# Az Európai Unió C 232/2010

| | ISSN 1725-518X
  doi:10.3000/1725518X.C_2010.232.hun |
| --- | --- |
| Az Európai Unió
  Hivatalos Lapja | C 232 |
| | |
| Magyar nyelvű kiadás | Tájékoztatások és közlemények | 53. évfolyam2010. augusztus 27. |

ISSN 1725-518X

doi:10.3000/1725518X.C_2010.232.hun

Az Európai Unió

Hivatalos Lapja

C 232

Magyar nyelvű kiadás

Tájékoztatások és közlemények

53. évfolyam2010. augusztus 27.

---

| Közleményszám | Tartalom | Oldal |
| --- | --- | --- |
| | I   Állásfoglalások, ajánlások és vélemények |
| | VÉLEMÉNYEK |
| | Régiók Bizottsága |
| | 84. plenáris ülés, 2010. április 14–15. |
| 2010/C 232/01 | A Régiók Bizottsága véleménye – Szolidaritás az egészségügyben: az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentése az Európai Unióban | 1 |
| 2010/C 232/02 | A Régiók Bizottsága véleménye – Az idősödő népesség hatásának kezelése az Unióban (2009-es jelentés az idősödésről) | 7 |
| 2010/C 232/03 | A Régiók Bizottsága előretekintő véleménye – A kohéziós politika jövője | 14 |
| 2010/C 232/04 | A Régiók Bizottsága véleménye – A balti-tengeri régióra vonatkozó európai uniós stratégia | 23 |
| 2010/C 232/05 | A Régiók Bizottsága véleménye – A városi mobilitás cselekvési terve | 29 |
| 2010/C 232/06 | A Régiók Bizottsága véleménye – Bővítési stratégia és a legfontosabb kihívások 2009–2010 – Tagjelölt országok | 36 |
| 2010/C 232/07 | A Régiók Bizottsága véleménye – A khv- és az skv-irányelv javítása | 41 |
| 2010/C 232/08 | A Régiók Bizottsága véleménye – A digitális hozadék társadalmi haszonná és gazdasági növekedéssé való átalakítása és a jövő internetével foglalkozó magán–állami partnerség | 44 |
| 2010/C 232/09 | A Régiók Bizottsága véleménye – Közös stratégia kidolgozása a kulcsfontosságú alaptechnológiákkal kapcsolatban | 49 |

Közleményszám

Tartalom

Oldal

I   Állásfoglalások, ajánlások és vélemények

VÉLEMÉNYEK

Régiók Bizottsága

84. plenáris ülés, 2010. április 14–15.

2010/C 232/01

A Régiók Bizottsága véleménye – Szolidaritás az egészségügyben: az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentése az Európai Unióban

1

2010/C 232/02

A Régiók Bizottsága véleménye – Az idősödő népesség hatásának kezelése az Unióban (2009-es jelentés az idősödésről)

7

2010/C 232/03

A Régiók Bizottsága előretekintő véleménye – A kohéziós politika jövője

14

2010/C 232/04

A Régiók Bizottsága véleménye – A balti-tengeri régióra vonatkozó európai uniós stratégia

23

2010/C 232/05

A Régiók Bizottsága véleménye – A városi mobilitás cselekvési terve

29

2010/C 232/06

A Régiók Bizottsága véleménye – Bővítési stratégia és a legfontosabb kihívások 2009–2010 – Tagjelölt országok

36

2010/C 232/07

A Régiók Bizottsága véleménye – A khv- és az skv-irányelv javítása

41

2010/C 232/08

A Régiók Bizottsága véleménye – A digitális hozadék társadalmi haszonná és gazdasági növekedéssé való átalakítása és a jövő internetével foglalkozó magán–állami partnerség

44

2010/C 232/09

A Régiók Bizottsága véleménye – Közös stratégia kidolgozása a kulcsfontosságú alaptechnológiákkal kapcsolatban

49

| HU | |
| --- | --- |

HU

---

I Állásfoglalások, ajánlások és vélemények

VÉLEMÉNYEK

Régiók Bizottsága

84. plenáris ülés, 2010. április 14–15.

| 27.8.2010 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | C 232/1 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

C 232/1

---

A Régiók Bizottsága véleménye – Szolidaritás az egészségügyben: az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentése az Európai Unióban

2010/C 000/01

I.   POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

Bevezetés

1.   üdvözli az Európai Bizottság arra irányuló szándékát, hogy támogassa és kiegészítse a tagállamok és a helyi és regionális önkormányzatok törekvéseit az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentésére az Európai Unióban. Nagy a jelentősége annak, hogy az egészség terén a tagállamok között vagy a tagállamokon belül mutatkozó egyenlőtlenségeket komoly problémának ismerik el. Helyesli és megalapozottnak tartja az Európai Bizottság megállapítását, mely szerint az egészség terén mutatkozó különbségek kihívást jelentenek az EU szolidaritás, társadalmi és gazdasági kohézió, emberi jogok és esélyegyenlőség iránti elkötelezettsége szempontjából. Az Európai Bizottság azonban határozottabban kihangsúlyozhatta volna a Lisszaboni Szerződéssel nemrégiben bevezetett területi kohéziós célkitűzést;

2.   elismeri és magáénak vallja az Egészségügyi Világszervezet (WHO) meghatározását az egészség fogalmát illetően: „a teljes fizikai és mentális jólét állapota, nem csupán a betegség vagy gyengélkedés hiánya”;

3.   emlékezteti az Európai Bizottságot arra, hogy a Lisszaboni Szerződés a 3. cikkben az európai polgárok jólétének előmozdítására szólítja fel az intézményeket;

4.   felhívja az Európai Bizottság figyelmét Sir Michael Marmotnak a WHO keretében készített tanulmányára, melynek címe: „Closing the Gap in a Generation – Health Equity through action on the social determinants of health” [A különbségek megszüntetése egy generáció alatt – Egyenlőség az egészség terén az egészségre ható társadalmi tényezők kezelése révén]. Az RB úgy véli, hogy ez a dokumentum fontos forrás, amelyből az EU az egészség terén tapasztalható egyenlőtlenségek kezelésekor meríthet;

5.   egyetért az Európai Bizottságnak azzal az értékelésével, hogy az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek kérdésköre igen összetett, és hogy ezek alakulása számos tényezőtől függ, mindenekelőtt pedig annak megállapításával, hogy egyenlőtlenségek minden szinten – tagállamok között, de akár szomszédos területek között is – megfigyelhetők, továbbá a szociális gradiens szerepével és az egészség és jólét közötti szoros kapcsolattal, illetve azzal, hogy a sebezhető és társadalmilag kirekesztett csoportok hátrányos helyzetének egészségügyi következményei vannak, végül azzal, hogy a szociálpolitikai döntések eltérő hatást gyakorolnak az egészségügyi és szociális ellátásra;

6.   üdvözli, hogy – az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSz.) 168. cikkével összhangban – a dokumentum nagymértékben megtalálja az egyensúlyt az európai együttműködés és a szubszidiaritás között; ebben az összefüggésben utal azonban arra, hogy az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek tagállamokon belüli csökkentése a Lisszaboni Szerződés után is a nemzeti egészségpolitika feladata marad;

Az EU szakpolitikai hozzájárulása az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentéséhez

7.   elismeri az EU lehetséges szakpolitikai hozzájárulását, amely általában összhangban van az EUMSz. 168. cikkében és az Európai Unió Alapjogi Chartájának 35. cikkében kitűzött céllal, mely szerint „[v]alamennyi uniós politika és tevékenység meghatározása és végrehajtása során biztosítani kell az emberi egészségvédelem magas szintjét”;

8.   emlékeztet arra, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájának 35. cikke azt is kimondja, hogy „[a] nemzeti jogszabályokban és gyakorlatban megállapított feltételek mellett mindenkinek joga van megelőző egészségügyi ellátás igénybevételéhez, továbbá orvosi kezeléshez”;

9.   üdvözli az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést, a betegségmegelőzést és az egészséges életmódot támogató uniós egészségügyi stratégia átfogó céljait;

10.   biztosítékot kér az Európai Bizottságtól azzal kapcsolatban, hogy a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről szóló irányelvjavaslat teljes mértékben vegye figyelembe, hogy a javaslat végrehajtása milyen hatásokkal jár az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségekre;

11.   tekintetbe véve, hogy az EUMSz. 168. cikke hangsúlyt helyez a határ menti területeken az egészségügyi szolgáltatások javítására, az RB annak támogatását kéri, hogy az egymással határos, de különböző tagállamokhoz tartozó régiók önkéntes megállapodásokat dolgozzanak ki az egészség terén mutatkozó, határokon átnyúló egyenlőtlenségek csökkentése érdekében. A Régiók Bizottsága ezzel kapcsolatban hangsúlyozza azokat a lehetőségeket, amelyeket az európai területi együttműködési csoportosulás (EGTC) már számos szereplő által igénybe vett eszköze kínál. Tisztában van azonban azzal, hogy a határokon átnyúló egészségügyi ellátási lehetőségek kiszélesítését gondosan értékelni kell annak megelőzése érdekében, hogy a betegek tagállamok közti szabad mozgása révén olyan csoportok jussanak előnyökhöz, amelyek eleve részesülnek egészségügyi ellátásban, méghozzá mások kárára, mivel ez csak növelné az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenséget. Minden régió számára egyértelmű ígéretet kellene tenni annak biztosítására, hogy a határokon átnyúló megállapodások megfelelően támogatják azon sebezhető és gyengébb teljesítményt nyújtó csoportok egészségügyi mutatóinak javulását, amelyeknek versenyezniük kell az egészségügyi erőforrásokért. Fontos, hogy a határokon átnyúló egészségügyi ellátást csak előzetes engedéllyel lehessen igénybe venni, hogy az alacsony jövedelmű személyek is egyenlő eséllyel férhessenek hozzá a szolgáltatásokhoz;

12.   üdvözli a közös agrárpolitika (KAP) egészségügyi kérdésekkel kapcsolatos szerepének elismerését, és méltányolja a leghátrányosabb helyzetűek élelmiszer-ellátási rendszere, az iskolatej-, az iskolagyümölcs- és hasonló programok hozzájárulását a táplálkozáshoz és az egészséges életmódhoz. A közlétesítményekben, például iskolákban és kórházakban kínált ételek alapját, ahol csak lehet, elsősorban egészséges, tápláló és helyben beszerzett élelmiszerek kell hogy adják. Üdvözli továbbá annak elismerését, hogy a KAP és más politikák az egészséget befolyásoló társadalmi tényezőket érintő intézkedések révén hatást gyakorolhatnak a vidéki népesség egészségére. Az RB tudatában van annak, hogy a vidéki területek sajátos egészségügyi kihívásokkal szembesülnek: egyfelől az egészségügyi ellátáshoz való nem megfelelő hozzáférés egyes tagállamokban egyenlőtlenségekhez vezethet az egészség terén, másfelől az agrárgazdaság és a migráció közötti kapcsolat azt eredményezheti, hogy egyes közösségekben különleges egészségügyi ellátási igények és egészségbeli egyenlőtlenségek jelentkeznek. A KAP mindkét esetben elősegítheti az életkörülmények javulását, és ezért meghatározóan fontos;

13.   úgy véli, nem elegendő kijelenteni azt, hogy az Unió közös agrárpolitika keretében érvényesülő környezetvédelmi politikája és piacpolitikája számos olyan kezdeményezést támogat, melyek hozzájárulhatnak az egészség javításához. Igaz ugyan, hogy a KAP keretében van lehetőség a hozzájárulásra, de a KAP kialakítása alapvetően nem azt célozza, hogy javuljon a lakosság egészségi állapota vagy csökkenjenek az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek, és mindenképpen jogos annak az egészségi állapotra gyakorolt kedvezőtlen hatásnak a mérlegelése, amely a tej- és hústermelés – a gyümölcs- és zöldségtermesztéshez képest – kiegyensúlyozatlan megközelítéséből következhet. A KAP-reform keretében lehetőség nyílik a szóban forgó egyenlőtlenségek felülvizsgálatára. A jó és méltányos egészségi állapot támogatásának jelentőségét a reformfolyamat valamennyi szakaszában hangsúlyozni kell;

Egyenlőtlenségek az egészség terén és gazdasági kérdések

14.   sajnálja, hogy az Európai Bizottságnak nem sikerült átfogóan foglalkoznia azzal, hogy az alkohol és más kábítószerek túlzott fogyasztása milyen szerepet játszik az egészségromlásban és az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek növekedésében. Az RB elismeri, hogy az alkohollal kapcsolatos kérdés különleges kihívást jelent a politikaalkotók számára, akiknek – a köz- és magánszempontok figyelembevételével – mérlegelniük kell a problémának a helyi és regionális gazdaságra gyakorolt hatásait is. Ebben az összefüggésben el kell ismerni, hogy az alkoholfogyasztás szabályozása nehéz feladat, de ez nem ok arra, hogy semmibe vegyük egészségre gyakorolt hatásait, vagy hogy gyengüljön az alkohollal és mindenekelőtt az egyéb tudatmódosító szerekkel való visszaélés elleni fellépés;

15.   tudatában van annak, hogy az uniós tagállamok komoly pénzügyi és gazdasági válsággal szembesülnek, és ez elkerülhetetlenül hatással van a polgárok egészségére és jólétére. Igaz, hogy a gazdasági helyzet tovább mélyítheti az egészségi állapot terén meglévő szakadékot, a körülményeket mégsem lehet kifogásként használni arra, hogy a szakpolitikákat ne alakítsák át az egyenlőtlenségek jobb kezelésére. A pénzügyi intézmények globális kudarca arra kötelezi a tagállamokat, régiókat és településeket, hogy vizsgálják felül a fenntartható közösségek kiépítéséről alkotott elképzeléseiket. A gazdasági jólétre túlságosan nagy hangsúlyt fektető politikák egyenlőtlenségekhez vezethetnek az egészség terén. Habár a gazdasági nehézségek a gazdasági jólét csökkenését eredményezhetik, ez nem gátolhatja meg azt, hogy még inkább előtérbe kerüljön a gazdasági, társadalmi és egészségbeli egyenlőtlenség csökkentése. Az Európai Bizottságnak most, a 7. kutatási keretprogram és a költségvetési tervezés összefüggésében lehetősége nyílik arra, hogy felülvizsgálja a prioritásokat, és nagyobb hangsúlyt fektessen az egyenlőtlenség csökkentését célzó intézkedésekre;

16.   véleménye szerint a jelenlegi gazdasági nehézségek arra utalnak, hogy egyre fontosabb az egészségügyi szolgáltatások gazdasági vetülete és az egészséges népesség gazdasági hatása. Az egészségügyi szolgáltatók fontos munkaadók, és a kapcsolódó ágazatok – például az egészségügyi kutatás és innováció – révén gazdasági jólétet eredményeznek, különleges esélyeket teremtve a feltörekvő gazdaságokban. Ugyanakkor a korai elhalálozásból és a rokkantságból/munkaképesség elvesztéséből következő munkaerő-veszteség a termelékenység csökkenéséhez vezet, és növeli a szociális támogatási rendszerekre nehezedő nyomást;

17.   üdvözli, hogy a népesség öregedésének fényében elismerik valamennyi népességcsoport jobb egészségének jelentőségét. A szociális védelmi rendszerek már érzik a demográfiai átalakulás hatásait. Üdvözlendő a hosszabb élet, ha azonban meg szeretnénk őrizni a szociális védelmi rendszereknek az európai polgárok által napjainkban igényelt színvonalát, többet kell tenni a szolgáltatások iránti kereslet kezeléséért. Ezért prioritásnak kell tekinteni a legkedvezőtlenebb kilátásokkal rendelkezők egészséges életévei számának növelését. Az EU idősödő népessége miatt a jövőben sorra kerülő társadalmi-gazdasági változások volumenére való tekintettel az RB hangsúlyozni kívánja az idősek egészséggondozásának javítását célzó kutatás és fejlesztés jelentőségét;

Az EU kohéziós politikájának hozzájárulása az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségekhez

18.   egyetért azzal a kijelentéssel, hogy az EU kohéziós politikája alapvetően fontos a gazdasági és társadalmi kohézió EU 2020-as céljainak eléréséhez, és hatékony eszköz lehet az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek kezelése során. Az EU 2020 stratégia kidolgozása és elfogadása révén 2010-ben fontos alkalom nyílik arra, hogy mérlegeljék a strukturális alapokból származó előirányzatok felhasználását 2013-tól kezdődően. Az RB reméli, hogy az EU 2020 stratégia nagy hangsúlyt fektet majd a kirekesztés elleni küzdelemre, ez pedig már egyértelmű kapcsolatot jelent az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek kérdésével;

19.   úgy véli, hogy az uniós strukturális alapokat fel lehetne használni arra, hogy egy regionális fejlesztési stratégia részeként bővítsék a helyi egészségügyi ellátást. Nem minden európai polgár számára érhető el az esélyegyenlőség, ideértve az egészséggel kapcsolatos esélyek egyenlőségét is, pedig ez az uniós kohéziós politika és a strukturális alapok egyik alapvető célkitűzése;

20.   tudomásul veszi, hogy az Európai Bizottság három területet jelölt meg, amelyeken fejlesztésére lenne szükség: tájékoztatás arról, hogy ezen a területen támogatások vehetők igénybe, a nemzeti szakpolitikai szervek közötti koordináció, valamint technikai kapacitás az e területre irányuló beruházások fejlesztéséhez. Azonban nem feltétlenül ez az a három terület, amelyet a legfontosabb fejleszteni. Komoly hatása lehet például a regionális és helyi intézmények közötti koordinációnak olyan esetekben, amelyekben közvetlenül ők felelősek a szolgáltatásnyújtásért. Az is előfordulhat, hogy nemzeti szinten van, a regionális vagy helyi szintű egészségügyi létesítményekben azonban nincs technikai kapacitás, és ezért a kívánt eredmények eléréséhez az intézkedéseknek a megfelelő szintre kellene irányulniuk;

Adatgyűjtés, nyomon követés és elemzés

21.   támogatja azt a javaslatot, mely szerint tovább lehetne fejleszteni az EU 2020 menetrenddel kapcsolatos haladás mérését, hogy tükrözze az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentésének jelentőségét. Az „egészséges életévek” mutató megfelelő mérőeszköze ugyan az egészségi állapotnak, de ki kellene egészíteni olyan mérőszámokkal, melyekből kiderül, hogy milyen fontos a legegészségesebbek és a legkevésbé egészségesek közötti távolság csökkentése;

22.   elfogadja az adatok gyűjtésében és elemzésében megfigyelhető tagállami eltérések értékelését. Hasznos az egészséggel kapcsolatos mutatók EUROSTAT általi kidolgozása. Emellett hatékony eszköznek tartja a tagállamok közti egyenlőtlenségek csökkentésére, ha a tagállamok tudástranszfer útján kölcsönösen támogatják egymást a lakosság egészségügyi ellátásának javításában;

23.   sürgeti az Európai Bizottságot, hogy ismerje el azokat a különleges kihívásokat, amelyeket a bevándorlók és a bevándorló közösségek egészségi állapotának nyomon követése jelent. Az átutazó vagy migráns népesség egészségi állapota általában kevésbé jó, és a szociális támogatáshoz való hozzáférésük elé sajátos akadályok gördülhetnek. A közlemény a bevándorlókat sebezhető csoportnak tekinti. Az adatok eredményes nyomon követéséhez figyelembe kellene venni, hogy milyen különleges kihívásokat támaszt a migráns vagy átutazóban lévő népességcsoportok egészségi állapotának nyomon követése;

24.   arra ösztönzi az Európai Bizottságot, hogy vegye figyelembe az egészség terén a nemek között fennálló különbségeket, és támogassa a nemek szerint bontott egészségügyi adatok és nemi alapú statisztikák összegyűjtését, nyomon követését és elemzését. Különös figyelmet kell fordítani a nők és férfiak megelőző egészséggondozáshoz való hozzáférési jogára, hogy hatékonyan csökkentsük a tagállamok közötti és tagállamokon belüli különbségeket;

A regionális és helyi önkormányzatok szerepe

25.   üdvözli annak a szerepnek az elismerését, melyet a regionális és helyi önkormányzatok az egészségi állapot és az egészségre ható társadalmi tényezőkkel foglalkozó szolgáltatások biztosításában betöltenek;

26.   javasolja, hogy kapjanak nagyobb hangsúlyt az egészséges életmód népszerűsítését és az egészségromláshoz vezető körülmények elkerülését célzó helyi intézkedések. Néhány régió már kifejlesztett olyan saját stratégiát, amellyel a közleményben említett célokat követi, és amely keretet jelent egy egészséget támogató általános politikához. Az RB hangsúlyozza, hogy az iskolai oktatási programok alapvetően fontosak az egészséges étkezés és az egészséges életmód népszerűsítéséhez. Számos olyan intézmény van, amely hozzá tud járulni erőteljesebb megelőző intézkedésekhez, de a hatékony megelőzéshez sok esetben az adott közösség szükségleteire szabott, kifejezetten helyi szintű cselekvésre van szükség. Jóllehet az egészségromláshoz vezető problémák jellege EU-szerte megegyezik, az egészséges életmód üzenetének közvetítése gyakran helyi ismeretekre épülő, kis léptékű intézkedéseket igényel. Előfordulhat, hogy ezek az intézkedések több tagállamban elszórtan elhelyezkedő településeken hatékonyak: földrajzilag egymástól távol eső területek is szembesülhetnek hasonló kihívásokkal, például a nehézipar felszámolásából adódó magas munkanélküliséggel. A jövőbeli fellépések keretében törekedni kellene arra, hogy EU-szerte kapcsolatba hozzák egymással az olyan kisebb közösségeket, amelyek hasonló feladatokkal szembesülnek, és ezeket nem oszthatják meg közelebbi szomszédaikkal. A nemzeti szintű együttműködés nem feltétlenül eredményes olyankor, amikor bizonyos kisebb közösségekben hatékony megközelítések tanulságait kell levonni;

27.   kifejezetten támogatja az Európai Bizottság véleményét, mely szerint az információcsere javítása, valamint a különböző kormányzati szintek és ágazatok közötti politikák összehangolásának javítása által hatékonyabb fellépés, valamint szélesebb körű és egységesebb hatás érhető el. Az RB javasolná e kijelentés határozottabb megfogalmazását: ne csak az kerüljön kifejezésre, hogy az említett összehangolás és csere által eredményesebb és hatásosabb fellépés érhető el, hanem az is, hogy ez fontos előfeltétele az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentésének. Az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentése melletti elkötelezettség fontos lehetőséget kínál a tagállamoknak arra, hogy mérlegeljék a határokon belüli együttműködés szintjét, és tanuljanak azoktól a tagállamoktól, amelyek a legsikeresebben alakítottak ki partnerségeket a kormányzati szintek és a különféle ágazatok között;

Uniós szintű együttműködési struktúrák

28.   megismétli azt a korábbi kérését, hogy a regionális egészségügyi együttműködésben kezeljék kiemelten az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek. A Régiók Bizottsága elkötelezetten támogatja a tagjai által irányított strukturált kapcsolattartás elvét. Az RB e strukturált kapcsolattartás keretén belül szívesen együttműködne az Egészség- és Fogyasztóügyi Főigazgatósággal (DG SANCO) az egészségbeli egyenlőtlenségekkel kapcsolatos munkák terén;

29.   úgy véli, hogy a Régiók Bizottsága részéről vállalt strukturált kapcsolattartást ki kellene egészíteni az RB képviseletével az EU egészségüggyel foglalkozó bizottságaiban és munkacsoportjaiban. Tudatában van annak, hogy a tagállamok szabadon dönthetnek arról, kit jelölnek képviselőnek e munkacsoportokba, de hasznos lenne felülvizsgálni az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek elleni küzdelemmel kapcsolatos helyi és regionális szintű előrelépéseket;

Sebezhető csoportok

30.   üdvözli a sebezhető csoportok igényeinek, valamint annak elismerését, hogy különleges figyelmet kell fordítani a szegénységben élők, a hátrányos helyzetű migráns és etnikai kisebbségi csoportok, a fogyatékkal élők, az idősek és a szegénységben élő gyermekek igényeire;

31.   kéri, hogy más sebezhető csoportok szükségleteit is vegyék figyelembe, különösen olyan helyeken, ahol idővel kialakulhatnak egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek. Az elkerülhető egyenlőtlenségek elleni küzdelemhez döntően fontos, hogy megértsük a társadalom változékonyságát és az ebből eredő egyenlőtlenségeket. Ide tartozhatnak a család szétesése miatt elszigetelődött felnőttek, a szabadságvesztéssel sújtott személyek, a gondozóintézetekben lakók, illetve a gazdaságilag hanyatló vidéki területeken élő emberek szükségletei. Figyelembe kell venni továbbá, hogy igen fontos a különféle közösségekben uralkodó társadalmi és kulturális hatások megértése, mivel ezek meghatározhatják az egyének viselkedését;

32.   hangsúlyozza, hogy a sebezhető csoportok támogatását célzó fellépéseknél nem szabad megfeledkezni arról, hogy a „migránsok” fogalma kétértelmű. Az egészségbeli egyenlőtlenségek szempontjából minden népességmozgás – függetlenül attól, hogy az emberek az EU határain belülről vagy kívülről érkeznek – társadalmi hátrányokat eredményezhet és megnehezítheti a szociális támogatásokhoz való hozzáférést, így egyenlőtlenségeket okozhat az egészség terén. Az EU-n belül máshová vándorló csoportok nem férnek hozzá egyenlően olyan szolgáltatásokhoz, mint például a lakhatás, és hajléktalanná válhatnak. A hajléktalanság akut egészségi következményekkel járhat. Konkrét lépéseket kellene tenni az EU-n belül máshová vándorló csoportok egészségi állapotának felmérése érdekében;

A regionális és helyi szint szerepe a szolgáltatások finanszírozásában

33.   úgy véli, hogy az egészségügyre irányuló finanszírozási forrásokat illetően a helyi és regionális önkormányzatokat fel kellene jogosítani annak rugalmas mérlegelésére, hogy a készségek, a tudás és a kapacitás egészségügyi intézményekben való fejlesztésére vagy az egészségügyi infrastruktúra kiépítésére helyezik-e a hangsúlyt. Az egészségügyi infrastruktúrába való beruházások egyes – elmaradott infrastruktúrával rendelkező – tagállamokban, régiókban vagy településeken kiemelt feladatot jelenthetnek, más – az egészség terén jelentős egyenlőtlenségek jellemezte – térségekben azonban jól fejlett az egészségügyi infrastruktúra. Ezeken a helyeken a beruházásoknak inkább a helyi szintre kellene irányulniuk készség-, tudás- és kapacitásfejlesztés céljából mind az egészségügyi intézményekben, mind pedig a helyi lakosság körében;

34.   habár elismeri, hogy a munkahelyi egészségmegőrzésről és biztonságról szóló uniós jogszabályok tagállami átültetése a munkavállalók egészségvédelme révén hozzájárul az egészség terén nemzeti szinten mutatkozó egyenlőtlenségekhez, rámutat arra, hogy a regionális és helyi önkormányzatok is szerepet játszhatnak a legjobb foglalkoztatási gyakorlatok kialakításában. Ez egyfelől azért fontos, mert az önkormányzatok régióikban és településeiken jelentős munkaadók, másfelől azért, mert hatóságként képesek arra, hogy régióikban és településeiken befolyást gyakoroljanak más szervezetek és érdekeltek foglalkoztatási gyakorlatára;

35.   az uniós versenyszabályok vonatkozásában ismételten nagyobb jogbiztonságot kér az általános érdekű szociális szolgáltatásokat biztosítók számára, és elvárja, hogy ezt a javaslatot az Európai Bizottság beépítse 2010. évi munkaprogramjába. Ezzel összefüggésben megjegyzi, hogy az Európai Bizottság elnöke elkötelezte magát a közszolgáltatások minőségi keretének kidolgozása mellett.

Ajánlások

A Régiók Bizottsága a következőket ajánlja:

36.   Az EU 2020 stratégiában határozottabban el kell ismerni, hogy az egészség és a jólét kulcsfontosságú elem a kirekesztés elleni küzdelemben.

37.   Lehetővé kell tenni a strukturális alapok felhasználását az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek megszüntetésének előmozdítására.

38.   Az „egészséges életévek” mutatója mellett más mutatókat is be kellene építeni a lisszaboni menetrend nyomon követésébe, mindenekelőtt olyanokat, amelyek tükrözik a különféle csoportok egészségi állapota közötti különbségeket.

39.   El kell ismerni, hogy a munkanélküli, hajléktalan és szegénységben élő uniós polgárok egészségbeli egyenlőtlenségeit a jelenlegi pénzügyi válság tovább növeli. Ezért sürgősen több pénzügyi forrást kell olyan programokra elkülöníteni, mint a 7. keretprogram és a PROGRESS. Így a helyi és regionális önkormányzatok segítséget kapnának az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek elleni küzdelemben – egyfelől rövid távon: a jelenlegi programok utolsó szakaszában, másfelől hosszú távon: az egészség terén egyre mélyülő szakadék áthidalása érdekében.

40.   Az EU-nak el kell ismernie és ismertté kell tennie az egészségre ható társadalmi tényezőkkel foglalkozó WHO-bizottságot és a tagállami kormányzatok válaszait a WHO-bizottságra.

41.   Kötelezettséget kell vállalni a nyitott koordinációs módszer mint olyan eszköz alkalmazására, amelynek segítségével megoszthatók a legjobb gyakorlatok és értékelhetők a teljesítmények az egészség terén a tagállamokban mutatkozó egyenlőtlenségek felszámolása érdekében – a helyi és regionális szinten már megtett lépések aláásása nélkül.

Kelt Brüsszelben, 2010. április 14-én.

a Régiók Bizottsága első alelnöke

Ramón Luis VALCARCEL SISO

---

| 27.8.2010 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | C 232/7 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

C 232/7

---

A Régiók Bizottsága véleménye – Az idősödő népesség hatásának kezelése az Unióban (2009-es jelentés az idősödésről)

(2010/C 000/02)

I.   BEVEZETÉS

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

1.   üdvözli „Az Unióban az idősödő népesség hatásának kezeléséről” című európai bizottsági közleményt, amely megállapítja, hogy az idősödés jelentős következményekkel jár a nyugdíjakra, az egészségügyi ellátásra és a tartós ápolásra nézve. Az Európai Bizottság közleménye hangsúlyozza, hogy a kormányoknak most egy nem egészen tíz éves időszak áll rendelkezésére, mielőtt a népességrobbanás idején született generáció nyugdíjba vonul. Sürgősen kell cselekedni, nagyok a kihívások és a lehetőségek, ezért célirányos politikai fellépésre van szükség. A szóban forgó csoport idősödésének kezelésére szolgáló intézkedéseket igen szorosan össze kell hangolni a nők és férfiak egyenlőségére vonatkozó politikákkal a jelenlegi helyzet orvoslása érdekében, amelyben az idősebb nők nagyobb mértékű szegénységben vagy kevésbé előnyös társadalmi-gazdasági körülmények között élnek, amihez egy alacsonyabb szintű életminőség is hozzájárul a nemi alapon determinált tényezőkhöz szorosan kapcsolódó nagyobb mértékű morbiditás és a nagyobb fokú függőség miatt;

2.   köszönetet mond a helyi és regionális önkormányzatoknak, nem kormányzati szervezeteknek és az RB más partnereinek a véleménytervezet kidolgozásában való aktív részvételükért, mégpedig az ECOS 2009. szeptember 4-i ülésén, a 2009. november 18-i kerekasztal-beszélgetésen és a 2009. december 14-i munkacsoportülésen végzett munkájukért;

3.   hangsúlyozza, hogy az idősödés nem különálló jelenség, hanem egy széles körű demográfiai átmenet része. Az átmenet következtében helyi és regionális szinten erőteljesen megváltozik a lakosság létszáma és összetétele. Számos különböző tényező befolyásolja a demográfiai átmenet pontos alakulását és hatását (születések és halálozások száma, mobilitás és bevándorlás). Az idősödés autonóm folyamat. Ennek tudatosítása és elismerése alapvető feltétel az idősödés következményeinek sikeres kezeléséhez;

4.   megállapítja, hogy jelenleg minden 65 évnél idősebb lakosra négy munkaképes életkorú személy jut, ez az arány kettőre fog csökkenni. Ez hosszú távú előrejelzés. Bár a hosszú távú előrejelzéseket ésszerű komolyan venni, az idősödés kérdését nem hagyhatjuk holnapra vagy holnaputánra. Már több mint 60 régió rendelkezik 29 % fölötti „időskori függőségi rátával”, és 70-nél több régióban csökken a népesség (néhányban több mint évi 1 %-os arányban);

5.   megjegyzi, hogy az egészséges öregedés az idősebb nők, a fogyatékkal élők és a bevándorlók számára különös nehézségeket jelenthet, amivel foglalkozni kell;

6.   az idősödést olyan témának tekinti, amellyel az Európa 2020 stratégia keretében foglalkozni kell. Arra összpontosít, hogy az idősödésben rejlő lehetőségeket a szociális, gazdasági és területi kohézió megerősítésére használják ki. Az Európa 2020 stratégia kiindulópontja az, hogy minden polgár és minden régió hozzájárul speciális tulajdonságaival az Unió erejéhez. Az aktívan és egészségben idősödő európai polgárok még gyakran kihasználatlan lehetőségeket rejtenek. Ehhez nemcsak az idősebbekre irányuló politikára, hanem minden, bármilyen életkorban lévő európai polgárra irányuló politika szükséges;

7.   korábban megállapította, hogy az idősödés következményei elsősorban decentralizált szinten jelentkeznek. A regionális és helyi önkormányzatok fontos feladatokkal rendelkeznek az egészségügy, a jólét, a fizetett és a nem fizetett ápolás, a munkaerőpiac terén, valamint a lakhatással, a (tömeg)közlekedéssel és az oktatással kapcsolatos szolgáltatások és létesítmények biztosításában. A helyi és regionális önkormányzatok felelőssége, hogy régiójukban kreatív és innovatív módon kezeljék az idősödés kérdését az Európa 2020 stratégia keretében. Ehhez előfeltétel az idősebbek és fiatalabbak, a növekvő és a csökkenő népességű régiók, a vidék és a város, valamint a régiók és a tagállamok közötti szolidaritás;

II.   POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

8.   az idősödő népesség hatásainak kezelésére szolgáló új modellként három tartalmi súlypont mellett foglal állást, amelyeket inter- és/vagy transzregionális kísérleti projektek keretében részletesebben ki kell dolgozni. Ez a három súlypont az Európai Bizottság célkitűzéseihez kapcsolódik. A hangsúly az egészségüggyel és ellátással, a munkaerőpiaccal és az ellátó intézményekkel kapcsolatos elsődleges helyi és regionális felelősségen van:

| — | Egészséges idősödés; célja annak ösztönzése, hogy az európai népesség minél tovább éljen egészségesen és tevékenyen; |
| --- | --- |

—

Egészséges idősödés; célja annak ösztönzése, hogy az európai népesség minél tovább éljen egészségesen és tevékenyen;

| — | A munkában való részvétel és termelékenység; olyan európai társadalom támogatására irányul, amelyben mindenki egész életén át tanulhat, részt vehet és közreműködhet a társadalom alakításában, beleértve a fizetett/nem fizetett munka lehetőségét is; |
| --- | --- |

—

A munkában való részvétel és termelékenység; olyan európai társadalom támogatására irányul, amelyben mindenki egész életén át tanulhat, részt vehet és közreműködhet a társadalom alakításában, beleértve a fizetett/nem fizetett munka lehetőségét is;

| — | Szolgáltatások és létesítmények hozzáférhetősége; célja az idősödő népességgel kapcsolatos létesítmények kínálatának átszervezése; |
| --- | --- |

—

Szolgáltatások és létesítmények hozzáférhetősége; célja az idősödő népességgel kapcsolatos létesítmények kínálatának átszervezése;

9.   jelzi, hogy a három súlypont közvetlenül összefügg egymással, és ezért horizontális megközelítés mellett foglal állást. Akik egészségesen öregednek meg, azok könnyebben tudják igénybe venni a szolgáltatásokat és létesítményeket, és több lehetőséggel rendelkeznek a munkaerőpiacon. A munkatermelékenység növeléséhez alapvető fontosságú az egészséges, munkaképes népesség, valamint a szolgáltatások és létesítmények megfelelő kínálata. A szolgáltatások és létesítmények emellett hozzájárulhatnak a polgárok egészséges idősödéséhez, valamint a munkaerő-piaci részvétel és a termelékenység növeléséhez; továbbá egy olyan nemek közötti megközelítés mellett száll síkra, amely a nők és férfiak körében egyenlő feltételek közt zajló, egészséges öregedést ösztönzi;

10.   kifejezetten szociális menetrendet ismer fel ezeken a súlypontokon belül. Az idősebbekkel való bánásmód terén az európai társadalom szolidaritást mutat. Többek között a diszkrimináció valamennyi formája (különösen az életkor miatti diszkrimináció) elleni küzdelemről, az idősebbek társadalmi részvételét akadályozó tényezők kiküszöböléséről és egy célirányos szociális védőháló biztosításáról van szó. A védőháló felhasználói emellett megfelelő bánásmódra is kell, hogy számíthassanak. Ez a szociális menetrend az önkormányzatok és (szociális) partnereik közös felelőssége;

11.   csatlakozik ahhoz a kezdeményezéshez, hogy a következő Európai Bizottság megbízatása alatt egy évet – a gyermekek teljes körű részvételével – az egészséges és aktív idősödés és a generációk közötti szolidaritás évének nyilvánítsanak, a súlypontokat és a javasolt kísérleti projekteket pedig ennek az évnek a lényeges kiegészítőiként fogja fel;

12.   megállapítja, hogy ösztönzést a helyi szereplőknél is lehet találni, akik a polgároknak (köztük e vélemény kapcsán különösen az időseknek) a társadalomba való aktív bevonásáért fáradoznak. Az idősödés hatásainak kezelése érdekében az egész civil társadalomnak össze kell fognia. Ez a polgárok, civil szervezetek, képzési intézmények és magánszervezetek aktív szerepvállalását jelenti. E szereplők társadalmi kezdeményezése döntő jelentőségű, a javasolt kísérleti projektek kialakításához és végrehajtásához pedig elengedhetetlen;

EGÉSZSÉGES IDŐSÖDÉS

„Éljünk minél tovább egészségben és tevékenyen”

13.   egészséges idősödésen azokat az erőfeszítéseket érti, amelyek hozzájárulnak a testi, lelki és társadalmi idősödés folyamatának negatív következményei elleni küzdelemhez. Az egészséges idősödéshez az egész életet (amely már gyermekkorban megkezdődik) végigkövető, integrált megközelítés szükséges. Ennek kapcsán figyelmet kell fordítani az emberi élet során adódó egészségügyi problémák okaira. Ugyanakkor keresni kell a célirányos megelőzés lehetőségeit is, valamint meg kell vizsgálni az egészséget befolyásoló környezeti tényezőket is;

14.   az európai népesség idősödését kifejezetten kedvező (autonóm) fejleménynek és a jólét jelének tekinti. Az egészséges idősödés arról a kérdésről szól, hogy a lakosság hogyan tudja minél tovább megőrizni egészségét és jólétét, valamint aktívan részt venni a társadalomban, és főként társadalmi és gazdasági téren hozzájárulni ahhoz. Ebben nem a (biológiai) életkor, hanem az élethelyzet a döntő;

15.   megjegyzi, hogy az egészséges öregedés esélyt ad az idősödő népesség hatásaként megjelenő költségek növekedésének megfékezésére. Minél több ember öregszik meg egészségesen, annál tovább tudnak társadalmi és gazdasági szempontból részt venni a társadalomban. Az egészséges öregedés ösztönzéséhez új szociálpolitikai koncepciók, innovációk, (a kezelésmódra és egyéb területekre, mint például a technikai segédeszközökre irányuló) kutatás és a megfelelő termékkínálatot biztosító, „idősbarát” város, illetve környezet iránti különleges figyelem szükséges. Az is alapvető fontosságú, hogy feltétlenül támogassák a szociális és egészségügyi ellátás területén dolgozó képzett szakembereket, kibővítve az öregedéssel foglalkozó oktatási programokat az egyetemi vagy egyetemen kívüli tantervekben annak érdekében, hogy jól képzett és alkalmas szakemberek kezelhessék az öregedés problémájának különböző aspektusait Ennek során elsősorban a kezelések, a függőség és az egészségügyi felvilágosítás területeit érintő szakmai profilokat kell ösztönözni. Az egészséges idősödés így kifejezetten hozzájárul az Európa 2020 stratégiához;

16.   az idősödő népességhez kapcsolódó költségek csökkentése érdekében az illetékes hatóságoknak olyan politikákat kellene életbe léptetniük, amelyek lehetővé teszik és ösztönzik, hogy az idős emberek minél tovább otthon maradhassanak;

CÉLOK

17.   arra törekszik, hogy Európa régiói aktívan keressék a kapcsolódási pontokat az egészséges öregedéssel kapcsolatos politikáikban. Közösen lehet megkeresni a legjobb módjait annak, hogy az egészséges idősödés területén hogyan lehet ösztönözni az innovációt és a kutatást, valamint nyomon követni az előrehaladást. A megközelítés sikeréhez célzott innovációs politika szükséges. Az önkormányzatoknak (tudományos) partnereikkel együtt vezető szerepet kell vállalniuk az egészséges idősödés ösztönzésében;

18.   a régiókon belüli és az egyes régiók közötti együttműködés mellett érvel, és az egészséges idősödés következő központi feladatait határozza meg (a hangsúly az egészségen van; a másik két súlypont a gazdasági részvételre, illetve a szolgáltatások és létesítmények kínálatára helyezi a hangsúlyt):

| — | Az egészség alapjainak megteremtése fiatalkorban. Az egészséges öregedéshez jó indulási körülményekre van szükség. Az olyan egészségügyi kockázatok kezelése, mint a túlsúly, az étkezési szokások és az életmód, több kilátással rendelkezik, ha már fiatal életkorban közbelépünk; |
| --- | --- |

—

Az egészség alapjainak megteremtése fiatalkorban. Az egészséges öregedéshez jó indulási körülményekre van szükség. Az olyan egészségügyi kockázatok kezelése, mint a túlsúly, az étkezési szokások és az életmód, több kilátással rendelkezik, ha már fiatal életkorban közbelépünk;

| — | Megfelelő ellátás és gyors reintegráció. Ha az életút folyamán egészségügyi problémák lépnek fel, fontos, hogy ezeket gyorsan és célirányosan, azaz költséghatékonyan kezeljék. Az egyéneknek így van a legjobb esélyük arra, hogy reintegrálódjanak, és továbbra is részt vegyenek a társadalom életében. Ez jelentősen hozzájárul többek között a munkaerő-piaci részvétel és a társadalmi támogatás emeléséhez; |
| --- | --- |

—

Megfelelő ellátás és gyors reintegráció. Ha az életút folyamán egészségügyi problémák lépnek fel, fontos, hogy ezeket gyorsan és célirányosan, azaz költséghatékonyan kezeljék. Az egyéneknek így van a legjobb esélyük arra, hogy reintegrálódjanak, és továbbra is részt vegyenek a társadalom életében. Ez jelentősen hozzájárul többek között a munkaerő-piaci részvétel és a társadalmi támogatás emeléséhez;

| — | (Hosszú távú) idősgondozás. Az idősek gondozásához különleges megközelítésre van szükség. Elsősorban azért, mert az idősek több-kevesebb mértékben sérülékenyek, ami jelentősen befolyásolhatja a kezelés sikerét. Másodsorban pedig azért, mert az idősek egészségügyi panaszait egyre gyakrabban több megbetegedés kombinációja okozza. Megfelelő (hosszú távú) idősgondozás biztosításához fontos, hogy az ápolószemélyzet elegendő képzést kapjon a modern és célszerű kezelésmódokról és az egyéb egészséggel kapcsolatos szempontokról (mint például a rehabilitáció); |
| --- | --- |

—

(Hosszú távú) idősgondozás. Az idősek gondozásához különleges megközelítésre van szükség. Elsősorban azért, mert az idősek több-kevesebb mértékben sérülékenyek, ami jelentősen befolyásolhatja a kezelés sikerét. Másodsorban pedig azért, mert az idősek egészségügyi panaszait egyre gyakrabban több megbetegedés kombinációja okozza. Megfelelő (hosszú távú) idősgondozás biztosításához fontos, hogy az ápolószemélyzet elegendő képzést kapjon a modern és célszerű kezelésmódokról és az egyéb egészséggel kapcsolatos szempontokról (mint például a rehabilitáció);

MUNKAERŐ-PIACI RÉSZVÉTEL ÉS TERMELÉKENYSÉG

„Egész életen át tartó tanulás, munka és részvétel mindenkinek”

19.   hangsúlyozza, hogy a méltóságban élhető élet érdekében az idős embereknek jogot kell biztosítani a szegénységi küszöböt meghaladó mértékű időskori jövedelemre. Számos idős ember, különösen a nők között, szegénységben vagy szegénységtől fenyegetve él;

20.   megállapítja, hogy a (társadalmi) részvétel nagymértékben hozzájárul az idősek jólétéhez és jó közérzetéhez. E téren a munkaerő-piaci részvétel a legfontosabb feltétel. A munkaerő-piaci részvétel és termelékenység fokozása emellett jelentős feltétele a gazdaság, valamint az államháztartás és a társadalombiztosítási rendszerek megfelelő állapotban tartásának az idősödés kontextusában. A részvétel joga, de a közeljövőt tekintve kötelessége is minden polgárnak. Ehhez a munkaadók és a munkavállalók megfelelő rugalmasságára is szükség van. Ez nyomatékosan azt is jelenti, hogy a szociális partnerek és az önkormányzatok kötelesek korlátozások nélkül lehetővé tenni a munkaerő-piaci részvételt. Ezzel a Régiók Bizottsága egy széles körű diszkriminációellenes irányvonalat is támogat, amely különböző áruk és szolgáltatások hozzáférhetőségére irányul (amelynek az életkoron alapuló diszkrimináció elleni küzdelem fontos részét kell, hogy jelentse). Jelenleg az egyes régiók, illetve célcsoportok között még jelentős különbségek vannak a munkaerő-piaci részvételt illetően. Egy modern (idősödő) társadalomban minél jobban ki kell használni az idősek kompetenciáit. Ha gondoskodunk jó minőségű – ehhez igazított – munkahelyekről, az emberek tovább tudnak dolgozni. Nemcsak a munkakörülményekről van szó, hanem a munka változatosságáról stb. is. Elfogadhatatlan, ha a munkaerő-piaci áramlás korlátozásának vagy a részvételből való kizárásnak az alapja az életkor vagy akár a nemi hovatartozás, az (etnikai) háttér vagy a fogyatékosság;

21.   hangsúlyozza, hogy az oktatás fontos szerepet játszik a munka hatékonyabbá tételében és a részvétel fokozásában. Ideje szemléletet váltani: az élethosszig tartó foglalkoztatást és így a (társadalmi) részvételt célozva mostantól egész életen át tartó kompetenciaközpontú tanulásra és munkára van szükség. Ez azt jelenti, hogy garantálni kell a hozzáférést a kurzusokat, tanfolyamokat és képzéseket kínáló szolgáltatásokhoz és létesítményekhez. A polgárok, a kormányzatok, a munkaadók, a munkavállalók és a képzési intézmények közösen felelősek azért, hogy ez megvalósuljon;

22.   úgy véli, hogy az egész életen át tartó kompetenciaközpontú tanulás és munka elképzeléséből kiindulva olyan nyugdíjaskort lehet előkészíteni, amely egyre inkább „az életkorhoz igazodó, tehát kompetenciaközpontú munkaszakasz” jellemzőit viseli. Az „ezüst gazdaság” számos esélyt kínál a gazdasági erő fokozására. Az önkéntes és a gondozói munka is kifejezetten értékes módja ez életkorhoz igazodó munkavégzésnek. A legfontosabb, hogy a polgárok egész életükön át aktívak maradjanak;

23.   úgy véli, hogy a munkavállalók (szelektív) migrációja is hozzájárulhat a munkaerőpiacon jelentkező hiányok kezeléséhez. Az Európai Bizottság megállapítja, hogy a munkaerőhiányok megszüntetésében fontos szerepet kap a legális bevándorlásra irányuló jól szervezett politika. Ezzel kapcsolatban figyelmet érdemel a diplomák elismerése és az eljárások egyszerűsítése (számításba véve az agyelszívás esetleges káros hatását a származási országban);

CÉLOK

24.   törekszik a teljes aktív népesség jobb bevethetőségére. Mindenki kompetenciáját és képességeit – tehát az idősekéit is – optimálisan ki kell használni. Az egészség és az egészséges munkakörülmények meghatározó tényezői az emberek bevethetőségének. A meglévő kompetenciák jobb kihasználása elsősorban a szociális partnerek felelőssége. A polgároktól pedig azt kell kérni, hogy egész életükön áttanuljanak, hogy hasznos helyet találjanak maguknak a folyamatosan változó gazdasági és társadalmi követelmények és kihívások világában. Az állam feladata, hogy ezt megkönnyítse és ösztönözze. Maximálisan ki kell használni a polgárok és a magánszektorbeli szereplők kreativitását és vállalkozó szellemét; a képzési és továbbképzési intézményeknek programjaikat az idősebbek igényeihez kell hangolniuk, hogy lehetővé tegyék számukra az ehhez szükséges ismeretek és kompetenciák elsajátítását. Különösen fontos, hogy az idősebb polgárok ösztönzést és támogatást kapjanak ahhoz, hogy kompetenciáikat akkreditáltassák és igazoltassák;

25.   ajánlja, hogy a munkatermelékenységet és a munkaerő-piaci részvételt régiókra és célcsoportokra szabott, célzott politikacsomaggal ösztönözzék. Alapvetően az alábbiakra van szükség:

| — | beruházások az oktatás, a képzés és a képességfejlesztés terén, hogy ösztönzést kapjon a fiatalok felfelé irányuló mobilitása a munkaerőpiacon, |
| --- | --- |

—

beruházások az oktatás, a képzés és a képességfejlesztés terén, hogy ösztönzést kapjon a fiatalok felfelé irányuló mobilitása a munkaerőpiacon,

| — | olyan szabályozások ösztönzése, melyek a munka és a magánélet jobb összehangolását célozzák, például: gyermekfelügyelet, ápolási és szülői szabadság, technológiai újítások (távmunka), |
| --- | --- |

—

olyan szabályozások ösztönzése, melyek a munka és a magánélet jobb összehangolását célozzák, például: gyermekfelügyelet, ápolási és szülői szabadság, technológiai újítások (távmunka),

| — | egészségesebb munkahelyek. Habár az EU-ban növekszik a várható átlagos élettartam, az emberek nem maradnak hosszabb ideig egészségesek. A munkaerőpiacot úgy kellene megszervezni, hogy az emberek esetleges korlátaik és egészségi gondjaik ellenére is részt vehessenek benne. Ezért elengedhetetlen, hogy egészséges(ebb)ek legyenek a munkakörülmények, és kialakításuk jobban megfeleljen az igényeknek, |
| --- | --- |

—

egészségesebb munkahelyek. Habár az EU-ban növekszik a várható átlagos élettartam, az emberek nem maradnak hosszabb ideig egészségesek. A munkaerőpiacot úgy kellene megszervezni, hogy az emberek esetleges korlátaik és egészségi gondjaik ellenére is részt vehessenek benne. Ezért elengedhetetlen, hogy egészséges(ebb)ek legyenek a munkakörülmények, és kialakításuk jobban megfeleljen az igényeknek,

| — | az idősebb polgárok kompetenciáinak akkreditálása és igazolása; |
| --- | --- |

—

az idősebb polgárok kompetenciáinak akkreditálása és igazolása;

| — | lehetőségek keresése arra, hogy miként engedhetők ésszerűbb módon az európai munkaerőpiacra az EU határain kívülről érkező munkavállalók olyan munkakörök ellátására, amelyeket munkaerőhiány jellemez (jelenleg például az egészségügy egyes területein és bizonyos tudásigényes ágazatokban, de a jövőben esetleg más ágazatokban is); |
| --- | --- |

—

lehetőségek keresése arra, hogy miként engedhetők ésszerűbb módon az európai munkaerőpiacra az EU határain kívülről érkező munkavállalók olyan munkakörök ellátására, amelyeket munkaerőhiány jellemez (jelenleg például az egészségügy egyes területein és bizonyos tudásigényes ágazatokban, de a jövőben esetleg más ágazatokban is);

26.   hangsúlyozza, hogy az idősebb munkavállalók gyakran azért nem maradnak aktívak, mert ha a nyugdíjkorhatár elérése után többletkeresetre tesznek szert, azzal nyugdíjjogosultságuk egy részének vagy egészének elvesztését kockáztatják. Fel kell tárni, milyen lehetőségek vannak a megfelelő szinteken rugalmasabb szabályok elfogadására e tekintetben;

27.   kiemeli annak fontosságát, hogy a vállalatoknál, különösen a személyzeti vezetőkben és a toborzással foglalkozó munkatársakban tudatosítsák az idősebb személyek, különösen a nők alkalmazásának jelentőségét. Támogatni kell azokat a vállalatokat, amelyek külön erőfeszítéseket tesznek az idősebb dolgozók belső mobilitásának biztosítása vagy rugalmas munkarendek megteremtése terén, illetve amelyek a tréning- és karrierfejlesztési stratégiákat az idősebb dolgozók speciális szükségleteire szabják. Az Európai Bizottságnak össze kell gyűjtenie és terjesztenie kell az e téren bevált gyakorlatokat. Az is lényeges, hogy e kérdést illetően magukat az idősebb alkalmazottakat is tudatosabbá tegyék és tájékoztassák;

SZOLGÁLTATÁSOK ÉS LÉTESÍTMÉNYEK HOZZÁFÉRHETŐSÉGE

„A létesítmények kínálatának átszervezése”

28.   a szolgáltatások és létesítmények kínálatán átfogó társadalmi, gazdasági és területi (fizikai) infrastruktúrát ért, amely hozzájárul a helyi és regionális társadalom minőségéhez. Itt ajánlatos különbséget tenni a regionális és helyi szolgáltatások és létesítmények (például tömegközlekedés, egészségügyi ellátás, oktatás, közösségi tevékenységek, gondozás) és a nemzeti szintű szociális rendszerek (például nyugdíj) között. A szolgáltatások és létesítmények kínálatát integrált és összefüggő módon kell megközelíteni, hogy kihasználhatók legyenek a társadalmi, gazdasági és földrajzi esélyek;

29.   megállapítja, hogy a szolgáltatások és létesítmények jelenlegi kínálata nincs hozzáigazítva a népesség idősödése miatt módosuló kereslethez. Az intézkedésekkel azt a célt kell követni, hogy az emberek minél jobban kihasználhassák a szolgáltatásokat és létesítményeket, és így továbbra is tevékenyen részt vehessenek a társadalomban. Figyelembe véve a növekvő keresletet és a nem elegendő közpénzt, ez azt jelenti, hogy át kell szervezni a szolgáltatások és létesítmények kínálatát. Az innovációs lehetőségeket maximálisan ki kell használni, vagy rugalmasan kell kezelni. Mivel a népesség egyre öregebb, külön kihívás elegendő és jól képzett munkaerőt találni, pedig ez kulcsfontosságú ahhoz, hogy a szolgáltatások és létesítmények elérhetők maradjanak. Ezt elő fogja segíteni a fokozott munkatermelékenység és munkaerő-piaci részvétel (de ezek mellett más lépésekre is szükség van);

30.   hangsúlyozza, hogy a szolgáltatásokat és létesítményeket a demográfiai szempontból erősen átalakuló területeken nem lehet mindig az eddig megszokott módon rendelkezésre bocsátani. Többek között az úgynevezett digitális társadalmi befogadás révén a hozzáférés másféle és átfogó biztosítása kap ösztönzést. Gondolhatunk itt a különféle digitális szolgáltatásokra az egészségügy, oktatás, ápolás és támogatás terén. A fizikai létesítmények és elektronikus szolgáltatások közötti hagyományos – és gyakran életkorfüggő – különbség egyre inkább elmosódik: a jövőben megújító, területalapú megközelítésre van szükség. Egy ilyen megújító szemléletből kiindulva regionális szinten összehangolt hálózatot kell kiépíteni, melyben összekapcsolódnak a fizikai módon és digitálisan elérhető szolgáltatások és létesítmények; a telefonláncok például ennek egy kezdeményét jelentik;

31.   hangsúlyozza továbbá, hogy a jó és célirányos tömegközlekedés nagymértékben elősegíti azt, hogy a szolgáltatások és létesítmények hozzáférhetők maradjanak, főként abban az esetben, amikor a központi fekvésű létesítmények jó (tömeg)közlekedési rendszerek segítségével könnyen megközelíthetők. Igaz ez az idősebbeket ellátó (egészségügyi) létesítményekre csakúgy, mint például a fiatalokat és felnőtteket célzó iskolákra és oktatási intézményekre. Ezért fontos, hogy regionális szinten összehangolják a (tömeg)közlekedési rendszert;

32.   utal az Egészségügyi Világszervezet kezdeményezésére, melynek célja olyan egészséges városok (Healthy Cities) ösztönzése, ahol a létesítményeket és szolgáltatásokat a fizikai infrastruktúrával összefüggésben jobban hozzáigazítják az idősödő népességhez. Az egészséges városokkal kapcsolatos politikák előkészítésében fontos szerepet játszik az aktív szerepvállalás (az idősek részéről is). Ez a megközelítés összhangban van az RB-nek a szolgáltatások és létesítmények hozzáférhetőségére irányuló törekvésével;

CÉLOK

33.   törekszik arra, hogy minél több ember maximálisan kihasználhassa a szolgáltatásokat és létesítményeket, és így továbbra is tevékenyen részt vehessen a társadalomban. A regionális és helyi szolgáltatások és létesítmények kínálatát az elkövetkező években a módosuló keresletből kiindulva át kell szervezni. Ennek során fontos tudni, hogy az igényeket nemcsak az életkor, hanem az életmód is meghatározza. Az egészséges életmódot folytató emberek ugyanis általában kevesebb és másféle létesítményekre tartanak igényt, mint az egészségtelenül élők;

34.   ajánlja, hogy (mind regionális, mind régióközi szinten) gazdagítsák és terjesszék az ismereteket a szolgáltatások és létesítmények kínálatával kapcsolatban. A legfontosabb feladatok a következők:

| — | az együttműködés fokozása. A szolgáltatások és létesítmények kínálatához jó együttműködésre van szükség. A kormányzat, a képzési intézmények, a civil szervezetek (főként a nem kormányzati szervezetek) és a gazdasági szereplők közötti regionális és helyi együttműködés jelenti a teherviselők (minőségi és mennyiségi) megerősítésének mozgatórugóját, |
| --- | --- |

—

az együttműködés fokozása. A szolgáltatások és létesítmények kínálatához jó együttműködésre van szükség. A kormányzat, a képzési intézmények, a civil szervezetek (főként a nem kormányzati szervezetek) és a gazdasági szereplők közötti regionális és helyi együttműködés jelenti a teherviselők (minőségi és mennyiségi) megerősítésének mozgatórugóját,

| — | a kreatív vállalkozások, az innováció és a digitális társadalmi befogadás ösztönzése, az európai népesség öregedését fontos lehetőségnek tekintve a gazdasági szereplők versenyképességének fokozására. A regionális és helyi szintű állami és magánszektorbeli szereplők feladata, hogy új elképzeléseket és technológiákat alkalmazzanak a szolgáltatások és létesítmények kínálatának jobb szervezése és finanszírozása érdekében. Gondolhatunk itt a széles sávú internetre és a digitális társadalmi befogadásra (domotika, távgondozás, távértékesítés és távtanulás), de új regionális közlekedési rendszerek kifejlesztésére, illetve meglévő tömegközlekedési rendszerek továbbfejlesztésére is, |
| --- | --- |

—

a kreatív vállalkozások, az innováció és a digitális társadalmi befogadás ösztönzése, az európai népesség öregedését fontos lehetőségnek tekintve a gazdasági szereplők versenyképességének fokozására. A regionális és helyi szintű állami és magánszektorbeli szereplők feladata, hogy új elképzeléseket és technológiákat alkalmazzanak a szolgáltatások és létesítmények kínálatának jobb szervezése és finanszírozása érdekében. Gondolhatunk itt a széles sávú internetre és a digitális társadalmi befogadásra (domotika, távgondozás, távértékesítés és távtanulás), de új regionális közlekedési rendszerek kifejlesztésére, illetve meglévő tömegközlekedési rendszerek továbbfejlesztésére is,

| — | a kínálat módosítása. A szolgáltatások és létesítmények (elektronikus alapú és informális gondozási szolgáltatások) kínálatát hozzáigazítják a polgárok változó igényeihez, |
| --- | --- |

—

a kínálat módosítása. A szolgáltatások és létesítmények (elektronikus alapú és informális gondozási szolgáltatások) kínálatát hozzáigazítják a polgárok változó igényeihez,

| — | az IKT használatának ösztönzése annak érdekében, hogy nagyobb mértékű társadalmi és területi befogadást valósítsanak meg az idősek számára; |
| --- | --- |

—

az IKT használatának ösztönzése annak érdekében, hogy nagyobb mértékű társadalmi és területi befogadást valósítsanak meg az idősek számára;

KÖVETKEZTETÉSEK

35.   amellett száll síkra, hogy az alábbiakat illetően területi alapon közelítsék meg az idősödő népesség hatásait: 1. egészséges öregedés, 2. munkaerő-piaci részvétel és 3. a szolgáltatások és létesítmények hozzáférhetősége. Ezzel az RB a széles körű demográfiai átmenet részét képező idősödés átfogó megközelítése mellett foglal állást, melynek alapját az életciklus-megközelítés, az esélyek maximális kihasználása és a regionális különbségek jelentik. Így olyan új modell alakul ki az idősödő népesség hatásainak kezelésére az EU-ban, amely megfelel a helyi és regionális önkormányzatok arra irányuló felelősségének, hogy régiójukban kreatív és innovatív megoldásokat kínáljanak;

36.   kéri az Európai Bizottságot, hogy fordítson kiemelt figyelmet a következőkre:

| — | ösztönözze a további tudatosítást, ismeretátadást, technológiai innovációkat, valamint a legjobb gyakorlatok és intervenciós stratégiák kidolgozását valamennyi uniós szereplő (nem kormányzati szervezetek, képzési intézmények, magánszektorbeli szereplők és kormányzatok) által, |
| --- | --- |

—

ösztönözze a további tudatosítást, ismeretátadást, technológiai innovációkat, valamint a legjobb gyakorlatok és intervenciós stratégiák kidolgozását valamennyi uniós szereplő (nem kormányzati szervezetek, képzési intézmények, magánszektorbeli szereplők és kormányzatok) által,

| — | regionális szinten kövesse nyomon és jelezze előre a népesség öregedését mint a politikák előkészítésének és végrehajtásának elengedhetetlen tényezőjét. Jelentős regionális különbségek vannak, amelyek az országos felmérésekben nem jelennek meg, pedig elengedhetetlenek az idősödő népesség hatásaira való felkészüléshez, |
| --- | --- |

—

regionális szinten kövesse nyomon és jelezze előre a népesség öregedését mint a politikák előkészítésének és végrehajtásának elengedhetetlen tényezőjét. Jelentős regionális különbségek vannak, amelyek az országos felmérésekben nem jelennek meg, pedig elengedhetetlenek az idősödő népesség hatásaira való felkészüléshez,

| — | a regionális, területalapú, átfogó és innovatív megközelítések támogatásának eszközeként építse bele a különféle európai programokba a széles körű demográfiai átalakulás részét képező idősödő népesség témáját. E téren a régiók szoros és közvetlen együttműködést szorgalmaznak az Európai Bizottsággal; |
| --- | --- |

—

a regionális, területalapú, átfogó és innovatív megközelítések támogatásának eszközeként építse bele a különféle európai programokba a széles körű demográfiai átalakulás részét képező idősödő népesség témáját. E téren a régiók szoros és közvetlen együttműködést szorgalmaznak az Európai Bizottsággal;

37.   javasolja, hogy az Európai Bizottság együttműködésével különféle, régiókon átívelő és/vagy régióközi kísérleti projektek induljanak a három prioritásra építve. A kísérleti projektek elsősorban az ismeretek és a legjobb gyakorlatok átadását célozzák. Ez egyértelműen túlmutat a tudatosításon. A kísérleti projektek keretében konkrét megközelítéseket kell alkalmazni és egymással megosztani. Az idősödő népesség kérdéskörének átfogó jellegére való tekintettel az RB fontosnak tartja, hogy az ismereteket ne csak az egyes prioritások keretében, hanem mindenképpen horizontálisan, a prioritásokon átívelő módon is átadják. A kísérleti projekteken belül könnyebb gazdagítani az ismereteket. A programok tartalmi részének megvalósításához a projektben részt vevő felek önállóan igénybe vehetik a különféle uniós forrásokat. „Hogyan népszerűsítsük a Jólétben megöregedni Európában kezdeményezést: a helyi és regionális szereplők számára elérhető eszközök” címmel az RB és az AGE egyesület közös tájékoztató füzetben térképezte fel a rendelkezésre álló pénzügyi forrásokat (RB, 2009). Ez értékes segítség a kísérleti projektek elindításához. Az RB-tagok javaslatokat fognak kidolgozni ezzel kapcsolatban;

38.   a kísérleti projektekhez az alábbi keretet javasolja: a kísérleti projektek célja olyan gyakorlati ismeretek és (alkalmazott és alapkutatásra épülő) tudományos ismeretek kiépítése kell hogy legyen, amelyek segítik az idősödő népesség hatásainak kezelését az EU-ban. Az alapkutatásnak hozzá kell járulnia a jövőbeli ellátási igények hosszú távú csökkentéséhez. Ezzel összefüggésben fontos információs források a célcsoportokkal végzett vizsgálatok és a biobankok. Csak akkor tudhatjuk meg, hogy az ember miként öregedhet meg egészségben és érheti el ezáltal, hogy minél tovább meglegyen egészségügyi ellátás nélkül, ha rájövünk, hogy milyen (celluláris) folyamatok képezik az öregedés alapját. Az oktatási intézmények, a (helyi és regionális) hatóságok és a magánszféra között később pontosabban meghatározott módon kialakítandó inter- és/vagy transzregionális partnerségekben innovatív, területalapú megközelítéseket kell kidolgozni és a gyakorlatban kipróbálni. Ebben fontos szerepet játszhatnak a szociális partnerek, jóléti és egészségügyi létesítmények, valamint más nem kormányzati szervezetek is. A regionális partnerségeket az adott régióban rendelkezésre álló specifikus tudásbeli kompetenciák vagy együttműködési láncok, illetve az adott régióban az idősödő népesség kapcsán felmerülő tartalmi kérdések köré lehet csoportosítani. Lehetőségként gondolhatunk például a meglévő INTERREG programokhoz való csatlakozásra. A feljebb prioritásonként felsorolt feladatok kiegészítéseképpen az alábbi súlypontok említendők:

| — | egészséges öregedés: az egészségügyi ellátási hálózatok (azaz azoknak a különféle ellátást biztosító feleknek az együttműködése, amelyek végigkísérik a polgárok életét, és követik megfelelő ellátási igényeit) megerősítése azáltal, hogy a kutatási eredményeket új termékekben, technológiákban és szolgáltatásokban hasznosítják, illetve a gyakorlati tapasztalatokat felhasználják a kutatási programokban, |
| --- | --- |

—

egészséges öregedés: az egészségügyi ellátási hálózatok (azaz azoknak a különféle ellátást biztosító feleknek az együttműködése, amelyek végigkísérik a polgárok életét, és követik megfelelő ellátási igényeit) megerősítése azáltal, hogy a kutatási eredményeket új termékekben, technológiákban és szolgáltatásokban hasznosítják, illetve a gyakorlati tapasztalatokat felhasználják a kutatási programokban,

| — | munkaerő-piaci részvétel és termelékenység: ez olyan európai társadalom támogatására irányul, amelyben mindenki egész életén át tanulhat, szerepet vállalhat és közreműködhet a társadalom alakításában, beleértve a fizetett/nem fizetett munka lehetőségét is, |
| --- | --- |

—

munkaerő-piaci részvétel és termelékenység: ez olyan európai társadalom támogatására irányul, amelyben mindenki egész életén át tanulhat, szerepet vállalhat és közreműködhet a társadalom alakításában, beleértve a fizetett/nem fizetett munka lehetőségét is,

| — | a szolgáltatások és létesítmények hozzáférhetősége: területalapú megközelítések kidolgozása a létesítménykínálat átszervezésére; |
| --- | --- |

—

a szolgáltatások és létesítmények hozzáférhetősége: területalapú megközelítések kidolgozása a létesítménykínálat átszervezésére;

39.   kéri az Európai Parlamentet, hogy támogassa a Régiók Bizottságának érvelését, mely szerint a (széles körű demográfiai átalakulás részét képező) idősödő népesség sürgető és időszerű kérdésével regionális szinten, inter- és/vagy transzregionális kísérleti projektek keretében kellene foglalkozni, valamint hogy vegyen részt e projektek kidolgozásában.

Kelt Brüsszelben, 2010. április 14-én.

a Régiók Bizottsága első alelnöke

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

| 27.8.2010 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | C 232/14 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

C 232/14

---

A Régiók Bizottsága előretekintő véleménye – A kohéziós politika jövője

(2010/C 232/03)

I.   POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

Bevezetés

1.   üdvözli, hogy az Európai Bizottság a kohézióról szóló 2007. májusi negyedik jelentése, a területi kohézióról szóló 2008. szeptemberi zöld könyve, a 2009. áprilisi Barca-jelentés, valamint a gazdasági és társadalmi kohézióról szóló időközi jelentései révén időben megnyitotta a 2013 utáni európai kohéziós politika jövőbeli kialakításáról szóló eszmecserét;

2.   örömére szolgál, hogy az Európai Bizottság előretekintő vélemény kidolgozására kérte fel a Régiók Bizottságát, amelyben megvizsgálja, melyek azok a feltételek, amelyek mellett a kohéziós politika az Európai Unió harmonikus és fenntartható növekedésének hatékony eszköze marad, valamint az uniós politikák végrehajtása során felmerülő jövőbeli kihívásokra választ tud adni;

3.   hangsúlyozza, hogy egy, a gazdasági, társadalmi és területi kohézió megerősítését támogató politika kidolgozásának a Lisszaboni Szerződésben rögzítettek szerint elsődleges uniós célkitűzésnek kell maradnia, hogy elősegítse az Uniónak, mint egésznek a harmonikus fejlődését. Ennek során az Unió különösen a különböző régiók fejlettségi szintje közötti különbségeknek és a legkedvezőtlenebb helyzetű régiók lemaradásának csökkentésére törekszik. Az érintett területek között is kiemelt figyelmet kell fordítani a vidéki területekre, az ipari szerkezetváltás által érintett térségekre, a súlyos és állandó természeti vagy demográfiai hátrányban lévő régiókra, a legészakibb, rendkívül gyéren lakott régiókra, valamint a szigeti, a határon átnyúló és a hegyvidéki régiókra. El kell ismerni a városi területek – többek között a hosszú távú elszegényedés sújtotta kis- és nagyvárosok – problémáit is;

4.   ebből a szempontból úgy véli, hogy az európai kohéziós politika továbbfejlesztésének arra kell irányulnia, hogy a jövőben is segítse a fejlődésbeli hátrányok fenntartható leküzdését, Európa régióiban a fenntartható növekedés és a foglalkoztatás erősítését, a társadalmi befogadás és a versenyképesség támogatását valamennyi tagállamban és régióban, a szubszidiaritás és a finanszírozhatóság megőrzését, valamint a közösségi politika hatékonyságának további javítását;

5.   úgy véli, hogy az európai kohéziós politika jövőjéről folytatott vitának meg kell előznie az európai pénzügyi rendszer felülvizsgálatát, mivel a politikai célkitűzéseket a felhasználandó eszközök kijelölése előtt kell meghatározni. A vélemény ezért nem foglalkozik a jövőbeni kohéziós politika pénzügy keretére vonatkozó kérdésekkel. Ezeket a pénzügyi rendszer tervezett felülvizsgálata és a következő pénzügyi tervről folytatott tárgyalások keretében kell tisztázni. A Régiók Bizottsága mindazonáltal már most amellett száll síkra, hogy az uniós költségvetési eszközök egy jelentős részét a jövőben is a helyi és regionális önkormányzatokon belüli strukturális politikai támogatási tevékenységekre irányozzák elő.

A 2013 utáni kohéziós politika jövőbeli kihívásai

6.   osztja az Európai Bizottság véleményét azzal kapcsolatosan, hogy a gazdasági, társadalmi és területi kohézióval összefüggésben új kihívások rajzolódnak ki, amelyeket a területi fejlődés konkrét jellemzőinek, a rendelkezésre álló forrásoknak és a fejlődési stratégiának a figyelembevételével kell megoldani. A regionális és strukturális politika alapmechanizmusa az alakuló problémahelyzetekhez és lehetőségekhez való alkalmazkodás. A Régiók Bizottsága ezért meg van győződve arról, hogy a regionális szint, a helyi szereplők bevonásával és a felette álló szintek erőfeszítéseivel szorosan együttműködve, különös módon hozzájárulhat olyan kihívások leküzdéséhez, mint az éghajlatváltozás, az energiapolitika biztonsága, a demográfiai mutatók alakulása vagy a globalizáció. Fontos a többszintű kormányzás alapelveinek alkalmazása és a különböző közigazgatási szintek együttműködése;

7.   utal arra, hogy ezek a kihívások hatással vannak a kohéziós politikára, amennyiben hozzájárulnak az Európa régiói közötti gazdasági és társadalmi különbségek növeléséhez. Ebből a szempontból meg kellene vizsgálni, hogy hogyan lehet a kohéziós politika kialakítása során az új kihívásokat is fokozottabban figyelembe venni. Emellett azt is át kellene gondolni, hogy szükség van-e a jogszabályok kiigazítására vagy általános politikai folyamatokra a szóban forgó kihívások elleni küzdelemhez;

8.   hangsúlyozza, hogy az európai kohéziós politika az új kihívások leküzdéséhez is hozzájárulhat, mivel erősíti a régiók versenyképességét és vonzerejét. Ökoinnovációs tevékenységek, az energiahatékonyság erősítésének és a megújuló energiák fejlesztésének ösztönzésén keresztül például más most is hozzájárul az éghajlatvédelemhez, az éghajlatváltozás sokféle következménye elleni küzdelemhez, valamint az energiabiztosításhoz. E rugalmasság révén az európai strukturális politika a múltban is tekintetbe vette az új kihívásokat, és megfelelő helyzetben van ahhoz, hogy ezt a jövőben is folytassa;

9.   az új kihívásokat illetően nem tartja szükségesnek alapvetően új strukturális politikai eszközök bevezetését, vagy további új célkitűzések megfogalmazását. Az új kihívások tükrében is a fölérendelt strukturális politikai célkitűzéseket kell követni, vagyis növelni kell Európa valamennyi régiójában a versenyképességet és a foglalkoztatást, valamint fel kell gyorsítani a fejlődésben eddig lemaradt régiók konvergenciáját. Ehhez 2013 után is igénybe kell venni az európai strukturális alapot Európa valamennyi régiójában, hogy biztosítani lehessen a gazdasági és társadalmi kohéziót, valamint korlátozni lehessen a régiók közötti és az egyes régiókon belüli területi különbségeket;

10.   ennek értelmében támogatja az Európai Unió területfejlesztési menetrendjének szándékát, valamint a területi kohézióról szóló zöld könyvről folytatott vita központi eredményeit is, amelyek a lehetőségorientált és integrált regionális fejlesztési stratégiákat sikert ígérő eszközöknek tekintik Európa fokozottabb kohéziójához. Az előttünk álló kihívásokat tekintve Európa nem engedheti meg magának, hogy a különböző szintek és különböző ágazatok politikáit ne közös irányvonalak mentén alakítsa. Kizárólag az európai, nemzeti és regionális politikák egyeztetett együttműködésén keresztül lehet hatékonyan kezelni az új kihívásokat;

11.   ezért annak mélyreható megvizsgálása mellett foglal állást, hogy hogyan tudnak az uniós strukturális alapok eszközei – más eszközök mellett – minél hatékonyabban felhasználni, többek között annak érdekében, hogy kiaknázzuk az új kihívásokhoz kapcsolódó lehetőségeket az Európán belüli gyorsabb konvergencia, Európa jobb globális versenyképessége, valamint az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés érdekében. Ennek az elemzésnek együtt kell járnia a kohéziós politika és a lisszaboni stratégia közötti összefüggések vizsgálatával a 2007–2013-as időszak vonatkozásában. Különösen fontos lesz megvizsgálni, hogy a strukturális alapoknak az említett stratégia célkitűzéseit elősegíteni hivatott felhasználása hatással volt-e a kohézióra. Egy ilyen vizsgálat elvégzése szükség esetén lehetővé tenné a kohéziós politika stratégiai irányvonalainak újraorientálását;

12.   megállapítja, hogy az EU strukturális alapjai a folyamatban lévő 2007–2013-as támogatási időszakban már jelentős mértékben hozzájárultak a lisszaboni stratégia végrehajtásához azáltal, hogy a régiókat jobban bevonták ebbe a folyamatba, ezért pedig kívánatosnak tartja, hogy az európai strukturális politikában rejlő potenciált a megújult lisszaboni stratégia végrehajtása során is felhasználják, valamint hogy a kohéziós politika irányvonalát továbbra is a megújított lisszaboni stratégia célkitűzései szerint alakítsák, megőrizve a kohéziós politika eredeti célkitűzését, amely az EU kevésbé fejlett területei és többi része közötti fejlettségbeli különbségek mérsékléséből áll. A kohéziós politika hatékonysága és hatása lényegileg az adott makrogazdasági feltételek függvénye. A régiókon belüli önfenntartó gazdasági növekedés eléréséhez központi jelentőségűek a kedvező gazdaságpolitikai keretfeltételek, amelyek támogatják a régiókon belüli versenyképességet és a foglalkoztatást. A kohéziós politika ebben az összefüggésben a lemaradt régiók versenyképességének erősítését szolgáló legfontosabb kísérő szakpolitika;

13.   Hangsúlyozza, hogy a kohéziós politika hatékonysága és hatása lényegileg az adott makrogazdasági feltételek függvénye. A régiókon belüli önfenntartó gazdasági növekedés eléréséhez központi jelentőségűek a kedvező gazdaságpolitikai keretfeltételek, amelyek támogatják a régiókon belüli versenyképességet és a foglalkoztatást. A kohéziós politika ebben az összefüggésben a lemaradt régiók versenyképességének erősítését szolgáló legfontosabb kísérő szakpolitika;

14.   támogatja ezért az Európai Bizottságnak az Európa 2020-stratégiáról szóló közleményében szereplő azon megállapítást, hogy a gazdasági, társadalmi és területi kohézió az Európa 2020-stratégia központi célkitűzése marad. A kohéziós politika és a strukturális alapok nem csak önmagukban fontos eszközei az uniós politikának, hanem egyben lényeges katalizátorok is a tagállamok és a régiók innovatív, tartós és integratív növekedésének megvalósításához. A gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi célkitűzések szoros összekapcsolása e stratégia sikerének egyik alapfeltétele, a javasolt fő kezdeményezések azonban nem vezethetnek az európai kohéziós politika beszűküléséhez. A strukturális alapoknak továbbra is képeseknek kell lenniük regionális szinten a problémák integrált megoldására, és azokat nem szabad ágazati célkitűzések teljesítésére szűkíteni;

15.   hangsúlyozza, hogy az európai kohéziós politika nemcsak a társadalmi kohézióhoz nyújt fontos hozzájárulást, hanem az Európai Unión belüli szociális egyenlőtlenségek csökkentéséhez is. A Régiók Bizottsága ezért utal arra, hogy kiváltképp a pénzügyi és gazdasági válság szociális hatásai tükrében van arra szükség, hogy a társadalmi kohézió politikai kialakítása a gazdasági és területi kohézióval egy egységet képezzen, és azt a jövőben se hanyagoljuk el. Tekintettel kell azonban lenni arra a tényre, hogy a kohéziós politika hosszú távú politika kell hogy legyen, amelynek ugyanakkor képesnek kell lennie reagálni a gazdasági helyzet romlása által okozott rövid távú változásokra;

16.   meg van győződve arról, hogy a pénzügyi és gazdasági válság munkaerőpiacra gyakorolt hatása alapján egy foglalkoztatás-központú európai kohéziós stratégia a jövőben még fontosabbá válik. E stratégia megvalósításához feltétlenül szükség van az Európai Szociális Alapra (ESZA), mint a közösség legfontosabb munkaerő-piaci és foglalkoztatáspolitikai támogatási eszközére. Az Európai Szociális Alapnak a jövőben is a kohéziós politika keretén belül működő, a társadalmi kohézió célkitűzéseit szolgáló pénzügyi eszköznek kell lennie. Ezenkívül egyfajta integrált megközelítést kell fenntartani a strukturális alapoknak az európai térségekre való alkalmazása terén. Az ESZA-t elegendő pénzügyi eszközzel kell ellátni, hogy a közösség munkaerő-piaci, foglalkoztatáspolitikai és társadalmi befogadással kapcsolatos célkitűzéseit megbízhatóan elérhesse;

17.   úgy véli, hogy az európai kohéziós politika különleges értéke az eredményein mérhető, ebben az összefüggésben pedig utal a Régiók Bizottságának a kohéziós politika fellendítő hatásáról szóló véleményére. Az európai strukturális alapok fontos eszközök annak elérésére, hogy valamennyi régiónak lehetősége legyen belső fejlesztési potenciálját a fenntartható fejlődés, foglalkoztatás, valamint a jólét érdekében felhasználni. A közös európai prioritások mentén kialakított programok összehangolt fejlesztési stratégiákon alapulnak, és decentralizált szinten kerülnek megvalósításra. Ezáltal érezhetően hozzájárulnak a helyi és regionális önkormányzatok növekedési potenciáljának kiaknázásához;

18.   megállapítja, hogy az európai kohéziós politika sikereinek széles skálájából ki kell emelni a kutatást és innovációt, valamint a nagy tudásigényű szolgáltatásokat ösztönző impulzusokat. Számos, a strukturális fejlődés szempontjából fontos projektet – különösen a tudományos-technikai infrastruktúrák területén, valamint a munkaerő-piaci és foglalkoztatáspolitikán belüli innovatív megközelítésmódok kidolgozása során – csupán az EU strukturális alapjaiból származó támogatási eszközök révén lehetett megvalósítani, mind a fejlődésben lemaradt területeken, mind Európa egyéb régióiban. Így számos projekt valósult már meg Európában, amelyek kiválóan illusztrálják az uniós strukturális támogatás többletértékét. A regionális irányultságú kohéziós politika biztosítja – a kiemelkedő európai teljesítmények támogatásának kiegészítéseként –, hogy az innovációs politika elérje az EU2020-stratégia sikerre viteléhez szükséges széles körű hatást. A kutatás és az innováció hatásainak és eredményeinek a régiókban való maximalizálása és megerősítése érdekében ki kellene emelni az innovációs és kutatási politikához, valamint a kohéziós politikához tartozó programok és finanszírozási eszközök koordinációjának jelentőségét;

19.   egyúttal utal arra, hogy az európai strukturális alapok nem csupán közvetlenül a nyújtott támogatási eszközök révén fejtik ki hatásukat. Nagymértékben hozzájárulnak ahhoz, hogy a különböző szinteken tevékenykedő szereplők regionális és strukturális politikai stratégiáik közös célkitűzésekre koncentráljanak. A Régiók Bizottsága ezért meg van győződve arról, hogy ezáltal a gazdasági, társadalmi és területi kohézió érdekében összesen felhasznált európai, nemzeti, regionális és önkormányzati eszközök hatékonysága lényegesen nőni fog. A többszintű kormányzás rendszere a támogatott területek decentralizált felelősségű programjaival együtt biztosítja, hogy Európa a közös célkitűzéseket összehangolt intézkedések révén kövesse, s egyúttal teret ad a súlypontok regionális és helyi szintű meghatározásához. A Régiók Bizottsága szerint ebben rejlik az európai strukturális politika pénzügyi szolidaritáson túlmutató többletértéke;

20.   úgy véli, hogy az elmúlt támogatási időszak jelenleg folyamatban lévő utólagos folyamatos értékelését, valamint az előttünk álló időközi értékelést fel kellene használni arra, hogy a strukturális alapokból történő támogatás pozitív hatásaira és az abban rejlő lehetőségekre rámutassunk;

A 2013 utáni kohéziós politika elvei

21.   egyetért a Barca-jelentésben szereplő azon megállapításokkal, hogy a strukturális politikát az Európai Unió magasabb rangú célkitűzéseivel is összefüggésbe kell hozni, a növekedést, a jólétet és a kohéziót fokozni kell, a békét pedig fenn kell tartani, és úgy véli, hogy ezt a politikát továbbra is valamennyi európai régióra alkalmazni kell, különleges figyelmet fordítva a leggyengébbekre. A strukturális politika az európai integrációs folyamat egyik alappillérét adja, és lehetővé teszi, hogy a polgárok azonosuljanak az „európai projekttel”. A jövőbeli európai kohéziós politika képlete ezért tehát a következőképpen hangozhatna: európai támogatási programok stratégiai keretfeltételekkel + regionális és helyi feladatmegoldó képességek = gazdasági, társadalmi és területi kohézió;

22.   megfontolandónak tartaná egy olyan módszer kidolgozását, amely lehetővé tenné a strukturális alapok által finanszírozott projektek révén kialakuló szén-dioxid-kibocsátás értékelését. Különösen azt ajánlja, hogy a jövőbeli programtervezés során a szén-dioxid-kibocsátás szempontjából semleges végeredményre törekedjünk. Ahogy néhány tagállamban már rendelkeztek róla, a beruházások mérlege ne eredményezhessen további üvegházhatásúgáz-kibocsátást;

23.   ebben az összefüggésben utal arra, hogy a kohéziós politika decentralizált megközelítése bevált, és továbbra is alkalmazni kellene. Mindamellett meg kellene vizsgálni, hogy mely eljárásokat lehet tovább egyszerűsíteni a kohéziós politika működtetésével kapcsolatos bürokrácia csökkentése érdekében;

24.   a kohéziós politika értékeléséhez gondosan megválogatott, releváns mutatók használatának differenciált koncepcióját szorgalmazza annak érdekében, hogy célzottabban alkalmazzák az eszközöket, és átfogó képet lehessen kapni a strukturális politika hatásairól;

25.   utal arra, hogy más uniós politikai területek is hatással vannak a gazdasági, társadalmi és területi kohézióra, ezért a kohéziós politika célkitűzéseit is figyelembe kellene venniük, továbbá kéri az Európai Bizottságot, hogy végezzen előzetes tanulmányokat az egyértelmű területi dimenzióval rendelkező témákban (közszolgáltatások, közlekedés, energia, környezet, verseny, mezőgazdaság stb.) benyújtandó jogalkotási és nem jogalkotási javaslatok területi hatásáról. Az RB ezenkívül arra is kéri az Európai Bizottságot, hogy a gazdasági, társadalmi és területi kohézióról szóló 5. jelentésének kidolgozásakor szenteljen különös figyelmet e körülménynek. Ehhez kapcsolódóan a Régiók Bizottsága kifejezetten üdvözli az Európai Bizottság azon törekvéseit, hogy a kohéziós politikát jobban összekapcsolja más, egyértelmű területi hatással rendelkező politikákkal, valamint hogy szinergiahatásokat érjen el;

26.   úgy véli, hogy az EU kohéziós politikája szoros és tárgyi összefüggésben áll az uniós támogatásokra vonatkozó szabályok rendelkezéseivel, valamint az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokra alkalmazott rendelkezésekkel. Az Unió kohéziós politikájának reformját ezért az uniós támogatásokra vonatkozó szabályok felülvizsgálatának kellene kísérnie. Kiváltképp globális szinten konkurens helyszínek és jövőbeli iparágakba történő befektetések esetén lehet szükség differenciált megoldásokra. Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokkal kapcsolatban az RB arra kéri az Európai Bizottságot, hogy vegye igénybe az Európai Unió működéséről szóló szerződés 14. cikkében található új jogalapot, főként azért, hogy pontosítsa a szolgáltatások finanszírozási mechanizmusainak kompatibilitását a megfelelő közösségi eszközökkel;

27.   megerősíti, hogy a partnerségi elv, és ahhoz kapcsolódóan a gazdasági és szociális partnereknek, valamint más regionális és helyi szereplőknek a strukturális támogatás valamennyi szakaszába való bevonása alkalmasnak bizonyult arra, hogy így a beavatkozásokat jobban fogadják, és azok célzottabbak legyenek, ezzel összefüggésben pedig azt javasolja, hogy nagyobb mértékben támogassák a bevált gyakorlatok régiók közötti cseréjét, a partnerségek erősítése érdekében. A partnerség európai szintű kialakításához messzemenő jogi előírásokat azonban nem tart szükségesnek a Régiók Bizottsága;

28.   elismeri, hogy szükség van az európai kohéziós politika eredményességének és hatékonyságának rendszeres felülvizsgálatára, különösen az egyre csökkenő pénzügyi eszközökre tekintettel. Ebben az összefüggésben a magánjellegű források nagyobb mértékű igénybevételében további lehetőségek rejlenek a kohéziós politika végrehajtásához. A magánforrások – egyébként ösztönzésre érdemes – használata azonban sohasem léphet a közfinanszírozás helyébe;

29.   ehhez kapcsolódóan megerősíti annak szükségességét, hogy az erre alkalmas területeken megkönnyítsék a megújuló alapok kohéziós politika keretében történő alkalmazását, megfelelő területeken, és így az eddigieknél nagyobb hangsúlyt helyezzenek a kohéziós politika végrehajtása során a hiteleszközökre. Ebben az összefüggésben méltatja az Európai Beruházási Bank, illetve a JEREMIE és JASPERS programokhoz hasonló eszközök szerepét a kölcsönalapú strukturális alapokat felhasználó programok kidolgozásában és végrehajtásában;

30.   a szubszidiaritás és az arányosság elveknek a kohéziós politikán belüli következetesebb alkalmazása mellett száll síkra. Ezeket az elveket azonban nem egyszerűsíthetjük le hatékonysági megfontolásokra. Az európai kohéziós politika eddigi decentralizált rendszere, amely szerint az operatív programok kidolgozására nemzeti és regionális szinten kerül sor, az Európai Bizottsággal partnerségi szellemben folytatott párbeszéd alapján, megvalósításuk pedig a nemzeti, regionális és helyi hatóságok felelőssége alá tartozik, bevált. Ezt továbbra is meg kell hagyni, és tovább kell fejleszteni annak érdekében, hogy tovább erősítsük a régiók és a helyi önkormányzatok saját felelősségét az európai kohéziós politika gyakorlati megvalósításában;

31.   kifejezetten üdvözli azt a 2007–2013-as támogatási időszakban megvalósított lépést, amely az EU strukturális politikája stratégiaibb jellegű irányításának irányába vezetett. A célkitűzésekhez, és nem támogathatósági szabályokhoz kötött irányítás lehetővé teszi a régiók számára, hogy a számukra megfelelő intézkedési, illetve eszközcsomagot válasszák, és adott esetben kiigazítsák anélkül, hogy az uniós célkitűzésekkel való összhang háttérbe kerülne;

32.   megismétli, hogy szükségesnek tartja: a KAP 2. pillérén belüli vidékfejlesztési politikák körébe tartozó intézkedéseket jobban hangolják össze a regionális politikával, hogy ezáltal a város- és vidékfejlesztés jobban kiegészítse egymást. Ennek az összehangolásnak köszönhetően kialakulhatna egy európai szintű stratégiai keret, amely a strukturális alapokra és az EMVA-ra egyaránt vonatkozó közösségi stratégiai iránymutatás formáját ölthetné;

33.   meg van győződve arról, hogy egy következetes, az európai stratégiai célkitűzésekre irányuló tájékoztatás és ellenőrzés az előrelépések értékelése és a tagországokban alkalmazott ellenőrzési és auditálási módszerek megbízhatóságának vizsgálata érdekében – a kevesebb, de jobb ellenőrzést mint célt tekintve – egy áttekinthető és stabil ellenőrzési rendszerrel együtt kiválóan megfelelne a stratégiai irányítású megközelítésnek. Ezáltal el lehetne kerülni a szükségtelen adminisztratív költségeket;

34.   úgy véli, hogy az ERFA és az ESZA vonatkozásában bevezetett egyetlen alapból táplálkozó programok is beváltották a hozzájuk fűzött reményeket. Az egyetlen alapból való finanszírozás elvének bevezetése révén az engedélyeztetési és változtatási eljárások a korábbi több alapból finanszírozott programok esetében alkalmazott gyakorlathoz képest jelentős mértékben egyszerűsödtek. Annak a szabályozásnak a révén pedig, amely szerint a programok keretében bizonyos mértékben a másik alaphoz tartozó intézkedéseket is végre lehet hajtani, megteremtődött a szükséges rugalmasság. Az alapok és az egyes operatív programjaik közötti koordinációt tovább kellene fokozni azzal a végső céllal, hogy helyi és regionális szinten az ESZA és az ERFA jobban kiegészítsék egymást;

35.   kiemeli a bürokrácia leépítésének tartós célkitűzését és az adminisztráció következetes egyszerűsítését a strukturális alapokból származó pénzeszközök odaítélése, felhasználása, ellenőrzése és az azokkal való elszámolás során. Ennek a jövőbeli programok kidolgozására vonatkozó előírásokra is érvényesülnie kellene;

36.   megállapítja, hogy a végrehajtási rendszerrel szembeni elvárásokat és a pénzügyi ellenőrzési előírásokat a jelenlegi támogatási időszak során szigorítani fogják. A beharangozott egyszerűsítések egy része az ellentétére váltott. Ezáltal aránytalan ráfordítás jött létre. Ezenkívül a nyomonkövetési értékelés azt mutatja, hogy a fejlesztés nem működik hatékonyan. A Régiók Bizottsága ezért egyszerű és átlátható, ugyanakkor jó teljesítményt nyújtó ellenőrzési eljárást szorgalmaz. A Régiók Bizottsága szerint ehhez nem szükséges, hogy minden támogatási időszakban valamennyi eljárás teljes megfelelősség-ellenőrzését végrehajtsák. Ehelyett elegendő volna a támogatásokra vonatkozó bevált nemzeti jogi előírások elismerése. Az egyszerűsítés érdekében az ellenőrzést végző szervek felépítését, az ellenőrzési normákat, valamint a hibaarányok definícióját és megállapítását is felül kellene vizsgálni. A szabályok és normák több ízben történő, visszamenőleges hatályú meghatározása zavart kelt és nagymértékben megnehezíti a megfelelő irányítást; ezt a jövőben kerülni kell. Meg lehetne fontolni egy olyan általános arányossági elv alkalmazását is, amely az ellenőrzési előírásokat a strukturális alapok által finanszírozott projektek méretéhez igazítaná;

37.   utal arra, hogy esetleg új egyszerűsítési lehetőségek adódnak abból, hogy a Lisszaboni Szerződés újonnan szabályozza azt, ahogy a tagállamokat bevonják az uniós költségvetés végrehajtásával járó felelősségbe. Az RB szerint további egyszerűsödéshez vezet majd, ha az Európai Bizottság elemzi a tagállami ellenőrzési eljárásokat és megvizsgálja, hogy sor kerülhet-e „bizalmi szerződések” megkötésére a régiókkal az ellenőrzési eljárások megkettőzésének elkerülése érdekében. A terhek csökkentése érdekében az arányosság elvét a kis projektekre vonatkozó szabályozásban is alkalmazni kell;

A 2013 utáni kohéziós politika jövőbeli kialakítása

38.   üdvözli, hogy – azáltal, hogy lemondott az eredeti sok célkitűzésről és számos speciális közösségi kezdeményezésről – az uniós strukturális politika 2000 óta olyan reformokat vitt véghez a támogatási rendszerben, hogy az jelentősen átláthatóbbá és egyszerűbbé vált. Ezt nem szabad újra megkérdőjelezni;

39.   úgy véli, hogy alapvetően bevált az, hogy csupán néhányra korlátozták a célkitűzések számát, hogy minden európai régiót bevontak és eközben kiemelt figyelmet szenteltek az elmaradottabbaknak, valamint az, hogy megosztották a jogköröket a különböző szintek között és hogy felelőssé tették a régiókat a programok decentralizált kialakításáért és végrehajtásáért;

40.   ugyanakkor úgy véli, hogy az európai kohéziós politika segítségével továbbra is fejleszteni kell a Közösség gazdasági, társadalmi és területi kohézióját, valamint versenyképességét, hogy így biztosítsák a fenntartható gazdasági növekedést, a magas foglalkoztatási rátát, a társadalmi integrációt, valamint a közszolgáltatások minőségét és hatékonyságát; hangsúlyozza emellett, hogy biztosítani szükséges az érintett országok és régiók európai szintű egyenlő bánásmódját. Továbbra is elsősorban a hátrányos helyzetű régiókat kellene támogatni, attól függetlenül, hogy melyik tagállamban találhatók. A kohéziós politika a kulcsa annak, hogy a polgárok helyi és regionális szinten elkötelezzék magukat az átfogó uniós politikai stratégiák mellett;

41.   meggyőződése, hogy az európai kohéziós politika jelentős mértékben az innováció, a versenyképesség és a növekedés, illetve ezáltal a fenntartható foglalkoztatás ösztönzésére szolgáló politikává vált;

42.   egyetért az Európai Bizottsággal abban, hogy az új tagállamokban levő gyengébb régiók gazdasági felzárkóztatási folyamatának támogatása továbbra is az európai kohéziós politika egyik sarkalatos pontja kell hogy legyen. Ezért azt tanácsolja, hogy ennek megfelelően a kohéziós politika eszközeit ezekre a tagállamokra és régiókra összpontosítsák. Ennek során a kohéziós politikának elő kell segítenie a belső piacban és az európai integrációban rejlő lehetőségek kiaknázását. Ugyanakkor el kell kerülni, hogy az EU kohéziós politikája pusztán az alapok átcsoportosításának eszközévé váljon;

43.   úgy véli, hogy az európai kohézió elmélyítéséhez a jövőben is szükség lesz arra, hogy az európai strukturális alapokból származó támogatási eszközök legnagyobb részét a fejletlenebb régiókban használják fel, hogy ezáltal tovább lehessen csökkenteni a legnagyobb regionális különbségeket. A fejletlenebb régiók meghatározásához jól bevált a támogatási területek kiválasztására eddig használt kritérium az egy főre jutó GDP uniós átlagának 75 %-os küszöbértéke NUTS II-es szinten. A kohéziós politika értékeléséhez olyan, NUTS II-es szint alatti mutatókat kell találni, amelyek jobban tükrözik a területi sajátosságokat és az egyes régiók helyzetét;

44.   véleménye szerint a legnagyobb támogatástól eleső régióknak is szükségük van speciális helyzetüknek megfelelő, megbízható, átfogó támogatási eszközök formájában nyújtott támogatásra, hogy tartósan mobilizálhassák meglévő erőforrásaikat – az EU egészének érdekében is. Csak így biztosítható a strukturális alapokból történő támogatás eddigi sikereinek fenntarthatósága ezeken a területeken. Ezért a konvergencia célkitűzésének keretében megfelelő és igazságos átmeneti szabályozásokat kell kidolgozni ezekre a régiókra (köztük az ún. „statisztikai hatás” által érintettekre is), hogy elkerüljük a támogatás hirtelen elmaradását a 75 %-os küszöbérték átlépése esetén, és hogy biztonságot nyújtsunk az érintett régióknak versenyképességük további növeléséhez. Mindenesetre továbbra is garantálni kell a támogatást a konvergencia-célkitűzés hatálya alól első alkalommal kieső régióknak, függetlenül a regionális politika jövőbeli kialakításától és annak idevonatkozó célkitűzéseitől;

45.   üdvözli, hogy az Európai Parlament és az Európai Bizottság elismeri azoknak a régióknak a sajátos helyzetét, amelyek 2013 után elesnek a konvergencia célkitűzés keretében nyújtott legnagyobb támogatástól;

46.   felszólítja az Európai Bizottságot és az Európai Parlamentet, hogy „átfogóbb rendszert kell kidolgozni és bevezetni azon régiók fokozatos átmenetének a támogatására, amelyek hamarosan átlépik a 75 %-os GDP-küszöböt, annak érdekében, hogy egyértelműbbé tegye ezen régiók helyzetét és fejlődésükhöz nagyobb biztonságot garantáljon”;

47.   hangsúlyozza, hogy a „regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés alá eső régiókban az európai kohéziós politika keretében 2013 után is folytatni kell az átfogó támogatást. Ezekben a régiókban ugyanis jelentős szegénységi gócpontok találhatók, és Európa minden ilyen régiójában folyamatosan mélyülnek a társadalmi és területi különbségek. A lisszaboni stratégia végrehajtásának szempontjából fontos szerepet töltenek be ezek a régiók. Ezek a régiók csak akkor képesek tartósan hozzájárulni a kohézióhoz és a versenyképességhez, ha a fenntarthatósági követelményekkel összhangban sikerül folyamatosan újra és újra biztosítani a versenyképességet, az innovációt és a magas foglalkoztatási szintet;

48.   üdvözli, hogy – ahogy azt az Európai Bizottság is megemlíti ötödik kohéziós helyzetjelentésében – a legtöbb tagállam „a regionális versenyképesség és foglalkoztatás” céljának további követése mellett tette le a voksát, és hogy ez regionális politikáért felelős akkori biztos, Danuta Hübner 2009. áprilisi dokumentumában, illetve Fabrizio Barcának az európai kohéziós politika reformjáról írt tanulmányában is célként szerepel;

49.   egyetért az Európai Bizottsággal abban, hogy azoknak a strukturálisan erősebb régióknak, amelyek ma a „regionális versenyképesség és foglalkoztatás” elnevezésű második strukturálisalap-célkitűzés hatálya alá esnek, fokozniuk kell a kreativitásba és az innovációba irányuló befektetéseiket, és fel kell gyorsítaniuk az új ötleteknek új termékekbe, szolgáltatásokba vagy eljárásokba történő átültetését;

50.   abból indul ki, hogy a területi kohézióval kapcsolatban az új EU-Szerződésben lefektetett rendelkezések alapján a kohéziós politikában a jövőben fontosabbá fog válni a területi szempont. Felkéri az Európai Bizottságot, hogy a kohéziós politika jövőjéről folytatott munkájában vegye figyelembe a területi kohézióról szóló zöld könyv kapcsán tartott konzultáció során beérkezett 400 hozzájárulást (lásd az RB véleményét). Ehhez a régióknak maguknak kell meghatározniuk erősségeiket, és saját igényeikhez igazodó stratégiákat kell kifejleszteniük. A területfejlesztés a jövőben is tagállami hatáskörben marad, és tiszteletben kell tartani, hogy a tagállamokon belül hogyan osztják meg a jogköröket. A helyi és regionális szint bevonásával végrehajtás-orientált, szakszerű és területi alapú területfejlesztést és hatékony eszközfelhasználást kell biztosítani;

51.   szorgalmazza, hogy az európai kohéziós politikában tartsák meg a városi dimenziót. A nagyvárosi területekhez hasonlóan a városok is a növekedés és az innováció motorjait jelentik. Ahhoz viszont, hogy betölthessék ezt a szerepüket, a jövőben is szükség lesz olyan intézkedésekre – különösen az EU kevésbé fejlett régióiban –, amelyek a városok és a problémás városi területek szociális és gazdasági stabilizációjára szolgálnak. A városok és a nagyvárosi területek segítik környezetük fejlődését is. Ezenkívül garantálják az ismeretekhez, a szolgáltatásokhoz és a javakhoz való hozzáférést a megfelelő szinten. A várospolitika kialakításának a városi fejlődés endogén tényezőinek támogatásán és a városközpontok közötti kapcsolatok és rendszerek megerősítésén kell alapulnia;

52.   javasolja, hogy a kohéziós politika mind nagyobb mértékben ismerje el a városi és a vidéki területek kölcsönös kapcsolatait a kiterjedtebb funkcionális gazdasági területeken belül. A kohéziós politika megfelelő helyzetben van ahhoz, hogy integrált fejlesztési megközelítést vezessen be, amely megoldhatja a városi és vidéki területek kombinációin belül és azok között felmerülő kérdéseket. Ezért a strukturális alapok és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) célkitűzései és eszközei közötti koordináció növelésére van szükség. Tekintettel arra, hogy az egyes régiók sajátos problémákkal szembesülnek, sürgeti, hogy bizonyos határokon belül minden régió maga fogalmazhassa meg céljait és intézkedéseit, annak érdekében, hogy az uniós eszközök segítségével maga irányíthassa fejlődését;

53.   úgy véli, hogy nagy hangsúlyt kell helyezni a vidéki területek támogatására, illetve a vidéki területeken fekvő kis- és közepes városok szerepére is. Az Európai Unió számos vidéki területén csak így kezelhetők ugyanis a szerkezeti hiányosságok, az elvándorlás és a demográfiai elöregedés problematikája. Ehhez jobban össze kell hangolni egymással az európai strukturális alapok, illetve az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap céljait és eszközeit;

54.   utal arra, hogy a területi kohézió Lisszaboni Szerződés által bevezetett alapelvét alkalmazva az ipari szerkezetváltás által érintett területeket, valamint a súlyos és tartós környezeti vagy demográfiai hátrányokkal küzdő területeket is kiemelten kell kezelni. Ilyenek például a legészakibb, rendkívül gyéren lakott régiók, valamint a szigeti, a határon átnyúló, a hegyvidéki és a legkülső régiók;

55.   hangsúlyozza, hogy bevált a határokon átnyúló, a transznacionális és az interregionális együttműködésnek az „európai területi együttműködés” elnevezésű harmadik strukturális cél keretében történő eddigi támogatása, melyet 2013 után is folytatni kellene megerősített formában. Azzal, hogy kiaknázza a helyi és regionális önkormányzatok hálózatából adódó többletlehetőségeket, a területi együttműködés nélkülözhetetlen hozzájárulást jelent az Európai Unió teljesítőképességének, illetve gazdasági, társadalmi és mindenekelőtt területi kohéziójának erősítéséhez. Ennek kapcsán a „területi együttműködés horizontális intézkedései” néven a jövőben össze kellene fogni az olyan eddigi programokat, mint az ESPON, a „Régiók a gazdasági változásért” elnevezésű program, illetve az URBACT, hogy mindhárom együttműködési forma javára szolgáljanak. A határ menti régiókat illetően, mindegyik, amelyik teljesíti a gazdasági, társadalmi és területi kohézióhoz való hozzájárulás követelményét, továbbra is támogatható kell, hogy legyen a területi együttműködési célkitűzés keretében;

56.   ezzel kapcsolatban elismeréssel szól az Európai Bizottságnak az európai területi együttműködési csoportosulás (EGTC) létrehozásával kapcsolatos munkájáról, és arra kéri a helyi és regionális önkormányzatokat, hogy a területi együttműködés megvalósítása során az eddigieknél aktívabban használják ezt az eszközt, és egyben arra szólítja fel az Európai Bizottságot, hogy szüntesse meg a jelenleg érvényes rendeletek visszásságait, mint amilyen a régiók közötti tengerészeti együttműködés funkcionális területeinek kialakítását (a rendeletbe foglalt 150 km-es korlát miatt) akadályozó határokon átnyúló alkotóelem, illetve hogy a területi együttműködés jövőbeli kialakításával kapcsolatos javaslataiban jobban világítson rá a makrorégiók és a tematikus stratégiák szerepére is. Ennek során biztosítani kell, hogy a helyi és regionális önkormányzatokat az eddiginél nagyobb mértékben bevonják a stratégiák kialakításába és végrehajtásába;

57.   sürgeti, hogy vegyék fontolóra Fabrizio Barca azon javaslatát, mely szerint a következő támogatási időszakban a kohéziós politika költségvetésének egy csekély részét olyan innovatív intézkedésekre kellene fordítani, amelyeket közvetlenül az Európai Bizottság irányítana. Ennek az lenne a célja, hogy Közösség-szerte innovatív megközelítésmódokat ösztönözzenek a regionális politikában;

A kohéziós politika végrehajtási rendszere

58.   úgy véli, hogy most már több programozási időszakon keresztül is bevált a régióknak az a decentralizált felelőssége, melyet a regionális fejlesztési stratégiákra épülő operációs programok kidolgozásáért, illetve ezek végrehajtásáért vállaltak, és amely a felsőbb szintekkel történő egyeztetés, illetve az ezekkel kialakított partnerség rendszerébe ágyazódik. Ezért a jövőben is meg kell tartani azt a megosztott eszközkezelési rendszert, amelyben a programozás és a végrehajtás regionális szinten zajlik. Ehhez a szubszidiaritás és az arányosság elvének erősítésére van szükség. Elsősorban a helyi és regionális szinten nyílik mód a meglévő fejlesztési lehetőségek kiaknázására, valamint a helyi és regionális szereplők mozgósítására és hálózatokba való tömörítésére;

59.   ezért határozottan amellett van, hogy az európai strukturális politikában maradjanak meg a regionális hatáskörök, és hogy például a projektek kiválasztásának jogköreit ne tegyék át európai szintre;

60.   megerősíti, hogy folytatni és fokozni kell a bürokrácia csökkentésére és az eljárások egyszerűsítésére irányuló erőfeszítéseket, és azt javasolja, hogy a jelenlegi támogatási időszakban a jövőbeli igazgatási eljárások kialakítása során vegyék figyelembe az Európai Bizottság által a kezelés egyszerűsítésére felállított munkacsoport tapasztalatait, és hogy a jövőbeli igazgatási eljárások kialakításába minél korábbi szakaszban vonják be a Régiók Bizottságát is. Az egyszerűbb és átlátható eljárások a hatékony eszközfelhasználás fontos feltételeit jelentik;

61.   véleménye szerint az is átgondolandó, hogy nem kellene-e az európai támogatási politika további, eddig még az Európai Bizottság által központilag kezelt elemeit (például az innovációösztönzés területéről) áttenni az uniós strukturális alapok decentralizált rendszerébe és a regionális hatóságok illetékességi körébe, főleg mivel az innovációösztönzés már ma is az uniós strukturális alapokhoz tartozó programok szerves részét jelenti. Mivel a régiók regionális fejlesztési stratégiáik kidolgozásakor a városokból és a részrégiókból származó helyi fejlesztési koncepciókra támaszkodnak, és a programok végrehajtása során a nem állami regionális és helyi szereplőket mozgósítják, a régiók alatti szint is aktívan bekapcsolódik az uniós strukturális politika végrehajtásába;

62.   hangsúlyozza, hogy a helyi és regionális önkormányzatok az elmúlt években nagyon sok, és általában pozitív tapasztalatot gyűjtöttek fejlesztési koncepciókkal, illetve a regionális menedzsmenteknek a részrégiókban történő felállításával, valamint integrált városfejlesztési koncepciókkal kapcsolatban. A regionális politikáért felelős főigazgatóság a közelmúltban „helyi fejlesztési módszerek” címszó alatt összefoglalta ezeket. Ezeket a tapasztalatokat már a 2000–2006-os, illetve a 2007–2013-as időszakok operatív programjaiban, valamint azok végrehajtása során is felhasználták;

63.   úgy véli, hogy a támogatási politika többéves, közös európai prioritásokra, egyszersmind regionális fejlesztési stratégiára épülő és regionálisan működtetett rendszerének köszönhetően az uniós strukturális alapok többletértékkel bírnak a nemzeti regionális politikával szemben. Valamennyi érintett számára megbízható keretet jelent az, hogy a programtervezés több évre terjed ki, és ez még innovatív politikai módszerek megvalósulását is lehetővé teszi. Ez azt is garantálja, hogy a strukturális politika stratégiai célokra és prioritásokra épüljön, valamint védelmet nyújt annak a veszélye ellen, hogy a támogatási politika rövid távúvá, akcionistává és ezáltal gyakran régi struktúrákat konzerválóvá váljon. A 2000 óta működtetett hétéves programok beváltak. Semmiképp nem szabad rövidíteni a programcikluson, továbbá a regionális politika a közösségi politikák fontos eleme, ezért a nemzeti hatáskörbe való visszahelyezésére irányuló minden próbálkozást el kell vetni;

64.   kifejezetten üdvözli az értékelések módszerét, amely az uniós strukturális alapok révén egyre inkább megjelent valamennyi régió támogatási politikájában, és a stratégiák, illetve eszközök minőségének folyamatos javulását is lehetővé teszi. Az, hogy az európai strukturális alapok által nyújtott támogatásba minden régiót bevonnak, egész Európára kiterjedő tapasztalatcserét tesz lehetővé a nemzeti és a regionális hatóságok között, s ennek révén, a bevált módszerek példáinak segítségével, egymástól is tanulhatnak. Ez a folyamat adja az európai strukturális politika továbbfejlesztésének széles körű és biztos alapját is;

A helyi és regionális önkormányzatok, valamint a Régiók Bizottsága szerepe a jövőben

65.   kritikusan szemléli azt a tendenciát, hogy a strukturális alapokhoz kapcsolódó programokat egyre inkább nemzeti szinten hajtják végre. Ezzel kapcsolatban azt javasolja, hogy a gazdasági, társadalmi és területi kohézióról szóló időközi jelentések keretében rendszeresen tájékoztassanak a helyi és regionális önkormányzatoknak a kohéziós politika végrehajtásába történő bekapcsolódásáról. Ennek kapcsán utal a Régiók Bizottságán belül működő, a lisszaboni stratégia nyomon követésével foglalkozó platform munkájára;

66.   hangsúlyozza, hogy a szubszidiaritás és a polgárközeliség értelmében tovább kell erősíteni a helyi és regionális önkormányzatok szerepét a kohéziós politika kialakításában, végrehajtásában és értékelésében;

67.   azt javasolja, hogy továbbra is vegyék igénybe partnerként a Régiók Bizottságát ahhoz, hogy a kohéziós politika jövőbeli kialakítása és végrehajtása során már egy korai szakaszban és átfogóan együttműködjenek európai szinten a helyi és regionális önkormányzatokkal;

Következtetések

68.   A gazdasági, társadalmi és területi kohézió és az a célkitűzése, hogy az egész Európai Unió harmonikusan fejlődjön, ugyanakkor csökkenjenek az egyes régiók fejlettségi szintjei közötti jelentős különbségek és a legkevésbé fejlett régiók lemaradása, az európai integrációs modell szerves részét képezi. A Lisszaboni Szerződés tovább erősítette ezt a modellt, ezért ezt a politikát 2013 után is folytatni kell;

69.   A decentralizált megközelítésre és többszintű kormányzási rendszerre épülő kohéziós politika az EU egyetlen olyan politikája, amelynek révén össze lehet kötni az Európa 2020 stratégia céljait és az új kihívásokat a helyi és regionális önkormányzatokkal. Ezért a kohéziós politikát továbbra is a fenntartható növekedés, a társadalmi befogadás, a foglalkoztatás, valamint az éghajlatváltozás elleni küzdelem céljainak szellemében kell kialakítani. A kohéziós politika összeköti a különböző kormányzati szinteket, és erősíti a regionális és helyi dimenziót. Ennek kapcsán az Európa 2020 stratégiában szereplő hét kiemelten fontos kezdeményezést további, kiegészítő intézkedéseknek kell tekinteni;

70.   A kohéziós politikának a jövőben is az Európai Unió leginkább rászoruló és legtöbb problémával küzdő tagállamaira és régióira kell fordítania a források döntő többségét, így segítve behozni a fejlődési lemaradásokat és konkrétan hozzájárulva a régiók esélyegyenlőségéhez, illetve az európai szolidaritáshoz. Az ennek érdekében a támogatási területek kiválasztásához alkalmazott kritériumok beváltak.

71.   Az átmeneti régiók is speciális segítségre szorulnak, hogy a strukturális alapoknak köszönhetően elért eredmények ne kerüljenek veszélybe a támogatás elmaradása miatt. Az európai támogatások folytonosságának biztonságot kell adnia ezeknek a régióknak a fejlődéshez, és reagálnia kell az ilyen régiók sajátos helyzetére.

72.   A „regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzésnek továbbra is támogatnia kell az Európai Unió összes többi régióját abban, hogy fokozzák az innovációt és a versenyképességet, illetve erősítsék a társadalmi kohéziót.

73.   Jelentős európai többletértéke miatt a területi együttműködés a jövőben is önálló cél kell hogy maradjon a határokon átnyúló, transznacionális és interregionális együttműködés támogatására, hogy aktívan hozzájáruljon az uniós területi kohézióhoz.

74.   A kohéziós politika lehetőséget biztosíthatna arra is, hogy új, innovatív módszereket lehessen kifejleszteni a regionális politikán belül. Ehhez meg lehetne vizsgálni annak lehetőségét, hogy az Európai Bizottság rendelkezésre bocsássa forrásainak egy kisebb részét innovatív intézkedések ösztönzésére.

75.   A többszintű kormányzási rendszer, a többéves programtervezés, a partnerség, a koncentráció, a mutatókra épülő programirányítás és az értékelés szempontjából jól beváltak a kohéziós politikai jelenlegi elvei. Ezért nem kellene lerövidíteni a hétéves programozási időszakot.

76.   Az eszközök kezelésének jelenlegi rendszere túl bonyolult és hibákra ad lehetőséget. Ezért a továbbiakban is az kell hogy legyen minden érintett közös célja, hogy csökkenjen a hibaarány és egyszerűsödjön az eszközök kezelése, valamint az elszámolás és az ellenőrzés. Ezért olyan megoldásokat kellene találni, melyek – konkrétan alkalmazva az arányosság elvét – a korábbiaknál jobban igazodnak a megfelelő nemzeti adottságokhoz.

77.   Meg kell tartani és tovább kell fejleszteni a kohéziós politikának a szubszidiaritásra épülő megközelítésmódját. Ennek egyik legfontosabb eleme, hogy a kohéziós politika tervezésének, végrehajtásának és értékelésének valamennyi szakaszában tovább erősítjük a helyi és regionális önkormányzatok szerepét.

78.   A helyi és regionális szinten elért eredményeket a korábbiaknál fontosabb szempontként kell kezelni a kohéziós politika értékelésekor. Ennek megfelelően a Régiók Bizottsága minden arra irányuló erőfeszítést támogat, hogy a kohéziós politika végrehajtása során ezt tekintsék kiindulópontnak.

Kelt Brüsszelben, 2010. április 15-én.

a Régiók Bizottsága első alelnöke

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

| 27.8.2010 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | C 232/23 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

C 232/23

---

A Régiók Bizottsága véleménye – A balti-tengeri régióra vonatkozó európai uniós stratégia

(2010/C 232/04)

I.   POLITIKAI AJÁNLÁSOK

1.   A balti-tengeri régióra vonatkozó európai uniós stratégia (COM(2009) 248 végleges) fontos dokumentum az Európai Unió fejlődése szempontjából. Keretet teremt a regionális együttműködés számára a Balti-térségben, ugyanakkor megnyitja az utat a makrorégiók kialakulása előtt az Európai Unióban. Az Európai Unió bővítése elősegítette a makrorégiók politikai létrejöttét. A földrajzi értelemben egymáshoz közeli tagállamok közös kihívásokkal és célkitűzésekkel néznek szembe, amelyekre a regionális együttműködés keretében keresett megoldások révén adnak választ.

2.   Az európai bizottsági közlemény megjegyzi, hogy bár a balti-tengeri régió igen heterogén terület, az érintett országok számos közös érdeket képviselnek, és számos tekintetben függenek egymástól. Megjegyzi továbbá, hogy a balti-tengeri régió mintaértékű lehet a regionális együttműködés terén, ahol új ötleteket és megközelítéseket lehet kipróbálni, majd idővel továbbfejleszteni, mintegy a helyes gyakorlatok példájaként. A Régiók Bizottsága rámutat arra, hogy a stratégiának támogatnia kell az EU kohéziós politikai célkitűzéseit. Regionális és szubregionális szinten jelentős különbségek vannak a közszolgáltatás- és infrastruktúra-ellátottság terén.

3.   A balti-tengeri régióra vonatkozó európai uniós stratégia elsősorban az EU belpolitikájának kérdése, és mind az EU hatáskörébe tartozó, mind pedig ezen kívül eső intézkedéseket is érint. A stratégia megvalósítása során a cél a hatékonyabb politikakoordinációnak és a hatékonyabb jogalkotásnak egy integrált megközelítés alkalmazása révén történő ösztönzése.

4.   A közleményben az Európai Bizottság megállapítja: „A közösségi programok jobb koordinálása és stratégiaibb szemléletű felhasználása kulcsfontosságú összetevő, különösen a válság idején, annak biztosítása érdekében, hogy a régióban megvalósuló finanszírozás és a politikák teljes mértékben hozzájáruljanak a stratégiához.” Már több ízben hangsúlyozták, hogy a stratégiának többletértéket kell hoznia az EU számára. A hatályos pénzügyi és jogi keret is kínál lehetőségeket a hatékonyabb fellépésre a szorosabb együttműködés és koordináció révén.

5.   A balti-tengeri régióra vonatkozó európai uniós stratégia fontos dokumentum nemcsak a Balti-térség, hanem az Európában kialakuló egyéb makrorégiók számára is. A Balti-tenger kísérleti terület az európai makrorégiók kialakulása szempontjából. A Balti-térségben a stratégia ösztönzése és megvalósítása terén elért megoldások modellként fognak szolgálni, illetve bevált gyakorlatot teremtenek majd a további potenciális makrorégiók számára. A balti-tengeri régió regionális és helyi szereplői gyakorlatokat fognak teremteni Európa egyéb régiói számára. Az Európai Bizottság például jelenleg stratégiai dokumentumot dolgoz ki a Duna-medence számára. Hasonlóképpen arról is vita folyik, hogy szükség van-e ehhez hasonló stratégiai dokumentumokra egyéb makrorégiók számára.

6.   Az európai makrorégiók kialakulása nem egyértelmű kérdés. A régiók és a helyi közösségek szempontjából szükség van a köztük lévő együttműködés elmélyítésére, az EU különféle politikai területeit felölelő kiterjesztésére, és több szakpolitikai területet is érintő jellegének megteremtésére. A makrorégióknak nem szabad új intézményi szintté válniuk az EU és a tagállamok között, hanem a régiók, tagállamok és az EU együttműködési eszközei kell, hogy legyenek. A makrorégiók csak akkor hozhatnak többletértéket az európai integráció számára, ha elmélyítik az együttműködést a nemzeti, illetve a helyi és regionális szintek között, és így hatékonyabb uniós politikát eredményeznek.

7.   A közlemény szerint a makrorégió kiterjedése változó, a témától függően. Lényegében egy nyolc tagállamot magában foglaló, Unión belüli stratégiáról van szó. A közlemény ugyanakkor azt is hangsúlyozza, hogy számos regionális kihívás megválaszolása érdekében az EU-nak és Oroszországnak is szorosan együtt kell működnie. A Régiók Bizottsága hangsúlyozza, hogy Norvégia is fontos külső partner a balti-tengeri együttműködésben. Ezenkívül Fehéroroszországgal is konstruktív együttműködésre van szükség.

Külső dimenzió

8.   Bár a regionális stratégiák Unión belüli stratégiák, ugyanolyan fontosak a makrorégiókkal határos, nem uniós országok számára is. Két olyan állam van a Balti-térségben, amelyek közvetlenül határosak a balti-tengeri régióval: Norvégia és Oroszország. Norvégia már jelenleg is kapcsolódik a balti-tengeri régióhoz, mégpedig az EGT-megállapodás révén. A megállapodás Norvégiát az EU belső piacához kapcsolja. Norvégia helyzete nem fog változni ebben a tekintetben. A balti-tengeri stratégia azonban olyan politikai területeket is magában foglal, amelyeket nem szabályoz az EGT-megállapodás. Az egyik ilyen terület az Európai Unió tengerpolitikája, amely nagy jelentőséggel bír Norvégia számára, és amelynek végrehajtásában Norvégia kulcsfontosságú szerepet játszik.

9.   Oroszország helyzete és EU-hoz fűződő viszonya már más kérdés. Ezt a kapcsolatot külön megállapodások és programok szabályozzák. A kapcsolat alapját az Orosz Föderáció és az EU és tagállamai között kötött Partnerségi és Együttműködési Megállapodás (1994) képezi. Ezenkívül Oroszország és az EU között számos egyéb megállapodás létezik specifikus tárgyköröket illetően. A felek politikai konzultációs mechanizmust is alkalmaznak. A megállapodások végrehajtásában nem értek el a várakozásoknak megfelelő előrelépést, és – az e téren tett erőfeszítések dacára – az együttműködési és partnerségi megállapodást sem sikerült felülvizsgálni.

10.   Oroszország és az EU kapcsolata a balti-tengeri régióban nagyrészt kétoldalú kapcsolatokon és programokon alapul.

11.   A balti-tengeri régióra vonatkozó európai uniós stratégiáról szóló európai bizottsági közlemény külön hangsúlyozza az EU Északi Dimenzióra vonatkozó politikáját. Megállapítja, hogy „... a harmadik országokkal ápolt kapcsolatokat elsősorban az Északi Dimenzió szerint kell fenntartani, amennyiben hasznos, alternatív csatornák igénybevételével”.

12.   Az Északi Dimenzióra vonatkozó politika mint uniós politikai stratégia kiegészíti a balti-tengeri stratégiát. Izland is ezen keresztül kapcsolódik be a balti-tengeri együttműködésbe.

13.   A stratégia végrehajtásakor nagyobb figyelmet kellene szentelni a stratégia külső dimenziójával kapcsolatos kérdéseknek. A Balti-tenger külső dimenzióját területi szempontból ki kellene szélesíteni, hogy magában foglalja a Balti-térség vonzáskörzetéhez tartozó országokat, azaz Fehéroroszországot és Ukrajnát. A szóban forgó államoknak a stratégia végrehajtásába való szorosabb bevonása segítene abban, hogy ezek az országok közelebb kerüljenek az európai értékekhez.

14.   A balti-tengeri stratégia sikeres végrehajtása harmadik országok bevonásától függ. Például a környezetvédelmi, közlekedési, logisztikai és nemzetbiztonsági kérdéseket illetően az EU külső határain átnyúló együttműködésre van szükség. A balti-tengeri régió energiapolitikája szintén a balti-tengeri politika egyik olyan területét jelenti, amely átível az EU külső határain.

15.   A balti-tengeri stratégia gyakorlati végrehajtása helyi szintű projektek formájában történik. Ez nem feltétlenül jelent átfogó politikai kapcsolatokat. Pontosan a helyi szintű projektek kontextusában kínálkozik alkalom arra, hogy demonstráljuk például az Oroszországgal folytatott együttműködésből származó kölcsönös előnyöket.

16.   A régiókra és helyi közösségekre fontos szerep hárul a stratégia belső és külső dimenziójának végrehajtásában. A régiók és helyi közösségek számos olyan partnerségben vesznek részt, amely átível az EU külső határain. A testvérvárosi kapcsolatok például lehetőségeket kínálnak a stratégia különféle elemeinek kiaknázására. A stratégia fejlesztését elősegítendő, az EU-nak és a régió egyéb szereplőinek meg kellene keresniük és tervezniük azokat a lehetőségeket, amelyek segítségével – a végrehajtás javítása érdekében – a stratégia külső dimenziója erősíthető.

17.   A balti-tengeri régióban az EU szokásos finanszírozási programjait és eszközeit használják. Külön kihívást jelent ezen eszközök oly módon történő használata, hogy azok a balti-tengeri stratégia keretében meghatározott célokat szolgálják. Ez annál is fontosabb, mivel az Európai Bizottság közleménye nem tartalmaz külön finanszírozásra vagy egyéb kiegészítő forrásokra vonatkozó javaslatokat. Fontos annak biztosítása, hogy az erre célra rendelkezésre álló uniós forrásokat most és a következő tervezési időszakban is teljes mértékben fel lehessen használni a stratégia céljainak megvalósítása érdekében.

18.   A balti-tengeri régióra vonatkozó európai uniós stratégia a szubszidiaritás elvének alkalmazásán alapul, és ez így is van rendjén. Másképp fogalmazva: a stratégia feladata, hogy elsősorban olyan kérdésekkel foglalkozzon, amelyek nem oldhatók meg csupán tagállami vagy helyi szinten. A közlemény a stratégia prioritásait négy fő feladatkörben határozza meg:

| — | fenntartható környezetet kell kialakítani, |
| --- | --- |

—

fenntartható környezetet kell kialakítani,

| — | erősíteni kell a régió jólétét, |
| --- | --- |

—

erősíteni kell a régió jólétét,

| — | fokozni kell a régió elérhetőségét és vonzerejét, |
| --- | --- |

—

fokozni kell a régió elérhetőségét és vonzerejét,

| — | fokozni kell a régióban a védelmet és a biztonságot. |
| --- | --- |

—

fokozni kell a régióban a védelmet és a biztonságot.

19.   A stratégia végrehajtásához az európai bizottsági közlemény külön cselekvési tervet is tartalmaz. A cselekvési terv három szintből áll. Először is négy pillért határoz meg, amelyek a fentiekben azonosított négy fő kihívásnak felelnek meg. A pilléreket 15 prioritási területre osztják, amelyekhez 78 zászlóshajó projekt tartozik. A prioritási területeket a stratégia végrehajthatóságának szempontja alapján választották, vagy azért, mert ösztönzik a célok megvalósítását, vagy azért, mert lehetőséget kínálnak a balti-tengeri régió fő kihívásainak megválaszolására. Az érintett témák általános jellegűek és gyakran igen sokrétűek. A zászlóshajó projektek ezzel szemben konkrétak és gyakorlatibb jellegűek.

20.   A stratégia előkészítésének részeként az Európai Bizottság széles körű konzultációkat tartott az érdekelt felekkel, amelyeknek három fő összetevője volt: a régió kormányaitól és más hivatalos szerveitől származó tájékoztatók; az érdekelt felek rendezvényei, ahol a tisztviselők, a nem kormányzati szervezetek és a privát szféra képviselői megoszthatják tapasztalataikat; nyilvános konzultáció az Europa honlapon, amelyben a balti-tengeri régió számos szereplője vett részt.

21.   Összesen 109 érdekeltcsoport vett részt a konzultációs folyamatban, ideértve a régió összes (8) tagállamát és a három nem uniós államot (Oroszország, Norvégia és Fehéroroszország). Ezenfelül 48 kormányközi szervezet, illetve 31 regionális és helyi önkormányzat ismertette álláspontját, csakúgy mint a magánszektor 19 képviselője. A konzultációs folyamat keretében a regionális szereplők számos ötlettel és javaslattal álltak elő a stratégia előkészítését illetően.

22.   A konzultációs folyamatban részt vevő felek, különösen a szervezetek, valamint a helyi és regionális önkormányzatok képviselői számára folyamatos lehetőséget kellene kínálni a stratégia kidolgozásában való részvételre. A Régiók Bizottsága úgy véli, hogy komoly figyelmet kell szentelni a közlemény, illetve az azt kísérő cselekvési terv értékelésének és nyomon követésének. A közleményben foglalt javaslat, azaz, hogy rendezzenek éves fórumot, üdvözlendő, azonban nem elég ambiciózus. Az RB úgy véli, hogy az értékelésnek folyamatosnak kellene lennie, és nyitva kellene állnia minden részt venni kívánó érdekelt előtt.

23.   A konzultációs folyamat alapján az Európai Bizottság arra a következtetésre jut, hogy nincs szükség új intézményekre a stratégia végrehajtásához. Számos együttműködési forma létezik a balti-tengeri régióban, és nincs szükség újak létrehozására, ami csak növelné az adminisztratív költségeket, anélkül hogy hozzájárulna a hatékony fellépéshez. Több száz különböző szervezet és hálózat létezik a balti-tengeri régióban. Ezek közül számosat a hidegháborús rendszer összeomlása után, az 1990-es évek elején hoztak létre abból a célból, hogy segítsék az uniós tagságra törekvő államokat az európai együttműködéshez való alkalmazkodásban.

24.   A régióban nagyszámú szervezet és hálózat működik, de sokuk már elvesztette létjogosultságát, és a 2004-es bővítés óta nem tölt be valódi szerepet. Az eredetileg a tagság elősegítésére létrehozott szervezeteknek nem mindig sikerült új szerepet és feladatokat találniuk maguknak. A balti-tengeri stratégia és végrehajtása új feladatokat kínálhat e szervezetek számára. Valamennyi érintettnek közösen kell átgondolnia és felmérnie, mennyire alkalmas egy hálózat a balti-tengeri stratégia végrehajtására.

25.   A szervezetek és hálózatok aktivizáláshoz széles körű tájékoztató és kommunikációs kampányra van szükség a stratégia tartalmáról és az általa kínált lehetőségekről. Az Európai Bizottság a javaslatában nem hívja fel a figyelmet erre a szempontra. A Régiók Bizottsága azt javasolja, hogy az Európai Bizottság tagállamokban működő képviseleteit bízzák meg a kellően kiterjedt és sokrétű tájékoztató tevékenység megszervezésével.

26.   Az RB azonban hangsúlyozni szeretné, hogy a bővítést követően a regionális és helyi önkormányzatok közötti együttműködés szorosabbá vált, és az általuk létrehozott szervezetek és hálózatok aktívabbak lettek. E csoportok a konzultációs folyamat során komoly érdeklődést mutattak, és előadott álláspontjaikat gyakran igen alaposan kidolgozták.

27.   Az európai bizottsági közlemény kijelenti továbbá, hogy „Nem pusztán stratégiára, hanem fellépésekre, konkrét, látható fellépésekre van szükség a régió előtt álló kihívások megválaszolásához. Cselekvési tervében a Bizottság hangsúlyozza, hogy a tagállamoknak és más érdekelt feleknek kell a vezető partnerek felelősségét vállalni konkrét prioritási területeken és zászlóshajó projektekben ...”

28.   A Régiók Bizottsága szeretne rámutatni arra, hogy ez a kívánság a stratégia első jóváhagyási stádiumában nem teljesült. A cselekvési tervben a prioritási területek végrehajtásának felelősségét elsődlegesen a tagállamokra ruházták. Regionális szintre csupán a 15 prioritási terület egyikét helyezték. Ez a regionális turizmusra vonatkozó politika kialakítását érinti, ahol a koordináció feladatkörét Mecklenburg-Vorpommern tartományra ruházták. Ugyanezen a prioritási területen belül az egészségnevelés feladatkörét az Északi Dimenzió közegészségügyi és szociális jóléti partnersége kapta. A cél az, hogy a prioritási területek alá tartozó feladatok végrehajtása az Európai Bizottsággal szoros együttműködésben történjen.

29.   A régióknak a közlemény elfogadásának időpontjában nem szántak vezető szerepet a 78 zászlóshajó projekt egyikében sem, pedig éppen a zászlóshajó projektek azok, ahol a régiók jelentős szerepet játszhatnának. A Régiók Bizottsága úgy véli, hogy amennyiben a jövőben zászlóshajó projektekről születik döntés, a regionális és helyi önkormányzatoknak meg kell adni a lehetőséget arra, hogy végrehajtásukban aktív szerepet játsszanak.

A stratégia végrehajtása

30.   A Régiók Bizottsága megjegyzi, hogy a közlemény nem foglalkozik sokat a stratégia végrehajtási folyamatának felvázolásával. A balti-tengeri stratégia kísérleti projektnek tekinthető az újfajta makroregionális stratégiai együttműködés területén, ahol elsőrendű a különböző kormányzati szintek elkötelezettsége és azok összehangolt működése. A Régiók Bizottsága arra ösztönzi az Európai Bizottságot, hogy elsősorban a közleményben foglaltak rugalmas, de céltudatos végrehajtására és irányítására helyezze a hangsúlyt.

31.   A közlemény a végrehajtás terén háromszintű megközelítést tűz ki célul, ami nagyjából összhangban van a többszintű kormányzás modelljével. A bemutatott megközelítés összhangban van az Európai Unióban alkalmazott közösségi módszerrel. A javaslat a végrehajtást a szokásos uniós eljáráshoz köti. A Tanács kapta azt a feladatkört, hogy az Európai Bizottság ajánlásai alapján kidolgozza a politikát. Ugyancsak az Európai Bizottság feladata, hogy rendszeres jelentéseket készítsen a Tanács számára a stratégia terén elért haladásról. A Régiók Bizottsága úgy véli, hogy a többszintű kormányzás megvalósulásának biztosításához fontos a közösségi módszer alkalmazása. Ez garantálja majd, hogy a regionális és helyi szint részt vegyen a stratégia megvalósításában.

32.   Az Európai Bizottságnak a többszintű kormányzási megközelítéssel összhangban kulcsszerepe van a stratégia megvalósításában: „A Bizottság lesz felelős a koordinációért, a monitoringért, a jelentéstételért, a végrehajtás megkönnyítésért és a nyomon követésért. A régió érdekelt feleivel partnerségben előkészíti a rendszeres előrehaladási jelentéseket, és felhasználja kezdeményezési jogkörét a stratégia és a cselekvési terv elfogadására irányuló javaslatok megtételére, amikor csak erre szükség van. A koordinációnak folyamatosan felül kell vizsgálnia, hogyan járul hozzá a finanszírozás felhasználása a stratégia prioritásaihoz.”

33.   A közlemény nem tartalmaz semmiféle javaslatot arra nézve, hogy miként lehetne megszervezni az Európai Bizottságnak a stratégia megvalósításával kapcsolatos munkáját. A kiindulópont az, hogy „A programozási hatóságok felülvizsgálhatják az odaítélési szempontokat és megkönnyíthetik a stratégiával összhangban lévő projektek kiválasztását. A Bizottság emellett üdvözölni fogja a programok megfelelő módosításait, ahol ezekre szükség van.” Ebben az a veszély rejlik, hogy mivel az Európai Bizottságnak számos feladatköre van, nem fordítanak majd a szervezeten belül elegendő erőforrást a stratégia végrehajtására. A stratégiához kapcsolódó feladatok kezelésére hasznos lehet több szektort átfogó, munkacsoport jellegű teamek felállítása az Európai Bizottságnál dolgozó tisztviselőkből. Az Európai Bizottságnak olyan alapvető szerepe van a stratégia végrehajtásában, hogy megfelelő erőforrásokat kell biztosítani a számára a tervezés, nyomon követés, koordináció és jelentéskészítés feladataihoz.

34.   A végrehajtás harmadik szintje a „partnereket” foglalja magában. A gyakorlati végrehajtás szintje alapvető a stratégia megvalósításához. Az európai bizottsági dokumentum e szintről csupán felületes leírást nyújt. Az alapgondolat az, hogy a helyszíni megvalósítást és ennek szerveit összhangba kell hozni a stratégia céljaival. Az Európai Bizottságnak ebben is döntő szerepe van: „A Bizottság más intézményekkel, a tagállamokkal és régiókkal, nemzetközi pénzintézetekkel, transznacionális programozási testületekkel és kormányközi szervezetekkel (mint pl. a HELCOM) együttműködésben fogja meghatározni a koordináló szerveket a prioritási területek szintjén és a zászlóshajó projektek vezető partnereit.”

35.   Az Európai Bizottság a makrorégiót a következőképpen határozza meg: „olyan, több közigazgatási régiót magában foglaló terület, amelynek azonban elegendő közös problémával kell megbirkóznia ahhoz, hogy az egységes stratégiai megközelítés indokolt legyen”. A meghatározás országok helyett közigazgatási régiókról beszél, így a regionális és helyi önkormányzati szereplők a nemzeti kormányokkal egyenrangúakként képezik a régió alapszerveit. A Régiók Bizottsága úgy véli, hogy a regionális és helyi szereplőknek előkelő szerepet kell kapniuk ebben a folyamatban. A régiók és a helyi szereplők jelentik a polgárokhoz legközelebbi szintet. Ha érzékelhető hozzájárulást nyújtanak, az segít abban, hogy a stratégiát közelebb hozzuk a polgárokhoz, ami a siker alapeleme. A polgárközeliség és a hozzá kapcsolt legitimitás a stratégia sikerének elengedhetetlen feltételei. Ezeket az elveket a regionális és helyi szintű szereplőkkel folytatott partnerségben lehet leginkább alkalmazni.

36.   A helyi és regionális szintnek emellett alapos ismeretei vannak a balti-tengeri régió körülményeiről és szükségleteiről. A regionális és helyi szereplők régóta folytatnak eredményes együttműködést egymással és a nem kormányzati szervezetekkel is. Azt sem szabad elfelejteni, hogy a helyi és regionális szereplőknek az Európai Bizottsággal és a tagállamok kormányaival az uniós pénzügyi eszközök és politikák kezelése terén folytatott háromoldalú együttműködésben is nagy tapasztalatuk van. Az uniós politikák területén általában véve is kompetens testületeknek tekinthetők. Azt is meg kell jegyezni, hogy a regionális és helyi szereplők nagy érdeklődést mutattak az érdekeltekkel folytatott konzultációk iránt, és jelentős mértékben részt is vettek azokban.

37.   A Régiók Bizottsága reméli, hogy az Európai Bizottság felismeri a regionális és helyi szintű szereplőknek a stratégia végrehajtásában betöltött központi jelentőségét és ilyen irányú lehetőségeiket. A regionális és helyi szintnek mint a többszintű kormányzási rendszer állandó résztvevőjének kulcsszerepet kell adni, amikor az egyes prioritási területek koordináló szerveinek és a zászlóshajó projektek vezető partnereinek a meghatározására és kiválasztására kerül sor.

38.   A Régiók Bizottsága megelégedéssel nyugtázza az Európai Unió költségvetésébe a Parlament kérésére a stratégia előmozdítására beépített előirányzatot. Az RB megítélése szerint az előirányzat – bár a szükségletekhez képest szerény – bátorító kezdet, és reméli, hogy az elkövetkező években növelik majd. Az RB úgy véli, hogy az előirányzatot elsősorban a régiók és a térségben működő számos érdekcsoport cselekvési, valamint a stratégia végrehajtásában való részvételi lehetőségeinek növelésére kellene fordítani.

39.   A Régiók Bizottsága támogatja az évente rendezendő fórum elgondolását, de nem gondolja, hogy ez elegendő a stratégia végrehajtásának nyomon követéséhez. A fórumnak nagyobb szerepet kell adni annál, minthogy ott pusztán „találkozási lehetőséget biztosítsanak a stratégia különböző részeiben érintett partnerek számára, beleértve az érdekelt harmadik országokat, a stratégia előrehaladásának felülvizsgálata és nyomon követése, valamint a végrehajtással kapcsolatos ajánlások megtétele érdekében.” A stratégia végrehajtásának felügyeletéhez a helyszíni végrehajtáshoz kapcsolódó konkrétabb nyomon követésre is szükség van. Ezzel összefüggésben át kell gondolni, hogyan lehetne a legjobban biztosítani a különböző intézkedések eredményeiről szóló információk terjesztését. Arra is megoldást kell találni, hogy a balti-tengeri térségre vonatkozó meglévő információkat hogyan lehet úgy összegyűjteni, hogy az elősegítse a stratégiában meghatározott célok elérését.

40.   A cselekvési terv sűrűn utal az érdekeltek részéről megnyilvánuló elkötelezettség fontosságára. A stratégia eredményes megvalósításához erős politikai elkötelezettségre van szükség a régióban működő szereplők részéről. A politikai elkötelezettség biztosítása és fenntartása alapvető kérdés. Az Európai Unió balti-tengeri régióra vonatkozó stratégiáját különleges helyzetben, egy súlyos világválság közepette teszik közzé.

41.   A balti-tengeri gazdasági térséget súlyosan érinti a recesszió. Nem is olyan régen a balti-tengeri gazdasági térség még Európa leggyorsabban növekvő régiója volt – most, 2009 júniusában, a cselekvési terv közzétételekor a válság által legsúlyosabban érintett régiók egyike. A válság fennállása olyan tényező lehet, amely hozzájárul a cselekvési terv végrehajtásának felgyorsításához. A balti-tengeri stratégia új elemekkel bővítheti a gazdasági válság leküzdése érdekében tett erőfeszítéseket. Másrészről az Európai Bizottság közleménye azzal számol, hogy a stratégia intézkedéseinek végrehajtásához szükséges időszak az államháztartások válsága miatt meghosszabbodhat.

42.   A feltevés, hogy az érdekeltek elkötelezettek a stratégia iránt, azon alapszik, hogy a stratégia előkészítése során aktív érdeklődést mutattak. Az elkötelezettséget illetően a tagállamok kormányai kulcshelyzetben vannak: a kormányok tűzik ki a stratégia céljait és döntenek annak irányvonalairól és prioritásairól, de a régióbeli egyéb szereplők érdeklődésének felkeltésében és elkötelezettségének kialakításában is döntő szerepet játszanak. Döntéseikkel a kormányoknak olyan feltételeket kell teremteniük, amelyek az egyéb érdekeltek aktív részvételét segítik elő.

43.   A balti-tengeri régióban a kormányközi együttműködés érdekében intézményeket hoztak létre. Az északi országok közti, az ötvenes években kezdődött együttműködésnek megvannak a saját szervei, nevezetesen az Északi Tanács és a Miniszterek Északi Tanácsa. A három balti állam között ehhez hasonlóan megalakult a Miniszterek Balti Tanácsa és a Balti Tanács. 1992-ben két olyan szervezet jött létre, amely lefedi az egész balti-tengeri térséget: a Balti-tengeri Államok Tanácsa (CBSS) és az ennek megfelelő parlamenti képviselői testület, a balti-tengeri parlamenti konferencia (BSPC).

44.   A kormányközi együttműködés fokozásához nincs szükség új testületek létrehozására. Inkább arra van szükség, hogy a meglévő intézményeket hatékonyabbá tegyék, és a balti-tengeri stratégia végrehajtásának színtereként alkalmazzák. A balti-tengeri stratégia egyben új tevékenységi területet is adna ezeknek a szervezeteknek.

45.   A parlamenti képviselőkből álló három szervezet szerepe az lehetne, hogy fórumot biztosítson a politikusoknak a balti-tengeri politika megvitatására. Ez hozzájárulna ahhoz, hogy a politikai pártok és parlamenti képviselők elkötelezettebbek legyenek és több érdeklődést mutassanak a balti-tengeri politika iránt, ami a balti-tengeri stratégia végrehajtása szempontjából nagyon fontos lehet.

46.   Emellett a balti-tengeri régióban folyó együttműködést elősegítő más szervezetek és testületek is potenciális színterei lehetnek a balti-tengeri stratégia megvalósításának és mindenekelőtt annak, hogy az érdekeltek elkötelezettsége biztosított legyen. A balti-tengeri stratégia emellett talán új életre kelthet számos olyan szervezetet, amelynek működése korábban értelmét vesztette.

Kelt Brüsszelben, 2010. április 14-én.

a Régiók Bizottsága első alelnöke

Ramón Luis VALCARCEL SISO

---

| 27.8.2010 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | C 232/29 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

C 232/29

---

A Régiók Bizottsága véleménye – A városi mobilitás cselekvési terve

(2010/C 232/05)

I.   ÁLTALÁNOS MEGJEGYZÉSEK

Háttér

1.   2008-ban a Régiók Bizottsága reagált (1) az Európai Bizottság „A városi mobilitás új kultúrája felé” című zöld könyvére. (2) Ezt 2009 áprilisában a „Cselekvési terv a városi mobilitásról” című vélemény (3) követte, amely az Európai Parlament saját kezdeményezésű jelentésére (4) válaszul készült. A véleményben a Régiók Bizottsága üdvözölte a számos, uniós szinten indult városi mobilitási kezdeményezést;

2.   a Régiók Bizottsága olyan modell mellett foglal állást, amelyben a városi mobilitási terveket közszférán belüli, illetve a köz- és a magánszféra által kötött fenntartható, hosszú távú megállapodások vagy mobilitási megállapodások révén hajtják végre. Felkérte az Európai Bizottságot, hogy a kohéziós politika keretein belül hozzon létre egy, a régiók és városi területek számára közvetlenül elérhető finanszírozási eszközt, amely mobilitási tervek kidolgozására ösztönözné a városi területeket. A városi mobilitási tervek kidolgozásáért és végrehajtásáért maguk a városok lennének felelősek;

3.   az Európai Bizottság felkérést kapott arra is, hogy nyújtson hozzáadott értéket a folyamathoz az ösztönzők, díjrendszerek és a legjobb gyakorlatok cseréjének finanszírozása révén, illetve az EU-szerte érvényes, a minőségi part menti területeknek odaítélt „kék zászló” rendszernek megfelelő címke bevezetésével, amelyet bizonyos mutatók alapján az alacsony szintű környezetszennyezéssel és közlekedési terheléssel rendelkező városi területeknek adhatnának meg;

4.   úgy véli, hogy európai harmonizáció különösen a járművek műszaki követelményei (pl. a járművek koromszűrővel való utólagos felszerelése), az infrastrukturális felszerelések és közlekedési szolgáltatások, valamint a gépjárművek környezetvédelmi övezetekbe való behajtásának a kipufogógázokra és zajra vonatkozó európai szabványoknak megfelelő jelzése (táblák) terén szükséges;

5.   a Régiók Bizottsága ezenkívül kifejtette, (5) hogy a városi mobilitás szociális dimenziójának nagyobb figyelmet kellene szentelni, hiszen ez az az eszköz, amellyel mind a társadalmi, mind pedig a területi kohézió előmozdítható a városi és városkörnyéki területeken;

6.   az Európai Bizottság elfogadta a városi mobilitás cselekvési tervét, (6) amely húsz intézkedést javasol a helyi, regionális és nemzeti kormányzatok ösztönzésére és támogatására a fenntartható városi mobilitással kapcsolatos célkitűzéseik elérése terén. Ezzel első alkalommal kerül előterjesztésre egy lehetséges átfogó támogatási csomag a városi mobilitás témájában;

7.   a javasolt intézkedések bevezetésére a cselekvési terv elfogadását követő négy év folyamán kell sort keríteni, de az Európai Bizottság 2012-ben felülvizsgálja a cselekvési terv hatását, és felméri az igényt az esetleges további fellépésre;

Észrevételek az Európai Bizottság városi mobilitással kapcsolatos cselekvési tervéről

8.   a Régiók Bizottsága gratulál az Európai Bizottságnak ahhoz, hogy végre sikerült olyan cselekvési tervet közzétenni a városi mobilitás témájában, amely foglalkozik a jobb városi mobilitás érdekében megoldandó főbb kérdésekkel;

Gazdasági és környezetvédelmi érvek a cselekvési terv mellett

9.   az Európai Bizottság megállapította, hogy Európa lakosságának 72 %-a (7) él városi környezetben. Ez az arány 2050-ig 84 %-ra fog emelkedni. A városi övezetek előtt álló kihívás jelenleg az, hogy miként lehet a közlekedést mind versenyképességi (túlzsúfoltság, szállítási költségek), mind pedig környezetvédelmi (levegőminőség, zaj) szempontból fenntarthatóvá tenni;

10.   a Régiók Bizottsága elismeri, hogy a városi mobilitás és a városi közlekedés alapvető jelentőséggel bír Európa jövője szempontjából, ugyanis kapcsolódik a fenntartható fejlődés három fő pilléréhez:

| — | a gazdasági pillérhez, hiszen a közlekedés zsúfoltsága akadályozza a gazdasági versenyképességet (késések a kereskedelemben, magasabb áruszállítási költségek stb.). A városi területek Európa gazdasági hajtóművei, hiszen az EU gazdasági javainak több mint 70 %-a itt termelődik. Ennek a jövedelemnek azonban 7 %-át a balesetekkel, a zsúfoltsággal, az egészségügyi és környezeti károkkal kapcsolatos külső költségekre kell pazarolni; |
| --- | --- |

—

a gazdasági pillérhez, hiszen a közlekedés zsúfoltsága akadályozza a gazdasági versenyképességet (késések a kereskedelemben, magasabb áruszállítási költségek stb.). A városi területek Európa gazdasági hajtóművei, hiszen az EU gazdasági javainak több mint 70 %-a itt termelődik. Ennek a jövedelemnek azonban 7 %-át a balesetekkel, a zsúfoltsággal, az egészségügyi és környezeti károkkal kapcsolatos külső költségekre kell pazarolni;

| — | a környezetvédelmi pillérhez, hiszen a nagyvárosi területeken, a városokban és a városközi közlekedés során a személygépkocsi- és teherforgalom és az azzal járó zsúfoltság által okozott szennyezés az egyik fő akadálya annak, hogy az EU-nak sikerüljön elérni a 20/20/20-as célkitűzést. A városi gépjárműforgalomból származik a közúti közlekedés által kibocsátott üvegházhatású gázok 40 %-a, más szennyezőanyagoknak pedig akár a 70 %-a. Nyilvánvaló, hogy a városi szállítási módok súlypontjainak áthelyezése (úgy, hogy az elsődleges megoldás a tömegközlekedés legyen) hozzá fog járulni az európai fejlődés fenntarthatóságához; |
| --- | --- |

—

a környezetvédelmi pillérhez, hiszen a nagyvárosi területeken, a városokban és a városközi közlekedés során a személygépkocsi- és teherforgalom és az azzal járó zsúfoltság által okozott szennyezés az egyik fő akadálya annak, hogy az EU-nak sikerüljön elérni a 20/20/20-as célkitűzést. A városi gépjárműforgalomból származik a közúti közlekedés által kibocsátott üvegházhatású gázok 40 %-a, más szennyezőanyagoknak pedig akár a 70 %-a. Nyilvánvaló, hogy a városi szállítási módok súlypontjainak áthelyezése (úgy, hogy az elsődleges megoldás a tömegközlekedés legyen) hozzá fog járulni az európai fejlődés fenntarthatóságához;

| — | a társadalmi pillérhez, ugyanis a jobb tömegközlekedési rendszerek és a zsúfoltság csökkenése pozitív hatással fog járni a polgárok életminőségére és a közegészségre. Ezenkívül általuk a hátrányos helyzetű környékek és közösségek könnyebben elérik a városközpontokat, így könnyebben juthatnak munkalehetőségekhez, szolgáltatásokhoz (egészségügy, oktatás) és kultúrához. |
| --- | --- |

—

a társadalmi pillérhez, ugyanis a jobb tömegközlekedési rendszerek és a zsúfoltság csökkenése pozitív hatással fog járni a polgárok életminőségére és a közegészségre. Ezenkívül általuk a hátrányos helyzetű környékek és közösségek könnyebben elérik a városközpontokat, így könnyebben juthatnak munkalehetőségekhez, szolgáltatásokhoz (egészségügy, oktatás) és kultúrához.

Szerepek és felelősségi körök

11.   a Régiók Bizottsága üdvözli azt, hogy az Európai Bizottság teljes mértékben megérti a szubszidiaritási elvet, hiszen a cselekvési tervben elismeri, hogy a városi mobilitással kapcsolatos politikák a helyi, regionális és nemzeti hatóságok elsődleges felelősségi körébe tartoznak, még akkor is, ha a helyi szintű döntések gyakran a tagállami vagy uniós szintű szakpolitikai keretek között születnek meg;

12.   az Európai Bizottság tehát úgy véli, hogy a partnerségre épülő, a szubszidiaritás elvét és az egyes kormányzati szintek különböző hatáskörét és felelősségi köreit teljes mértékben tiszteletben tartó szemléletmód sok előnnyel járhat;

13.   a cselekvési terv által javasolt húsz intézkedés megfelel az RB múltbeli ajánlásainak és elsősorban olyan eszközökre vonatkozik, amelyek segítik a városokat és a régiókat fenntartható mobilitási politikák kidolgozásában. Ezek az eszközök a következők:

| — | az információk és a legjobban bevált gyakorlati megoldások cseréje; |
| --- | --- |

—

az információk és a legjobban bevált gyakorlati megoldások cseréje;

| — | tájékoztató és útmutató dokumentumok közzététele a városi mobilitási tervek kialakításáról; |
| --- | --- |

—

tájékoztató és útmutató dokumentumok közzététele a városi mobilitási tervek kialakításáról;

| — | párbeszéd a tömegközlekedés üzemeltetőivel az utasok jogaival kapcsolatos önkéntes vállalások meghatározása érdekében; |
| --- | --- |

—

párbeszéd a tömegközlekedés üzemeltetőivel az utasok jogaival kapcsolatos önkéntes vállalások meghatározása érdekében;

| — | internetes útmutató a tiszta járművekről, valamint megbeszélések a tagállamokkal arról, hogy hogyan lehetne az energiatakarékos vezetési technikákat beépíteni a gépjárművezetői vizsgákba; |
| --- | --- |

—

internetes útmutató a tiszta járművekről, valamint megbeszélések a tagállamokkal arról, hogy hogyan lehetne az energiatakarékos vezetési technikákat beépíteni a gépjárművezetői vizsgákba;

| — | egy, a városi mobilitással kapcsolatos megfigyelőközpont felállítása; |
| --- | --- |

—

egy, a városi mobilitással kapcsolatos megfigyelőközpont felállítása;

| — | számos tanulmány a városi mobilitás témájában, például arról, hogy hogyan működnek a különböző „zöld zónák” az EU-ban; |
| --- | --- |

—

számos tanulmány a városi mobilitás témájában, például arról, hogy hogyan működnek a különböző „zöld zónák” az EU-ban;

14.   az Európai Bizottság városi mobilitási cselekvési terve lehetőséget biztosít arra, hogy uniós keretet alakítsanak ki a helyi, regionális és nemzeti hatóságok abban való támogatására, hogy a hatáskörök és felelősségek tiszteletben tartása mellett lépéseket tegyenek azokon a városi területeken, amelyeken fenntartható közlekedési hálózatok kialakítására és új technológiai megoldások bevezetésére van szükség, hogy olyan intézkedéseket vezessenek be, amelyek biztosítják az uniós polgárok számára a városi területeken a tiszta közlekedési módokat, valamint hogy változzanak a városi közlekedési szokások annak érdekében, hogy elérhetőek legyenek az EU környezetvédelmi és gazdasági versenyképességi céljai és a társadalmi kohézióval kapcsolatos célkitűzései;

15.   az Európai Bizottság cselekvési terve hat, a zöld könyv kapcsán lezajlott konzultáció során felmerült témát határoz meg, amelyek mindegyikéhez érdemes további megjegyzéseket fűzni;

Integrált szakpolitikák előmozdítása

16.   a cselekvési terv által ezen a területen javasolt három intézkedés közül a legfontosabb talán a helyi hatóságoknak a városi övezeteket és városi peremterületeket egyaránt magukban foglaló és mind a teher-, mind a személyszállítást lefedő, fenntartható városi mobilitásra vonatkozó tervek kidolgozásához nyújtandó támogatás, ami a Régiók Bizottsága egyik fontos ajánlása (8) volt;

17.   érdekes – és támogatásra méltó – újdonság azonban az a javaslat, hogy az energiát és az éghajlatváltozást érintő kérdéseket a fenntartható közlekedési és mobilitási szempontokkal összekapcsoló integrált megközelítés előmozdítása céljából a Polgármesterek Szövetségében (9) részt vevő városok a fenntartható energiáról szóló cselekvési terveikbe építsenek be a városi mobilitással kapcsolatos szempontokat is;

18.   az Európai Bizottság tájékoztató közzétételét tervezi arról, hogy miként lehet összekapcsolni a fenntartható városi mobilitást érintő intézkedéseket és a regionális politikai célkitűzéseket, illetve a városi közlekedést és a transzeurópai közlekedési hálózatot;

Középpontban a polgárok

19.   az Európai Bizottság elismeri, hogy az utazók jogainak biztosítása, valamint például a megbízhatósággal és a biztonsággal kapcsolatos információk elérhetősége szükséges a busz-, a villamos-, a metró- és más tömegközlekedési szolgáltatások vonzóvá tételéhez. Az Európai Bizottság azonosítani kívánja az Unió-szerte bevált gyakorlatokat, és önkéntes kötelezettségvállalásokat szeretne életbe léptetni az utazók jogainak a tömegközlekedésben történő megerősítése érdekében – ezt a kezdeményezést a Régiók Bizottsága már korábban (8) támogatta;

20.   az Európai Bizottság együtt kíván dolgozni a tömegközlekedés üzemeltetőivel és másokkal az utazással kapcsolatos információnyújtás előmozdításán, amelynek végső célja egy EU-szintű internetes tömegközlekedési utazási portál kialakítása. Ezen különös figyelmet fognak kapni a TEN-T hálózat fő csomópontjai, illetve ezek helyi és regionális kapcsolódási pontjai – összhangban a Régiók Bizottsága által korábban javasoltakkal; (8)

21.   az Európai Bizottság javasolja, hogy készüljön tanulmány a zöld zónákra vonatkozóan Unió-szerte hatályban lévő különféle működési szabályokról a bevált gyakorlati megoldások cseréjének céljával. A javaslat megerősíti a Régiók Bizottsága felvetését, (8) miszerint vezessenek be egy évenként kiosztásra kerülő európai díjat („zöld zászló rendszert”) a figyelemre méltó és átvehető közlekedési témájú kezdeményezések elismeréseként, és hogy ez az EU-szerte érvényes, az alacsony szintű környezetszennyezéssel és közlekedési terheléssel rendelkező területeket elismerő „kék zászló” rendszernek megfelelő struktúra részeként történjen. Az Európai Bizottság javasolja, hogy az európai mobilitási hétre optimalizálják a jelenlegi díjazási rendszert, illetve a városi mobilitási tervek elfogadásának ösztönzésére speciális díjat ítéljenek oda;

22.   mivel az energiatakarékos gépjárművezetés kötelező részét alkotja a hivatásos gépjárművezetők képzésének és vizsgáztatásának, az Európai Bizottság meg fogja vitatni a tagállamokkal, hogy az energiatakarékos vezetést be lehetne-e illeszteni a magángépjármű-vezetői vizsgába, és ha igen, hogyan;

Környezetbarátabb városi közlekedés

23.   az Európai Bizottság úgy véli, hogy az uniós szintű fellépés segítheti az új, tiszta járműtechnológiák piacának megerősödését és az alternatív tüzelőanyagok térnyerését. Ennek megfelelően felajánlja, hogy – az alacsony és zéró kibocsátású járművek és alternatív üzemanyagok piaci bevezetését megkönnyítendő – a továbbiakban is támogatni fogja a hetedik kutatási és technológiafejlesztési keretprogram (FP7) keretében finanszírozásban részesülő kutatási és demonstrációs projekteket, külön megemlítve közöttük az elektromos járművekre és a hozzájuk kapcsolódó városi infrastruktúrákra összpontosító, környezetbarát autókkal kapcsolatos európai kezdeményezést; (10)

24.   kifejlesztésre kerül egy internetalapú útmutató a tiszta és energiatakarékos közúti járművekről, amely segítséget nyújt majd a közszolgáltatások biztosítására szolgáló gépjárművek közös beszerzéséhez;

25.   amint létrejön a külső költségek internalizációjára vonatkozó európai uniós keret, az Európai Bizottság tanulmány készítését fogja kezdeményezni az internalizálás városi vonatkozásairól, amely megvizsgálja a külső (a környezetvédelemmel, a zsúfoltsággal kapcsolatos és egyéb) költségeket a felhasználóra terhelő árképzési megoldások eredményességét és hatékonyságát;

A finanszírozás megerősítése

26.   a városi mobilitással kapcsolatos cselekvési tervről szóló korábbi RB-vélemény (8) egyik konkrét ajánlása volt annak a javaslatnak a támogatása, hogy a városi közlekedési projektek európai finanszírozásának és társfinanszírozásának feltételéül szabják az integrált városi mobilitási tervek meglétét, ezzel erősítve az EU ösztönző szerepét az ilyen tervek kidolgozásához. A Régiók Bizottsága támogatta olyan európai pénzügyi eszközök bevezetését, amelyek lehetővé teszik a városi mobilitási tervek társfinanszírozását. Ennek feltétele a közszférán belüli-, illetve a köz- és a magánszféra által kötött, a magánszektorból, illetve helyi, regionális és nemzeti programokból származó finanszírozást is felhasználó városi mobilitási megállapodások megléte;

27.   az Európai Bizottság cselekvési terve azt sugallja, hogy az uniós szintű finanszírozási lehetőségek, így például az Európai Befektetési Bank által biztosított eszközök jelentős ösztönzőként hathatnak és segíthetik a magántőke bevonását – támogatva így a helyi szintű hatóságokat a köz- és a magánszféra közötti innovatív partnerségi rendszerek kialakításában. Az Európai Bizottság szeretne segítségére lenni a hatóságoknak és más érdekelteknek a meglévő finanszírozási lehetőségek felkutatásában, illetve a köz- és a magánszféra közötti innovatív partnerségi rendszerek kialakításában;

28.   az Európai Bizottság elismerte még, hogy a projektek 2008-ban elindult harmadik generációját követően is támogatnia kell a CIVITAS-kezdeményezést, ami mellett korábban a Régiók Bizottsága is síkraszállt; (8)

Tapasztalat- és tudásmegosztás

29.   az Európai Bizottság tanulmányt kíván készíteni arról, hogy miként lehetne javítani a városi közlekedésre és mobilitásra vonatkozó adatgyűjtést. Ezenkívül az információk, a statisztikai és egyéb adatok cseréje, a fejlemények nyomon követése és a bevált gyakorlati megoldások cseréjének elősegítése céljából virtuális fórumot (11) tervez létrehozni. Ezt az intézkedést a Régiók Bizottsága korábban már üdvözölte;

A városi mobilitás optimalizálása

30.   az Európai Bizottság törekszik arra, hogy elősegítse a környezetbarátabb közlekedési módok és a hatékony teherszállítási logisztika felé való elmozdulást, illetve ennek érdekében 2010-ben konferenciát kíván szervezni a városi teherszállításról. Ezt az intézkedést a Régiók Bizottsága korábban már üdvözölte;

31.   az Európai Bizottság tervezi még, hogy támogatást fog nyújtani az intelligens közlekedési rendszerek alkalmazásához, amelyek remélhetőleg átjárható kommunikációs protokollokat és adatátvitelt használnak majd fel azzal a céllal, hogy javítsák a városi mobilitást például az elektronikus jegyértékesítés és -fizetés, a forgalomirányítás és az utastájékoztatás tekintetében.

II.   POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

32.   üdvözli az Európai Bizottság városi mobilitási cselekvési tervét és támogatja a javasolt intézkedéseket, mivel ezek nem sértik a szubszidiaritás elvét és az elsődlegesen a helyi, regionális és nemzeti hatóságokra háruló hatáskört, ugyanakkor hangsúlyozza, hogy a városi mobilitás kihívásai éppolyan fontosak, mint a regionális és a távolsági közlekedési infrastruktúra, és egyes regionális intézkedési területeken mindenképpen ki is egészítik azokat;

A tömegközlekedésre történő modális átállás finanszírozása

33.   véleménye szerint a hetedik keretprogram által támogatott technológiavezérelt lépések (új hajtómű-technológia, jobb tüzelőanyagok és más fejlesztések) önmagukban nem lesznek elegendőek a magas minőségű, biztonságos és megfizethető tömegközlekedési rendszerek biztosításához, és ezáltal a jelentős modális váltáshoz és a zsúfoltság csökkenéséhez a városi területeken; támogatni kell a modális váltást a tömegközlekedés minden fajtája irányába, illetve a kerékpáros és a gyalogos közlekedés felé;

34.   ennek megfelelően sürgeti az Európai Bizottságot, hogy a strukturális alapokon és a kohéziós politikán, az Európai Beruházási Bankon (EBB), valamint az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bankon (EBRD) keresztül, valamint világos fenntarthatósági kritériumok alapján fordítson figyelmet a városi mobilitásra az EU városi és városkörnyéki területein;

35.   ezenkívül sürgeti, hogy az EU pénzügyi tervének következő felülvizsgálatakor vegyék figyelembe a városi közlekedési szükségleteket – különösen tekintettel arra, hogy a finanszírozott városi mobilitási tervek jelentős mértékű hozzájárulást nyújthatnak a nagyvárosi területek fenntartható fejlődésének gazdasági, környezeti és társadalmi pilléréhez;

36.   támogatja az Európai Parlament javaslatait, amelyek szerint a 2014–2020-ra szóló pénzügyi terv keretében meg kell vizsgálni egy európai pénzügyi eszköz kialakításának lehetőségét, amely lehetővé tenné a következők társfinanszírozását:

| — | városi mobilitási tervek, valamint |
| --- | --- |

—

városi mobilitási tervek, valamint

| — | az Unió környezetvédelmi és gazdasági-társadalmi célkitűzéseinek megfelelő városi és nagyvárosi mobilitásba történő beruházások; |
| --- | --- |

—

az Unió környezetvédelmi és gazdasági-társadalmi célkitűzéseinek megfelelő városi és nagyvárosi mobilitásba történő beruházások;

37.   ezeket az intézkedéseket indokoltnak tartja, ugyanis a magas minőségű, biztonságos, megfizethető és kiterjedt tömegközlekedési rendszerek léte az európai városokban és a városkörnyéki területeken lehetővé tenné:

| — | a gazdasági növekedés és versenyképesség megerősítését a zsúfoltság és a szállítási költségek csökkentése, a személy- és teherforgalom irányításának hatékonyabbá tétele, a tömegközlekedési rendszereket támogató munkahelyek teremtése, valamint az ilyen irányú befektetések fellendítő hatása (12) által; |
| --- | --- |

—

a gazdasági növekedés és versenyképesség megerősítését a zsúfoltság és a szállítási költségek csökkentése, a személy- és teherforgalom irányításának hatékonyabbá tétele, a tömegközlekedési rendszereket támogató munkahelyek teremtése, valamint az ilyen irányú befektetések fellendítő hatása (12) által;

| — | a környezet minőségének javítását az üvegházhatású gázok és más szennyezőanyagok kibocsátásának csökkentése, a közúti forgalom redukálása és az energiamegtakarítás, (13) továbbá a levegőminőség javítása, illetve a légzési és szív- és érrendszeri egészségügyi hatások csökkentése által; |
| --- | --- |

—

a környezet minőségének javítását az üvegházhatású gázok és más szennyezőanyagok kibocsátásának csökkentése, a közúti forgalom redukálása és az energiamegtakarítás, (13) továbbá a levegőminőség javítása, illetve a légzési és szív- és érrendszeri egészségügyi hatások csökkentése által;

| — | a társadalmi és a területi kohézió megerősítését (14) a lakosok – különösen a szegény külvárosokban élő kirekesztett közösségek – jobb mobilitása révén, ezzel egyidejűleg pedig a városközpontokban a lakóterületek és az idegenforgalmi célpontok környezetének javítását; |
| --- | --- |

—

a társadalmi és a területi kohézió megerősítését (14) a lakosok – különösen a szegény külvárosokban élő kirekesztett közösségek – jobb mobilitása révén, ezzel egyidejűleg pedig a városközpontokban a lakóterületek és az idegenforgalmi célpontok környezetének javítását;

Integrált szemléletmód a várospolitikában

38.   úgy véli, hogy nagyobb koherenciára van szükség az európai politikák és kezdeményezések között, valamint hogy mindenekelőtt a várospolitikákban és a területrendezésben integrált szemléletmódot kell alkalmazni annak érdekében, hogy a nagyvárosi területeken a zsúfoltság és a környezetszennyezés problémáját integrált, fenntartható városi mobilitási tervek kidolgozásán keresztül megoldani kívánó kezdeményezéseket ne semlegesítsék a például a várostervezéssel és lakhatással foglalkozó politikák;

39.   megismétli, hogy támogatja olyan fenntartható városi mobilitási tervek kidolgozását legalább a nagyobb városokban, városi és városkörnyéki területeken, amelyek foglalkoznak a teljes lakosság megközelítéssel kapcsolatos problémáival és az említett területek áruszállítási szükségleteivel, valamint a zsúfoltsággal, a környezeti és az egészségügyi hatásokkal;

40.   sürgeti uniós szintű ösztönző intézkedések bevezetését, amelyek szerint a megfelelő városi és városkörnyéki területeken a városi és nagyvárosi közlekedéssel kapcsolatos projektek európai finanszírozásának és társfinanszírozásának feltétele a fenntartható városi mobilitási tervek megléte és a köz- és a magánszféra által kötött megállapodásokon keresztül a magánszektorból, illetve helyi, regionális és nemzeti programokból származó finanszírozást is felhasználó mobilitási megállapodások elfogadása;

41.   elfogadja, hogy számos város már dolgozott ki mobilitási terveket, de úgy véli, hogy ha ezt a megközelítést az érdekelt felek aktív részvételével alkalmaznák minden főbb városi területen, akkor a városok továbbra is szabadon a saját körülményeikhez igazíthatnák a mobilitási terveket, az Európai Bizottság pedig bizonyságot adhatna az uniós szintű lépések által jelentett hozzáadott értékről;

42.   megjegyzi, hogy amint korábban is, az Európai Bizottság most is felkérte a helyi önkormányzatokat, hogy alakítsanak ki és hajtsanak végre fenntartható városi közlekedési terveket. (15) Az Európai Bizottságnak ösztönöznie kellene a tagállamokat arra, hogy ezt kötelezővé tegyék az összes nagyvárosi vagy városkörnyéki terület számára, illetve megfelelő ösztönzőket kellene kialakítania, amelyek motiválják a helyi és regionális önkormányzatokat az ilyen jellegű tervek kidolgozására;

43.   sürgeti a CIVITAS-kezdeményezés finanszírozásának növelését, de csak annyiban, hogy lehetővé váljon, hogy a CIVITAS túllépjen a szemléltetési projekteken és a bevált gyakorlatok cseréjén, és támogassa a városi mobilitási tervek népszerűsítését és végrehajtását;

44.   sürgeti az Európai Bizottságot, hogy ösztönözze tovább a városi mobilitási tervek kialakítását és végrehajtását egy évenként kiosztásra kerülő európai díj bevezetésével, amely például a városi mobilitási terveket elfogadó és alacsony környezetszennyezési és zsúfoltsági szintet elérő vagy a közlekedési eszközök megválasztásával (modal split) kapcsolatos magatartás megváltoztatásában komoly sikereket elérő városi területeknek odaítélt, EU-szerte érvényes „zöld zászló” rendszer részeként a figyelemre méltó és átvehető közlekedési kezdeményezéseket ismerné el;

45.   javasolja, hogy az Európai Bizottság fogadjon el egy jelzőszámrendszert, amely alapján a városi „zöld zászló” odaítélhető lenne. Elismeri ugyanakkor, hogy a szennyezés (levegőszennyezés és zaj) csökkentése, valamint a zsúfoltság mérséklése (utazások gyorsasága és megbízhatósága) különböző mértékű kihívást jelent a városok számára, tekintettel arra, hogy az egyes városok jellemzői és közlekedési adottságai igen eltérőek;

46.   javasolja, hogy a városok zöld zászlóval való kitüntetése során a városi területeken belüli zöld és/vagy környezetkímélő gondolkodást is vegyék figyelembe, mint például az alternatív közlekedési lehetőségek ösztönzését és használatát (gyalogos és kerékpáros útvonalak kiépítése révén, vagy egyéb alternatív közlekedési eszközök szorgalmazásával);

A közlekedésen belüli súlypont-eltolódás ösztönzése

47.   elfogadja, hogy az EU polgárai, mivel jobban tisztában vannak az éghajlatváltozás jelentette problémákkal, most talán nyitottabbak olyan intézkedések elfogadása iránt, amelyek értelmében a felhasználónak kell megfizetnie a közlekedési rendszerek külső (a környezetvédelemmel, a zsúfoltsággal kapcsolatos és egyéb) költségeit, amennyiben az állami hatóságok nem fektetnek be a tömegközlekedésbe (a „szennyező fizet” elv);

48.   sürgeti az Európai Bizottságot, hogy mielőbb kezdje meg a javasolt tanulmány elkészítését a közlekedési módozatokkal kapcsolatos külső költségek internalizálásának városi vonatkozásairól, hogy olyan intézkedéseket lehessen elfogadni, amelyek kiegyenlítik a különböző közlekedési módok költségeit (16)
   (17) és fenntarthatóbb közlekedési rendszer kialakítását teszik lehetővé a városi területeken;

49.   úgy véli, hogy az Európai Bizottságtól érkező, a mobilitás külső költségeinek a szállítási költségekben való megjelenítésével kapcsolatos különböző lehetőségekre vonatkozó iránymutatás elő fogja mozdítani a tiszta közlekedési módok társadalmi támogatását és segíti a modális váltást, valamint hozzájárul annak tisztázásához a polgárok számára, hogy az egyéni közlekedés csak azért tűnik gazdaságosabbnak, mert nem jelennek meg a külső költségek a közlekedés gazdasági számláiban;

50.   üdvözli az Európai Bizottság által felajánlott támogatást a tiszta, energiatakarékos járművek és alternatív tüzelőanyagok témájában végzett kutatáshoz, de megjegyzi, hogy míg a technológiai haladás hozzájárul a környezetvédelmi célok eléréséhez, szükség van a modális váltást előidéző intézkedésre is a városi területek környezetvédelmi és zsúfoltsági problémáinak kezelése érdekében;

Az utasok jogainak erősítése

51.   üdvözli az Európai Bizottságnak az utasok jogaira és a biztonsággal és megbízhatósággal kapcsolatos információk elérhetőségére vonatkozó javaslatait, de – minthogy ezek csupán az EU-szerte felhalmozott bevált gyakorlatok alapján történő önkéntes kötelezettségvállalásra korlátozódnak – sürgeti az Európai Bizottságot, hogy fokozza e javaslatok várható hatását azzal, hogy annak támogatására kommunikációs és figyelemfelkeltő kampányt folytat az összes tagállamban, együttműködésben a nemzeti, regionális és helyi szintű hatóságokkal;

52.   kéri, hogy az ilyen figyelemfelkeltő kampányok tartalmazzanak információkat arról, hogy milyen hatással vannak a városi mobilitási intézkedések és az európai polgárok mobilitási választásai a környezetre, valamint Európa és régiói gazdasági versenyképességére.

Kelt Brüsszelben, 2010. április 15-én.

a Régiók Bizottsága első alelnöke

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

(1)  Vélemény az alábbi tárgyban: Zöld könyv a városi közlekedésről (előadó: Albert Bore) – CdR 236/2007 fin.

1

(2)  COM(2007) 551.

2

(3)  Cselekvési terv a városi mobilitásról (előadó: Albert Bore) – CdR 417/2008 fin.

3

(4)  Jelentés a városi mobilitás cselekvési tervéről (előadó: Gilles Savary) – 2008/2217 (INI).

4

(5)  Vélemény az alábbi tárgyban: Zöld könyv a területi kohézióról (előadó: Jean-Yves Le Drian) – CdR 274/2008 fin.

5

(6)  COM(2009) 490.

6

(7)  United Nations, World Urbanisation Prospects: The 2007 Revision. [ENSZ, A világ urbanizációs kilátásai: 2007-es felülvizsgálat].

7

United Nations, World Urbanisation Prospects: The 2007 Revision

(8)  Lásd a 3. lábjegyzetet.

8

(9)  www.eumayors.eu.

9

(10)  http://ec.europa.eu/research/transport/info/green_cars_initiative_en.html.

10

(11)  Például: www.eltis.org.

11

(12)  A tömegközlekedési beruházások 2–2,5-szeres multiplikátorhatást fejtenek ki a helyi és regionális gazdaságokra – Ötödik keretprogram (2005), Transecon-tanulmány.

12

(13)  Azokban a városokban, amelyekben a tömegközlekedés modális részesedése magas, évente és lakosonként 4–500 kg tüzelőanyagot lehet megtakarítani – UITP (Nemzetközi Tömegközlekedési Szövetség).

13

(14)  Lásd az 5. lábjegyzetet.

14

(15)  A városi környezetre vonatkozó tematikus stratégia – COM(2005) 718.

15

(16)  A vasúton és az autóbusszal végzett személyszállítás díjai gyorsabban nőnek, mint a személygépkocsi-használat költségei – Európai Környezetvédelmi Ügynökség, 3/2004. sz. jelentés.

16

(17)  A közlekedés fenntartható jövője: útban az integrált, csúcstechnológiát képviselő, felhasználóbarát rendszer felé (előadó: Väino Hallikmägi) – CdR 146/2009 fin.

17

---

| 27.8.2010 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | C 232/36 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

C 232/36

---

A Régiók Bizottsága véleménye – Bővítési stratégia és a legfontosabb kihívások 2009–2010 – Tagjelölt országok

(2010/C 000/06)

I.   POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA,

Általános ajánlások

1.   ismételten rámutat, hogy az EU célja saját értékeinek, a békének és népei jólétének az előmozdítása. Éppen ezért nyitott minden olyan demokratikus európai ország felé, amely teljesíti a koppenhágai kritériumokat;

2.   megjegyzi, hogy a bővítési folyamat az európai kontinens békéjét és stabilitását biztosító fontos tényező, mely további lehetőséget nyújt a tagjelölt országok polgárainak arra, hogy a közös gazdasági térség áldásaiból részesüljenek;

3.   hangsúlyozza, hogy az Európai Uniónak meg kell erősítenie szilárd integrációs elkötelezettségét a csatlakozási feltételeket és a stabilizációs és társulási folyamat kritériumait teljesítő valamennyi európai ország irányába;

4.   kiemeli, hogy az integráció sikere attól függ, hogy az adott tagjelölt ország hogyan készíti elő a csatlakozását, és teljesíti-e a koppenhágai kritériumokat;

5.   aláhúzza, hogy teljes mértékben támogatja a tagjelölt országoknak a csatlakozási feltételek teljesítése céljából bevezetett intézkedéseit és reformjait;

6.   felhívja a figyelmet a jószomszédi viszonyok és a regionális együttműködés elvének létfontosságú voltára a csatlakozási folyamatban; felszólítja a tagjelölt országokat, hogy kölcsönösen elfogadható módon rendezzék függőben levő vitás ügyeiket szomszédaikkal, és mindezt az európai prioritások, elvek és értékek figyelembevétele mellett.

7.   jelzi annak fontosságát, hogy a helyi és regionális önkormányzatok valamint azok szövetségei már a kezdeti szakaszban részt vegyenek az integrációs folyamatban, mivel olyan strukturális és alapvetően demokratikus folyamatról van szó, amely nem valósítható meg kizárólag központilag a kormányzat valamennyi szintjének tevékeny részvétele, illetve a szubszidiaritás és a közelség elvének szigorú figyelembevétele nélkül;

HORVÁTORSZÁG

A Horvátország által a csatlakozási folyamatban elért haladás

8.   elismeréssel adózik Horvátországnak az uniós csatlakozás feltételei és az integrációból eredő kötelezettségei teljesítése terén megtett folyamatos előrehaladásáért;

9.   kifejezi elégedettségét a Szlovéniával fennállt határvita elrendezésében elért kétoldalú egyezménnyel kapcsolatban, amelynek révén kölcsönösen elfogadható megoldás születhet e kérdésben;

10.   arra bátorítja Horvátországot, hogy fokozza erőfeszítéseit valamennyi szükséges feltétel és referencia-célkitűzés teljesítése érdekében, beleértve az ICTY-vel való teljes körű együttműködést is a még megoldatlan ügyek kérdésében, valamint arra is, hogy gyorsítsa fel egyes kulcsfontosságú területeken a reformokat, melyek a csatlakozási tárgyalások 2010-es lezárásának elengedhetetlen előfeltételét képezik;

11.   méltányolja a korrupció visszaszorításában elért haladást; ugyanakkor jelzi, hogy a korrupció továbbra is számos területen elterjedt, további erőfeszítéseket ajánl Horvátországnak a korrupció leküzdésével megbízott szervek jogkörének szélesítéséért, csakúgy mint a politikai vertikum minden szintjére elosztott felelősség kultúrájának elterjesztéséért;

12.   üdvözli a tömegtájékoztatási eszközök szabadságának és pluralizmusának tiszteletben tartását és az erre vonatkozó jogi biztosítékokat is; ugyanakkor felhívja a figyelmet a korrupciós ügyeket és a szervezett bűnözést feltáró újságírókra nehezedő politikai nyomásra és fenyegetésekre;

13.   kifejezi aggodalmát a diszkriminációellenes törvény hiányos végrehajtásával kapcsolatban. Nem szabad a legutóbbi költségvetési megszorításokkal indokolni ezen rendelkezések hiányos végrehajtását. Jelzi, hogy a kisebbségek hátrányos megkülönböztetése sajátos problémát jelent, amennyiben a diszkrimináció elleni védelem és annak büntetőjogi üldözése nem követi az uniós modellt;

A helyi és regionális önkormányzatok kapacitásainak növelése

14.   örömmel látja, hogy a polgármesterek és megyei elöljárók 2009 májusában első ízben megrendezett közvetlen választása emelkedő részvétel mellett rendben zajlott le és a nők politikai képviseletének erősödését eredményezte;

15.   üdvözli a „Helyi és regionális önkormányzatok vezetőinek és alkalmazottainak képzésére vonatkozó 2009–2013-as nemzeti stratégia” elfogadását, és elismeri ennek jelentőségét abban, hogy erősödjenek a helyi közigazgatási apparátus kapacitásai az állampolgárok számára nyújtandó decentralizált szolgáltatások biztosítására; ugyanakkor aláhúzza a közigazgatási eljárások kirívó gyöngéit és elismeri, hogy a korszerű és szakszerű közigazgatás felépítésének jogi alapja még nem kielégítő.

16.   jelzi, hogy megfelelő politikai elkötelezettség hiányában a decentralizációs stratégia még nem került elfogadásra, és sajnálkozással látja az általános koordináció hiányát a politikai és a technikai szint között, csakúgy mint a központi államigazgatás és a helyi önkormányzatok között. felszólítja a nemzeti hatóságokat, hogy hozzanak létre a helyi és regionális önkormányzatoknak a törvényhozási folyamatban való megfelelő képviseletét biztosító eljárásokat, és ajánlja ezen önkormányzatok gazdasági helyzetét javító intézkedések elfogadását.

17.   sürgeti kézzelfoghatóbb intézkedések foganatosítását a horvát állami hatóságok szakmai felkészültségének javítása, illetve az ezt célzó képzések terén nemzeti, regionális és helyi szinten egyaránt. Javasolja, hogy ezzel kapcsolatban építsenek ki együttműködést az uniós tagállamokkal, tapasztalataik gyorsabb felhasználása, valamint az uniós csatlakozásról szóló szerződés feltételeinek megfelelő ütemben történő teljesítése érdekében;

18.   elismeri a cégbejegyzés egyszerűsítése terén megtett előrelépést, de aláhúzza, hogy a vállalkozói légkört negatívan befolyásolja a nemzeti és helyi szinten meglévő nagyszámú parafiskális szereplő, csakúgy, mint a korrupció és a közigazgatás hiányosságai;

19.   úgy ítéli meg, hogy a helyi és regionális önkormányzatoknak és szövetségeiknek részt kell venniük a közösségi vívmányok megvalósításának folyamatában; aláhúzza, hogy a helyi és regionális önkormányzatoknak jól fel kell készülniük a jövőbeli uniós csatlakozásból eredő kötelezettségek teljesítésére és a csatlakozás által nyújtott lehetőségek kihasználására.

MACEDÓNIA VOLT JUGOSZLÁV TAGKÖZTÁRSASÁG

Macedónia előrehaladása a csatlakozási folyamatban

20.   Jelzi az Európai Bizottság ajánlását és az ÁÜT 2009. decemberi következtetéseit, és arra bátorítja a volt jugoszláv tagköztársaság kormányát, hogy biztosítson jószomszédi viszonyt és különösen arra, hogy tegyen fokozott erőfeszítéseket annak érdekében, hogy az ENSZ égisze alatt kölcsönösen elfogadható megoldást találjanak az ország elnevezésének ügyében;

21.   emlékeztet a jószomszédi kapcsolatok fontosságára, és arra ösztönzi Macedónia volt jugoszláv tagköztársaságot, hogy működjön együtt valamennyi partnerével a regionális együttműködés továbbfejlesztésén;

22.   örömmel üdvözli az EU döntését, melynek értelmében Macedónia volt jugoszláv tagköztársaság állampolgárai 2009. december 19. óta vízum nélkül utazhatnak a schengeni térségbe.

23.   arra kéri Macedónia volt jugoszláv tagköztársaság hatóságait, hogy folytassák a reformokkal kapcsolatos erőfeszítéseiket, főként a közigazgatás, az igazságszolgáltatás, a nők jogai és az etnikumközi kapcsolatok területén, a 2001-es ohridi megállapodás szellemében, mely többek között előírja a különböző etnikumokhoz tartozó személyek jogait és erőteljesebb bevonásukat a közéletbe és a közigazgatásba;

24.   örömmel látja az országnak a korrupcióellenes keretszabályozás megerősítése és alkalmazása területén elért kielégítő előrelépését, még akkor is, ha a korrupció továbbra is elterjedt és változatlanul súlyos problémát jelent; felszólít a szükséges erőfeszítések folytatására, többek között a jogi keretszabályozás megvalósítása terén;

A helyi önkormányzatok kapacitásnövelése

25.   örömmel látja a helyi önkormányzatisággal foglalkozó új bizottság felállítását;

26.   üdvözli a határokon átnyúló együttműködést, mint a szomszéd országok helyi és regionális hatóságai közötti párbeszéd előmozdításának eszközét;

27.   örömmel látja, hogy az Európa Tanács és az EBESZ Demokratikus Intézmények és Emberi Jogi Hivatalának (ODIHR) küldöttei arra a következtetésre jutottak, hogy a 2009-ben lezajlott elnökválasztás és helyhatósági választások „tiszteletben tartották az EBESZ kritériumainak és a nemzetközi normáknak a többségét a demokratikus választások vonatkozásában”. arra ösztönzi a kormányt, hogy folytassa a megkezdett utat az EBESZ –ODIHR fennmaradó ajánlásainak alkalmazásában, és elvárja, hogy hathatósan fog fellépni a megállapított jogsértések felderítése érdekében;

28.   bíztat a decentralizáció folytatására és a hatásköröknek a helyi önkormányzatok felé való fokozottabb átengedésére az ohridi keretegyezmény alapelveinek megfelelően, de megjegyzi, hogy a helyi önkormányzatok érdekében történő fokozott elkötelezettségre van szükség, főként ami a számukra előnyös finanszírozási keretet illeti; támogatja a Macedón Helyi Önkormányzatok Szövetsége (ZELS) erőfeszítéseit, amely a decentralizációs folyamat előmozdítása érdekében jelentős terhet vállal magára.

29.   üdvözli a települések közötti együttműködésről szóló törvény 2009. júniusi életbelépését, melynek elvárja tényleges alkalmazását, csakúgy mint a most készülő hasonló törvények esetében is;

30.   hangsúlyozza a helyi adók beszedésének hatékonyabbá tételét és a már meghozott intézkedéseket annak érdekében, hogy a települések több kapacitással bírjanak a vagyonadó és saját gazdasági forrásaik felhasználását, valamint adósságuk kezelését és saját pénzügyi ellenőrzésüket illetően.

31.   rámutat, hogy bizonyos önkormányzatok, különösen a gyéren lakott településeken, továbbra is igen csekély közigazgatási kapacitás birtokában vannak saját gazdasági eszközeik, adóik felhasználása és pénzügyi ellenőrzésük kezelése terén, és sajnálattal látja a helyi önkormányzatokat az átláthatóság és a felelősség terén továbbra is sújtó hiányosságokat;

32.   meggyőződését fejezi ki, hogy jobb együttműködésre van szükség a központi és a helyi szint között, az önkormányzati miniszternek pedig még erőteljesebben kell munkálkodnia a decentralizációs folyamat megkönnyítése érdekében;

33.   fokozott erőfeszítést vár el a modern rabszolga-kereskedelem elleni küzdelemben, az embercsempészet és az illegális bevándorlás elleni küzdelemre irányuló nemzeti cselekvési terv további végrehajtása és jobb helyi szintű koordináció biztosítása révén;

34.   elégedetten állapítja meg, hogy az önkormányzati dolgozókat fokozatosan képzik tovább a helyi szintre vonatkozó közösségi vívmányok megvalósítása és az EU által biztosított források megfelelő kezelése érdekében; bátorít ezen erőfeszítések folytatására;

35.   jelzi, hogy a környezetvédelmi jogszabályok kidolgozása és alkalmazása terén mind helyi, mind országos szinten messze nem kielégítő a közigazgatási kapacitás, és aláhúzza e helyzet orvoslásának sürgősségét, figyelembe véve a szomszédos államokat esetlegesen sújtó környezeti károkat is;

TÖRÖKORSZÁG

Törökország előrehaladása a csatlakozási folyamatban

36.   elégedetten állapítja meg, hogy széleskörű nyilvános vita indult egy sor olyan hagyományosan érzékenynek minősülő kérdésről, mint a bírói hatalom szerepe, a kurd származású állampolgárok jogai, az alevi közösség jogai, a hadsereg szerepe vagy éppen Törökország viszonya a szomszédaival, és dicséretben részesíti Törökországot a párbeszéd elindításában mutatott konstruktív magatartásáért és fellépéséért.

37.   rámutat, hogy 2009-ben alig történt előrehaladás a kézzelfogható reformok terén, és felkéri a kormányt, hogy politikai kezdeményezéseit a konkrét jogalkotási és jogalkalmazási változtatások szintjén is ültesse át a gyakorlatba;

38.   csalódottságát fejezi ki amiatt, hogy bár Törökország elfogadta a koppenhágai kritériumoknak megfelelő jogi szabályozást, ennek megvalósítása sok kívánnivalót hagy maga után, különösen a nők jogai, a diszkriminációellenes fellépés, a véleménynyilvánítás és a vallásgyakorlás szabadsága, csakúgy mint a kínvallatással szembeni nulla-tolerancia és a korrupció leküzdése terén;

39.   nyugtalanságának ad hangot a szabad véleménynyilvánítás és a sajtószabadság terén uralkodó állapotok miatt, többek között egy médiacsoportot sújtó, minden korábbinál súlyosabb pénzbüntetés kiszabása miatt;

40.   csalódottságát fejezi ki a vallásszabadság terén elért csekély haladás láttán, és arra ösztönzi a kormányt, hogy az Emberi Jogok Európai Konvenciójának és az Európai Bíróság joggyakorlatának megfelelő jogi keretet fogadjon el, mely valamennyi nem muzulmán vallási közösség, valamint az alevi közösség számára is biztosítja a vallásgyakorlatot anélkül, hogy indokolatlan megszorításoknak vetnék alá őket;

41.   szomorúan állapítja meg, hogy a török kormány továbbra is fenntartásait fejezi ki a kisebbségeknek a nemzetközi jogalkotásban biztosított jogaival kapcsolatban; felszólítja tehát, hogy politikáját e téren a nemzetközi mintákhoz igazítsa, és felkéri a politikai pártokat, hogy támogassák a kormány ilyen irányú erőfeszítéseit; továbbá arra ösztönzi Törökországot, hogy az Európa Tanács Parlamenti Közgyűlésének ajánlásaival összhangban tegyen lépéseket az imbroszi (Gökçeada) és a tenedoszi (Bozvaada) görög kisebbség érdekében, hogy Görögország és Törökország együttműködésének jelképeként fennmaradjon a két sziget interkulturális jellege.

42.   nemtetszésének ad hangot az EU és Törökország közötti társulási megállapodás kiegészítő jegyzőkönyvében lefektetett vállalások folyamatos megsértése miatt, felszólítja a török felet, hogy minden egyéb különbségtétel nélkül kezdje meg a fenti szöveg egészének a gyakorlatba való átültetését;

43.   felkéri valamennyi érdekelt felet, hogy a ciprusi kérdésről folyó tárgyalásokat erőteljesen támogassa és konkrétan járuljon hozzá a kérdés globális megoldásához, melynek a következő sémán kell alapulnia: két övezet és két közösség konföderációja, mely egységes nemzetközi jogalanyt és identitást képez az EU alapító elveivel és az ENSZ Biztonsági Tanácsának vonatkozó döntéseivel összhangban; felkéri őket ezenkívül, hogy segítsék a megfelelő tárgyalási légkör kialakulását a török csapatok kivonásával az EU tagállam Ciprusról, a telepesek kérdésének megoldásával, és a famagusztai elbarikádozott övezet visszaadásával annak törvényes lakosai számára;

44.   hangsúlyozza Törökországnak az illegális bevándorlásban tranzitországként játszott jelentős szerepét; jelzi az EU-val megkötendő visszafogadási megállapodás megkötése céljából folytatott tárgyalások újraindításának perspektíváját, és azt javasolja, hogy a köztes időben Törökország hiánytalanul alkalmazza a tagországokkal már megkötött kétoldalú visszafogadási egyezményeket; felszólítja a török kormányt, hogy fokozza az Unióval való együttműködését a bevándorlás kezelésének terén, beleértve a külső határok felügyeletét biztosító Frontex ügynökséget is;

45.   ami a többi regionális kérdést illeti, az RB üdvözli Törökország kapcsolatának javulását szomszédaival, különösen az Örményországgal kötött közös megállapodást, és hangsúlyozza az Örményországhoz fűződő diplomáciai kapcsolatok megteremtéséről, illetve a kétoldalú kapcsolatok továbbfejlesztéséről szóló jegyzőkönyvek gyors ratifikációjának jelentőségét; AZ RB arra számít, hogy Törökország tovább folytatja erőfeszítéseit a jó szomszédsági kapcsolatok és a különbségek békés rendezése érdekében.

A helyi önkormányzatok kapacitásnövelése

46.   üdvözli, hogy a 2009. márciusi helyi választások általában szabad és igazságos körülmények között zajlottak le;

47.   elégedetlenségének ad hangot azzal kapcsolatban, hogy a hatásköröknek a helyi szervek felé történő átruházásában – többek között a működőképes települési önkormányzatok létrehozásában – ilyen lassú előrelépés nem történt, hiszen ez a helyi önkormányzatok döntéseiben való lakossági részvétel megerősödésének feltétele;

48.   nagyobb átláthatóságot és felelősségvállalást kér, különösen a helyi szervek pénzgazdálkodásának belső és külső ellenőrzése terén, és hangsúlyozza a decentralizáció és a helyi hatóságok kapacitásnövelésének fontosságát a helyi szintre átengedett hatáskörök gyakorlásához;

49.   helyesli a tárgyalások során a teljes foglalkoztatottságnak szentelt elsőbbséget valamint a közösségi vívmányok átvételét célzó nemzeti program elfogadását, ugyanakkor megjegyzi, hogy csekély előrelépés történt a politikai és alkotmányügyi reformok hatékony megvalósításának terén;

50.   felhívja a figyelmet az Európai Számvevőszék 16/2009-es számú jelentésére az Európai Bizottság által Törökországnak juttatott előcsatlakozási támogatás felhasználásáról, és felszólítja Törökországot, hogy alkalmazza e jelentés ajánlásait, amennyiben a csatlakozási feltételek szellemében határozza meg célkitűzéseit és hajtja végre programjait;

51.   örömmel látja a fejlesztési ügynökségek létrejöttét és azt, hogy helyi és regionális érdekelt szereplők részt vesznek az ügynökségek költségvetésének kidolgozásában; ugyanakkor rámutat a válogatási kritériumokat övező bizonytalanságra és az eljárás átláthatóságának hiányára;

52.   jelzi, hogy a közösségi vívmányok átvétele alacsony szinten rekedt meg a regionális politikát és a strukturális eszközök koordinációját illetően.

53.   abbéli reményének és meggyőződésének ad hangot, hogy Törökország hatóságai és egyéb intézményei átfogóan elemzik majd az említett hiányosságokat és kritikai megjegyzéseket, valamint hogy a problémák megszüntetésére megfelelő jogi és adminisztratív intézkedéseket vezetnek be.

Kelt Brüsszelben, 2010. április 14-én.

a Régiók Bizottsága első alelnöke

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

| 27.8.2010 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | C 232/41 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

C 232/41

---

A Régiók Bizottsága véleménye – A khv- és az skv-irányelv javítása

(2010/C 000/07)

I.   POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

A.   Általános megjegyzések a regionális és helyi önkormányzatok szerepével kapcsolatban

1.   kiemeli az SKV- és a KHV-irányelvnek mint a helyi és regionális szintű környezetvédelmi politika alapvető eszközeinek jelentőségét, mivel megelőzik az állami vagy magánberuházási programok, tervek vagy projektek esetleges környezetre gyakorolt hatásait;

2.   hangsúlyozza, hogy a két irányelv alkalmazása további költségeket vonhat maga után a vállalkozások és a közigazgatás számára;

3.   rámutat azonban arra, hogy egyik irányelv sem ír elő kötelező környezetvédelmi standardokat: a KHV és az SKV minőség-ellenőrzését messzemenően a nemzeti hatóságokra hagyja;

4.   úgy ítéli meg, hogy bár az SKV- és a KHV-irányelv biztosítja a nyilvánosság részvételét és az átláthatóságot a döntéshozatali folyamatban, még mindig vannak olyan hiányosságok, amelyeket orvosolni kell, különös tekintettel a nyilvános konzultációs szakasz kezdetére, a nyilvánosság tájékoztatásának formájára és az információkhoz való hozzáférésre;

5.   felhívja a figyelmet arra, hogy néhány szakasz tekintetében a két irányelv között átfedések mutatkoznak. Jóllehet különböző kérdésekkel foglalkoznak – az SKV-irányelv egyes köz- és magánszférához tartozó terveket és programokat megelőző szakaszban, míg a KHV-irányelv egyes köz- és magánszférához tartozó projektek vizsgálatára alkalmazandó –, nem mindig egyértelmű, mi számít tervnek, programnak, illetve projektnek, és kétségek merülnek fel azzal kapcsolatban, hogy egy adott értékelés tárgya megfelel-e mindkét vagy csak az egyik irányelv alkalmazását igénylő kritériumnak. Az értékelést ezért két lépésben kell elvégezni;

6.   hangsúlyozza, hogy kifejezett kapcsolatokat kellene kialakítani e két irányelv, valamint az élőhelyvédelmi irányelv – különösen annak az alapos hatásvizsgálatra vonatkozó aspektusa – és a biológiai sokféleséggel kapcsolatos cselekvési terv között, és mindkét irányelvnek jól megalapozott módszertant kellene tartalmaznia az éghajlatváltozás hatásának meghatározására;

B.   A környezeti hatásvizsgálatokról szóló (KHV-) irányelv

7.   megerősíti, hogy a tagállamok mindegyike átfogó szabályozási keretet állított fel, és alkalmazza a KHV-irányelvet, és számos tagállam az irányelvben foglalt minimumkövetelményeken túlmutató rendelkezéseket hozott;

8.   megállapítja ugyanakkor, hogy az irányelv néhány területen tökéletesítésre szorul, és szakértői vita lefolytatását kéri a tagállamok között, különös tekintettel a szűrésre, a nyilvánosság részvételére, az adatok minőségére, a határokon átnyúló KHV-eljárásokra és a KHV más irányelvekkel és politikákkal való összehangolására;

9.   javasolja a 4. cikkben, valamint a II. és a III. mellékletben előírt szűrési mechanizmus egyszerűsítését és pontosítását, mégpedig a III. mellékletben felsorolt kiválasztási kritériumok részletes meghatározása, valamint küszöbértékek, kritériumok vagy kiváltó mechanizmusok megállapítása révén. A tapasztalatok azt mutatják, hogy egyes tagállamok a küszöbértékek megállapításakor gyakran túllépik mérlegelési jogkörüket, vagy oly módon, hogy a III. mellékletben foglalt kiválasztási kritériumoknak csak egy részét veszik figyelembe, vagy azáltal, hogy egyes projekteket eleve mentesítenek a vizsgálati kötelezettség alól. Ezenkívül a kumulatív hatásokat továbbra is sok esetben figyelmen kívül hagyják, és sor kerül az úgynevezett „szalámitaktika” gyakorlatára, különösen a nagyszabású beruházási tervek vonatkozásában. Hasonlóképpen javasolja az I. és II. mellékletben foglalt projektek technikai jellemzőinek részletes kifejtését a konkrét alkalmazási terület tisztázása érdekében;

10.   javasolja, hogy az irányelv vezesse be az alkalmazási kör meghatározásának kötelezővé tételét, melynek során meghatározzák, hogy a KHV keretében benyújtandó környezeti információknak milyen témakörökre kell kiterjedniük, és milyen mélységben, valamint egy átlátható folyamatot az esetlegesen igénybe vett tanácsadók akkreditálására;

11.   javasolja továbbá, hogy a KHV minőségének és ezáltal hatékonyságának növelése érdekében az irányelvben kötelezővé kellene tenni az alternatív megoldások kiértékelését, a környezeti hatásvizsgálat érvényességi időtartamának meghatározását, illetve a projektek végrehajtásával összefüggésben jelentkező jelentős környezeti hatások, valamint az elfogadott korrekciós és védintézkedések hatékonyságának nyomon követését;

12.   hangsúlyozza, hogy a nyilvánosság számára kellő időben tényleges lehetőséget kell biztosítani a döntéshozatali folyamatban való részvételre. A nyilvános konzultációnak a lehető leghamarabb meg kell kezdődnie, például az alkalmazási kör meghatározásának szakaszában vagy a szűrési szakaszban. Minimumkövetelményeket is ki kell dolgozni arra vonatkozóan, hogy hogyan lehet a KHV-dokumentációt a leghatékonyabban elérhetővé tenni az érintett nagyközönség számára;

C.   A stratégiai környezeti vizsgálatról szóló (SKV-) irányelv

13.   felhívja a figyelmet arra, hogy az SKV-irányelvnek a tagállamokban történő alkalmazása és hatékonysága vegyes képet mutat az intézményi és jogi rendszerek tekintetében, valamint a tagállamok által értelmezett szerepe vonatkozásában; (1)

14.   hangsúlyozza, hogy bár további tapasztalatokra van szükség az SKV-irányelv alkalmazásával kapcsolatban, az irányelv számos olyan elemet tartalmaz, amelynek meghatározását az egyes tagállamokra bízza. Ezeket pontosítani lehetne egy felülvizsgálat keretében. Az RB a következők szükségességére hívja fel a figyelmet:

| — | az irányelv alkalmazási körének egyértelmű meghatározása (3. cikk (2)(a) és (3) bekezdés) abban a tekintetben, hogy egy adott terv vagy program hatással lehet-e a környezetre, |
| --- | --- |

—

az irányelv alkalmazási körének egyértelmű meghatározása (3. cikk (2)(a) és (3) bekezdés) abban a tekintetben, hogy egy adott terv vagy program hatással lehet-e a környezetre,

| — | annak jobb meghatározása, hogy a környezeti jelentésnek (5. cikk és I. melléklet) milyen információkat kell tartalmaznia. Az adatok megfelelő körének és a vizsgálat részletezési szintjének meghatározása, valamint az egységes környezetvédelmi kritériumok beépítése javíthatná az irányelv hatékonyságát, |
| --- | --- |

—

annak jobb meghatározása, hogy a környezeti jelentésnek (5. cikk és I. melléklet) milyen információkat kell tartalmaznia. Az adatok megfelelő körének és a vizsgálat részletezési szintjének meghatározása, valamint az egységes környezetvédelmi kritériumok beépítése javíthatná az irányelv hatékonyságát,

| — | a környezeti jelentésnek (5. cikk (1) bekezdés) kötelező jelleggel tartalmaznia kellene az ésszerű alternatívák konkrét meghatározását, |
| --- | --- |

—

a környezeti jelentésnek (5. cikk (1) bekezdés) kötelező jelleggel tartalmaznia kellene az ésszerű alternatívák konkrét meghatározását,

| — | a tervek és programok megvalósításából következő jelentős környezeti hatásoknak, valamint az elfogadott korrekciós és védintézkedések hatékonyságának a figyelemmel kísérését (10. cikk) lehetővé tevő módszerek és mutatók kidolgozásának kötelezővé tétele; |
| --- | --- |

—

a tervek és programok megvalósításából következő jelentős környezeti hatásoknak, valamint az elfogadott korrekciós és védintézkedések hatékonyságának a figyelemmel kísérését (10. cikk) lehetővé tevő módszerek és mutatók kidolgozásának kötelezővé tétele;

15.   emlékeztet arra, hogy a tapasztalatok alapján az SKV-irányelv bevezetése a regionális és helyi területtervezésbe 0,1–1 %-kal növeli a vonatkozó költségeket, valamint 20–25 %-kal meghosszabbítja a jóváhagyási időt a megszokotthoz képest, amit tekintetbe kell venni az SKV-irányelv bármely módosítása során;

16.   úgy véli, hogy az SKV-irányelv hatékony végrehajtásának biztosítása érdekében kapacitásfejlesztésre van szükség a tagállamokban. Ehhez erőteljesen ösztönözni kell a kapacitásépítést, különösen a stratégiai környezeti vizsgálat szakértőinek felvételére és képzésére irányuló célzott kampányokon, valamint iránymutatásokat tartalmazó dokumentumokon keresztül;

17.   megítélése szerint valamennyi kezdeményezésnek magában kell foglalnia a szubszidiaritás, az arányosság és a jobb szabályozás elveit, széles körű vitát kell indítania az összes érdekelt részvételével, fokoznia kell a természet védelmét, növelnie kell a harmonizációs szintet, valamint egyszerűsítenie a meglévő eljárásokat;

18.   megjegyzi, hogy így időt és pénzt lehet megtakarítani, valamint a duplamunka is elkerülhető, mivel a polgárok már a területrendezési tervek kidolgozásakor a nyilvános meghallgatás során lehetőséget kapnak arra, hogy tájékozódjanak a tervezett megoldásokról; ezért stratégiai környezeti vizsgálatra – mint a nyilvános részvételt biztosító intézkedésre – nincs szükség. Egy ilyen vizsgálat ettől függetlenül elvégezhető egy konkrét, potenciálisan környezetkárosító projekt/terv célmeghatározásával, az alkalmazott technológiákkal vagy környezetre gyakorolt hatásával kapcsolatos alternatívák vizsgálata érdekében.

Kelt Brüsszelben, 2010. április 15-én.

a Régiók Bizottsága első alelnöke

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

(1)  Mindkét irányelv alkalmazásáról és hatékonyságáról további információ az Európai Bizottság alábbi tanulmányaiban olvasható (angol nyelven):

1

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/eia_study_june_09.pdf

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/study0309.pdf

---

| 27.8.2010 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | C 232/44 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

C 232/44

---

A Régiók Bizottsága véleménye – A digitális hozadék társadalmi haszonná és gazdasági növekedéssé való átalakítása és a jövő internetével foglalkozó magán–állami partnerség

(2010/C 000/08)

I.   POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

A két közleményre egyaránt érvényes megjegyzések

1.   üdvözli az Európai Bizottságnak „a digitális hozadék társadalmi haszonná és gazdasági növekedéssé való átalakítása” és „a jövő internetével foglalkozó magán–állami partnerség kiépítése” tárgyában készült közleményeit, mivel a digitális hozadék alkalmazása és a jövő internetének kifejlesztése számottevően hozzájárulhat a digitális szakadék áthidalásához, valamint a lisszaboni stratégia és az azt követő EU 2020 stratégia célkitűzéseinek megvalósításához, és kielégíthetik az európai polgárok bizonyos fontos társadalmi, kulturális és gazdasági szükségleteit;

2.   emlékeztet arra, hogy már többször is kiemelte, hogy a tartós digitális szakadék társadalmi kirekesztéshez és gazdasági lemaradáshoz vezet. A digitális esélyegyenlőség megteremtése tehát szociálisan és gazdaságilag is szükségszerű;

3.   arra is felhívja a figyelmet, hogy az e-integráció kulcsszerepet képvisel az „i2010: európai információs társadalom a növekedésért és a foglalkoztatásért” kezdeményezés céljainak, (1) és így a lisszaboni menetrend gazdasági és társadalmi fejlődéssel kapcsolatos célkitűzéseinek (2) megvalósításában;

4.   aláhúzza, hogy a megfizethető szélessávú internetszolgáltatáshoz való hozzáférés követelménye létfontosságú a társadalmi és területi kohézió és a gazdasági növekedés szempontjából, valamint az e-integráció európai uniós megvalósulása érdekében, különösen a jelenlegi, mélyreható gazdasági és szociális válság összefüggésében;

5.   megjegyzi, hogy az egyéb közszolgáltatásokhoz – így a víz- és áramellátáshoz – hasonló szolgáltatásként a szélessávú internetre is egyre inkább közszolgáltatásként tekintenek. (3) Ennek alapján ésszerű áron valamennyi uniós polgár rendelkezésére kellene állnia;

6.   hangsúlyozza a helyi és regionális önkormányzatok jelentőségét az európai információs társadalom számára, amit az i2010 stratégia is elismer, hiszen ők alkotják a gazdasági növekedés motorjait helyi szinten, és számos digitális információs terméket és szolgáltatást generálnak, alkalmaznak és birtokolnak; egyes tagállamokban pedig ők a tárgyban illetékes hatóságok is. A helyi és regionális önkormányzatoknak ezért maradéktalanul és hatékonyan részt kell venniük az információs társadalom irányításában; (4)

7.   hangsúlyozza ennek kapcsán a helyi és regionális önkormányzatok központi szerepét és felelősségét a szélessávú internethez megfizethető áron való méltányos hozzáférés biztosításának elősegítésében olyan területeken, ahol a piaci mechanizmusok nem bizonyulnak elégségesnek; az elektronikus hozzáférési szakadék áthidalását célzó kísérleti projektek vezetésében; valamint új, állampolgár-központú elektronikus közszolgáltatásra irányuló megközelítések kialakításában; (2)

8.   az a véleménye, hogy a helyi és regionális önkormányzatoknak széles körű együttműködésben kellene részt venniük a közigazgatások közötti átjárhatóságnak és a közszolgáltatások hatékonyságának a javítása érdekében; (5)

9.   Európa potenciáljának teljes körű kihasználását javasolja az IKT-szolgáltatásoknak az állami és magánszektorban történő fejlesztése terén, továbbá azt, hogy ennek megfelelően az IKT-kat arra alkalmazzák eszközül, hogy javítsák a helyi és regionális önkormányzatok által az olyan területeken nyújtott szolgáltatásokat, mint az egészségügy, az oktatás, a közrend, a biztonság és a szociális szolgáltatások. A helyi és regionális önkormányzatok és a közszolgáltatások területén alkalmazandó IKT-kat fejlesztők kkv-k között létrejött, az EU által támogatott köz-magán partnerségek (PPP) kiváló alapot képezhetnek ahhoz, hogy létrejöjjön az ismeretek és a szaktudás helyi szintű bázisa szerte az EU-ban; (6)

Megjegyzések az Európai Bizottság alábbi közleményére vonatkozóan: „A digitális hozadék társadalmi haszonná és gazdasági növekedéssé való átalakítása”

10.   egyetért az Európai Bizottságnak azzal a megállapításával, hogy az analóg földfelszíni televíziózásról a digitálisra való átállás Európában igen értékes rádiófrekvenciákat fog felszabadítani, mivel a digitális műsorszórás nagyobb hatásfokú. Ebben a „digitális hozadékban” sok lehetőség rejlik a szolgáltatások körének bővítésére, mivel a rádiójelek ebben a tartományban messzire eljutnak, és a berendezések beltéri használata egyszerű. A Régiók Bizottsága ezért meg van győződve arról, hogy ez vissza nem térő lehetőség arra, hogy Európa eleget tegyen a növekvő rádióspektrum-igénynek, és különösen arra, hogy a vidéki térségeket ellássa vezeték nélküli szélessávú szolgáltatásokkal, ezáltal áthidalva a digitális szakadékot, valamint serkentse az új, vezeték nélküli – köztük az új generációs szélessávú – szolgáltatások elterjedését, valamint támogassa a földfelszíni műsorszórás fejlesztését;

A digitális hozadék – eszköz a gazdasági fejlődés szolgálatában

11.   felhívja a figyelmet arra, hogy az „Exploiting the digital dividend – a European approach” [a digitális hozadék felhasználásának európai megközelítése] címmel az Európai Bizottság által készíttetett tanulmány becslése szerint a digitális hozadéknak köszönhetően 15 év alatt előállítható összérték 150–700 milliárd eurót tesz ki az Unió területén összesen. Ennek kapcsán aláhúzza, hogy az elektronikus hírközlő hálózatok és szolgáltatások európai szabályozási keretének a közelmúltban felülvizsgált rendelkezései (7) szerint a rádiófrekvenciák számottevő társadalmi, kulturális és gazdasági értékkel bíró köztulajdont képeznek;

12.   megállapítja, hogy a digitális hozadékhoz való hozzáférés meg fogja könnyíteni a szélessávú internetszolgáltatás nyújtását az egész EU-ban, ezzel elő fogja segíteni az elektronikus hírközlési szolgáltatások egységes piacának létrejöttét, és így fontos tényezőjét képezi majd az európai gazdaság termelékenységének és versenyképességének;

A digitális hozadék – eszköz a digitális szakadék áthidalására

13.   meg van győződve arról, hogy a tartósan fennálló digitális szakadék hátráltatja a társadalmi kohézió és jólét megteremtését és fenntartását, és társadalmi és gazdasági kirekesztést okoz. Az i2010 kezdeményezésnek e tekintetben javítania kell a polgárok és általánosságban véve a társadalom életminőségét; (2)

14.   emlékeztet azokra a nehézségekre, amelyekkel a piacok találkoznak, amikor egyes földrajzi területeken nagy sebességű, szélessávú internetszolgáltatást próbálnak bevezetni ésszerű áron. Az RB arra kéri ezért az Európai Bizottságot, hogy ösztönözze azoknak a rádiófrekvenciáknak a felhasználását, amelyek olyan politikák és iránymutatások kidolgozása céljából szabadulnának fel, amelyek számításba veszik a piac fenti hiányosságát, továbbá elősegítik az állam és a közszféra arra irányuló kezdeményezéseit, hogy nyitott, a szolgáltatásoktól funkcionálisan különválasztott hálózatok jöjjenek létre ezeken a földrajzi területeken; (3)

A spektrum megnyitása és a közszolgáltatások kifejlesztésének előnyei

15.   ismét kifejezi, hogy a kiváló minőségű, vezeték nélküli kapcsolattal ésszerű áron való rendelkezés hozzájárulhat a helyi és regionális önkormányzatok által nyújtott szolgáltatásokhoz való hozzáférés megkönnyítéséhez, és e szolgáltatások minőségének javulásához, elősegítve ugyanakkor e termékek forgalmazását a mikrovállalkozások és a kkv-k számára. Az elszigetelt régiók és települések, és főként a legkülső régiókban fekvők, jóval szélesebb körben és gyorsabban kellene, hogy hozzáférjenek a szélessávú szolgáltatásokhoz; (8)

16.   úgy véli, hogy a digitális hozadék felhasználása lehetővé tenné ún. „elektronikus adminisztrációs szolgáltatások” kifejlesztését, amelyek alkalmazási köre az alábbi területeket foglalná magában: a felhasználók kapcsolata a közigazgatással, a közigazgatás részvétele a nyilvános vita élénkítésében (az alapvető nyilvános adatok közzététele, nyilvános fórum létrehozása, online konzultáció, és szélesebb értelemben a polgárokkal folytatott konzultáció új mechanizmusai); a vállalkozások kapcsolata a közigazgatással (a szociális adatok bejelentése, a munkaerő-felvétel bejelentése, az adóügyi és könyvelési adatok továbbítása), az elektronikus kereskedelmi technikák alkalmazása a közbeszerzések során (e-közbeszerzés), az új munka- és szervezési módszerek a közigazgatásban (a szakmák átalakítása, kooperatív munka, távmunka). A digitális hozadék felhasználása ezáltal lehetővé tenné a vidéki területek távoli fekvéséből eredő hátrányok kiegyensúlyozását a közigazgatás és a felhasználók (magánszemélyek és vállalkozások) közötti jobb kommunikáció révén;

17.   kiemeli, hogy a 2007 és 2013 közötti európai kohéziós politika gazdasági modernizációs célkitűzésének egyik vezérfonala a tagállamok, a régiók, valamint a városok vonzerejének növelésére koncentrál a hozzáférhetőség, a megfelelő minőségű és színvonalú szolgáltatások biztosítása által. Az RB úgy véli, hogy ez az eljárás támogatja az elektronikus közhasznú kormányzati szolgáltatások fejlesztését, valamint a tudásgazdaság növelését a kutatási és innovációs kapacitások dinamizálásával; (2)

Koordinált megközelítés közösségi szinten

18.   tudomásul veszi azt a tényt, hogy „A digitális hozadék kihasználása – európai megközelítés” című tanulmány szerint a digitális hozadékot képező spektrum egészének megfelelő európai szinten történő összehangolása – ha 2015 előtt megtörténik – 15 év alatt további 20–50 milliárd euróval növelné meg a digitális hozadék potenciális gazdasági hatását, elsősorban az olyan szolgáltatások iránti jövőbeli kereslet tényleges szintjétől függően, mint a fejlett földfelszíni műsorszórás és a vezeték nélküli szélessávú alkalmazások;

19.   tudomásul veszi azt a tényt is, hogy mind a CEPT (9) (Postai és Távközlési Igazgatások Európai Konferenciája), mind az RSPG (10) (Rádiófrekvencia-politikai Csoport) kiállt amellett, hogy a harmonizációs megközelítések ne legyenek kötelező érvényűek. Több érv szól a nem kötelező érvény mellett: az államok méretéből és domborzatából adódó különbségek, a másfajta szolgáltatásnyújtó platformokkal – mint a műholdak vagy a vezetékes hálózatok – való verseny, vagy a rádiófrekvenciák használata az olyan szomszédos országokban, amelyek nem tagjai az Európai Uniónak. Az RB egyébiránt úgy véli, hogy a szubszidiaritás elve alapján a tagállamok feladata – esetleg a helyi vagy regionális önkormányzatoké, amennyiben azok rendelkeznek ezzel a hatáskörrel –, hogy döntést hozzanak egy bizonyos rádiófrekvencia-sáv magáncélokra történő felhasználásáról. Mindazonáltal elismeri, hogy szükség van a technikai használati feltételek koordinációjára európai szinten, hogy a lehető legnagyobb méretgazdaságosságot lehessen elérni a befektetések terén; valamint a spektrum hatékony kihasználására;

20.   Ennélfogva úgy véli, hogy a digitális hozadék harmonizált megközelítése indokolt, amennyiben az nem kötelező érvényű, és figyelembe veszi az egyes tagállamok, valamint az általuk követni kívánt politikák jellegzetességeit. Az RB kedvezően fogadja az Európai Bizottság abbéli szándékát is, hogy határozatot hozzon a 800 MHz-es sáv használatának technikai feltételeiről, miközben nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy a műsorszóráson kívül ezt a sávot más, új alkalmazások előtt is megnyissák;

A digitális hozadék és a nemzeti politikák a médiák területén

21.   megállapítja, hogy a digitális hozadékkal kapcsolatos közösségi politika hatással lesz a tagállamok médiapolitikáira, ezen belül pedig főként a rádiófrekvenciás sugárzású televízió fejlődésére. Az Európai Unió valamennyi tagállama jelenleg egyforma mértékű nemzeti televíziós lefedettséggel rendelkezik. A rádiófrekvenciás részsáv megnyitása a nem műsorszórási szolgáltatások számára azonban hatással lesz a lefedettségre, amely különböző lesz az egyes tagállamokban, ily módon veszélybe kerül az egyes tagállamok rádióspektrumhoz való egyenlő hozzáférésének elve. Az RB úgy véli, hogy a digitális hozadékkal kapcsolatos közösségi politikának figyelembe kell vennie ezt a nehézséget, és úgy kell azt kezelnie, hogy minden tagállam egyenlő kapacitással rendelkezzen a digitális médiával kapcsolatos nemzeti politikáinak folytatása érdekében;

22.   hangsúlyozza a médiaszolgáltatások lényegi szerepét a kulturális sokféleség, a pluralizmus és a részvételi demokrácia ösztönzésében, valamint az európai helyi, regionális és nemzeti önkormányzatok identitásának kialakításában és megerősítésében. Megjegyzi, hogy továbbra is a rádiófrekvenciás sugárzású televízió a legfontosabb eszköz a polgároknak történő szolgáltatásnyújtás érdekében. Elismeri a polgárok várakozásait és szükségleteit a programok sokfélesége, a szolgáltatások minősége, a mobilitás, valamint a hozzáadott értékkel járó szolgáltatások nyújtása iránt, földi platformok által is;

A digitális hozadék, valamint az urbanizációs és környezetvédelmi politikák

23.   megjegyzi, hogy a digitális hozadék felhasználása a vezeték nélküli kommunikáció érdekében még nagyobb számú antennát tesz majd szükségessé, mint a műsorszórás, s ez hatással lehet majd az urbanizációra és a környezetre. Megjegyzi továbbá, hogy ezekben az ügyekben általában a helyi és regionális önkormányzatok illetékesek. Ennélfogva felhívja a figyelmet annak szükségességére, hogy meg kell találni a megfelelő egyensúlyt az új hálózatok elkerülhetetlen fejlesztése és a hatáskörök gyakorlása között;

Megjegyzések az Európai Bizottság „A jövő internetével foglalkozó magán–állami partnerség” című közleményére vonatkozóan

Kutatás és fejlesztés

24.   üdvözli, hogy az Európai Bizottság a jelenlegi jelentős eredményeken felül a hetedik keretprogram révén vállalta a technológiai kutatás és fejlesztés folytatását és támogatását a jövő internetének területén. Az RB a versenyképességi és innovációs keretprogram igénybevételét tanácsolja, amely kitűnő platform a jövőbeli internetes alkalmazások kifejlesztésének ösztönzésére. Az RB különösen a hetedik kutatási keretprogram, a strukturális alapok és a versenyképességi és innovációs keretprogram (VIK) koordinált felhasználására szólít fel, ahogyan arra már régebbi véleményekben (11) is sort kerített, mivel ez kiemelten fontos az EU versenyképessége szempontjából, valamint szinergiát alkot a kohéziós, kutatási, oktatási és innovációs politika között nemzeti és regionális szinten; (6)

25.   Megjegyzi, hogy általában véve hiányzik a koordináció bizonyos ágazatokban, mint például az oktatás, a fejlesztés, a kutatás és az innovatív IKT-megoldásokba való befektetések és azok kereskedelmi forgalomba helyezése között. Ebben a tekintetben a „fogyasztóközpontú innováció” koncepciója lényeges fejlesztési eszköz lehet, amelyet Európa egyre több régiójában és városában alkalmaznak, és amely a K+F-be történő befektetések és az új fejlesztések piacra dobása egyik központi motorjának bizonyult. Azt ajánlja továbbá, hogy kiemeltebb helyet biztosítsanak ennek az Európai Bizottság közleményében; (6)

26.   emlékeztet arra, hogy kiemelte a K+F és az ipari gyakorlatok közötti szoros kapcsolat fontosságát, és ennek következtében arra kéri a tagállamokat és az Európai Bizottságot, hogy tegyenek meg minden lehetséges erőfeszítést annak érdekében, hogy a kutatási eredményeket gyorsan át lehessen ültetni a mindennapi kereskedelmi és általános gyakorlatba; (6)

27.   emlékeztet arra, hogy a helyi és regionális önkormányzatok innovatív kutatási környezetet tudnak létrehozni, emellett új utakat tárhatnak fel a köz- és a magánszféra közötti intézményes együttműködés és a határokon átnyúló regionális együttműködés terén. Ehhez a helyi és regionális önkormányzatok befektetése mellett a tagállamok és az EU pénzügyi támogatására is szükség van; (12)

Átjárhatóság

28.   megállapítja, hogy az olyan interaktív platformok létrehozása, mint a Web 2.0, napjainkban hasznosabbnak bizonyul komplex információcsere-funkcióiknak és nagy számú hálózat közötti megerősített átjárhatóságuknak köszönhetően, valamint azok miatt a lehetőségek miatt, amelyeket a tartalom létrehozása, illetve szolgáltatása területén nyújtanak, történjen az akár magánszemélyek által, akár többek által közösen együttműködve; ebben az összefüggésben a tömeges adattárolási technológiák gyors fejlesztése elengedhetetlen azokhoz a közigazgatási adatbázisokhoz, amelyek az internetcímük által meghatározott objektumok leírását tartalmazzák majd; (13)

29.   úgy véli, hogy az innovációs piacok megjelenését megkönnyítő erőfeszítések sikere, valamint az, hogy sikerült közös normákat és átjárhatóságot elérnünk, a folyamatos támogatásnak, valamint a nemzeti, regionális és helyi önkormányzatok részvételének volt köszönhető; kiemeli, hogy ezeket az erőfeszítéseket regionális és helyi szintű cselekvésekkel kell kiegészíteni;

Az adatbiztonság és a magánélet védelme

30.   úgy véli, hogy a jövő internete infrastruktúrájának kialakításakor, valamint az általa kínált szolgáltatások kifejlesztésekor lényeges lesz minden biztonsági követelmény betartása valamennyi szinten a megfelelő mértékű titoktartás biztosítása és a személyes adatok védelme érdekében, valamint bármilyen személyes jellegű információ engedély nélküli ellenőrzésének és a vásárlási preferenciákat, egészségi állapotot, orvosi aktákat stb. tartalmazó profilok összeállításának megakadályozására; (13)

31.   úgy véli, hogy a magánélet védelmének szavatolása bizonyos tényezők függvénye, mint például az (általában helyi szintű) állami szervek szerkezete, az európai jogszabályok harmonizációja, az innovációs kultúra előmozdítása a tisztviselők körében, főként közös etikai kódex alkalmazása, és az IKT-n alapuló alkalmazások kezelése által; (13)

32.   arra szólít fel, hogy szervezzenek széles körű képzési tevékenységeket valamennyi alkalmazott, de főként a speciális technikai személyzet részére (olyan területeken, mint például a hálózatok, a rendszerek, a biztonság, a bizalom stb.); azok részére, akik közvetlenül részt vesznek a különböző módszerekhez visszanyúló biztonsági eljárásokban; valamint azok részére, akik általánosságban vagy közvetett módon érintve vannak az innovációs és modernizációs eljárásban (például digitális ismeretek oktatása a fogyasztóknak); (13)

33.   emlékeztet arra, hogy már javasolták az erőfeszítések megerősítését és újraindítását a hálózat- és információbiztonsági problémák korai szakaszban történő megelőzése, kezelése és megoldása érdekében. Ennek a feladatnak az elvégzését az Európai Hálózat- és Információbiztonsági Ügynökség (ENISΑ) is elősegíti; (2)

Közös európai szintű cselekvés szükségessége a jövő internetjének kifejlesztéséhez

34.   üdvözli az Európai Bizottság arra vonatkozó szándékát, hogy a jövő internetével foglalkozó fórumot (FIF) vonja be a közleményben elhangzott javaslatok megvalósításába, mivel a cselekvések európai szintű összehangolására van szükség az erőfeszítések szétforgácsolódásának elkerülése és a közérdekű közös célkitűzések meghatározása érdekében. Mivel a helyi és regionális önkormányzatok fontos szereplői a jövő internete kifejlesztésének, az RB úgy véli, hogy a helyi és regionális önkormányzatoknak lehetőséget kellene adni a FIF-ben való részvételre, és arra kéri az Európai Bizottságot, hogy tegyen ez irányú javaslatokat.

Kelt Brüsszelben, 2010. április 15-én.

a Régiók Bizottsága első alelnöke

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

(1)  COM(2005) 229 végleges.

1

(2)  CdR 5/2008 fin.

2

(3)  CdR 304/2008 fin.

3

(4)  CdR 247/2009 fin.

4

(5)  CdR 10/2009 fin.

5

(6)  CdR 156/2009 fin.

6

(7)  AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2009. november 25-i, 2009/140/EK IRÁNYELVE, HL L 337., 2009.12.18.

7

(8)  CdR 252/2005 fin.

8

(9)  A CEPT 22. jelentése – a CEPT B jelentése az Európai Bizottságnak válaszul a „technikai megfontolások a digitális hozadék harmonizációjának lehetőségével kapcsolatban” témájú, 01/07/2008 számú felkérésre.

9

(10)  Az RSPG véleménye a digitális hozadék EU-n kívüli spektrumpolitikai hatásairól, 2007.02.14. – az RSPG véleménye a digitális hozadékról, 2009.09.18.

10

(11)  CdR 263/2007 fin.

11

(12)  CdR 84/2007 fin.

12

(13)  CdR 247/2009.

13

---

| 27.8.2010 | HU | Az Európai Unió Hivatalos Lapja | C 232/49 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

HU

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

C 232/49

---

A Régiók Bizottsága véleménye – Közös stratégia kidolgozása a kulcsfontosságú alaptechnológiákkal kapcsolatban

(2010/C 000/09)

I.   POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

1.   örömmel fogadja az Európai Bizottság kezdeményezését, a Felkészülés a jövőre: közös stratégia kidolgozása a kulcsfontosságú alaptechnológiákkal kapcsolatban című közlemény (a továbbiakban: KAT-közlemény) kidolgozását;

2.   megjegyzi, hogy ezek a technológiák a polgárok, az üzleti vállalkozások és a közigazgatási szervek számára egyaránt értékes eszközzé válhatnak, és hozzájárulhatnak a termékeknek és a közszolgáltatások minőségének a javításához;

3.   örömmel fogadja az ezzel kapcsolatos további referenciákat és jelentéseket, mint például a Nanotudományok és nanotechnológiák: cselekvési terv Európa számára (2005–2009) című közleményt (a továbbiakban: „nano”-jelentés), amely a kulcsfontosságú alaptechnológiák jövőbeli fejlesztése számára nyújt támogatást; egyúttal megjegyzi, hogy a KAT-közlemény a nanotechnológiákat az öt stratégiailag legfontosabb kulcsfontosságú alaptechnológia közé sorolja;

4.   felhívja a figyelmet arra, hogy a helyi és regionális önkormányzatok kulcsfontosságú szerepet játszanak a nagyközönséggel folytatott érdemi párbeszéd előmozdításában és a lakossági problémáknak a polgárokhoz közeli szinten való kezelésében;

5.   támogatja azt a KAT-közleményben javasolt elképzelést, hogy a közös stratégiai tervezés és demonstrációs projektek kapjanak fokozott hangsúlyt, valamint azt, hogy nemcsak az Uniónak és a tagállamoknak, hanem a régióknak is átgondoltabb és összehangoltabb megközelítést kellene alkalmazniuk;

6.   örömmel fogadja a KAT-közleményben azt az említést, hogy a világszínvonalú innováció megteremtése és fenntartása érdekében, valamint egy adott régióban a tudás megszilárdításához elengedhetetlen, hogy a regionális innovációs klaszterek és hálózatok támogatásban részesüljenek;

7.   nagy jelentőséget tulajdonít a kulcsfontosságú alaptechnológiáknak az EU nemzetközi versenyképessége és fenntartható fejlődése szempontjából; hangsúlyozza, hogy fokozni kellene a tagállamok és más európai régiók között a tapasztalatok és a bevált gyakorlatok cseréjét; valamint fontosnak tartja, hogy a világszerte bevált gyakorlatok előnyeit ki kell használni;

8.   újfent hangsúlyozza a keretprogram, a strukturális alapok és a nemzeti politikák közötti szinergiák jelentőségét a versenyképesség és kohézió szélesebb értelemben vett uniós célkitűzésének vonatkozásában;

9.   elismeri, hogy fontos az állami támogatás keretrendszerét felülvizsgálni az innováció szemszögéből, és kéri az Európai Bizottságot, hogy folyamatosan tájékoztassa az ezzel kapcsolatos fejleményekről;

10.   támogatja az Európai Bizottságnak azt a javaslatát, hogy hozzanak létre magas szintű szakértői csoportot, amelynek az lesz a feladata, hogy a kulcsfontosságú alaptechnológiák tekintetében közös, hosszabb távra szóló stratégiát dolgozzon ki, és arra kéri az Európai Bizottságot, hogy már kezdettől fogva folyamatosan tájékoztassa a csoport körüli fejleményekről, ideértve az általuk végzett elemzéseket és az általuk megfogalmazott politikai ajánlásokat is;

11.   egyetért a „nano”-jelentéssel abban, hogy az egészségügyi, biztonsági és környezeti szempontokat be kell építeni a nanotechnológiai fejlesztésbe, valamint eredményes párbeszédet kell kialakítani az érintett felek között;

12.   elismeri, hogy alaposan felül kellene vizsgálni a meglévő európai szabályozást – amint azt az Európai Parlament kérte –, és összhangba kellene hozni annak rendelkezéseit a regionális szabályozással és előírásokkal, mivel a túlságosan sokféle szabályozás hátrányosan érintheti az európai régiók és tagállamok nemzetközi versenyképességét;

13.   úgy véli, hogy a javasolt intézkedések a jelenlegi, KAT-közleménybeli megfogalmazásukban nem szolgáltatnak alapot semmilyen kifogásra a szubszidiaritás és az arányosság elveinek való megfelelésüket illetően;

A kulcsfontosságú alaptechnológiák hatása a versenyképességre és az innovációra

14.   hangsúlyozza, hogy a kulcsfontosságú alaptechnológiák a gyakorlati alkalmazások fontos alapját képezik, fontos szerepet tölthetnek be az új európai innovációs tervben, és bennük rejlik a lehetőség, hogy javítsák az életminőséget és a versenyképességet az európai régiókban;

15.   elismeri, hogy a versenyhelyzetre irányuló folyamatos figyelem mellett fontos megjegyezni, hogy Európa jóléte a jövőben egyre jobban függ az ágazatokon átnyúló tevékenységektől; (1)

16.   megjegyzi, hogy ha egy adott tudásterület alkalmazásainak széles skáláját több innovációs láncon belül ösztönözzük, az új munkahelyeket teremthet valamennyi szinten, és gondoskodik arról, hogy az ismeretek a régiókon belül maradjanak; (1)

17.   kéri, hogy vizsgálják felül az EU kutatási és technológiafejlesztési keretprogramját, és azt igazítsák jobban a kkv-k igényeihez, hogy azok könnyebben részt vehessenek az európai közös projektekben; valamint biztosítsanak több lehetőséget a kulcsfontosságú alaptechnológiák regionális szintű fejlesztésére;

18.   elismeri, hogy Európa vonzereje az erre a területre irányuló ipari beruházásokat illetően már most csökkenőben van;

A kulcsfontosságú alaptechnológiák társadalmi vonatkozásai

19.   elismeri, hogy fontos lenne – amint azt a KAT-közlemény is említi – bővíteni a nagyközönség kulcsfontosságú alaptechnológiákkal kapcsolatos ismereteit, illetve proaktív megközelítést kialakítani, azaz olyan fórumot biztosítani az érdekelteknek, ahol megbeszélhetik felmerülő aggodalmaikat és félelmeiket, valamint ahol mindenki tájékoztatást kaphat az új technológiák előnyeiről és a velük kapcsolatos kockázatokról;

20.   emlékeztet arra, hogy alaposan meg kell érteni és el kell magyarázni az új technológiákkal kapcsolatos előnyöket és kockázatokat – amint azt az RB már korábbi véleményeiben (2) is kifejtette, valamint szükség esetén kutatást kell végezni annak jobb megértése végett, hogy a várt haszonhoz képest milyen lehetséges kockázati tényezőkkel kell számolni;

21.   e tekintetben örömmel fogadja, hogy az Európai Etikai Csoportnak megerősített szerep jut a bio- és nanotechnológiákkal kapcsolatos lehetőségekről és kockázatokról szóló érdemi párbeszédben;

22.   egyetért azzal, hogy a társadalmi elvárások és aggályok kezelése fontos, amint azt a „nano”-jelentés és kísérődokumentumai is említik;

23.   az EU és a nemzeti és regionális szint közötti együttműködés előmozdítására biztat etikai és társadalmi-gazdasági kérdésekben;

24.   úgy véli, hogy az EU-nak európai „társadalmi innovációs munkacsoportot” kellene felállítania, amely nem választható el az európai iparpolitikától, sőt szerves része annak; (1)

25.   felkéri a tagállamokat, hogy összehangoltan és régióikat bevonva döntsenek innovációs politikáikról, illetve azokról az intézkedésekről és eszközökről, melyekkel a régiók fejlődését akarják ösztönözni. Mindezt úgy, hogy a politika révén elért eredmények vegyék figyelembe a helyi és regionális szint igényeit is; (3)

26.   üdvözli, hogy az Európai Bizottság a kereskedelempolitika és a kétoldalú megállapodások keretében tenni kíván annak érdekében, hogy véget vessen a harmadik országokban alkalmazott, meg nem engedhető szubvenciós gyakorlatoknak, ezáltal pedig a szubvenciós versenynek. Amennyiben a harmadik országok nem készek erre, az EU-nak és a tagállamoknak hatékony intézkedésekkel kell megvédeniük mind technológiai, mind gazdasági érdekeiket, hogy biztosítsák a kulcsfontosságú technológiák és velük együtt a tudásalapú gazdaság Európában maradását;

Infrastruktúra és kohézió

27.   kéri, hogy helyezzenek nagyobb hangsúlyt regionális és helyi szinten a felvilágosításra és az infrastruktúrafejlesztés ösztönzésére, mivel ezek a kulcsfontosságú alaptechnológiák fejlesztésének és alkalmazásának nélkülözhetetlen elemei;

28.   rámutat, hogy az európai kutatási infrastruktúrák javarészt Nyugat-Európában találhatók, és hogy e tekintetben kedvezőbb földrajzi eloszlást kellene ösztönözni;

29.   elismeri, hogy európai szintű keret kidolgozására van szükség ahhoz, hogy a kutatási infrastruktúrák hatékonyabban működhessenek, és megszűnjenek a nemzetközi kutatás előtt tornyosuló akadályok;

30.   arra biztat, hogy külön vegyék figyelembe az európai területi együttműködési csoportosulást mint másik lehetséges jogi eszközt az európai szintű kutatási infrastruktúrák kiépítéséhez;

31.   kiemeli a helyi és regionális önkormányzatok jelentőségét a közös kutatási programok előmozdításában: ezek a szervek a regionális kutatási és innovációs stratégiák kialakításának kulcsszereplői, számos kutatóintézetet ők igazgatnak, valamint támogatják az innovatív környezeteket;

32.   azt javasolja, hogy a strukturális alapokon belül vezessenek be új ösztönzőket a kutatás és az innováció támogatására, többek közt a kutatási és innovációs befektetési projektek számára kedvezőbb, differenciált támogatási hányadokkal;

33.   arra ösztönzi a városokat és régiókat, hogy támogassák a tudástranszfert és az innovációt a tudományos alapoktól egészen az iparig; javítsanak a kockázati tőke hozzáférhetőségén – a határokon átnyúló együttműködések számára is –, és szabadalmaztatáskor, illetve a szabadalmak hasznosítása során támogassák azokat, akik a technológiai találmányokat felhasználják.

34.   hangsúlyozza a kohéziós politikának a régiókban folyó innovációs tevékenységek támogatásában játszott különleges szerepét;

35.   megjegyzi, hogy az Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA) üzleti inkubátorok és tudományos parkok finanszírozása révén pénzügyi támogatást tud nyújtani a készségek fejlesztéséhez, valamint az oktatási struktúrák és rendszerek fejlesztéséhez és korszerűsítéséhez, ezáltal elősegíti a kkv-k és az egyetemek közötti kapcsolatokat;

A kkv-k részvételének javítása az állami–magán partnerségekben

36.   újfent hangsúlyozza, hogy az európai iparpolitikában több figyelmet kellene fordítani a nagy-, a közép- és a kisvállalkozások, különösen pedig a kkv-k és a kutatóközpontok közötti kölcsönhatásra; (1) és kiemeli, hogy a képzett munkaerő rendkívül jelentős szerepet játszik ebben a kölcsönhatásban, valamint az ipar regionális szintű megerősítésében;

37.   emlékeztet arra, hogy a közintézmények és a magánszektor közötti együttműködés alapvető, ezen belül kiemelten fontos az egyetemek és más felsőoktatási intézmények, valamint a kutatási intézmények bevonása; (4) és megjegyzi, hogy az egyetemi tanterveket fontos összekapcsolni egy adott régió munkaerőpiaca számára releváns technológiákkal, hogy a tudás helyben maradhasson, és ezáltal növekedjen a régió versenyképessége;

38.   jelentős változást sürget a strukturális alapok regionális felhasználásában annak érdekében, hogy az elsősorban a kutatás és az innováció keresleti oldalát ösztönözze, és a felhasználókra épülő és nyílt innovációt mint regionális potenciált támogassa; (5)

Fejlesztések egyes konkrét ágazatokban

39.   elismeri, hogy a termékek és piacok ugrásszerű, látványos innovációja néhány ágazatban már megmutatkozik: például az élelmiszer- és gyógyszeriparban (élettudományokkal kapcsolatos ipar), az orvosi biotechnológiában, a gépjárműiparban és a csúcstechnológiájú rendszerekben; (1)

40.   rámutat, hogy a biotechnológia az egészségügy, valamint az élelmiszerek és takarmányok terén történő alkalmazásokon túlmenően a vegyiparban is jövőképes lehetőségeket kínál; (2)

41.   kéri, hogy dolgozzák ki a különböző mezőgazdasági gyakorlatok együttélésének módját, nemcsak a jó gazdálkodás érdekében, de a szomszédos gazdák közötti toleráns és kölcsönös bizalmon alapuló információcsere, koordináció és együttműködés érdekében is; (2)

42.   örömmel fogadja, hogy az Európai Bizottság a modern biotechnológia fejlődő országokban való biztonságos és hatékony hasznosítására, valamint ezen országok kockázatfelmérési és -kezelési kapacitásainak támogatására irányuló tevékenységeket folytat a fejlődő országok genetikai erőforrásainak megőrzése és fenntartható hasznosítása érdekében; (2)

43.   aláhúzza, hogy a nanotechnológiákhoz ki kell fejleszteni a biztonságosság megfelelő kiértékelésének módszertanát, és megfelelő politikai és szabályozási keretet kell létrehozni, mielőtt újabb termékek jelennének meg a piacon;

44.   hangsúlyozza, hogy elsőbbséget kell tulajdonítani a technológiák fenntarthatóságára vonatkozó szilárdabb értékelési rendszer kidolgozásának, külön figyelmet fordítva a korai fejlesztési szakaszra jóval azelőtt, hogy a termék már forgalmazható állapotba kerülne; emellett megjegyzi, hogy ez végeredményben a kockázatértékelésre és -kezelésre, illetve a társadalmi hatások vizsgálatára irányuló független módszertani keretek kialakításához vezethet;

45.   szükségesnek ítéli, hogy elsősorban technológiai szempontból erősítsék meg az Európai Bizottság valamennyi szervezeti egységének előretekintő funkcióját az újonnan felmerülő kérdések korai azonosításának érdekében. Meg kell vizsgálni a jogalkotás és a szakpolitika helytállóságát, koherenciáját és hatékonyságát, végrehajtását, valamint társadalmi és gazdasági hatásait. (2)

Kelt Brüsszelben, 2010. április 14- én.

a Régiók Bizottsága első alelnöke

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

(1)  CdR 39/2006 fin.

1

(2)  CdR 174/2007 fin.

2

(3)  CdR 283/2008 fin.

3

(4)  CdR 83/2007 fin.

4

(5)  CdR 263/2007 fin.

5

---