhørighedspolitikken forbinder de forskellige myndighedsniveauer og styrker den regionale og lokale dimension. Her bør de 7 flagskibsinitiativer, der opstilles i Europa 2020-strategien, betragtes som supplerende og kompletterende foranstaltninger.

70.   Samhørighedspolitikken skal også fremover sikre, at hovedparten af midlerne går til EU's mest trængende og problemtyngede medlemsstater og regioner, så udviklingsefterslæb kan overvindes, og der dermed ydes et konkret bidrag til skabelsen af lige muligheder for alle regioner og til solidariteten i EU. De i den forbindelse anvendte kriterier til udpegning af støtteberettigede områder har bevist deres værd.

71.   Også overgangsregioner har brug for særlig støtte, så de gode resultater, som er opnået med hjælp fra strukturfondene, ikke bringes i fare som følge af støttens bortfald. En vedvarende EU-indsats skal give disse regioner udviklingssikkerhed og tage højde for deres særlige situation.

72.   Målet »regional konkurrenceevne og beskæftigelse« skal fortsat understøtte alle øvrige EU-regioners indsats for først og fremmest at styrke innovation, social samhørighed og konkurrenceevne.

73.   Det territoriale samarbejde skal, grundet dets store europæiske merværdi, også fremover være et selvstændigt mål til fremme af det grænseoverskridende, transnationale og interregionale samarbejde, der har til formål at yde et aktivt bidrag til den territoriale samhørighed i EU.

74.   Samhørighedspolitikken kunne også give mulighed for udvikling af nye innovative strategier i regionalpolitikken. Udvalget opfordrer derfor til, at man undersøger muligheden for fremover at stille en beskeden del af Kommissionens midler til rådighed for fremme af innovative foranstaltninger.

75.   Samhørighedspolitikkens nuværende principper, herunder systemet med forvaltning på flere niveauer, den flerårige programplanlægning, partnerskab, koncentration, indikatorbaseret programstyring og evaluering, har vist sig effektive. En afkortning af den syvårige programperiode afvises derfor.

76.   Det nuværende forvaltningssystem er for kompliceret og fejlbehæftet. Derfor må det fortsat være et fælles mål for alle berørte aktører at reducere fejlkvoten og forenkle forvaltningen af midlerne samt afregnings- og kontrolprocedurerne. I den forbindelse bør der i højere grad end hidtil findes løsninger, som er tilpasset de specifikke nationale forhold, ved i praksis at følge proportionalitetsprincippet.

77.   Samhørighedspolitikkens subsidiære grundlag skal bevares og udbygges. Dertil hører først og fremmest en yderligere styrkelse af de lokale og regionale myndigheders rolle i alle samhørighedspolitikkens programmerings-, gennemførelses- og evalueringsfaser.

78.   De resultater, der er opnået på lokalt og regionalt niveau, skal i højere grad end hidtil stå i centrum for evalueringen af samhørighedspolitikken. Derfor støtter Regionsudvalget alle bestræbelser på at realisere samhørighedspolitikken på dette grundlag.

Bruxelles, den 15. april 2010

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

Første næstformand for Regionsudvalget

---

(1)  Van Nistelrooij-rapporten af 20. februar 2009

1

Jf.: http://www.europarl.europa.eu/sidesSearch/search.do?type=REPORT&language=DE&term=6&author=28165.

---

| 27.8.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 232/23 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 232/23

---

Regionsudvalgets udtalelse: EU-strategien for Østersøområdet

(2010/C 232/04)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

1.   EU's strategi for Østersøområdet (KOM(2009) 248 endelig) er en vigtig meddelelse for EU's udvikling. Meddelelsen udstikker rammerne for det regionale samarbejde i Østersøen, men er samtidig åben over for etableringen af makroregioner i EU. EU's udvidelse har fremmet den politiske udvikling hen imod makroregioner. Medlemsstater, der geografisk ligger tæt på hinanden, har de samme udfordringer og mål, som skal løses med regionalt samarbejde.

2.   Kommissionen konstaterer i sin meddelelse, at selv om Østersøområdet på mange måder er heterogent, har regionens lande rigeligt med fælles interesser og er på mange måder indbyrdes afhængige. Meddelelsen påpeger også, at Østersøområdet kan fungere som model for regionalt samarbejde, inden for hvis rammer nye forvaltningsmodeller kan afprøves og disse udvikles til velegnede eksempler på god praksis. Regionsudvalget gør opmærksom på, at strategien bør understøtte målene for EU's samhørighedspolitik. Der er store forskelle på regionalt og subregionalt niveau med hensyn til offentlige tjenester og infrastruktur.

3.   EU's strategi for Østersøområdet er primært en intern EU-politik, som dels omfatter foranstaltninger under EU's kompetence dels anliggender uden for EU's beføjelser. EU-strategien for Østersøområdet er en meddelelse, hvis formål er at styrke den politiske koordinering og konsolidere lovgivningen med en integreret strategi.

4.   Kommissionen konstaterer, at »Bedre koordinering og en mere strategisk anvendelse af fællesskabsprogrammerne er af afgørende betydning for at sikre, at midler og politikker i regionen bidrager fuldt ud til strategien og det særlig i en krisesituation.« Det er blevet understreget i mange sammenhænge, at strategien tilfører EU en merværdi. Under den eksisterende finansielle og retlige ramme er der også muligheder for at agere effektivt gennem tættere samarbejde og bedre koordinering.

5.   EU's strategi for Østersøområdet er en vigtig meddelelse, ikke blot for Østersøområdet, men også for de andre makroregioner, der er under udvikling i Europa. Østersøen er en pilotregion for EU's etablering af makroregioner. De løsninger, der træffes i Østersøområdet for at fremme og gennemføre strategien, er et eksempel for og forbedrer også praksis i andre eventuelle makroregioner. Østersøområdets regionale og lokale aktører fastlægger praksis for Europas andre regioner. Kommissionen forbereder f.eks. et strategipapir om Donauområdet. Også andre makroregioner er i færd med at drøfte nødvendigheden af et tilsvarende strategipapir.

6.   Etableringen af makroregioner i EU er ingen entydig sag. Hvad regioner og kommuner angår, er det vigtigt med et tættere indbyrdes samarbejde, der udvides til at omfatte forskellige dele af EU's politik samt går på tværs af delpolitikkernes grænser. Makroregionerne bør ikke udvikles til et nyt institutionelt niveau mellem EU og medlemsstaterne, men bør derimod tjene som samarbejdsinstrument for regionerne, medlemsstaterne og EU. Makroregionerne kan kun tilføre det europæiske projekt en merværdi, hvis de øger medlemsstaternes og det lokale og regionale niveaus samarbejde om at fremme EU's politikker.

7.   Ifølge meddelelsen vil makroregionens omfang afhænge af emnet. Som udgangspunkt er det en intern EU-strategi, som dækker regionens otte EU-medlemsstater. Men meddelelsen konstaterer, at mange af regionens udfordringer også kræver et tæt samarbejde mellem EU og Rusland. Regionsudvalget understreger, at Norge også er en vigtig ekstern samarbejdspartner for EU i Østersøområdet. Desuden er det nødvendigt at opbygge et samarbejde med Belarus.

Den eksterne dimension

8.   Selv om regionale strategier er interne EU-strategier, har de potentielt stor betydning i forhold til de stater uden for EU, der grænser op til makroregionerne. Der er to stater, som direkte grænser op til Østersøområdet, nemlig Norge og Rusland. Norge har allerede i dag en tilknytning til Østersøområdet via EØS-aftalen. Denne aftale knytter Norge sammen med EU's indre marked. På dette punkt ændres Norges stilling ikke. Til strategien for Østersøområdet hører imidlertid delpolitikker, som EØS-aftalen ikke dækker. En sådan sektor er f.eks. EU's havpolitik, som har stor betydning for Norge, og hvor Norge spiller en vigtig rolle i gennemførelsen.

9.   Ruslands stilling og relationer til EU er anderledes. Der gælder særlige aftaler og programmer for disse. Relationerne er baseret på samarbejds- og partnerskabsaftalen mellem Rusland og EU samt EU's medlemsstater (1994). Desuden findes der et stort antal emnespecifikke aftaler mellem Rusland og EU. Der findes også en ordning om politisk konsultation mellem parterne. Gennemførelsen af aftalerne er ikke gået som forventet, ligesom samarbejds- og partnerskabsaftalen ikke er blevet fornyet trods de bestræbelser, der er gjort.

10.   Forholdet mellem Rusland og EU i Østersøområdet bygger i stor udstrækning på bilaterale forbindelser og programmer.

11.   Kommissionen understreger i sin meddelelse om »EU-strategien for Østersøområdet« EU's politik for den nordlige dimension. Det fastslås i meddelelsen, at »forbindelser med tredjelande primært [bør] varetages via den nordlige dimension, men med mulighed for at anvende alternative kanaler, når disse er nyttige«.

12.   Den nordlige dimension som EU's politikprogram supplerer Østersøstrategien. Via den nordlige dimensions politik tilknyttes Island også samarbejdet i Østersøregionen.

13.   I forbindelse med strategiens gennemførelse bør der sættes større fokus på strategiens eksterne dimension. Området for Østersøens eksterne dimension bør også omfatte Belarus og Ukraine i Østersøområdets opland. Ved at knytte disse lande tættere til strategiens gennemførelse vil man også kunne tilnærme dem til europæiske værdier.

14.   En vellykket realisering af Østersøstrategien afhænger af, om man kan få regionens tredjelande med til at gennemføre den. For eksempel er der brug for samarbejde hen over EU's ydre grænser, hvad angår miljøspørgsmål, transport, logistik og national sikkerhed. Energipolitikken i Østersøområdet er også en Østersøpolitik, der går på tværs af EU's ydre grænser.

15.   Østersøstrategiens gennemførelse sker i form af konkrete projekter. Dette indebærer ikke nødvendigvis brede politiske koblinger. Netop i konkrete projekter er der mulighed for at vise, at der kan opnås gensidige fordele, f.eks. i aktiviteterne med Rusland.

16.   Regioner og kommuner spiller en vigtig rolle i gennemførelsen af strategiens interne og eksterne dimension. Regioner og kommuner har rigeligt med partnerskaber på tværs af EU's ydre grænser. Venskabsbyforbindelserne rummer f.eks. muligheder, der er til gavn for strategiens delområder. For at udvikle EU's Østersøstrategi bør EU's og andre regionale aktører søge efter og udforme instrumenter, så denne dimension i strategien styrkes og dens gennemførelse bliver mere effektiv.

17.   EU's normale finansieringsprogrammer og instrumenter bruges i Østersøområdet. En særlig udfordring er at få disse instrumenter til at opfylde de mål, der er opstillet for Østersøstrategien. Dette er desto vigtigere, da Kommissionens meddelelse ikke indeholder forslag om ekstrafinansiering eller andre ekstraressourcer. Det er vigtigt at sørge for, at relevante eksisterende EU-ressourcer nu og under de fremtidige programperioder kan udnyttes fuldt ud til at opfylde strategiens målsætninger.

18.   EU's strategi for Østersøområdet baserer sig på og bør basere sig på realisering af nærhedsprincippet. Strategien bør med andre ord i første række bruges til spørgsmål, som ikke udelukkende kan løses med nationale eller lokale midler. I meddelelsen foreslås strategiens prioriteter i form af fire hovedopgaver:

| — | at muliggøre en bæredygtig udvikling, |
| --- | --- |

—

at muliggøre en bæredygtig udvikling,

| — | at gøre regionen mere velstående, |
| --- | --- |

—

at gøre regionen mere velstående,

| — | at øge regionens tilgængelighed og tiltrækningskraft samt |
| --- | --- |

—

at øge regionens tilgængelighed og tiltrækningskraft samt

| — | at sikre sikkerheden i regionen. |
| --- | --- |

—

at sikre sikkerheden i regionen.

19.   Kommissionens meddelelse indeholder et specifikt handlingsprogram for strategiens gennemførelse. Handlingsprogrammet består af tre niveauer. Heri defineres for det første fire søjler, der svarer til strategiens fire hovedområder. Søjlerne er inddelt i 15 prioritetsområder, som er fordelt på 78 såkaldte flagskibsprojekter. Prioritetsprojekterne er med henblik på strategiens gennemførelse udvalgt således, at de enten fremmer opfyldelsen af målsætningerne eller gør det muligt at tage fat på de vigtigste spørgsmål i Østersøområdet. De er temamæssigt generelle og ofte særdeles brede. Flagskibsprojekterne er til gengæld konkrete og af mere praktisk karakter.

20.   Kommissionen har som led i strategiens udarbejdelse engageret sig i en intensiv høringsproces med interessegrupperne, hvor man beskæftigede sig med følgende tre centrale delområder: uofficielle dokumenter fra regeringer og andre offentlige organer i regionen, arrangementer for interessenter for at give deltagere fra det offentlige, ngo'er og den private sektor mulighed for at bidrage med deres ekspertise. Også via Europa-webstedet fandt en høring sted, hvori deltog en stor del af Østersøområdets aktører.

21.   I alt deltog 109 interessegrupper i høringsprocessen, heriblandt alle otte medlemsstater i området og tre stater uden for EU (Rusland, Norge og Belarus). Også 48 mellemstatslige organisationer samt 31 regionale og lokale myndigheder gav deres mening til kende. Endvidere gav 19 repræsentanter for den private sektor udtryk for deres holdning. Mange synspunkter og forslag fra regionens aktører om strategiens udarbejdelse så dagens lys under høringsprocessen.

22.   De parter, som deltog i høringsproceduren, især repræsentanterne for organisationer og lokale og regionale myndigheder, bør løbende kunne deltage i strategiens udvikling. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør der sættes kraftig fokus på evalueringen og opfølgningen af meddelelsen og den tilhørende handlingsplan. Forslaget i meddelelsen om et årligt forum er udmærket, men ikke tilstrækkeligt. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør der være tale om en løbende evaluering, hvor alle interessegrupper kan deltage.

23.   På basis af høringen konkluderer Kommissionen, at der ikke er behov for nye organer for at gennemføre strategien. Østersøområdet har mange samarbejdsstrukturer: der er ingen grund til at oprette nye samarbejdsstrukturer, som kan medføre yderligere administrative omkostninger uden at bidrage til et effektivt resultat. Østersøområdet har hundredvis af forskellige organisationer og netværk. En stor del af disse er blevet grundlagt i 1990'erne efter sammenbruddet i den kolde krigs verdensorden for at fremme staternes tilpasning til det europæiske samarbejde med henblik på EU-medlemskab.

24.   Trods det store antal af organisationer og netværk i området mangler mange af disse som følge af udvidelsen i 2004 et handlingsformål eller -behov. De organisationer, som blev skabt for at fremme medlemskab, har ikke altid fundet en ny rolle og nye opgaver. Østersøstrategien og dens gennemførelse kan give organisationerne nye opgaver. Alle aktører er nødt til sammen at overveje og vurdere, hvor stort et netværk der er velegnet til at gennemføre Østersøstrategien.

25.   Mobilisering af organisationer og netværk kræver en omfattende oplysnings- og kommunikationskampagne om strategiens indhold og muligheder. Det gør Kommissionen ikke opmærksom på i sit forslag. Regionsudvalget foreslår, at Kommissionens repræsentationer i medlemsstaterne får til opgave at sørge for tilstrækkeligt dækkende og bred information.

26.   Regionsudvalget understreger imidlertid, at de regionale og lokale myndigheders samarbejde og de organisationer og netværk, de har skabt, er blevet mere aktive efter EU's udvidelse. Disse aktører viste stor interesse under høringsprocessen, og deres holdningstilkendegivelser var ofte særdeles grundigt udarbejdet.

27.   Kommissionens meddelelse konstaterer også, at det: »ikke bare [er] en strategi. Der skal være foranstaltninger – konkrete og synlige foranstaltninger – hvis regionen skal kunne takle de udfordringer, den står overfor. Derfor insisterer Kommissionen i sin handlingsplan på, at medlemsstater og andre interessenter, som ledende partnere, tager ansvar for specifikke prioriterede aktionsområder og flagskibsprojekter«.

28.   Regionsudvalget konstaterer, at dette ønske ikke er blevet indfriet i handlingsplanens første godkendelsesfase. Handlingsplanen overlader det hovedsagelig til medlemsstaterne at gennemføre prioritetsområderne. Af de 15 prioritetsområder er kun ét overladt til regionens ansvar. Det drejer sig om udvikling af regionens turismepolitik, som Mecklenburg-Vorpommern har fået ansvaret for. Samtidig er ansvaret for opgaveområdet sundhedsfremme blevet givet til Den Nordlige Dimensions partnerskab på social- og sundhedsområdet (NDPHS). Prioritetsområderne skal gennemføres i nært samarbejde med Kommissionen.

29.   Regionerne var ikke blevet tildelt nogen ledende rolle i flagskibsprojekterne (78 projekter) på det tidspunkt, da meddelelsen blev vedtaget. Netop flagskibsprojekterne er projekter, hvor regionerne kunne spille en stor rolle. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør regionale og kommunale myndigheder fremover, når flagskibsprojekter fastlægges, have mulighed for aktivt at deltage i gennemførelsen af projekterne.

Gennemførelse af strategien

30.   Regionsudvalget konstaterer, at der i meddelelsen kun udvises begrænset interesse for, hvordan strategiens gennemførelse skal opfattes. Østersøstrategien er et pilotprojekt for et nyt strategisk samarbejde i en ny slags makroregion, hvor det er vigtigt at inddrage aktører på forskellige forvaltningsniveauer og sikre en koordineret indsats. Regionsudvalget opfordrer Kommissionens til at lægge vægt på en fleksibel, men målrettet gennemførelse af strategien og støtte til dens forvaltning.

31.   Kommissionen foreslår en strategi med tre niveauer, som i hovedtræk er baseret på en forvaltningsmodel med flere forvaltningsniveauer. Den foreslåede forvaltningsmodel bygger på den fællesskabsmetode, der bruges i EU. Dette forslag kobler strategiens gennemførelse sammen med den normale forvaltningspraksis. Udviklingen af politikker er overdraget til Rådet på basis af Kommissionens anbefalinger. Kommissionen skal også udarbejde situationsrapporter til Rådet om strategiens fremskridt. Efter Regionsudvalgets opfattelse er det vigtigt at følge fællesskabsmetoden for at sikre gennemførelsen på flere forvaltningsniveauer, så de regionale og lokale myndigheders deltagelse i strategiens gennemførelse garanteres.

32.   I henhold til modellen for forvaltning på flere niveauer spiller Kommissionen en central rolle i gennemførelsen af strategien. Kommissionen er ansvarlig for »koordinering, overvågning, rapportering og fremme af gennemførelsen og opfølgning. Kommissionen skal i partnerskab med regionens interessenter løbende udarbejde situationsrapporter og skal bruge sin initiativret til at fremsatte forslag til tilpasning af strategien og handlingsplanen, når dette er nødvendigt. Koordineringen har til formål at følge, hvordan anvendelsen af midlerne bidrager til strategiens prioriteter«.

33.   Handlingsplanen indeholder ikke forslag om, hvordan Kommissionens arbejde eventuelt kan tilrettelægges med henblik på strategien. Udgangspunktet er, at »Programmyndighederne kan gennemgå tildelingskriterierne og lette udvælgelsen af projekter, der er i overensstemmelse med strategien. Endvidere hilser Kommissionen formålstjenlige ændringer til programmerne velkommen i det omfang, dette måtte være nødvendigt.« Der er en fare for, at der i Kommissionen ikke er afsat tilstrækkeligt med ressourcer til strategiens gennemførelse specielt med henblik på Kommissionens mange opgaveområder. Det ville være nyttigt at oprette en tværsektoriel embedsmandsgruppe af taskforce-typen inden for Kommissionen til at varetage opgaverne i forbindelse med strategien. Kommissionens aktiviteter i forbindelse med strategiens gennemførelse er så vigtige, at der bør afsættes tilstrækkeligt med ressourcer til planlægning, opfølgning, koordinering og rapportering.

34.   Det tredje niveau i gennemførelsen består af »samarbejdspartnere«. Dette niveau, hvor den praktiske gennemførelse finder sted, er afgørende for strategiens realisering. Handlingsplanen forbliver meget generel, hvad angår dette niveaus udformning. Tanken er, at den praktiske gennemførelse og de organer, som skal stå for denne, fastlægges i henhold til strategiens målsætninger. Kommissionens opgave er også i den forbindelse vigtig: Den »vil arbejde i partnerskab med andre institutioner, medlemsstater, regioner, internationale finansieringsinstitutter, transnationale programorganer og mellemstatslige organisationer som Helcom om at identificere forbindelsesorganer til de prioriterede aktionsområder og ledende partnere til flagskibsprojekter«.

35.   Ifølge handlingsplanens definition er en makroregion »et område, der omfatter en række administrative regioner, som har nok fælles interesseområder til at berettige en fælles strategisk tilgang«. Definitionen taler om administrative regioner, ikke stater, hvilket lader forstå, at de regionale og lokale myndigheder er ligestillede med staterne som grundlag for regionen. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør de regionale og lokale aktører tildeles en central rolle i denne proces. Det regionale og lokale niveau er det niveau, der er tættest på borgerne. Med deres synlige indsats kan strategien komme tættere på borgerne, hvilket er en vigtig forudsætning for en effektiv politik. Nærheden til borgerne og den deraf følgende accept er en ubetinget forudsætning, hvis strategien skal lykkes. Disse principper kan bedst gennemføres i samarbejde med det regionale og lokale niveaus aktører.

36.   Det regionale og lokale niveau har også et intensivt kendskab til Østersøområdets forhold og behov. Det regionale og lokale niveaus aktører har lang og effektiv erfaring om både det indbyrdes samarbejde og fælles aktiviteter med civilsamfundet. Det bør også erindres, at det regionale og lokale niveaus aktører har lang erfaring med et tresidigt samarbejde med Kommissionen og medlemsstatsregeringerne om forvaltning af finansieringsinstrumenter og politikker. De er generelt kompetente aktører i EU's politikker. Desuden bør det bemærkes, at det regionale og lokale niveaus aktører viste stor interesse for og lyst til at deltage i høringen af interessegrupperne.

37.   Regionsudvalget håber, at Kommissionen anerkender det regionale og lokale niveaus vigtige rolle og evner i forbindelse med strategiens gennemførelse. Det regionale og lokale niveau bør tildeles en central placering som etableret part i forvaltningssystemet på mange niveauer, når der skal defineres og udvælges bindeled til de prioriterede aktionsområder og ledende partnere til flagskibsprojekter.

38.   Regionsudvalget noterer med tilfredshed, at der på Europa-Parlamentets forslag er afsat midler i EU's budget til at fremme strategien. Efter Regionsudvalgets opfattelse er de, hvad behovene angår, beskedne bevillinger en opmuntrende begyndelse, og det håber, at de vil vokse i størrelse i de kommende år. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør bevillingerne især øges med henblik på at forbedre regioners og utallige regionale interessegruppers muligheder for at gennemføre aktiviteter og deltage i strategiens gennemførelse.

39.   Efter Regionsudvalgets opfattelse er handlingsplanens forslag om et årligt forum værd at støtte, men ikke tilstrækkelig med henblik på opfølgning af strategiens gennemførelse. Det er ikke nok, at forummet har til opgave at samle »partnere, som har interesse i forskellige aspekter af strategien, herunder interesserede tredjelande, for at vurdere og diskutere strategiens fremskridt og fremsætte henstillinger til gennemførelse«. Overvågning af strategiens gennemførelse forudsætter en mere konkret opfølgning på det niveau, der står for gennemførelsen. I den forbindelse bør det overvejes, hvordan man bedst formidler information om de forskellige foranstaltningers resultater. Det bør også fastlægges, hvordan eksisterende data om Østersøområdet kan indsamles, så strategiens mål kan realiseres.

40.   Handlingsprogrammet understreger i mange sammenhænge betydningen af opbakning fra interesseparterne. Hvis strategiens gennemførelse skal lykkes, er det nødvendigt at styrke de regionale aktørers politiske engagement. Det afgørende er at etablere og konsolidere det politiske engagement. EU's strategi for Østersøområdet offentliggøres under usædvanlige forhold midt i en dyb international krise.

41.   Krisen rammer særdeles hårdt i Østersøens økonomiske region. Blot for kort tid siden var Østersøens økonomiske område den hurtigst voksende region i Europa. I juni 2009, hvor handlingsplanen blev offentliggjort, er regionen en af de mest kriseramte. Krisen kan være en faktor, der fremskynder gennemførelsen af handlingsplanen. Østersøstrategien kan tilbyde nye elementer til indsatsen for at besejre den økonomiske krise. På den anden side indeholder handlingsplanen, der følger med handlingsprogrammet, en vurdering af, at tidsfristen for at gennemføre strategiens foranstaltninger må udskydes som følge af krisen i de offentlige budgetter.

42.   Udgangspunktet for aktørernes opbakning til strategien er interessegruppernes aktive interesse i udarbejdelsen af strategien, hvor medlemsstaternes regeringer spiller en afgørende rolle. Regeringerne opstiller målene for strategien og træffer beslutning om dens hovedlinjer og prioriteringer. Men regeringerne er også afgørende for at skabe interesse og opbakning hos andre aktører i regionen. Regeringerne udstikker med deres beslutninger rammerne for andre parters aktive deltagelse.

43.   Institutioner er blevet oprettet med henblik på mellemstatsligt samarbejde i Østersøområdet. De nordiske landes samarbejde, der blev iværksat i 1950'erne, har sine egne styrende organer, nemlig Det Nordiske Råd og Det Nordiske Ministerråd. Tilsvarende blev der oprettet et baltisk ministerråd og et baltisk råd mellem de tre baltiske lande. Institutionerne Østersørådet (CBSS) og det tilsvarende organ for parlamentarikere, Den Parlamentariske Østersøkonference (BSPC), blev oprettet i 1992 og omfatter hele Østersøområdet.

44.   En styrkelse af det mellemstatslige samarbejde kræver ikke etablering af nye organer. Det kræver en styrkelse af de nuværende institutioners aktiviteter, og at de bruges som platforme for gennemførelsen af Østersøstrategien. Østersøstrategien vil også indebære et nyt arbejdsområde for organisationerne.

45.   Rollen for de tre organisationer, der er sammensat af medlemmer fra de tre parlamenter, kan bestå i at tilvejebringe et forum, hvor de politiske kræfter kan drøfte Østersøpolitikken. På den måde kan man fremme partiers og folkevalgtes interesse i og opbakning til Østersøpolitikken. Hvad Østersøstrategiens gennemførelse angår, kan dette være af stor betydning.

46.   Også andre af Østersøområdets organisationer og samarbejdsorganer tilbyder platforme for gennemførelsen af Østersøstrategien og fungerer frem for alt som instrumenter til at opnå aktørernes opbakning. Østersøstrategien kan også sætte fart i aktiviteterne i mange organisationer, som allerede har mistet deres handlingsmotivation.

Bruxelles, den 14. april 2010

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

Første næstformand for Regionsudvalget

---

| 27.8.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 232/29 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 232/29

---

Regionsudvalgets udtalelse: »Handlingsplan for bytrafikken«

(2010/C 232/05)

I.   GENERELLE BEMÆRKNINGER

Baggrund

1.   I 2008 afgav Regionsudvalget en udtalelse (1) om Kommissionens grønbog: På vej mod en ny kultur for mobilitet i byer (2). Som reaktion på en initiativbetænkning fra Europa-Parlamentet (3) udarbejdede Regionsudvalget i april 2009 en handlingsplan for bytrafikken (4), hvori det udtrykte tilfredshed med de talrige bytrafikinitiativer, som er opstået på EU-plan.

2.   Regionsudvalget har slået til lyd for en model, hvor mobilitetsplaner for byområderne gennemføres gennem bæredygtige langsigtede offentlige-offentlige/offentlige-private aftaler eller mobilitetsaftaler, og udvalget har anmodet Kommissionen om at etablere et finansieringsinstrument inden for rammerne af samhørighedspolitikken, der er direkte tilgængeligt for regioner og byområder og som kan opmuntre byområderne til at indføre mobilitetsplaner. Udformning og gennemførelse af mobilitetsplaner bør være byernes eget ansvar.

3.   Kommissionen er også blevet opfordret til at tilføre processen merværdi ved at finansiere incitamenter, priser og udveksling af bedste praksis via en pendant til EU-ordningen »Blå Flag« for strande af høj kvalitet, som på baggrund af specifikke indikatorer kunne tildeles til byområder med lave niveauer for forurening og trafikophobning.

4.   Regionsudvalget mener, at der er behov for en harmonisering på europæisk plan, navnlig af de tekniske krav til køretøjer (f.eks. udstyring af eksisterende køretøjer med et dieselpartikelfilter), infrastruktur og transporttjenester samt i forbindelse med mærkninger (skilte og etiketter), der giver de køretøjer, som opfylder de europæiske udstødnings- og støjnormer, adgang til grønne zoner.

5.   Desuden har Regionsudvalget givet udtryk for (5), at bytrafikkens sociale dimension bør tildeles yderligere fokus, eftersom bytrafikken er et redskab til at fremme såvel social som territorial samhørighed i byer og oplande.

6.   Kommissionen har nu vedtaget en handlingsplan om bytrafikken (6), hvori den foreslår 20 foranstaltninger, der skal støtte og bistå de lokale, regionale og nationale myndigheder med at opfylde deres målsætninger for bæredygtig bytrafik. For første gang foreslås en vidtrækkende pakke med foranstaltninger for bæredygtig bytrafik.

7.   Kommissionens forslag til foranstaltninger skal iværksættes i løbet af 4 år efter vedtagelsen af handlingsplanen, men Kommissionen vil evaluere gennemførelsen af handlingsplanen i 2012 for at se, om der er brug for yderligere tiltag.

Bemærkninger til Kommissionens handlingsplan for bytrafikken

8.   Regionsudvalget glæder sig over, at Kommissionen endelig har offentliggjort en handlingsplan for bytrafikken, der beskæftiger sig med de vigtigste aspekter af bedre mobilitet i byerne.

De økonomiske og miljømæssige argumenter for en handlingsplan

9.   Kommissionen konstaterer, at 72 % (7) af Europas befolkning bor i byområder. Dette tal vil vokse til 84 % i 2050. Byområderne stilles over for en dobbelt udfordring: trafikken skal gøres bæredygtig både i henseende til konkurrence (trafiktæthed, transportomkostninger) og i henseende til miljø (luftforurening og støj).

10.   Regionsudvalget erkender, at bytransport og –mobilitet er af afgørende betydning for Europas fremtid, eftersom bytrafik berører de tre vigtigste søjler i bæredygtig udvikling:

| — | den økonomiske søjle, al den stund trafiktæthed er en hæmsko for den økonomiske konkurrenceevne (forsinkelser i handlen, højere omkostninger ved godstransport osv.). Byområder er Europas økonomiske lokomotiver, eftersom 70 % af den økonomiske velstand i EU skabes dér. 7 % af denne velstand spildes dog på eksterne omkostninger som ulykker, trafiktæthed, sundheds- og miljøskader; |
| --- | --- |

—

den økonomiske søjle, al den stund trafiktæthed er en hæmsko for den økonomiske konkurrenceevne (forsinkelser i handlen, højere omkostninger ved godstransport osv.). Byområder er Europas økonomiske lokomotiver, eftersom 70 % af den økonomiske velstand i EU skabes dér. 7 % af denne velstand spildes dog på eksterne omkostninger som ulykker, trafiktæthed, sundheds- og miljøskader;

| — | den miljømæssige søjle, al den stund forurening fra privatbiler og lastbiler samt trafikophobning såvel i storbyområder og byerne som imellem byerne hører til de vigtigste hindringer for EU's opfyldelse af 20-20-20-målsætningen. Motoriseret transport i byerne står for 40 % af vejtransportens samlede CO2-emissioner og for op mod 70 % af de øvrige forurenende emissioner. Det siger sig selv, at en omlægning af bytrafikken til andre transportformer (hvor hovedløsningen er offentlig transport) vil bidrage til en bæredygtig udvikling i Europa; |
| --- | --- |

—

den miljømæssige søjle, al den stund forurening fra privatbiler og lastbiler samt trafikophobning såvel i storbyområder og byerne som imellem byerne hører til de vigtigste hindringer for EU's opfyldelse af 20-20-20-målsætningen. Motoriseret transport i byerne står for 40 % af vejtransportens samlede CO2-emissioner og for op mod 70 % af de øvrige forurenende emissioner. Det siger sig selv, at en omlægning af bytrafikken til andre transportformer (hvor hovedløsningen er offentlig transport) vil bidrage til en bæredygtig udvikling i Europa;

| — | den sociale søjle, al den stund bedre offentlige transportsystemer og nedbringelse af trafiktætheden vil have en positiv indvirkning på borgernes livskvalitet og folkesundheden. De vil også forbedre adgangen til bymidten fra belastede kvarterer, hvilket betyder bedre adgang til jobmuligheder, sundheds- og uddannelsesydelser og kulturudbud. |
| --- | --- |

—

den sociale søjle, al den stund bedre offentlige transportsystemer og nedbringelse af trafiktætheden vil have en positiv indvirkning på borgernes livskvalitet og folkesundheden. De vil også forbedre adgangen til bymidten fra belastede kvarterer, hvilket betyder bedre adgang til jobmuligheder, sundheds- og uddannelsesydelser og kulturudbud.

Roller og ansvarsområder

11.   Regionsudvalget glæder sig over, at Kommissionen tager fuldt hensyn til nærhedsprincippet. Kommissionen anerkender nemlig i handlingsplanen, at bytrafikpolitik primært er de lokale, regionale og nationale myndigheders ansvarsområde, selv om beslutninger, der tages lokalt, ofte relaterer til en overordnet ramme, som er fastsat af politikken på nationalt eller europæisk niveau.

12.   Kommissionens holdning er derfor, at man kan vinde meget gennem en partnerskabstilgang, der fuldt ud respekterer nærhedsprincippet og de forskellige forvaltningsniveauers kompetencer og ansvarsområder.

13.   De 20 foranstaltninger, som foreslås i handlingsplanen, vedrører især instrumenter, der skal hjælpe byer og regioner med at udvikle en politik for bæredygtig bytrafik, og imødekommer de fleste af Regionsudvalgets tidligere fremsatte anbefalinger. Det drejer sig om følgende instrumenter:

| — | udveksling af oplysninger og bedste praksis |
| --- | --- |

—

udveksling af oplysninger og bedste praksis

| — | offentliggørelse af information om og vejledninger i udarbejdelse af planer for bæredygtig bytrafik |
| --- | --- |

—

offentliggørelse af information om og vejledninger i udarbejdelse af planer for bæredygtig bytrafik

| — | dialog med offentlige transportoperatører om frivillige forpligtelser angående passagerrettigheder |
| --- | --- |

—

dialog med offentlige transportoperatører om frivillige forpligtelser angående passagerrettigheder

| — | en internetguide om rene køretøjer og drøftelser med medlemsstaterne om ordninger for indførelse af energibesparende kørestil som krav ved køreprøver |
| --- | --- |

—

en internetguide om rene køretøjer og drøftelser med medlemsstaterne om ordninger for indførelse af energibesparende kørestil som krav ved køreprøver

| — | et observatorium for bytrafik |
| --- | --- |

—

et observatorium for bytrafik

| — | en række studier om bytrafik, herunder undersøgelser af, hvordan forskellige slags »grønne zoner« fungerer i EU. |
| --- | --- |

—

en række studier om bytrafik, herunder undersøgelser af, hvordan forskellige slags »grønne zoner« fungerer i EU.

14.   Kommissionens handlingsplan for bytrafikken giver mulighed for at fastlægge en EU-ramme, som kan bistå de lokale, regionale og nationale myndigheder med at tage affære i byområder, hvor der skal udvikles bæredygtige transportnet og indføres nye teknologiske løsninger under hensyntagen til de forskellige kompetencer og ansvarsområder. Den giver også mulighed for at iværksætte foranstaltninger, så EU-borgerne kan vælge rene transportformer i byområder og ændre adfærd i forbindelse med bytransport med henblik på at opfylde målsætningerne for såvel miljøbeskyttelse, økonomisk konkurrenceevne som social samhørighed.

15.   I Kommissionens handlingsplan beskrives 6 temaer, som udspringer af høringen om grønbogen. De er værd at kommentere yderligere hver for sig.

Fremme af helhedsstrategier

16.   Af de tre foranstaltninger, som foreslås på området, er den vigtigste nok støtte til de lokale myndigheders udarbejdelse af planer for bæredygtig bytrafik, der omfatter både gods- og persontransport i byer og oplande. Dette tiltag har Regionsudvalget allerede hilst velkommen (8).

17.   En interessant tilføjelse, som bør støttes, er forslaget om at indarbejde bytrafikaspektet i de planer for bæredygtig energi, som byer, som deltager i borgmesteraftalen (9), skal udarbejde for at fremme en integreret tilgang til energi/klimaændringer og bæredygtig transport/mobilitet.

18.   Kommissionen agter også at informere om sammenhængen mellem foranstaltninger for bæredygtig bytrafik og regionalpolitiske målsætninger, herunder sammenhængen mellem bytransport og de transeuropæiske transportnet (TEN-T).

Fokus på borgerne

19.   Det anerkendes, at passagerrettigheder og tilgængelighed af information om pålidelighed, sikkerhed m.m. er nødvendige for at gøre busser, sporvogne, metro og andre offentlige transportmidler attraktive for kunderne. Kommissionen vil identificere bedste praksis i EU og indføre en række frivillige forpligtelser, der kan styrke passagerernes rettigheder i den offentlige transport – et initiativ, som Regionsudvalget tidligere har udtryk sin støtte til (8).

20.   Kommissionen har tænkt sig at samarbejde med bl.a. de offentlige transportoperatører om at lette udbredelsen af rejseinformation med oprettelsen af en EU-portal på internettet om offentlig transport for passagerne som endemål og særlig fokus på TEN-T's vigtigste knudepunkter og deres lokale og regionale forbindelser, sådan som Regionsudvalget tidligere har foreslået (8).

21.   Kommissionen foreslår at igangsætte en undersøgelse af de operationelle bestemmelser for grønne zoner i EU med henblik på udveksling af bedste praksis. Forslaget understøtter Regionsudvalgets forslag (8) om at indføre en årlig europæisk pris for eksemplariske transportinitiativer og -projekter, der kan overføres, som en del af en pendant til EU-ordningen »Blå Flag«, som skal tildeles byområder med lave niveauer for forurening og trafikophobning. Kommissionen foreslår i forbindelse med den europæiske mobiltetsuge at optimere den nuværende prisuddeling og at indføre en særlig pris som incitament for vedtagelse af mobilitetsplaner for byområder.

22.   Da en energibesparende kørestil er en obligatorisk del af køretimer og køreprøve for professionelle chauffører, vil Kommissionen drøfte med medlemsstaterne, om – og i så fald hvordan - energibesparende kørestil også kan gøres til en del af køreprøven for private bilister.

Mere miljøvenlig bytransport

23.   Ifølge Kommissionen kan en indsats på EU-plan være med til at styrke markederne for ny og renere køretøjsteknologi og alternative brændstoffer. Den foreslår derfor fortsat økonomisk støtte til forskning og demonstrationsprojekter via det 7. rammeprogram, der kan fremme markedsføringen af lav- eller nulemissionskøretøjer - med særlig reference til »Grøn Bil«-initiativet (10), der fokuserer på el-biler og den hermed forbundne infrastruktur i byområder.

24.   Der vil blive udarbejdet en internetbaseret guide om rene og energieffektive køretøjer, som kan være en hjælp ved fælles indkøb af køretøjer til offentlige tjenester.

25.   Så snart EU har etableret en ramme for internalisering af eksterne omkostninger, vil Kommissionen lancere en undersøgelse af internaliseringens bymæssige aspekter, som bl.a. vil behandle effektiviteten af betalingsløsninger, der lader brugeren betale de eksterne omkostninger (dvs. miljø- og trængselsomkostninger o. lign.).

Flere finansieringsmidler

26.   En specifik anbefaling fra Regionsudvalget (8) har været, at europæisk finansiering og samfinansiering af transportprojekter i byerne bør afhænge af, om der findes integrerede mobilitetsplaner i byerne, hvilket yderligere øger forventningerne om incitamenter fra EU til sådanne planer. Regionsudvalget har også slået til lyd for indførelsen af europæiske finansieringsinstrumenter, som vil muliggøre samfinansiering af mobilitetsplaner for byområder under forudsætning af, at der findes offentlige-offentlige/offentlige-private aftaler om bytrafik, som kan sikre finansiering fra den private sektor og fra lokale, regionale og nationale programmer.

27.   I Kommissionens handlingsplan foreslås det at bruge EU-finansiering (f.eks. via Den Europæiske Investeringsbanks instrumenter) som et vigtigt incitament og en løftestang for privat finansiering, hvilket kan være en hjælp for lokale myndigheder, der udvikler innovative offentlig-private partnerskabsordninger. Kommissionen vil bistå myndigheder og aktører med at undersøge eksisterende finansieringsmuligheder og udvikle innovative offentlige-private partnerskabsordninger.

28.   Kommissionen har desuden indset, at den bør videreføre sin støtte til Civitas-initiativet ud over den tredje generation af projekter, der blev iværksat i 2008, sådan som Regionsudvalget tidligere har plæderet for (8).

Udveksling af viden og erfaringer

29.   Kommissionen vil undersøge, hvordan man bedst kan forbedre dataindsamlingen vedrørende bytransport og mobilitet og oprette en virtuel platform til udveksling af oplysninger, data og statistik, overvågning af udviklingen og fremme af udvekslingen af bedste praksis på grundlag af eksisterende initiativer (11). Dette tiltag har Regionsudvalget allerede hilst velkommen.

Optimering af bytrafikken

30.   Kommissionen ønsker at fremme effektiv godslogistik og omlægning til mere miljøvenlige transportformer, og den har i den henseende i sinde at afholde en konference om godstransport i byerne i 2010. Regionsudvalget hilser dette initiativ velkommen.

31.   Kommissionen agter også at tilbyde bistand til indførelsen af intelligente transportsystemer – helst med indbyrdes kompatible kommunikationsprotokoller og dataoverførsler med henblik på at forbedre bytrafik bl.a. gennem elektronisk billettering og betaling, trafikregulering, rejseinformation etc.

II.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

32.   bifalder Kommissionens handlingsplan for bytrafik og støtter de foreslåede foranstaltninger, da disse ikke undergraver nærhedsprincippet og de lokale, regionale og nationale myndigheders primære ansvar, og understreger, at bytrafikkens udfordringer er lige så vigtige som regional og langdistancetransportinfrastruktur og under alle omstændigheder virker som et supplement til indsatsen på forskellige territorielle eller funktionelle handlingsområder.

Finansiering af et skift til offentlig transport

33.   mener ikke, at teknologibaserede foranstaltninger med støtte fra det 7. rammeprogram (ny motorteknologi, bedre brændstoffer og andre forbedringer) kan stå alene, hvis målet er offentlige transportsystemer af høj kvalitet, der er sikre og overkommelige i pris, omfattende omlægning til mere miljøvenlige transportformer og lavere trafiktæthed i byerne. Man bør fremme trafikoverflytning til alle former for kollektiv transport, cykling og gang;

34.   anmoder derfor Kommissionen om på grundlag af klare bæredygtighedskriterier at være opmærksom på mobiliteten i byer og oplande i EU via strukturfondene og samhørighedspolitikken, Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling;

35.   anmoder desuden om, at der i forbindelse med den kommende revision af de finansielle overslag for EU tages hensyn til bytransportbehov – navnlig fordi økonomisk støtte til bytrafikplaner kan levere et betydeligt bidrag til de tre søjler, som er knyttet til bæredygtig udvikling i storbyområder: den økonomiske, den miljømæssige og den sociale søjle;

36.   støtter Europa-Parlamentets forslag om, at man i de finansielle overslag for 2014-20 bør undersøge muligheden for et europæisk finansielt instrument, som gør det muligt at samfinansiere:

| — | mobilitetsplaner i byområderne og |
| --- | --- |

—

mobilitetsplaner i byområderne og

| — | investering i mobilitet i byer og storbyområder, der opfylder EU's miljømæssige og socio-økonomiske målsætninger; |
| --- | --- |

—

investering i mobilitet i byer og storbyområder, der opfylder EU's miljømæssige og socio-økonomiske målsætninger;

37.   anser disse foranstaltninger for berettigede, fordi sikre, billige og veludbyggede offentlige transportsystemer af høj kvalitet i de europæiske byer og forstadsområder vil gøre det muligt

| — | at fremme økonomisk vækst og konkurrenceevne ved at nedbringe trafikophobning og transportomkostninger, tilrettelægge forvaltningen af passager- og godstrafikken bedre, skabe nye arbejdspladser til støtte for offentlige transportsystemer og øge sådanne investeringers løftestangseffekt (12); |
| --- | --- |

—

at fremme økonomisk vækst og konkurrenceevne ved at nedbringe trafikophobning og transportomkostninger, tilrettelægge forvaltningen af passager- og godstrafikken bedre, skabe nye arbejdspladser til støtte for offentlige transportsystemer og øge sådanne investeringers løftestangseffekt (12);

| — | at forbedre miljøets kvalitet ved at reducere drivhusgasemissioner og andre forurenende emissioner, ved at reducere vejtransporten og spare energi (13) og ved at forbedre luftkvaliteten og mindske negative følger for helbredet i form af respiratoriske sygdomme og hjerte-karsygdomme; |
| --- | --- |

—

at forbedre miljøets kvalitet ved at reducere drivhusgasemissioner og andre forurenende emissioner, ved at reducere vejtransporten og spare energi (13) og ved at forbedre luftkvaliteten og mindske negative følger for helbredet i form af respiratoriske sygdomme og hjerte-karsygdomme;

| — | at styrke social og territorial samhørighed (14) gennem øget mobilitet blandt indbyggerne, især udstødte grupper i fattige forstæder, og samtidig sikre boligområder og turistattraktioner i bycentre et bedre miljø. |
| --- | --- |

—

at styrke social og territorial samhørighed (14) gennem øget mobilitet blandt indbyggerne, især udstødte grupper i fattige forstæder, og samtidig sikre boligområder og turistattraktioner i bycentre et bedre miljø.

At vælge en integreret tilgang til bypolitik

38.   mener, at der er brug for større sammenhæng i EU's politikker og initiativer og ikke mindst en integreret tilgang til bypolitik og fysisk planlægning, så initiativer til bekæmpelse af trafikophobning og forurening via udviklingen af integrerede bæredygtige bytrafikplaner i storbyområderne ikke mister deres virkning på grund af politikker for fysisk planlægning eller boligbyggeri;

39.   gentager sin støtte til udvikling af planer for bæredygtig bytrafik – som et minimum for storbyer, byområder og oplande - der tager fat på indbyggernes adgangsmuligheder og disse områders godstransportbehov såvel som trængselsproblemer og følger for miljø og helbred;

40.   plæderer for indførelsen af incitamenter på EU-niveau, der sikrer, at EU-finansiering eller -medfinansiering af transportprojekter i bestemte by- og forstadsområder bliver gjort afhængig af, at der findes planer for bæredygtig trafik i byer og storbyer, og at der vedtages mobilitetsaftaler, der via offentlige-private partnerskabsaftaler kan sikre finansiering fra den private sektor og fra lokale, regionale og nationale programmer;

41.   er klar over, at mange byer allerede har udarbejdet mobilitetsplaner, men finder, at hvis denne tilgang blev udbredt til alle større byområder med aktiv inddragelse af de berørte aktører, ville byerne bevare friheden til at tilpasse mobilitetsplaner til deres egne forhold, samtidig med at Kommissionen ville kunne vise merværdien af en EU-indsats;

42.   gør opmærksom på, at Kommissionen, der allerede tidligere har opfordret de lokale myndigheder til at udvikle og gennemføre planer for bæredygtig bytrafik (15), bør tilskynde medlemsstaterne til at gøre dette obligatorisk for alle større by- og forstadsområder samt indføre passende incitamenter, der kan tilskynde de lokale og regionale myndigheder til at udarbejde sådanne planer;

43.   anmoder om, at Civitas-initiativet får tilført flere bevillinger, så det ud over demonstrationsprojekter og udveksling af bedste praksis kan bidrage til fremme og gennemførelse af bytrafikplaner;

44.   anmoder Kommissionen om at tilskynde yderligere til udvikling og gennemførelse af bytrafikplaner ved at indføre en årlig europæisk pris for eksemplariske transportinitiativer og -projekter, der kan overføres, som en del af en »Grønt Flag«-EU-ordning, som f.eks. skal tildeles byområder, der vedtager bytrafikplaner og opnår lave niveauer for forurening og trafikophobning eller har særligt gode resultater med at påvirke brugernes valg af transportmiddel (modal split);

45.   anbefaler Kommissionen at vedtage et sæt kriterier, som skal være opfyldt, for at en by kan få tildelt »Grønt Flag«, men erkender, at opnåelse af lave luft- og støjforureningsniveauer samt få trængselsproblemer (hastighed og rejsetidens pålidelighed) vil være udfordringer af et variabelt omfang for byerne i betragtning af den store forskellighed, der kendetegner byer og bytransport;

46.   anbefaler, at man ved tildelingen af »Grønt Flag« til byer sikrer, at man fremmer en grøn tankegang og miljøhensyn i byområderne, f.eks. ved at begunstige alternative former for befordring (gennem udbygning af fodgænger- og cykelbaner og –stier eller fremme af andre alternative transportformer).

Tilskyndelse til at skifte til andre transportformer

47.   mener, at EU-borgerne, nu hvor de er blevet mere bevidste om klimaforandringerne, kan være mere villige til at acceptere foranstaltninger, som lader brugerne betale for transportsystemernes eksterne omkostninger (miljø, trafiktæthed m.m.), hvor offentlige myndigheder ikke investerer i offentlig transport – altså »forureneren betaler-princippet«;

48.   anmoder Kommissionen om snarest muligt at igangsætte den foreslåede undersøgelse af de bymæssige aspekter af internaliseringen af de forskellige transportformers eksterne omkostninger, så der kan vedtages foranstaltninger, som vil bidrage til en ny balance med hensyn til de omkostninger, der er forbundet med de forskellige transportformer (16)
   (17), og resultere i mere bæredygtige transportsystemer i byområderne;

49.   mener, at retningslinjer fra Kommissionen, der viser de forskellige muligheder for at afspejle de eksterne omkostninger ved mobilitet i transportpriserne, vil virke befordrende på befolkningens støtte til rene transportformer, bidrage til et skift til mere miljøvenlige transportformer og gøre det klart for borgerne, at individuel transport kun fremstår som billigere, fordi de eksterne omkostninger ikke kan ses i transportregnskabet;

50.   glæder sig over Kommissionens støtte til forskning i rene, energieffektive køretøjer og alternative brændstoffer, men gør samtidig opmærksom på, at selv om teknologiske fremskridt vil befordre miljøforbedringer, er der også brug for foranstaltninger til omlægning til andre transportformer for at løse både miljø- og trængselsproblemer i byområder.

Forbedring af passagernes rettigheder

51.   støtter Kommissionens forslag vedrørende passagerrettigheder og adgang til information om sikkerhed og pålidelighed, men anmoder, da disse kun vil få karakter af frivillige forpligtelser baseret på bedste EU-praksis, samtidig Kommissionen om at øge den forventede effekt af disse forslag ved at støtte kommunikations- og oplysningskampagner i medlemsstaterne i samarbejde med de lokale, regionale og nationale myndigheder;

52.   foreslår, at en sådan oplysningskampagne kommer til at omfatte information om virkningen af bytrafikforanstaltninger og EU-borgernes valg af transportform på Europas og de europæiske regioners økonomiske konkurrenceevne og miljø.

Bruxelles, den 15. april 2010

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

Første næstformand for Regionsudvalget

---

(1)  Udtalelsen »grønbog om bytransport« (ordfører: Albert Bore) - CdR 236/2007 fin.

1

(2)  KOM(2007) 551.

2

(3)  Betænkning om handlingsplanen for mobilitet i byer (ordfører: Gilles Savary) - 2008/2217(INI).

3

(4)  Udtalelsen »handlingsplan om mobilitet i byerne« (ordfører: Albert Bore) - CdR 417/2008 fin.

4

(5)  I udtalelsen »grønbog om territorial samhørighed« (ordfører: Jean-Yves Le Drian) - CdR 274/2008 fin.

5

(6)  KOM(2009) 490.

6

(7)  De Forenede nationer: World Urbanization Prospects: The 2007 Revision.

7

(8)  Se fodnote 4.

8

(9)  www.eumayors.eu.

9

(10)  http://ec.europa.eu/research/transport/info/green_cars_intiative_en.html.

10

(11)  Se f.eks. www.eltis.org.

11

(12)  Investeringer i offentlig transport har en multiplikatoreffekt på 2 til 2,5 på de lokale og regionale økonomier – Kommissionens 5. rammeprogram (2005), Transecon-studie.

12

(13)  I byer, hvor offentlig transport står for en stor del af den samlede transport, kan der spares 4-500 kg brændstof per indbygger om året – UPUV.

13

(14)  Se fodnote 5.

14

(15)  Temastrategi for bymiljøet - KOM(2005) 718.

15

(16)  Tog- og busbilletter stiger hurtigere end omkostningerne ved at køre i egen bil – Det Europæiske Miljøagentur, rapport 3/2004.

16

(17)  En bæredygtig fremtid for transporten: på vej mod et integreret og brugervenligt transportsystem med teknologien som drivkraft (ordfører: Vaino Hallikmagi, CdR 146/2009 fin).

17

---

| 27.8.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 232/36 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 232/36

---

Regionsudvalgets udtalelse: »Udvidelsesstrategi og de vigtigste udfordringer 2009-2010 — kandidatlande«

(2010/C 232/06)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

GENERELLE ANBEFALINGER

Regionsudvalget

1.   understreger på ny, at formålet med EU er at fremme fred, værdier og velstand for befolkningen. Derfor er EU åben for ethvert europæisk land, der opfylder Københavnskriterierne;

2.   gør opmærksom på, at udvidelsesprocessen er en vigtig faktor for at sikre fred og stabilitet på det europæiske kontinent, og at den giver borgerne i kandidatlandene yderligere muligheder for at få gavn af den velstand, som udvikles i det fælles økonomiske rum;

3.   betoner, at EU skal bekræfte sin uforbeholdne pligt til at optage ethvert europæisk land, der opfylder kriterierne for tiltrædelse samt betingelserne i stabiliserings- og associeringsprocessen, i Fællesskabet;

4.   påpeger, at en vellykket integration afhænger af, hvordan kandidatlandet forbereder sin tiltrædelse og opfylder Københavnskriterierne;

5.   understreger, at det til fulde støtter de foranstaltninger og reformer, der gennemføres i kandidatlandene for at opfylde kriterierne for medlemskab;

6.   henleder opmærksomheden på den vitale betydning, som respekten for princippet om gode naborelationer og regionalt samarbejde har for tiltrædelsesprocessen. Udvalget opfordrer kandidatlandene til på en for alle parter acceptabel måde at få løst de udestående spørgsmål, de måtte have med nabolande, i overensstemmelse med EU's prioriteringer, principper og værdier;

7.   påpeger betydningen af, at de lokale og regionale myndigheder og deres sammenslutninger inddrages aktivt tidligt i processen, da der er tale om en strukturel og fuldt demokratisk proces, som ikke kan gennemføres udelukkende på centralt niveau uden aktiv medvirken af alle myndighedsniveauer og uden fuld respekt for subsidiaritets- og nærhedsprincippet.

KROATIEN

Kroatiens fremskridt i forbindelse med tiltrædelsesprocessen

8.   roser Kroatien for dets fortsatte fremskridt med hensyn til opfyldelsen af kriterierne for tiltrædelse af Unionen såvel som forpligtelserne ved medlemskab;

9.   udtrykker tilfredshed med den bilaterale aftale om grænsekonflikten med Slovenien, som løser problemet på en måde, der er acceptabel for begge parter;

10.   tilskynder Kroatien til at intensivere sine bestræbelser på at opfylde de nødvendige kriterier og referencemål, herunder fuldt samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslavien, hvor der stadig er uløste problemer, og til at fremskynde reformer i visse nøglesektorer, hvilket er en nødvendig forudsætning for, at tiltrædelsesforhandlingerne kan afsluttes i 2010;

11.   vurderer, at der er gjort fremskridt med bekæmpelsen af korruption. Udvalget pointerer ikke desto mindre, at korruption stadig er udbredt i mange sektorer, og anbefaler, at der iværksættes yderligere tiltag, at den administrative kapacitet til bekæmpelse af korruption styrkes, og at der indføres en kultur med politisk ansvarlighed på alle niveauer;

12.   bifalder retsgarantierne og den generelle respekt for pressefrihed og pluralisme, men gør samtidig opmærksom, at journalister, der undersøger sager om korruption og organiseret kriminalitet, udsættes for trusler og politisk pres;

13.   udtrykker bekymring for den utilstrækkelige gennemførelse af antidiskriminationsloven. Den seneste tids budgetnedskæringer må ikke bruges som begrundelse for ikke at gennemføre loven fuldt ud. Udvalget gør opmærksom på, at diskrimination af mindretal er et konkret problem og at beskyttelse mod diskrimination og retsforfølgningen i tilfælde af diskrimination ikke er i overensstemmelse med EU's standarder i praksis.

Forøgelse af de lokale og regionale myndigheders kapacitet

14.   bifalder den disciplinerede gennemførelse, den øgede valgdeltagelse og ikke mindst den øgede politiske deltagelse af kvinder i de første direkte valg af borgmestre og regionsformænd, som fandt sted i maj 2009;

15.   hilser vedtagelsen af »den nationale strategi for uddannelse af højtstående embedsmænd og andre ansatte i de lokale og regionale selvstyreenheder 2009-2013« velkommen. Udvalget anerkender denne strategis betydning for at forbedre det lokale selvstyres evne til at levere decentrale tjenester til borgerne, men betoner ikke desto mindre, at der er væsentlige svagheder i de administrative procedurer, og erkender, at retsgrundlaget for opbygningen af en moderne og professionel offentlig forvaltning stadig lader meget tilbage at ønske;

16.   påpeger, at strategien for decentralisering ikke er blevet vedtaget på grund af manglende politiske forpligtelser, og beklager, at der generelt mangler samordning mellem det politiske og det tekniske niveau såvel som mellem centraladministrationen og det lokale selvstyre; Udvalget opfordrer de nationale myndigheder til at indføre procedurer, der gør det muligt at opnå en tilfredsstillende repræsentation i lovgivningsproceduren, og anbefaler, at der træffes foranstaltninger, der kan forbedre den økonomiske situation for de lokale og regionale myndigheder;

17.   tilskynder til mere konkrete tiltag med hensyn til uddannelse og efteruddannelse i faglige færdigheder og viden for de kroatiske myndigheder på lokalt, regionalt og nationalt niveau. Regionsudvalget foreslår, at Kroatien udvider sit samarbejde med EU's medlemsstater herom for derved hurtigere at kunne udnytte erfaringerne og opfylde traktatens betingelser for tiltrædelse af Unionen;

18.   anerkender de fremskidt, som er gjort med hensyn til forenkling af registreringen af selskaber i de relevante registre, men understreger samtidig, at erhvervslivet påvirkes negativt af det store antal halvoffentlige finansaktører på nationalt og på lokalt niveau, korruptionen og den utilstrækkelige offentlige forvaltning;

19.   finder, at de lokale og regionale myndigheder og deres sammenslutninger skal inddrages i gennemførelsen af EU's eksisterende regelværk. Udvalget understreger, at de lokale og regionale myndigheder bør være velforberedte, så de kan påtage sig det fremtidige EU-medlemskabs forpligtelser, og nyde godt af de muligheder, et sådant medlemskab giver.

DEN TIDLIGERE JUGOSLAVISKE REPUBLIK MAKEDONIEN (FYROM)

Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens fremskridt i forbindelse med tiltrædelsesprocessen

20.   henviser til Kommissionens henstilling og konklusionerne fra samlingen i Rådet for Almindelige Anliggender i december 2009 og opfordrer FYROM's regering til at sikre gode naboskabsrelationer, og navnlig støtte bestræbelserne på gennem forhandlinger at nå frem til en gensidigt acceptabel løsning på navnespørgsmålet i FN's regi;

21.   minder om betydningen af gode naborelationer og tilskynder FYROM's regering til at arbejde sammen med alle partnere om at udvikle det regionale samarbejde yderligere;

22.   bifalder EU's beslutning om at give borgere fra FYROM lov til at rejse i Schengen-området uden visum fra den 19. december 2009;

23.   opfordrer myndighederne i FYROM til at fortsætte deres reformproces, især inden for offentlig forvaltning og retsvæsen, kvinders rettigheder og forbindelser mellem etniske grupper i overensstemmelse med Ohrid-aftalen fra 2001, der sikrer rettighederne for alle uanset etnisk herkomst, herunder øget deltagelse i det offentlige liv og den offentlige forvaltning;

24.   glæder sig over, at der er gjort fyldestgørende fremskridt med hensyn til styrkelse og gennemførelse af rammen for bekæmpelse af korruption, selv om korruption stadig er udbredt og fortsat udgør et alvorligt problem. Udvalget tilskynder til at fortsætte bestræbelserne, der er nødvendige, ikke mindst for gennemførelsen af lovrammen.

Forøgelse af de lokale myndigheders kapacitet

25.   hilser oprettelsen af det nye udvalg for lokalt selvstyre velkommen;

26.   glæder sig over, at det grænseoverskridende samarbejde anvendes til at fremme dialogen mellem lokale og regionale myndigheder i nabolande;

27.   glæder sig over konklusionerne fra de udsendte observatører fra OSCE's Kontor for Demokratiske Institutioner og fra Europarådet, ifølge hvilke præsident- og lokalvalgene, der fandt sted i 2009, opfyldte de fleste af OSCE's kriterier og af de internationale standarder for demokratiske valg. Udvalget opfordret FYROM's regering til at fortsætte gennemførelsen af de øvrige anbefalinger fra OSCE's Kontor for Demokratiske Institutioner og forventer væsentlige forbedringer med hensyn til de uregelmæssigheder, som blev konstateret;

28.   slår til lyd for fortsat decentralisering og yderligere kompetenceoverførsel til kommunerne, hvilket var et grundlæggende krav i Ohrid-aftalen, men påpeger, at der er brug for en øget indsats, især for så vidt angår den økonomiske ramme for kommunerne. Udvalget støtter også Kommunernes Sammenslutning ZELS' bestræbelser, der i væsentlig grad er med til at fremme decentraliseringsprocessen;

29.   hilser ikrafttrædelsen af loven om interkommunalt samarbejde (i juni 2009) velkommen og ser frem til dens gennemførelse, ligesom udvalget glæder sig over andre lignende love, som er under udarbejdelse;

30.   fremhæver, at opkrævningen af kommunale skatter er blevet mere effektiv, og betoner indsatsen for at styrke kommunernes kapacitet hvad angår forvaltning af formuebeskatning, offentlig finansforvaltning, gældsforvaltning og finanskontrol;

31.   påpeger, at visse kommuners administrative kapacitet, især små kommuner med lavt indbyggertal, stadig er svag på områder som finansforvaltning, skatteforvaltning og finanskontrol, og beklager, at gennemsigtighed og ansvarlighed i det lokal selvstyres organisationer stadig lader meget tilbage at ønske;

32.   er overbevist om, at det er nødvendigt med et bedre samarbejde mellem det centrale niveau og det lokale niveau, samt at ministeriet for lokalt selvstyre bør øge indsatsen for at fremme decentraliseringsprocessen;

33.   kræver en øget indsats for bekæmpelse af den moderne form for menneskehandel (human trafficking) gennem den fortsatte gennemførelse af Den nationale handlingsplan for bekæmpelse af menneskehandel og illegal indvandring og sikring af en bedre samordning på dette område på lokalt niveau;

34.   hilser velkommen, at kommunernes personale lidt efter lidt uddannes til at gennemføre de dele af EU's regelværk, som overdrages til det lokale niveau, samt til at forvalte EU-ressourcer, og tilskynder til, at denne indsats fortsættes;

35.   henleder opmærksomheden på, at den administrative kapacitet til at gennemføre og håndhæve miljølovgivning er meget langt fra at kunne karakteriseres som tilfredsstillende på såvel centralt som lokalt niveau, og fremhæver betydningen af en effektiv forbedring af denne situation, bl.a. i betragtning af eventuelle miljøkonsekvenser for nabolande.

TYRKIET

Tyrkiets fremskridt i forbindelse med tiltrædelsesprocessen

36.   glæder sig over den brede offentlige debat om en række traditionelt følsomme emner som domstolenes rolle, rettigheder for borgere af kurdisk herkomst, alawiernes rettigheder, hærens rolle og Tyrkiets relationer til nabolandene og roser den tyrkiske regering for dens konstruktive holdning og for dens rolle som igangsætter af dialogen;

37.   henleder opmærksomheden på, at fremskridt i form af håndgribelige reformer dog har været begrænsede i 2009, og opfordrer den tyrkiske regering til at konvertere sine politiske initiativer til konkrete lovændringer og efterfølgende håndhævelse af lovene;

38.   beklager, at gennemførelsen af den lovgivning, som er vedtaget med henblik på at opfylde de politiske Københavnerkriterier, stadig er utilstrækkelig, især når det gælder kvinders rettigheder, ikke-diskrimination, religionsfrihed, ytringsfrihed, nul-tolerance over for tortur og bekæmpelse af korruption;

39.   er bekymret over tilstanden på områderne ytringsfrihed og pressefrihed, især efter den uhørte bøde, som en mediegruppe er blevet idømt;

40.   beklager de begrænsede fremskridt, der er gjort på området religionsfrihed, og tilskynder regeringen til at etablere en lovramme i tråd med den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis og til at gøre det muligt for ikke-muslimske trossamfund og for alawierne at fungere uden urimelige begrænsninger;

41.   beklager, at den tyrkiske regering fortsat er forbeholden i sin respekt for mindretalsrettigheder, der er beskyttet af international ret. Udvalget tilskynder derfor den tyrkiske regering til at bringe sin politik i overensstemmelse med de internationale standarder på dette område og de politiske partier til at støtte regeringens bestræbelser og opfordrer Tyrkiet til at træffe foranstaltninger i overensstemmelse med henstillingerne fra Europarådets parlamentariske forsamling om det græske mindretal på øerne Imvros (Gökceada) og Tenedos (Bazcaada) med henblik på at bevare de to øers tværkulturelle karakter som forbillede for samarbejde mellem Grækenland og Tyrkiet;

42.   beklager, at forpligtelserne i henhold til tillægsprotokollen til associeringsaftalen EF-Tyrkiet stadig ikke efterkommes, og opfordrer Tyrkiet til at sikre en fuldstændig gennemførelse heraf uden forskelsbehandling;

43.   opfordrer alle interesserede parter til aktivt at støtte de igangværende forhandlinger og konkret bidrage til en samlet løsning på Cypern-spørgsmålet med udgangspunkt i en forbundsstat delt i to zoner og to sprogsamfund, men med fælles internationalt juridisk anerkendt identitet og statsborgerskab i overensstemmelse med FN's sikkerhedsråds relevante beslutninger og de principper, som EU hviler på, samt til at fremme et positivt forhandlingsklima gennem tilbagetrækning af Tyrkiets tropper fra Cypern – et land, der, er medlem af EU – og finde en løsning på spørgsmålet om tilflytterne og tillade de retmæssige indbyggere i det besatte Famagusta at vende tilbage;

44.   henleder opmærksomheden på Tyrkiets betydning som transitland for ulovlig indvandring. Udvalget noterer sig genoptagelsen af forhandlingerne om en tilbagetagelsesaftale med EU og opfordrer indtrængende Tyrkiet til, indtil en sådan aftale med EU foreligger, at sikre fuldstændig gennemførelse af de eksisterende bilaterale tilbagetagelsesaftaler med EU-medlemsstater. Udvalget tilskynder den tyrkiske regering til at intensivere samarbejdet med EU om indvandrerforvaltning, herunder med Frontex, der står for bevogtningen af EU's ydre grænser;

45.   ser med tilfredshed på, at der i forbindelse med andre regionale spørgsmål er sket en forbedring af Tyrkiets forhold til sine naboer, især den fælles aftale med Armenien, og understreger den store betydning af en hurtig ratificering af protokollen om etableringen af diplomatiske bånd og yderligere udvikling af de bilaterale forbindelser med Armenien. Regionsudvalget forventer, at Tyrkiet fortsætter sine bestræbelser i retning af gode naboskabsrelationer og fredelige løsninger på uoverensstemmelser.

Forøgelse af de lokale myndigheders kapacitet

46.   glæder sig over de generelt frie og retfærdige kommunalvalg, som blev afholdt i marts 2009;

47.   er utilfreds med, at fremskridtene sker så langsomt, hvad angår overdragelsen af kompetencer til lokale myndigheder, navnlig med hensyn til oprettelsen af velfungerende kommunalråd, som ellers udgør grundlaget for en styrkelse af befolkningens inddragelse i det lokale selvstyres beslutningstagning;

48.   ønsker øget gennemsigtighed og ansvarlighed i forbindelse med de lokale myndigheders interne og eksterne finanskontrol og understreger betydningen af decentralisering og forbedring af de lokale myndigheders evne til at udføre deres opgaver;

49.   bifalder, at fuld beskæftigelse er blevet prioriteret højt i forhandlingerne, og at der er vedtaget et nationalt program til omsætning af EU's eksisterende regelværk, men pointerer dog samtidig, at man kun har kunnet konstatere beskedne fremskridt med hensyn til en effektiv gennemførelse af politikker og forfatningsmæssige reformer;

50.   fremhæver Revisionsrettens særberetning nr. 19/2009 om forvaltning af den førtiltrædelsesbistand, som Tyrkiet modtager fra Kommissionen, og opfordrer sidstnævnte til at gennemføre Revisionsrettens henstillinger ved at opstille mål og gennemføre programmer på grundlag af tiltrædelseskriterierne;

51.   hilsner indførelsen af udviklingskontorer (Development Agencies) velkommen og bifalder, at de relevante lokale og regionale aktører deltager i fastsættelsen af budgetterne for disse kontorer; Udvalget understreger dog, at udvælgelseskriterierne er uklare, ligesom proceduren langt fra er tilstrækkelig gennemsigtig;

52.   gør opmærksom på, at gennemførelsen af EU's eksisterende regelværk inden for regionalpolitik og samordning af strukturinstrumenter stadig er begrænset.

53.   udtrykker håb om og er sikker på, at de anførte mangler og kritiske bemærkninger i kraft af en grundig analyse og passende juridiske og administrative foranstaltninger vil blive udbedret og taget til følge af de pågældende myndigheder og andre institutioner i Tyrkiet.

Bruxelles, den 14. april 2010

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

Første næstformand for Regionsudvalget

---

| 27.8.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 232/41 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 232/41

---

Regionsudvalgets udtalelse: Forbedring af VVM- og SMV-direktiverne

(2010/C 232/07)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

A.   Generelle bemærkninger samt de lokale og regionale myndigheders rolle

1.   bekræfter SMV- og VVM-direktivernes betydning som nøgleinstrumenter i den lokale og regionale miljøpolitik, eftersom de bidrager til at forebygge mulige miljømæssige konsekvenser af offentlige eller private investeringsprogrammer, planer og projekter;

2.   fremhæver, at anvendelsen af begge direktiver kan pålægge virksomheder og offentlige forvaltninger øgede omkostninger;

3.   påpeger imidlertid, at ingen af direktiverne fastlagde obligatoriske miljøstandarder: kvalitetskontrollen med VVM og SMV er i høj grad overladt til de nationale myndigheder;

4.   har den opfattelse, at der på trods af bestemmelser om offentlig deltagelse og åbenhed i beslutningsprocessen under henholdsvis SMV- og VVM-direktiverne, stadig er mangler som må udbedres, særligt med hensyn til opstarten af den offentlige høringsfase, informationer til offentligheden og adgangen hertil;

5.   gør opmærksom på flere afsnit, hvor der er overlapninger mellem de to direktiver. Selvom de vedrører forskellige spørgsmål, idet SMV-direktivet gælder forud for bestemte offentlige og private planer og programmer, mens VVM-direktivet anvendes til evaluering af offentlige og private projekter, fremgår det ikke altid klart, hvor grænsen går mellem en plan, et program eller et projekt, og der hersker fortsat tvivl om genstanden for en vurdering opfylder kriterierne for anvendelse af begge direktiver eller kun det ene. Vurderingen skal derfor foretages i to skridt;

6.   understreger behovet for, at begge direktiver formelt kædes sammen med direktivet om levesteder, navnlig hvad angår aspektet passende vurdering, og handlingsplanen for biodiversitet og indeholder en veletableret metodik til kortlægning af klimaændringernes konsekvenser.

B.   Miljøindvirkningsvurdering (VVM-direktivet)

7.   bekræfter, at alle medlemsstater har indført omfattende rammebestemmelser og er i færd med at gennemføre VVM-direktivet. I visse tilfælde går medlemsstaterne endda ud over de mindstekrav, der er fastlagt i direktivet;

8.   bemærker imidlertid, at det på visse områder er nødvendigt at forbedre VVM-direktivet, og anmoder om, at der afholdes en ekspertdebat på medlemsstatsniveau med særligt fokus på screening, offentlig deltagelse, datamaterialets kvalitet, VVM-procedurer med grænseoverskridende virkninger og koordinationen mellem VVM og andre direktiver og politikker;

9.   foreslår, at screeningsmekanismen i artikel 4 i lighed med bilag II og III forenkles og tydeliggøres ved detaljeret at beskrive udvælgelseskriterierne i bilag III og ved at fastsætte EF-tærskelværdier, -kriterier eller –udløsningsværdier i direktivet. Det viser sig, at medlemsstaterne, når de fastsætter tærskelværdier, ofte overskrider deres skønsmæssige beføjelser enten ved kun at tage nogle af udvælgelseskriterierne i bilag III i betragtning eller ved på forhånd at undtage nogle projekter. Derudover er der flere tilfælde, hvor de kumulative virkninger ikke tages i betragtning, og »salamimetoden« anvendes i forbindelse med projekter, særligt når der er tale om store investeringsplaner. Udvalget foreslår ligeledes, at der gives en detaljeret beskrivelse af de tekniske kendetegn ved de projekter, der er omfattet af bilag I og II, med det sigte at præcisere det konkrete anvendelsesområde;

10.   anbefaler, at direktivet indfører en obligatorisk »scoping« (afgrænsning), der afgør indholdet og omfanget af de spørgsmål, der skal indgå i VVM-direktivets miljøoplysninger, samt en gennemsigtig akkreditering af konsulenter, når sådanne anvendes;

11.   anbefaler ligeledes, at direktivet, som en foranstaltning, der skal bidrage til kvaliteten og dermed effektiviteten af VVM, specificerer, at det er obligatorisk at vurdere alternative løsninger, fastlægge VVM's gyldighed og overvåge mulige væsentlige miljøvirkninger ved projektgennemførelsen og effektiviteten af de fastlagte beskyttelsesforanstaltninger og korrigerende foranstaltninger;

12.   understreger, at offentligheden i tide og i praksis skal have mulighed for at deltage i beslutningsprocessen. Offentligheden bør høres så tidligt som muligt, f.eks. i afgrænsnings- eller screeningsfaserne. Der skal også opstilles minimumskrav for bedste praksis, hvad angår tilrådighedsstillelse af VVM-dokumentationen for den berørte offentlighed.

C.   Direktivet om strategisk miljøvurdering (SMV-direktivet)

13.   gør opmærksom på, at det overordnede billede af SMV-direktivets anvendelse og virkning i medlemsstaterne er noget blandet både med hensyn til de institutionelle og retlige ordninger i SMV-proceduren og med hensyn til, hvordan medlemsstaten opfatter sin rolle (1);

14.   understreger, at direktivet, selvom der er behov for at indsamle yderligere erfaringer med anvendelsen af SMV-direktivet, indeholder en række elementer, som det er op til den enkelte medlemsstat at beskrive, og som kunne specificeres i forbindelse med en revision. Udvalget gør opmærksom på behovet for:

| — | en præcisering af direktivets anvendelsesområde (artikel 3, stk. (2)(a) og (3)) i forbindelse med mulige miljømæssige konsekvenser af en plan eller et program; |
| --- | --- |

—

en præcisering af direktivets anvendelsesområde (artikel 3, stk. (2)(a) og (3)) i forbindelse med mulige miljømæssige konsekvenser af en plan eller et program;

| — | at give en bedre definition af, hvilke informationer miljørapporten (artikel 5 og bilag I) skal indeholde. En fastlæggelse af oplysningernes korrekte omfang og vurderingens detaljeringsgrad samt inddragelsen af et sæt standarder for miljøkriterier kunne forbedre direktivets gennemslagskraft; |
| --- | --- |

—

at give en bedre definition af, hvilke informationer miljørapporten (artikel 5 og bilag I) skal indeholde. En fastlæggelse af oplysningernes korrekte omfang og vurderingens detaljeringsgrad samt inddragelsen af et sæt standarder for miljøkriterier kunne forbedre direktivets gennemslagskraft;

| — | at der i miljørapporten (artikel 5, stk. 1) skal gives en specifik definition af rimelige alternativer; |
| --- | --- |

—

at der i miljørapporten (artikel 5, stk. 1) skal gives en specifik definition af rimelige alternativer;

| — | at gøre det obligatorisk at indføre metoder og indikatorer, som gør det muligt at overvåge væsentlige miljøvirkninger (artikel 10) forbundet med gennemførelsen af planer og programmer og effektiviteten af de fastlagte beskyttelsesforanstaltninger og korrigerende foranstaltninger; |
| --- | --- |

—

at gøre det obligatorisk at indføre metoder og indikatorer, som gør det muligt at overvåge væsentlige miljøvirkninger (artikel 10) forbundet med gennemførelsen af planer og programmer og effektiviteten af de fastlagte beskyttelsesforanstaltninger og korrigerende foranstaltninger;

15.   minder om, at erfaringerne viser, at introduktionen af SMV i den fysiske planlægning på regionalt og lokalt niveau forøger omkostningerne med 0,1-1 % og godkendelsestiderne med 20-25 %, hvilket der må tages højde for, hvis SMV-direktivet ændres;

16.   anser det for afgørende, at der sker en kapacitetsudvikling i medlemsstaterne med det formål at sikre en effektiv gennemførelse af SMV-direktivet. Med henblik herpå skal der på det kraftigste tilskyndes til kapacitetsopbygning, navnlig gennem målrettede kampagner for ansættelse og uddannelse af SMV-eksperter og vejledninger;

17.   foreslår, at alle initiativer skal bygge på principperne om nærhed, proportionalitet og bedre lovgivning, åbne en bredt funderet debat med alle aktører, fremme naturbevarelsen, øge harmoniseringsgraden og forenkle de eksisterende procedurer;

18.   påpeger, at der kan spares tid og penge, og at dobbeltarbejde kan undgås, hvis man allerede i forbindelse med udarbejdelse af den fysiske planlægning i løbet af den offentlige høring af borgerne får lejlighed til at informere sig om de planlagte løsninger; derfor er der ikke behov for et SMV-direktiv til at sikre, at offentligheden inddrages. En strategisk miljøvurdering kan gennemføres for at efterprøve de alternativer, som findes med hensyn til mål, anvendte teknologier eller miljøpåvirkninger fra et konkret objekt, som potentielt kan have negativ miljøeffekt.

Bruxelles, den 15. april 2010

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

Første næstformand for Regionsudvalget

---

(1)  Yderligere oplysninger om anvendelsen og virkningen af de to direktiver findes i følgende undersøgelser fra Kommissionen:

1

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/eia_study_june_09.pdf

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/study0309.pdf.

---

| 27.8.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 232/44 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 232/44

---

Regionsudvalgets udtalelse: »Digitaliseringsdividenden som kilde til sociale goder og økonomisk vækst og et offentlig-privat partnerskab om fremtidens internet«

(2010/C 232/08)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

BEMÆRKNINGER TIL BEGGE MEDDELELSER

Regionsudvalget

1.   glæder sig over Kommissionens meddelelser om digitaliseringsdividenden som kilde til sociale goder og økonomisk vækst og om et offentlig-privat partnerskab om fremtidens internet, for så vidt at man ved at udnytte digitaliseringsdividenden og udvikle fremtidens internet kan gøre store fremskridt med at mindske den digitale kløft, nå målene for Lissabonstrategien og dens efterfølger, EU's 2020-strategi, og opfylde bestemte vigtige behov hos EU's borgere på det sociale, kulturelle og økonomiske område;

2.   minder om, at det allerede flere gange har gjort gældende, at det forhold, at der stadig består en digital kløft, fører til social udstødelse og et økonomisk efterslæb. Tilvejebringelse af lige muligheder med hensyn til digital adgang og e-færdigheder er derfor nødvendig ud fra en samfundsmæssig og økonomisk synsvinkel;

3.   minder ligeledes om, at e-integration spiller en afgørende rolle for opnåelse af målene med initiativet »i2010 - et informationssamfund som middel til vækst og beskæftigelse« (1) og dermed for Lissabonstrategiens mål om økonomisk og social udvikling (2);

4.   understreger, at adgang til bredbåndsinternet til en overkommelig pris er en væsentlig forudsætning for social og territorial samhørighed, økonomisk vækst og e-integrationen i EU, særligt i den aktuelle situation med dyb økonomisk og social krise;

5.   bemærker, at bredbånd mere og mere opfattes som en samfundsopgave, der kan sammenlignes med forsyningspligtydelser som vand- og elektricitetsforsyning (3). Alle borgere i EU bør derfor have adgang til bredbånd til en rimelig pris;

6.   fremhæver ligesom i2010-strategien for det europæiske informationssamfund betydningen af de lokale og regionale myndigheder, da de er drivkraften bag økonomisk vækst på lokalt plan og udvikler, anvender og ejer mange digitale informationsprodukter og –tjenester. I nogle medlemsstater er de endda de kompetente myndigheder på området. De lokale og regionale myndigheder bør derfor fuldt og reelt inddrages i forvaltningen af informationssamfundet (4);

7.   fremhæver i den forbindelse den nøglerolle og det ansvar, som de lokale og regionale myndigheder har for at sikre lige højhastighedsadgang til en overkommelig pris i de regioner, hvor markedet svigter, for at gå i spidsen med pilotprojekter til nedbringelse af e-adgangskløften og for at udvikle nye tilgange, hvor de offentlige onlinetjenester sætter borgeren i centrum (2);

8.   mener, at de lokale og regionale myndigheder bør indgå i et bredt samarbejde med det formål at forbedre den offentlige forvaltnings interoperabilitet og øge effektiviteten af de offentlige tjenester (5);

9.   foreslår, at Europa udnytter sit fulde potentiale til at udvikle ikt-tjenester i den offentlige og private sektor og dernæst anvender ikt til at forbedre de tjenester, der leveres af de lokale og regionale myndigheder på områder som sundhed, uddannelse, offentlig orden, sikkerhed og på socialområdet. De offentlig-private partnerskaber (OPP) mellem lokale og regionale myndigheder og SMV'er, som fremmes af EU, og som udvikler offentlige ikt-tjenester kan være et udmærket udgangspunkt for opbygning af grundlæggende færdigheder og viden på lokalt niveau i hele EU (6).

Særlige bemærkninger til Kommissionens meddelelse om digitaliseringsdividenden som kilde til sociale goder og økonomisk vækst

10.   er enig i Kommissionens udsagn om, at overgangen fra analogt til digitalt jordbaseret tv i Europa vil frigøre et antal meget nyttige radiofrekvenser, som følge af at digital overførsel er mere effektiv. Denne såkaldte »digitaliseringsdividende« rummer store muligheder for levering af en lang række tjenester, eftersom radiosignalerne i dette frekvensbånd kan transmitteres over lange afstande, og det udstyr, der benytter disse frekvenser, uden problemer kan anvendes indendørs. Udvalget er derfor overbevist om, at Europa herved får en enestående chance for at imødekomme den stigende efterspørgsel efter radiofrekvenser og ikke mindst benytte dem til at levere trådløst bredbånd til landdistrikterne for således at mindske den digitale kløft, til at fremme ibrugtagningen af nye trådløse tjenester, f.eks. næste generation af mobilt bredbånd, og til at støtte udviklingen af jordbaseret radiospredning.

Digitaliseringsdividenden – et redskab, der kan fremme den økonomiske udvikling

11.   noterer sig, at det i den af Kommissionen bestilte undersøgelse »Exploiting the digital dividend – a European approach« anslås, at digitaliseringsdividenden over en periode på 15 år kan generere en samlet værdi på mellem 150 og 700 mia. EUR i hele EU. Udvalget gør i den forbindelse opmærksom på, at radiofrekvenser ifølge de nyligt reviderede europæiske rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (7) er et offentligt gode af stor social, kulturel og økonomisk værdi;

12.   slår fast, at adgang til digitaliseringsdividenden vil gøre det lettere at levere bredbåndstjenester i hele EU, hvilket igen vil bidrage til gennemførelsen af det indre marked for elektroniske kommunikationstjenester og derfor også spille en stor rolle for den europæiske økonomis produktivitet og konkurrenceevne.

Digitaliseringsdividenden – et redskab til at slå bro over den digitale kløft

13.   er overbevist om, at udviklingen og fastholdelsen af social samhørighed og velstand vanskeliggøres af den vedvarende digitale kløft, som tillige fører til social og økonomisk udstødelse. I den henseende bør i2010-initiativet medvirke til at forbedre borgernes livskvalitet og mere generelt til at skabe et bedre samfund (2);

14.   gør opmærksom på markedets vanskeligheder med at levere højhastighedsbredbåndsnet til en rimelig pris til visse geografiske områder. Udvalget opfordrer derfor Kommissionen til at benytte sig af de radiofrekvenser, der frigøres, og udvikle politikker og retningslinjer, der tager markedets mangler til efterretning og gør det lettere for medlemsstaterne og den offentlige sektor at iværksætte initiativer for at udvikle åbne net, der funktionelt er adskilt fra tjenesteydelserne, i disse områder (3).

Åbning af frekvensspektrummet og fordelene for udviklingen af offentlige tjenester

15.   gentager, at adgang til trådløse forbindelser af høj kvalitet til en rimelig pris kan være med til at lette adgangen til de tjenesteydelser, der leveres af lokale og regionale myndigheder, forbedre kvaliteten heraf og samtidig gøre det lettere for mikrovirksomheder og SMV'er at markedsføre deres produkter. Afsidesliggende regioner og lokalsamfund, særligt dem i den yderste periferi, bør især tilgodeses, når det gælder mere udbredt og hurtigere adgang til bredbåndstjenester (8);

16.   mener, at man ved at udnytte digitaliseringsdividenden vil kunne udvikle de såkaldte »e-forvaltningstjenester«, der først og fremmest dækker over: kontakt mellem brugerne og myndighederne, myndighedernes input i den offentlige debat (formidling af vigtig offentlig data, offentlige fora, online-høringer og især de nye borgerhøringer), kontakten mellem virksomheder og myndighederne (indberetning af arbejdsmarkedsmæssige data, indberetning om ansættelser, overførsel af skatteoplysninger og regnskabsdata), gennemførelse af procedurer for e-handel og offentlige e-indkøb, nye arbejdsmetoder og tilrettelæggelse af arbejdet internt i myndighederne (omlægning af arbejdet, samarbejde, telearbejde). Ved at anvende digitaliseringsdividenden ville man desuden kunne afhjælpe ulemperne for fjerntliggende landdistrikter gennem en bedre kommunikation mellem myndighederne og brugerne, det være sig privatpersoner eller virksomheder;

17.   understreger, at en af ledetrådene for målet om økonomisk modernisering af den europæiske samhørighedspolitik for perioden 2007-2013 er at øge medlemsstaters, regioners og byers tiltrækningskraft ved at sikre tilgængelighed og tjenester af passende kvalitet og på et passende niveau. Det er udvalgets opfattelse, at disse bestræbelser understøtter udviklingen af offentlige onlinetjenester og fremmer væksten i videnøkonomien ved at sætte skub i forsknings- og innovationskapaciteten (2).

En samordnet strategi på fællesskabsplan

18.   noterer sig, at det i undersøgelsen »Exploiting the digital dividend – a European approach« anføres, at man ved at gennemføre en passende koordinering af radiofrekvenserne i digitaliseringsdividenden som helhed inden 2015 vil kunne øge dividendens økonomiske virkning med 20 til 50 mia. EUR over 15 år, hovedsagelig afhængigt af hvor stor den faktiske fremtidige efterspørgsel efter tjenester som avanceret jordbaseret radiospredning og trådløst bredbånd bliver;

19.   bemærker endvidere, at såvel CEPT (9) (den europæiske post- og telekommunikationskonference) som RSPG (10) (frekvenspolitikgruppen) har gjort gældende, at alle harmoniserede tiltag bør være af ikke-bindende karakter. Flere forhold taler for, at de skal være ikke-bindende: De forskelle, der følger af landenes forskellige størrelse og topografi, omfanget af konkurrence med andre platforme, der leverer tjenester, f.eks. satellitter og kabelnet, eller den fortsatte benyttelse af radiofrekvenser i nabolande uden for EU. I medfør af nærhedsprincippet mener udvalget endvidere, at det er op til medlemsstaterne - eller de lokale og regionale myndigheder, hvis de har kompetence hertil - at træffe beslutning om, hvorvidt et radiofrekvensbånd skal allokeres til et bestemt formål. Udvalget erkender dog, at det er nødvendigt med en vis samordning af de tekniske brugsbetingelser på EU-niveau for at drage flest mulige stordriftsfordele af investeringer og sikre effektiv brug af frekvenserne;

20.   mener derfor, at en harmoniseret strategi for digitaliseringsdividenden er berettiget, forudsat at den ikke er bindende, og at den tager højde for de særlige forhold i medlemsstaterne og de politikker, medlemsstaterne agter at føre. EØSU bifalder også, at Kommissionen agter at træffe beslutning om at harmonisere de tekniske brugsbetingelser for 800 MHz-båndet, så længe medlemsstaterne ikke forpligtes til at åbne båndet for andre nye anvendelser end radiospredning.

Digitaliseringsdividenden og de nationale mediepolitikker

21.   konstaterer, at EU-politikken for digitaliseringsdividenden vil få indflydelse på medlemsstaternes mediepolitikker og mere specifikt på udviklingen af digitalt jordbaseret tv. Medlemsstaterne råder for øjeblikket over samme kapacitet til national tv-dækning. Allokering af radiofrekvensbånd til andre tjenester end radiospredning vil imidlertid påvirke denne dækning forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat og således bringe princippet om lige adgang for alle medlemsstater til radiofrekvenser i fare. Udvalget mener derfor, at EU-politikken for digitaliseringsdividenden bør tage højde for dette problem og sikre, at alle medlemsstater har samme kapacitet til at gennemføre deres nationale politikker for udvikling af de digitale medier;

22.   understreger medietjenesternes vigtige rolle i at fremme den kulturelle mangfoldighed, pluralisme og deltagelsesdemokratiet og i at opbygge og styrke den lokale, regionale og nationale identitet i Europa. Det bemærker, at jordbaseret tv stadig er det vigtigste redskab til levering af disse tjenester til borgerne. Det anerkender borgernes forventninger om og behov for programdiversitet, kvalitetstjenester, mobilitet og levering af tillægstjenester, bl.a. via landbaserede platforme.

Digitaliseringsdividenden og politikkerne om byplanlægning og miljøbeskyttelse

23.   bemærker, at hvis digitaliseringsdividenden skal udnyttes til trådløs kommunikation, er der brug for langt flere sendemaster end til radiospredning, hvilket kan have indflydelse på byplanlægningen og miljøet. Det bemærker endvidere, at det generelt er de lokale og regionale myndigheder, der er kompetente på området, og gør derfor opmærksom på, at der skal findes en rimelig balance mellem anlæg af de nødvendige nye net og udøvelsen af disse kompetencer.

Særlige bemærkninger til Kommissionens meddelelse om et offentlig-privat partnerskab om fremtidens internet

Forskning og udvikling

24.   glæder sig over Kommissionens tilsagn om fortsat støtte til forskning og teknologisk udvikling af fremtidens internet gennem det syvende rammeprogram for at forbedre de allerede bemærkelsesværdige resultater, og anbefaler, at man igen gør brug af rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation som en udmærket platform til fremme af anvendelsen af fremtidige internetapplikationer. Mere specifikt opfordrer udvalget – som i tidligere udtalelser (11) – til samordnet brug af det syvende forskningsrammeprogram, strukturfondene og programmet for konkurrenceevne og innovation. Sidstnævnte er vigtigt for EU's konkurrenceevne og for at opnå en synergieffekt mellem samhørigheds-, forsknings-, videreuddannelses- og innovationspolitikkerne på nationalt og regionalt niveau (6);

25.   konstaterer, at der generelt mangler samordning på visse områder som uddannelse, innovation, forskning, investeringer og markedsføring af innovative ikt-løsninger. Dette kunne afhjælpes ved hjælp af konceptet »brugerstyret innovation«, der kan være et vigtigt redskab, som anvendes i flere og flere europæiske regioner og byer, og som har vist sig at være en væsentlig drivkraft for investeringer i F&U og for markedsadgang for nye, innovative produkter. Udvalget opfordrer ligeledes til, at dette ydes større opmærksomhed i Kommissionens meddelelse (6);

26.   minder om, at det har understreget vigtigheden af en tæt sammenkobling mellem F&U og praksis inden for industrien, og opfordrer derfor medlemsstaterne og Kommissionen til at gøre alt, hvad de kan for at fremme en hurtig omsætning af forskning til daglig praksis inden for den offentlige og private sektor (6);

27.   minder om, at de lokale og regionale myndigheder kan skabe et innovativt forskningsmiljø og udforske nye institutionelle samarbejdsmuligheder mellem den offentlige og den private sektor og grænseoverskridende samarbejde. Udover investeringer fra de lokale og regionale myndigheders side kræver dette også økonomiske ressourcer fra medlemsstaterne og EU (12).

Interoperabilitet

28.   bemærker, at interaktive platforme som web 2.0 nu er blevet mere nyttige i kraft af deres komplekse funktioner for informationsudveksling og avanceret interoperabilitet mellem et stort antal netværk og de muligheder, som de giver enkeltpersoner eller grupper, for at skabe eller tilføre indhold. I den forbindelse er det absolut nødvendigt hurtigt at udvikle teknologier til masselagring til de offentlige myndigheders databaser, som skal indeholde beskrivelser af de objekter, der identificeres via deres internetadresse (13);

29.   mener, at indsatsen for at fremme skabelsen af innovative markeder og sikre interoperabilitet og fælles standarder kun vil blive en succes med fortsat støtte og deltagelse fra nationale, regionale og lokale myndigheder, og påpeger, at indsatsen bør suppleres af tiltag på regionalt og lokalt niveau.

Datasikkerhed og beskyttelse af privatlivets fred

30.   mener, at det i forbindelse med udviklingen af infrastrukturen til fremtidens internet og de dertil knyttede tjenester er yderst vigtigt at garantere, at alle sikkerhedskrav overholdes på alle niveauer, så man sikrer størst mulig fortrolighed og persondatabeskyttelse og afværger uretmæssig sporing af alle former for persondata og profilanalyse med bl.a. indkøbspræferencer, helbredstilstand, patientjournaler osv. (13);

31.   vurderer, at garantien for beskyttelse af privatlivets fred er afhængig af bestemte faktorer som organiseringen af de offentlige instanser (hvoraf de fleste findes på lokalt niveau), harmoniseringen af EU-lovgivning, fremme af en innovationskultur hos de ansatte ved de offentlige myndigheder, bl.a. via brug af en fælles etisk kodeks, og forvaltningen af ikt-baserede applikationer (13);

32.   opfordrer til, at der iværksættes omfattende uddannelsestiltag for alle medarbejdere, men især for specialiserede teknikere (inden for f.eks. netværk, systemer, sikkerhed, fortrolighed osv.), medarbejdere, der er direkte beskæftiget med sikkerhedsprocedurer, der indebærer forskellige processer, og endelig medarbejdere, som generelt eller indirekte er beskæftiget med innovations- og moderniseringsprocedurerne (f.eks. undervisning af forbrugere i it-færdigheder) (13);

33.   minder om, at udvalget allerede har anbefalet, at området styrkes og gives nye impulser for på et tidligt tidspunkt at forebygge, behandle og løse net- og informationssikkerhedsproblemer, hvilket er en opgave, som fremmes af Det Europæiske Agentur for Net- og Informationssikkerhed (ENISA) (2).

Behov for fælles tiltag på EU-niveau for at udvikle fremtidens internet

34.   glæder sig over, at Kommissionen agter at tilknytte forummet om fremtidens internet (FIF) til gennemførelsen af de i meddelelsen fremsatte forslag, for så vidt det er nødvendigt at samordne tiltagene på EU-niveau for at sikre sammenhæng i arbejdet og fastlægge fælles mål i offentlighedens interesse. Eftersom de lokale og regionale myndigheder er vigtige aktører i forbindelse med udviklingen af fremtidens internet, mener udvalget, at de bør tilbydes muligheden for at deltage i FIF og anmoder Kommissionen om at fremsætte forslag i den henseende.

Bruxelles, den 15. april 2010

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

Første næstformand for Regionsudvalget

---

(1)  KOM(2005) 229 endelig.

1

(2)  CdR 5/2008 fin.

2

(3)  CdR 304/2008 fin.

3

(4)  CdR 247/2009 fin.

4

(5)  CdR 10/2009 fin.

5

(6)  CdR 156/2009 fin.

6

(7)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/140/EF af 25. november 2009, EUT L 337, 18.12.2009.

7

(8)  CdR 252/2005 fin.

8

(9)  CEPT-rapport nr. 22 – CEPT-rapport som opfølgning på Kommissionens mandat til at undersøge de tekniske muligheder for harmonisering af brugen af de frigjorte frekvenser (del B), 01/07/2008.

9

(10)  RSPG-udtalelse om frekvenspolitiske følger i EU af digitaliseringsdividenden, 14/02/2007 – RSPG-udtalelse om digitaliseringsdividenden, 18/09/2009.

10

(11)  CdR 263/2007 fin.

11

(12)  CdR 84/2007 fin.

12

(13)  CdR 247/2009.

13

---

| 27.8.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 232/49 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 232/49

---

Regionsudvalgets udtalelse: Udvikling af en fælles strategi for centrale støtteteknologier i EU

(2010/C 232/09)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

1.   bifalder, at Kommissionen har udarbejdet en meddelelse om »Forberedelse på fremtiden: Udvikling af en fælles strategi for centrale støtteteknologier i EU« (KET-meddelelsen);

2.   noterer, at disse teknologier vil kunne blive værdifulde aktiver for borgere, virksomheder og forvaltninger og kunne bidrage til forbedring af produkter og af kvaliteten af de offentlige tjenester;

3.   hilser supplerende forslag og rapporter velkommen, herunder meddelelsen om »Nanovidenskab og nanoteknologi: En europæisk handlingsplan for 2005-2009« (Nano-rapporten), som understøtter den fremtidige udvikling af centrale støtteteknologier; konstaterer, at KET-meddelelsen anerkender nanoteknologi som en af de fem strategisk mest relevante centrale støtteteknologier;

4.   konstaterer, at de lokale og regionale myndigheder spiller en nøglerolle med hensyn til at fremme en kvalificeret dialog med den brede offentlighed, og når det drejer sig om tæt på borgerne at tage fat på de problemer, der kommer til udtryk i befolkningen;

5.   finder det positivt, at KET-meddelelsen anbefaler øget fokus på fælles strategiske programmer og demonstrationsprojekter samt en mere strategisk og koordineret tilgang, ikke kun for EU og medlemsstaterne, men også for regionerne;

6.   bifalder KET-meddelelsens fremhævning af det nødvendige i at fremme regionale innovationsklynger og –netværk, hvis innovation i verdensklasse skal skabes og bevares, og hvis der skal sikres en solid forankring af viden i en bestemt region;

7.   anerkender de centrale støtteteknologiers betydning for EU's konkurrenceevne på verdensmarkedet og for en bæredygtig udvikling, understreger, at udvekslingen af erfaringer og god praksis mellem medlemsstaterne og andre europæiske regioner bør styrkes, og fremhæver det vigtige i at udnytte god praksis fra hele verden;

8.   bekræfter betydningen af synergier mellem rammeprogrammet, strukturfondene og de nationale politikker i forhold til EU's bredere mål om konkurrenceevne og samhørighed;

9.   anerkender det vigtige i revisionen af rammerne for statsstøtte til innovation, og anmoder Kommissionen om at holde udvalget orienteret om relevante tiltag;

10.   bakker op om Kommissionens forslag om at nedsætte en ekspertgruppe på højt plan, der skal have til opgave at udvikle en fælles langsigtet strategi for de centrale støtteteknologier, og anmoder Kommissionen om fra et tidligt stadium at blive holdt orienteret om, hvad der sker i denne gruppe, herunder dens analyser og politikanbefalinger;

11.   støtter det behov, der nævnes i Nano-rapporten, om at integrere sundheds-, sikkerheds- og miljøaspekter i udviklingen af nanoteknologi og oprette en effektiv dialog med alle interessenter;

12.   anerkender det vigtige i at foretage en omhyggelig revision af de eksisterende EU-bestemmelser, som krævet af Europa-Parlamentet, og samordne dem med regionale bestemmelser og standarder, da for store forskelle mellem bestemmelser kunne skade de europæiske regioners og medlemsstaternes internationale konkurrenceevne.

13.   mener ikke, at de foreslåede tiltag, sådan som de for øjeblikket er formuleret i forbindelse med meddelelsen om centrale støtteteknologier, giver anledning til indvendinger vedrørende deres overensstemmelse med subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet.

De centrale støtteteknologiers indvirkning på konkurrenceevne og innovation

14.   understreger de centrale støtteteknologiers betydning med hensyn til at understøtte praktiske anvendelsesmuligheder, deres potentielle rolle i den nye europæiske innovationsplan og deres muligheder for at højne livskvaliteten og konkurrenceevnen i EU's regioner;

15.   anerkender, at det ud over løbende at have opmærksomheden rettet mod bestemte sektorers konkurrenceevne er vigtigt at være klar over, at Europas fremtidige velstand i stigende grad vil være afhængig af tværsektorielle aktiviteter (1);

16.   konstaterer, at der kan skabes nye job på alle niveauer og sikres viden i regionerne ved at fremme vidt forskellig anvendelse af konkret viden i en række innovationskæder (1);

17.   opfordrer til at revidere EU's rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling og i højere grad tilpasse den til SMV'ernes behov med henblik på at lette deres deltagelse i europæiske fælles projekter og øge muligheden for udvikling af centrale støtteteknologier på regionalt plan;

18.   bemærker, at EU allerede i dag er mindre attraktivt for industrielle investorer inden for dette område.

De samfundsmæssige aspekter af centrale støtteteknologier

19.   anerkender, at det som nævnt i KET-meddelelsen er vigtigt, at offentligheden har kendskab til og viden om centrale støtteteknologier, at der udarbejdes en proaktiv strategi, der samler de berørte parter om at tage hensyn til befolkningens bekymringer, og at der sker en åben formidling af fordelene og risiciene ved nye teknologier;

20.   peger på det nødvendige i at sikre en god forståelse af og formidling af fordelene og risiciene ved nye teknologier, som fremhævet af Regionsudvalget i tidligere udtalelser (2), og i, om nødvendigt, at gennemføre undersøgelser, der kan føre til en bedre forståelse af de mulige risici i forhold til de forventede fordele;

21.   hilser det i den forbindelse velkommen, at den europæiske gruppe vedrørende etik tildeles en større rolle i en kvalificeret debat om muligheder og risici ved bio- og nanoteknologier;

22.   er enigt i, at det er vigtigt at tage hensyn til samfundets forventninger og bekymringer som nævnt i Nano-rapporten og de ledsagende dokumenter;

23.   opfordrer til øget samarbejde mellem EU og de nationale og regionale myndigheder om etiske og socioøkonomiske spørgsmål;

24.   mener, at EU bør oprette en europæisk taskforce for social innovation, som ikke er uafhængig af, men er centralt placeret i den europæiske industripolitik (1);

25.   opfordrer medlemsstaterne til at fastlægge deres innovationspolitik samt metoderne og instrumenterne til fremme heraf i koordination og samarbejde med regionerne, således at de opnåede resultater også svarer til de reelle behov på lokalt og regionalt niveau (3).

26.   er tilfreds med, at Kommissionen har til hensigt inden for rammerne af såvel handelspolitikken som bilaterale aftaler at sætte en stopper for tredjelandes uacceptable subventionspraksis og den heraf følgende subventionskonkurrence. Hvis tredjelandene ikke er indstillet herpå, bør EU og medlemsstaterne forsvare deres teknologiske og økonomiske interesser med virkningsfulde foranstaltninger for således at sikre en opretholdelse af de centrale støtteteknologier og dermed den videnbaserede økonomi i EU.

Infrastruktur og samhørighed

27.   opfordrer til, at der som nødvendige elementer i udviklingen og gennemførelsen af centrale støtteteknologier lægges større vægt på bevidstgørelse på regionalt og lokalt plan og på at fremme en opgradering af infrastrukturen;

28.   peger på, at europæiske forskningsinfrastrukturer hovedsagelig er placeret i Vesteuropa, og at en bedre geografisk fordeling derfor bør fremmes på dette område;

29.   anerkender behovet for at udvikle en ramme på europæisk plan, som skal sikre, at forskningsinfrastrukturer fungerer mere effektivt, og at hindringer for international forskning fjernes;

30.   understreger, at især europæiske grupper for territorial samhørighed (EGTS) må overvejes som et alternativt retsinstrument til oprettelse af europæiske forskningsinfrastrukturer med en europæisk dimension,

31.   fremhæver det vigtige i, at de lokale og regionale myndigheder fremmer fælles forskningsprogrammer: de lokale og regionale myndigheder er nøglespillere i udviklingen af regionale forsknings- og innovationsstrategier. De forvalter i mange tilfælde forskningsinstitutioner, og de fremmer innovative miljøer;

32.   foreslår, at der inden for strukturfondene oprettes incitamenter for forskning og innovation, herunder differentierede støtteniveauer, der favoriserer investeringer i forsknings- og udviklingsprojekter;

33.   opfordrer byer og regioner til at støtte videnoverførsel og innovation fra den grundlæggende videnskab til industrien, sikre øget risikovillig kapital, også til det grænseoverskridende samarbejde, og støtte dem, der anvender teknologiske opfindelser inden for patentering og udnyttelse af patenter;

34.   understreger den særlige rolle, samhørighedspolitikken spiller i forbindelse med støtten til innovationsaktiviteter i regionerne;

35.   noterer, at Den Europæiske Fond for Regionsudvikling (EFRU) kan yde finansiel støtte til kompetenceudvikling og til modernisering af uddannelsesstrukturer og -systemer ved at finansiere virksomhedskuvøser og forskerparker og derved fremme forbindelserne mellem SMV'er og universiteter.

Øget SMV-deltagelse i offentlig-private partnerskaber

36.   bekræfter, at EU's industripolitik i højere grad bør sætte fokus på samspillet mellem på den ene side store virksomheder og på den anden side små og mellemstore virksomheder og ikke mindst mellem SMV'er og forskningscentre (1); understreger, at det for at fremme dette samspil og forankre industrien i regionerne er afgørende vigtigt at sikre en kvalificeret arbejdsstyrke;

37.   peger på den centrale betydning af samarbejde mellem offentlige institutioner og den private sektor, navnlig samarbejde der inddrager universiteter, andre højere læreanstalter og forskningsinstitutter (4); noterer det vigtige i at sørge for sammenhæng mellem universiteternes læseplaner og de teknologier, der er relevante for en regions arbejdsstyrke, for hermed at sikre, at den opnåede viden og konkurrenceevne bliver i den pågældende region;

38.   opfordrer til et markant kursskifte i regionernes brug af strukturfondsmidler, hen imod en stimulering af først og fremmest efterspørgslen efter forskning og innovation med fremme af brugerbaseret og åben innovation som et regionalt potentiale (5).

Udviklingen inden for bestemte sektorer

39.   anerkender, at der allerede inden for en række sektorer, f.eks. fødevarer, lægemidler (biovidenskab), biomedicinsk teknik samt motorsystemer og højteknologiske systemer med mellemrum kan spores opsigtsvækkende eksempler på produkt- og markedsinnovation (1);

40.   peger på, at bioteknologien ud over anvendelsen på sundhedsområdet og inden for fødevare- og foderstofindustrien kan tilbyde lovende fremtidsrettede alternativer inden for den kemiske industri (2);

41.   opfordrer til at fremme sameksistensen mellem forskellige former for landbrugsdrift, ikke blot af hensyn til godt landmandskab, men også for at sikre tolerant og tryg information, koordinering og samarbejde mellem nabobedrifter (2);

42.   bifalder Kommissionens indsats for at sørge for sikker og effektiv brug af moderne bioteknologi i udviklingslandene og for at fremme disse landes kapacitet til at vurdere og håndtere risici – en indsats, der skal støtte bevarelsen og en bæredygtig brug af genetiske ressourcer i disse lande (2);

43.   fremhæver behovet for at udvikle fyldestgørende metoder til sikkerhedsvurdering af nanoteknologi og for at udforme en passende politik og hensigtsmæssige retlige rammer, inden denne teknologi udbredes yderligere på markedet;

44.   understreger, at der må lægges vægt på at udvikle en mere kraftfuld bæredygtighedsvurdering for teknologier, der navnlig sætter fokus på den tidlige udviklingsfase, længe før produkterne når markedsføringsstadiet; noterer, at dette i sidste ende kunne føre til udarbejdelse af uafhængige metoderammer for risikovurdering og –forvaltning og for undersøgelser af de samfundsmæssige virkninger;

45.   kræver, at prognosekapaciteten, navnlig i teknologisk henseende, i samtlige Kommissionens tjenestegrene styrkes med det formål på et tidligt tidspunkt at kunne identificere nye problemstillinger. Lovgivningens og politikkernes relevans, sammenhæng og effektivitet, gennemførelse og samfundsmæssige og økonomiske virkninger skal undersøges (2).

Bruxelles, den 14. april 2010

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

Første næstformand for Regionsudvalget

---

(1)  CdR 39/2006 fin.

1

(2)  CdR 174/2007 fin.

2

(3)  CdR 283/2008 fin.

3

(4)  CdR 83/2007 fin

4

(5)  CdR 263/2007 fin.

5

---