# Europeiska unionens C 232/2010

| | ISSN 1725-2504
  doi:10.3000/17252504.C_2010.232.swe |
| --- | --- |
| Europeiska unionens
  officiella tidning | C 232 |
| | |
| Svensk utgåva | Meddelanden och upplysningar | 53 årgången27 augusti 2010 |

ISSN 1725-2504

doi:10.3000/17252504.C_2010.232.swe

Europeiska unionens

officiella tidning

C 232

Svensk utgåva

Meddelanden och upplysningar

53 årgången27 augusti 2010

---

| Informationsnummer | Innehållsförteckning | Sida |
| --- | --- | --- |
| | I   Resolutioner, rekommendationer och yttranden |
| | YTTRANDEN |
| | Regionkommittén |
| | 84:e plenarsessionen den 14 och 15 april 2010 |
| 2010/C 232/01 | Yttrande från Regionkommittén om Solidaritet i hälsa: att minska ojämlikhet i hälsa i EU | 1 |
| 2010/C 232/02 | Yttrande från Regionkommittén om Hanteringen av effekterna av en åldrande befolkning i EU (2009 års åldranderapport) | 7 |
| 2010/C 232/03 | Förberedande yttrande från Regionkommittén om Sammanhållningspolitikens framtid | 14 |
| 2010/C 232/04 | Yttrande från Regionkommittén om EU:s strategi för Östersjöområdet | 23 |
| 2010/C 232/05 | Utkast till yttrande från Regionkommittén om Handlingsplan för rörlighet i städer | 29 |
| 2010/C 232/06 | Yttrande från Regionkommittén om Utvidgningsstrategi och huvudfrågor 2009–2010 – kandidatländer | 36 |
| 2010/C 232/07 | Yttrande från Regionkommittén om Förbättra MKB-direktivet och SMB-direktivet | 41 |
| 2010/C 232/08 | Yttrande från Regionkommittén om Hur den digitala utdelningen kan omvandlas till sociala fördelar och ekonomisk tillväxt och Ett offentlig-privat partnerskap om framtidens Internet | 44 |
| 2010/C 232/09 | Yttrande från Regionkommittén om Att utveckla en gemensam strategi för viktig möjliggörande teknik i EU | 49 |

Informationsnummer

Innehållsförteckning

Sida

I   Resolutioner, rekommendationer och yttranden

YTTRANDEN

Regionkommittén

84:e plenarsessionen den 14 och 15 april 2010

2010/C 232/01

Yttrande från Regionkommittén om Solidaritet i hälsa: att minska ojämlikhet i hälsa i EU

1

2010/C 232/02

Yttrande från Regionkommittén om Hanteringen av effekterna av en åldrande befolkning i EU (2009 års åldranderapport)

7

2010/C 232/03

Förberedande yttrande från Regionkommittén om Sammanhållningspolitikens framtid

14

2010/C 232/04

Yttrande från Regionkommittén om EU:s strategi för Östersjöområdet

23

2010/C 232/05

Utkast till yttrande från Regionkommittén om Handlingsplan för rörlighet i städer

29

2010/C 232/06

Yttrande från Regionkommittén om Utvidgningsstrategi och huvudfrågor 2009–2010 – kandidatländer

36

2010/C 232/07

Yttrande från Regionkommittén om Förbättra MKB-direktivet och SMB-direktivet

41

2010/C 232/08

Yttrande från Regionkommittén om Hur den digitala utdelningen kan omvandlas till sociala fördelar och ekonomisk tillväxt och Ett offentlig-privat partnerskap om framtidens Internet

44

2010/C 232/09

Yttrande från Regionkommittén om Att utveckla en gemensam strategi för viktig möjliggörande teknik i EU

49

| SV | |
| --- | --- |

SV

---

I Resolutioner, rekommendationer och yttranden

YTTRANDEN

Regionkommittén

84:e plenarsessionen den 14 och 15 april 2010

| 27.8.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 232/1 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 232/1

---

Yttrande från Regionkommittén om ”Solidaritet i hälsa: att minska ojämlikhet i hälsa i EU”

(2010/C 000/01)

I.   POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

Inledning

1.   Regionkommittén gläder sig över att kommissionen är fast besluten att stödja och komplettera medlemsstaternas och de lokala och regionala myndigheternas insatser för att bekämpa ojämlikheter vad avser hälsa i Europeiska unionen. Det är mycket betydelsefullt att man erkänner omfattningen av problemet med skillnader i fråga om hälsa mellan och inom EU:s medlemsstater. Kommissionens uppfattning att ojämlikheter vad avser hälsa är en utmaning i samband med EU:s åtaganden i fråga om solidaritet, social och ekonomisk sammanhållning, mänskliga rättigheter och lika möjligheter är relevant och väl underbyggd. Kommissionen skulle emellertid i högre grad kunna betona det ”territoriella sammanhållningsmålet” som nyligen infördes genom Lissabonfördraget.

2.   Regionkommittén erkänner och använder själv WHO:s definition av hälsa som ”ett tillstånd av totalt psykiskt och fysiskt välbefinnande och inte enbart avsaknad av funktionshinder eller sjukdom”.

3.   ReK påminner kommissionen om att institutionerna nu enligt artikel 3 i Lissabonfördraget ska främja EU-medborgarnas välbefinnande.

4.   Kommittén vill fästa kommissionens uppmärksamhet på det arbete som WHO har utfört genom Michael Marmots ”Closing the Gap in a Generation – Health Equity through action on the social determinants of health”. ReK anser att detta arbete bör bli en mycket viktig resurs för EU när det gäller att bekämpa ojämlikheter vad avser hälsa.

5.   ReK stöder kommissionens bedömning att problemet med ojämlikhet vad avser hälsa är mycket komplext och att utvecklingen beror på många faktorer, i synnerhet konstaterandet att ojämlikheter finns på alla nivåer från EU-nivån till den lägsta lokala nivån, att den sociala ställningen är av stor betydelse och att det finns ett nära samband mellan hälsa och välstånd, att den ofördelaktiga situation som utsatta och socialt utestängda grupper befinner sig i får negativa hälsokonsekvenser samt att socialpolitiska beslut får olika effekter på hälso- och sjukvården och sociala stödtjänster.

6.   ReK välkomnar att det i dokumentet till stora delar råder balans mellan europeiskt samarbete och subsidiaritetsprincipen i överensstämmelse med artikel 168 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Kommittén vill dock i detta sammanhang påpeka att det även efter Lissabonfördraget är den nationella hälsovårdspolitikens uppgift att minska ojämlikheten vad avser hälsa inom medlemsstaterna.

EU-politikens bidrag till att minska ojämlikheterna vad avser hälsa

7.   Kommittén är medveten om att EU:s stödåtgärder generellt sett kan bidra till målet i artikel 168 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och artikel 35 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna om att ”[e]n hög hälsoskyddsnivå för människor skall säkerställas vid utformning och genomförande av all gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder”.

8.   I artikel 35 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna föreskrivs det att ”[v]ar och en har rätt till tillgång till förebyggande hälsovård och till medicinsk vård på de villkor som fastställs i nationell lagstiftning och praxis”.

9.   Kommittén är positiv till de övergripande målen i EU:s hälsostrategi som stöder tillgång till hälso- och sjukvård, förebyggande av sjukdomar och främjande av en sund livsstil.

10.   Regionkommittén skulle vilja få garantier från kommissionen om att förslaget till direktiv om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård fullt ut kommer att ta hänsyn till konsekvenserna för ojämlikheterna vad avser hälsa om förslaget genomförs.

11.   Med tanke på att det i artikel 168 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt läggs så stor vikt vid förbättringen av hälso- och sjukvårdstjänster i gränsområden, efterlyser Regionkommittén stöd till angränsande regioner i olika medlemsstater för att utveckla frivilliga överenskommelser som kan minska ojämlikheterna vad avser hälsa över gränserna. I detta sammanhang vill ReK lyfta fram de möjligheter som instrumentet för europeiska grupperingar för territoriellt samarbete (EGTS) erbjuder och som redan utnyttjas av flera grupper. Kommittén betonar dock tydligt att gränsöverskridande hälso- och sjukvårdssystem i större omfattning behöver granskas noga för att säkerställa att patienters rörlighet över gränserna inte gynnar grupper som redan har tillgång till hälso- och sjukvård på bekostnad av andra och därigenom ökar ojämlikheterna vad gäller hälsa. Ett uttryckligt löfte bör ges till alla regioner om att gränsöverskridande system på ett rättvist sätt kommer att främja hälsoresultaten hos sårbara och svaga grupper som måste konkurrera om sin del av hälso- och sjukvårdens resurser. Det ska endast vara möjligt att utnyttja gränsöverskridande hälsovård efter ett förhandsgodkännande, så att låginkomsttagare har lika tillgång till tjänsterna.

12.   Det är positivt att den gemensamma jordbrukspolitikens roll för hälsofrågor erkänns, och kommittén erkänner betydelsen av sådana initiativ som skolmjölksprogrammet, mat till de sämst ställda och programmet för frukt i skolan som ett stöd till främjandet av sund kost och livsstil. Om möjligt bör man i offentliga inrättningar som skolor och sjukhus i första hand servera hälsosam, näringsrik och lokalt producerad mat. ReK välkomnar också att kommissionen uppmärksammar att den gemensamma jordbrukspolitiken och andra politikområden kan påverka hälsan i landsbygdsområden genom åtgärder som utgår från de sociala faktorer som inverkar på hälsan. Landsbygdsområden står inför särskilda utmaningar på hälsoområdet: Otillräcklig tillgång till hälso- och sjukvård i landsbygdsområden kan resultera i ojämlikheter vad gäller hälsa i vissa medlemsstater, och sambandet mellan jordbruksekonomin och migration kan skapa särskilda behov och ojämlikheter vad gäller hälsan i vissa befolkningsgrupper. I båda dessa fall kan den gemensamma jordbrukspolitiken bidra till att förbättra levnadsvillkoren och är därför betydelsefull.

13.   Kommittén håller inte med om att det räcker att säga att EU:s miljöpolitik och marknadspolitiken inom den gemensamma jordbrukspolitiken stöder en rad initiativ som kan bidra till bättre hälsa. Även om den gemensamma jordbrukspolitiken kan bidra är den i grund och botten inte strukturerad för att prioritera hälsa och motverka ojämlikheter vad gäller hälsa, och det är befogat att titta närmare på de negativa konsekvenser för hälsan som en obalanserad strategi avseende mejeri- och köttproduktion kan få jämfört med frukt- och grönsaksproduktion. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken utgör ett tillfälle att granska denna obalans, och vikten av att stödja en god hälsa och rättvisa på hälsoområdet bör beaktas i varje etapp av reformprocessen.

Ojämlikheter på hälsoområdet och ekonomiska aspekter

14.   Regionkommittén beklagar att kommissionen inte fullt ut har tagit upp frågan om de negativa effekter som missbruk av alkohol och andra droger får för hälsan och för de ökande ojämlikheterna på hälsoområdet. När det gäller alkohol är ReK väl medveten om att detta innebär en särskild utmaning för beslutsfattare som samtidigt måste väga in de återverkningar, både privata och offentliga, som problemet har på den lokala och regionala ekonomin. I detta sammanhang kan man konstatera att det innebär svårigheter att reglera alkoholkonsumtionen, men att detta inte är en anledning att bortse från dess konsekvenser för hälsan. Det går inte heller att minska uppmärksamheten på kampen mot missbruk av alkohol och andra ämnen som påverkar det mentala tillståndet.

15.   Medlemsstaterna runt om i EU befinner sig i en allvarlig finansiell och ekonomisk kris, och detta kommer oundvikligen att få konsekvenser för medborgarnas hälsa och välbefinnande. Även om den ekonomiska situationen kan resultera i att skillnaderna på hälsoområdet ökar får den inte användas som en ursäkt för att inte anpassa politiken på ett sätt som bättre kan minska dessa ojämlikheter. Finansinstitutens misslyckande världen över tvingar medlemsstater, regioner och kommuner att se över sina strategier för att bygga hållbara samhällen. En politik som är alltför inriktad på ekonomiskt välstånd kan resultera i ojämlikheter på hälsoområdet. Även om ekonomiska svårigheter kan leda till minskat ekonomiskt välstånd är det inget hinder för att satsa mer på att minska de ekonomiska, sociala och hälsomässiga klyftorna. Kommissionen har nu en möjlighet att inom det sjunde ramprogrammet och budgetplaneringen se över prioriteringarna och lägga större vikt vid åtgärder för att hantera ojämlikheter.

16.   De nuvarande ekonomiska svårigheterna innebär att den ekonomiska sidan av hälso- och sjukvården och de ekonomiska effekterna av en frisk befolkning blir allt viktigare. Hälso- och sjukvården är en viktig arbetsgivare och genererar ekonomiskt välstånd genom närliggande sektorer som hälsorelaterad forskning och innovation, med nya möjligheter särskilt i tillväxtekonomier. Samtidigt skapar förluster av delar av arbetskraften genom förtida död och nedsatt arbetsförmåga en minskad produktivitet och ett ökat tryck på sociala trygghetssystem.

17.   ReK ställer sig bakom kommissionens erkännande av vikten av bättre hälsa för alla befolkningsgrupper mot bakgrund av att befolkningen åldras. Den förändrade befolkningsutvecklingen börjar redan bli kännbar för de sociala trygghetssystemen. Även om det är positivt att vi lever längre måste mycket göras för att hantera efterfrågan på tjänster om sociala trygghetssystem ska kunna upprätthållas på den nivå som EU-medborgarna har vant sig vid. Det bör därför vara en prioriterad fråga att öka antalet friska levnadsår för människor med sämst utgångspunkt. Med tanke på de stora samhällsekonomiska förändringar som befolkningens åldrande i EU kommer att leda till, skulle ReK vilja framhålla vikten av forskning och utveckling inriktad på att förbättra hälso- och sjukvården för äldre personer.

Sammanhållningspolitikens bidrag till att minska ojämlikheterna på hälsoområdet

18.   ReK instämmer i att EU:s sammanhållningspolitik har en central roll när det gäller att uppnå Europa 2020-målen om ekonomisk och social sammanhållning och kan vara ett kraftfullt verktyg för att bekämpa ojämlikheter vad avser hälsa. Utformningen och antagandet av Europa 2020-strategin under 2010 utgör ett viktigt tillfälle att överväga om strukturfonder ska öronmärkas från och med 2013. Kommittén förväntar sig att Europa 2020-strategin kommer att vara starkt inriktad på att bekämpa utslagning, vilket kommer att ge en tydlig koppling till ojämlikheter vad avser hälsa.

19.   Kommittén anser att EU:s strukturfonder kan utnyttjas för att lokalt bygga ut sjuk- och hälsovården som en del av en regional utvecklingsstrategi, eftersom ett av de grundläggande målen för EU:s sammanhållningspolitik och strukturfonderna är att alla EU-medborgare ska ha lika möjligheter, vilket i dag inte är fallet på hälsoområdet och andra områden.

20.   Regionkommittén noterar att kommissionen fastställer tre områden där förbättringar kan göras: kännedom om finansieringsmöjligheter på detta område, samordning mellan nationella politiska förvaltningar och teknisk kapacitet för utveckling av investeringar på detta område. Det är dock inte nödvändigtvis inom dessa områden som förbättringar bör prioriteras. Särskilt samordning mellan regionala och lokala organ, i de fall dessa är direkt ansvariga för att tillhandahålla tjänster, kan vara ännu viktigare. Teknisk kapacitet kan i vissa fall finnas på nationell nivå men inte inom hälsovårdsmyndigheter på regional och lokal nivå, och insatserna bör därför inriktas på rätt nivå för att man ska uppnå de önskade resultaten.

Insamling, uppföljning och analys av data

21.   ReK anser liksom kommissionen att mätningen av framstegen inom ramen för Europa 2020-strategin kan utvecklas ytterligare för att avspegla vikten av att minska ojämlikheterna vad avser hälsa. Indikatorn för friska levnadsår är ett sätt att mäta hälsoresultat, men denna bör kompletteras med mått som tar hänsyn till vikten av att minska skillnaderna mellan dem med bäst respektive sämst hälsa.

22.   Kommittén anser att bedömningen av skillnaderna mellan medlemsstaterna när det gäller att samla in och analysera data är korrekt. De hälsorelaterade indikatorer som tas fram av Eurostat är värdefulla. Dessutom anser ReK att ett ömsesidigt stöd från medlemsstaternas sida genom kunskapsöverföring för att förbättra hälso- och sjukvården för befolkningen är ett effektivt sätt att minska ojämlikheten mellan medlemsstaterna.

23.   Kommissionen bör uppmärksamma de speciella utmaningar som kontrollen av hälsotillstånd bland invandrare och invandrargrupper innebär. Resande och migrerande befolkningsgrupper har ofta sämre hälsa och kan ha särskilda svårigheter när det gäller att få tillgång till socialt stöd. I meddelandet anger kommissionen att invandrare är en sårbar grupp. I arbetet med att uppnå en effektiv uppföljning av data bör hänsyn tas till de särskilda svårigheter som uppföljningen innebär när det gäller migrerande befolkningsgrupper eller befolkningsgrupper i transit.

24.   ReK uppmanar kommissionen att erkänna att det finns könsbaserad ojämlikhet på hälsoområdet och att stödja insamling, övervakning och analys av hälsodata och hälsostatistik uppdelad efter kön. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot kvinnors och mäns rätt att få tillgång till förebyggande hälsovård, i syfte att effektivt angripa skillnaderna mellan och inom medlemsstaterna.

De lokala och regionala myndigheternas roll

25.   Det är positivt att de lokala och regionala myndigheternas roll erkänns, både när det gäller att uppnå goda resultat på hälsoområdet och tillhandahålla tjänster som rör de sociala faktorer som kan ligga bakom hälsoproblem.

26.   Vikten av lokala åtgärder för att främja en sund livsstil och förebygga sjukdomar bör framhållas i större utsträckning. Vissa regioner har redan utvecklat egna strategier för att uppnå mål som nämns i meddelandet och som utgör en ram för en hälsofrämjande helhetspolitik. Kommittén understryker att det är mycket viktigt med utbildningsprogram i skolor för att främja sund kost och en hälsosam livsföring. Det finns många organ som kan bidra till kraftfullare förebyggande åtgärder, men i många fall krävs det att åtgärderna anpassas lokalt till vissa befolkningsgruppers behov för att de ska bli effektiva. Även om problemen bakom ohälsa kan vara desamma i medlemsstaterna behöver kommunikation för att främja en sund livsstil oftast utarbetas i liten skala och bygga på kännedom om lokala förhållanden. Dessa insatser kan få goda resultat på orter i flera olika medlemsstater – områden som geografiskt ligger långt ifrån varandra kan stå inför liknande problem, som exempelvis hög arbetslöshet på grund av nedläggningar av tung industri. Man bör i samband med framtida insatser försöka skapa förbindelser mellan små lokalsamhällen runt om i EU med liknande problem, som de kanske inte delar med sina närmaste grannregioner. Samarbete på nationell nivå är inte nödvändigtvis effektivt när det gäller att dra lärdomar av vilka strategier som är effektiva i ett visst lokalsamhälle.

27.   ReK håller fullständigt med kommissionen om att ett förbättrat informationsutbyte och en bättre samordning av politiken mellan olika styresnivåer och olika sektorer kan leda till effektivare åtgärder med en större och jämnare genomslagskraft. Kommittén föreslår att denna synpunkt formuleras i ännu tydligare ordalag: Utbyte och samordning kan inte bara leda till effektivare och verkningsfullare åtgärder, utan det är dessutom en viktig förutsättning för att man ska kunna minska ojämlikheterna vad avser hälsa. Arbetet för att minska ojämlikheter vad avser hälsa ger medlemsstaterna en viktig möjlighet att se över graden av samarbete inom landets gränser och att lära från de medlemsstater som har haft störst framgång när det gäller att upprätta partnerskap mellan styresnivåer och olika sektorer.

Samarbetsstrukturer på EU-nivå

28.   ReK vill återigen betona sitt intresse för att låta fokus på ojämlikheter vad avser hälsa ingå i det regionala samarbetet om hälsa. Kommittén stöder principen om ett strukturerat samspel som leds av kommittéledamöter. Kommittén är även intresserad av att använda en sådan modell för att inleda ett samarbete med GD Hälso- och konsumentfrågor om deras arbete med ojämlikheter vad avser hälsa.

29.   Regionkommitténs strukturerade samspel bör kompletteras med att kommittén är representerad i EU:s kommittéer och arbetsgrupper som sysslar med hälsofrågor. Även om kommittén är medveten om att det är medlemsstaterna som utser företrädare till dessa arbetsgrupper vore det nyttigt att se över de framsteg som gjorts på lokal och regional nivå när det gäller att bekämpa ojämlikheter vad avser hälsa.

Sårbara grupper

30.   Det är positivt att kommissionen lyfter fram sårbara gruppers behov och den särskilda uppmärksamhet som måste ägnas människor som lever i fattigdom, missgynnade invandrargrupper och etniska minoriteter, personer med funktionsnedsättning, äldre människor och barn som lever i fattigdom.

31.   Hänsyn behöver tas till andra sårbara gruppers behov, särskilt i de fall där ojämlikheter vad avser hälsa kan uppstå successivt. Förståelse av förändringar i samhället och de ojämlikheter som därigenom uppstår är av avgörande betydelse för att hantera ojämlikheter som kan undvikas. Detta kan omfatta behoven hos vuxna som isolerats till följd av att familjer splittrats, frihetsberövade personer eller personer som hamnat på institution, eller personer som bor i landsbygdsområden med en minskande ekonomisk bas. Man bör också lyfta fram vikten av att förstå det sociala och kulturella inflytandet i olika samhällsgrupper med tanke på den betydelse detta kan ha för den enskildes handlingssätt.

32.   I arbetet med att stödja sårbara grupper bör man vara medveten om att begreppet ”invandrare” inte är tydligt definierat. När det gäller ojämlikheter vad avser hälsa kan all rörlighet i befolkningen, oavsett om människor har flyttat från andra EU-medlemsstater eller från länder utanför EU, resultera i sociala nackdelar, bristande tillgång till socialt stöd och därigenom ojämlikheter vad avser hälsa. Befolkningsgrupper som har flyttat inom EU har sämre tillgång till sådana tjänster som exempelvis bostäder och kan bli hemlösa. Hemlöshet kan få mycket allvarliga konsekvenser för hälsan. Särskilda åtgärder bör vidtas för att bevaka hälsoresultaten hos människor som flyttar inom EU.

Regionala och lokala myndigheters roll i finansiering och tillhandahållande av tjänster

33.   I de fall befintlig finansiering styrs till hälsoområdet anser ReK att lokala och regionala myndigheter själva bör få besluta om denna ska inriktas på att utveckla färdigheter, kunskaper och kapacitet inom de organ som tillhandahåller hälso- och sjukvård eller på att bygga ut sjukvårdsinfrastrukturen. Även om investeringar i sjukvårdsinfrastruktur kan vara ett prioriterat område i vissa medlemsstater och i vissa regioner och orter där infrastrukturen är eftersatt, är sjukvårdsinfrastrukturen i andra områden med stora skillnader i fråga om hälsa väl utvecklad. I dessa områden kan investeringarna behöva gå till att utveckla färdigheter, kunskaper och kapacitet på mycket lokal nivå, både inom hälsovårdsmyndigheter och bland lokalbefolkningen.

34.   Samtidigt som kommittén medger att det nationella genomförandet av gemenskapslagstiftning om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen bidrar till ojämlikheterna vad avser hälsa på nationell nivå genom att arbetstagarnas hälsa skyddas, anser ReK att lokala och regionala myndigheter också kan spela en roll när det gäller att utforma bästa praxis på sysselsättningsområdet. Detta är av betydelse för myndigheterna, både i egenskap av viktiga arbetsgivare i sina regioner och kommuner och genom deras möjlighet att påverka anställningsförhållandena hos andra organisationer och intressenter i regionen eller kommunen.

35.   ReK efterlyser återigen en större rättssäkerhet för aktörer som tillhandahåller sociala tjänster av allmänt intresse i förhållande till EU:s konkurrenslagstiftning, och förväntar sig att kommissionen tar hänsyn till detta förslag i sitt arbetsprogram för 2010. Kommittén noterar i detta sammanhang att Europeiska kommissionens ordförande har lovat att man ska ta fram ett ramverk för kvalitet för offentliga tjänster.

Rekommendationer

Regionkommitténs ståndpunkt

36.   Hälsa och välmående bör få en mer framträdande roll inom Europa 2020-strategin eftersom detta är en avgörande faktor för att bekämpa utslagning.

37.   Det bör göras möjligt att använda strukturfonderna för att bekämpa ojämlikheter vad avser hälsa.

38.   Ytterligare indikatorer utöver friska levnadsår bör inkluderas i övervakningen av Lissabonagendan, särskilt indikatorer som visar skillnaderna i hälsotillstånd mellan olika grupper.

39.   Det är viktigt att uppmärksamma att den pågående finanskrisen ytterligare kommer att öka ojämlikheterna vad avser hälsa för de EU-medborgare som är arbetslösa, hemlösa eller lever i fattigdom. Större investeringar bör i stället göras i finansieringsprogram som det sjunde ramprogrammet och Progress för att hjälpa lokala och regionala myndigheter att bekämpa ojämlikheter vad avser hälsa, både på kort sikt under avvecklingen av de befintliga programmen och på lång sikt för att motverka de ökande skillnaderna på hälsoområdet.

40.   EU bör erkänna och sprida det arbete som gjorts i WHO:s kommitté för sociala bestämningsfaktorer för hälsa samt de nationella regeringarnas svar till WHO:s kommitté.

41.   Den öppna samordningsmetoden bör användas som ett verktyg för att utbyta bästa praxis och riktmärkning för att bekämpa ojämlikheter vad avser hälsa runt om i medlemsstaterna utan att undergräva de insatser som redan gjorts på lokal och regional nivå.

Bryssel den 14 april 2010

Regionkommitténs förste vice ordförande

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

| 27.8.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 232/7 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 232/7

---

Yttrande från Regionkommittén om ”Hanteringen av effekterna av en åldrande befolkning i EU (2009 års åldranderapport)”

(2010/C 232/02)

I.   INLEDNING

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

1.   Regionkommittén värdesätter kommissionens meddelande om ”Hantering av effekterna av den åldrande befolkningen i EU”, i vilket konstateras att befolkningens åldrande i stor utsträckning påverkar pensioner, hälso- och sjukvård samt långtidsvård. Kommissionen betonar att myndigheterna har knappt tio år på sig för att utnyttja det ”gyllene tillfället”, innan de stora barnkullarna födda efter andra världskriget går i pension. Det är brådskande, och utmaningarna och möjligheterna är stora och kräver riktade politiska insatser. De åtgärder som vidtas för att hantera denna generations åldrande måste vara nära kopplade till jämställdhetspolitiken, i syfte att komma till rätta med den rådande situationen där äldre kvinnor i högre grad är fattiga och lever under sämre socioekonomiska förhållanden samt har lägre livskvalitet på grund av högre dödstal och större beroende av andra, vilket till stor del beror på könsrelaterade faktorer.

2.   Regionkommittén tackar lokala och regionala myndigheter, icke-statliga organisationer och andra parter för deras aktiva bidrag till utarbetandet av föreliggande dokument, i synnerhet vid ECOS-utskottets sammanträde den 4 september 2009, rundabordssamtalet den 18 november 2009 och arbetsgruppens sammanträde den 14 december 2009.

3.   Kommittén påpekar att befolkningens åldrande inte är ett isolerat fenomen, utan ingår i en bredare demografisk omvandling. Denna utveckling påverkar i stor utsträckning befolkningens omfattning och sammansättning på lokal och regional nivå. Vi vill också framhålla att det finns många olika faktorer som påverkar den exakta utvecklingen och effekterna av denna demografiska utveckling (födelsetal, dödstal, flyttberedskap och invandring). Åldrandet är en autonom process, och kunskap om och erkännande av denna autonoma process är en förutsättning för att man ska kunna hantera effekterna av befolkningens åldrande.

4.   Regionkommittén konstaterar att antalet personer i arbetsför ålder för varje person över 65 år kommer att minska från fyra till två. Det är en långtidsprognos. Även om det kan vara bra att se på utvecklingen på lång sikt, är den demografiska förändringen inte en fråga som blir aktuell först i morgon eller i övermorgon. Det är en fråga som är högst aktuell redan i dag. Över 60 regioner kännetecknas av en ”äldrekvot” som överstiger 29 %, och över 70 regioner präglas av befolkningsminskning (i en del regioner är det fråga om en årlig minskning med över 1 %).

5.   ReK noterar att äldre kvinnor, funktionshindrade och invandrare kan ställas inför särskilda utmaningar under ett sunt åldrande, och denna fråga måste tas upp.

6.   Kommittén ser effekterna av en åldrande befolkning som ett tema som bör behandlas inom ramen för Europa 2020-strategin. Vi anser att man bör utnyttja de möjligheter som en åldrande befolkning medför till att förstärka den sociala, ekonomiska och territoriella sammanhållningen. Europa 2020-strategin bygger på att varje medborgare och varje region bidrar till unionens styrka utifrån sina specifika kvaliteter och särdrag. Aktiva EU-medborgare som åldras med hälsan i behåll innebär en till största delen outnyttjad potential. För detta krävs inte enbart en politik med fokus på äldre, utan en politik med fokus på alla EU-medborgare i livets alla skeden.

7.   Kommittén har tidigare konstaterat att en åldrande befolkning i första hand får konsekvenser för de lokala och regionala nivåerna. De regionala och lokala myndigheterna har viktiga ansvarsuppgifter inom hälsa och sjukvård, välfärd, (betald och obetald) vård, arbetsmarknad samt tillhandahållande av tjänster och faciliteter för boende, kollektivtrafik och utbildning. De har också ett ansvar för att på ett kreativt och innovativt sätt hantera effekterna av den åldrande befolkningen i regionen inom ramen för Europa 2020-strategin. Kommittén efterlyser dessutom solidaritet mellan äldre och yngre, mellan tillväxtområden och områden med befolkningsminskning, mellan landsbygd och städer och mellan regioner och medlemsstater.

II.   POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

8.   Kommittén förespråkar tre centrala åtgärdsområden i en ny strategi för att hantera följderna av befolkningens åldrande i EU, åtgärdsområden som måste utformas närmare i olika mellanregionala eller transregionala pilotprojekt. De centrala åtgärdsområdena ligger i linje med kommissionens målsättningar. Tonvikten ligger på de primära lokala och regionala ansvarsområdena hälsa och sjukvård, arbetsmarknad och utbud av faciliteter:

| — | Sunt åldrande, med målsättningen att Europas befolkning ska vara frisk och aktiv så länge som möjligt. |
| --- | --- |

—

Sunt åldrande, med målsättningen att Europas befolkning ska vara frisk och aktiv så länge som möjligt.

| — | Sysselsättning och produktivitet i arbetet, med målsättningen att främja ett europeiskt samhälle där alla har möjlighet att lära, delta och medverka till att forma samhället under hela livet, inklusive möjligheten till avlönat eller oavlönat arbete. |
| --- | --- |

—

Sysselsättning och produktivitet i arbetet, med målsättningen att främja ett europeiskt samhälle där alla har möjlighet att lära, delta och medverka till att forma samhället under hela livet, inklusive möjligheten till avlönat eller oavlönat arbete.

| — | Tillgång till tjänster och faciliteter, med målsättningen att se över faciliteterna för den åldrande befolkningen. |
| --- | --- |

—

Tillgång till tjänster och faciliteter, med målsättningen att se över faciliteterna för den åldrande befolkningen.

9.   Kommittén vill påpeka att det finns ett direkt samband mellan de tre åtgärdsområdena och förespråkar därför en övergripande strategi. Människor som åldras med hälsan i behåll kan lätt utnyttja tjänster och faciliteter och har större möjligheter på arbetsmarknaden. Högre arbetsproduktivitet förutsätter en frisk befolkning i arbetsför ålder och ett bra utbud av tjänster och faciliteter. Genom att erbjuda tjänster och faciliteter kan man dessutom bidra till att människor åldras med hälsan i behåll och till ökad sysselsättning och produktivitet i arbetet. Kommittén förordar även ett jämställdhetsperspektiv som främjar ett åldrande med hälsan i behåll, med lika villkor för kvinnor och män.

10.   Inom ramen för de centrala åtgärdsområdena förespråkar kommittén en stark social dagordning. Det är i relation till de äldre som det europeiska samhället visar sin solidaritet. Det handlar bland annat om att bekämpa alla former av diskriminering (i synnerhet på grund av ålder), att avlägsna hinder för äldres deltagande i samhället och att skapa ett ändamålsenligt socialt trygghetsnät. Användarna av detta trygghetsnät måste dessutom kunna förvänta sig ett värdigt bemötande. Den sociala dagordningen faller inom myndigheternas och deras sociala partners gemensamma ansvar.

11.   Kommittén ställer sig bakom initiativet att utropa ett år för sunt och aktivt åldrande och solidaritet mellan generationerna, med fullt deltagande av barnen, under kommissionens kommande mandatperiod och ser de centrala åtgärdsområdena och föreslagna pilotprojekten som viktiga uppgifter under året.

12.   Regionkommittén konstaterar att man också kan hämta inspiration från lokala aktörer som verkar för att aktivt engagera medborgare (inom ramen för detta yttrande framför allt äldre) i samhället. För att kunna hantera effekterna av befolkningens åldrande krävs samarbete med hela det civila samhället. Det handlar i så fall om ett aktivt deltagande från medborgarnas, samhällsorganisationernas, kunskapsinstitutionernas samt de privata organisationernas sida. Dessa parters samhällsengagemang är viktigt och en förutsättning för att de föreslagna pilotprojekten ska kunna ta form och genomföras i praktiken.

SUNT ÅLDRANDE

”Frisk och aktiv så länge som möjligt”

13.   Enligt ReK:s uppfattning innefattar begreppet ”sunt åldrande” alla aspekter som bidrar till att motverka de negativa effekterna av den fysiska, psykologiska och sociala åldringsprocessen. Ett sunt åldrande förutsätter en helhetssyn där hela livsförloppet tas i beaktande (som tar sin början redan under barndomen). Här bör man fästa uppmärksamhet vid orsakerna till de hälsoproblem som utvecklas under en människas liv, möjliga sätt att effektivt förebygga hälsoproblem samt de miljöfaktorer som påverkar hälsan.

14.   Kommittén vill framhålla att den ser befolkningens åldrande som en positiv (autonom) utveckling och som ett tecken på välfärd. Sunt åldrande handlar om hur människor kan bevara hälsan så länge som möjligt och fortsätta att aktivt delta i samhället med tonvikt på möjligheterna att bidra socialt och ekonomiskt. I det sammanhanget är det livssituationen och inte (den biologiska) åldern som är av betydelse.

15.   Kommittén menar att man genom strategin för sunt åldrande kan minska de ökade kostnader som befolkningens åldrande ger upphov till. Ju fler människor som åldras med hälsan i behåll, desto fler kan delta socialt och ekonomiskt i samhället. För att främja ett sunt åldrande krävs nya socialpolitiska koncept, nyskapande, forskning (kring behandlingsmetoder och andra aspekter, exempelvis tekniskt stöd) och en bred inriktning på ”äldrevänliga” städer eller omgivningar med ett lämpligt produktutbud. Det är även viktigt att öka den behöriga personalen på det sociala området och hälsoområdet, och att förbättra undervisningen inom olika universitetsprogram och utbildningar på temat åldrande i syfte att säkerställa att det finns personal som har utbildning och färdigheter för att hantera åldrandets olika aspekter. Framför allt är det viktigt att stödja specialutbildningar på områdena omvårdnad, vårdberoende och hälsofrämjande åtgärder. Strategin för ett sunt åldrande bidrar på så sätt tydligt till Europa 2020-strategin.

16.   I syfte att minska de kostnader som hör samman med en åldrande befolkning bör de behöriga myndigheterna utforma en politik som gör att äldre kan bo kvar hemma så länge som möjligt och som även uppmuntrar till detta.

MÅL

17.   Kommittén strävar efter att regionerna i Europa inom den egna politiken aktivt ska söka gemensamma beröringsytor med avseende på sunt åldrande, och tillsammans söka sig fram till de bästa metoderna för att främja innovation och forskning kring sunt åldrande och övervaka framstegen. En målinriktad innovationspolitik är en förutsättning för framgång. Myndigheterna måste i samarbete med sina (kunskaps)partner ta ledningen när det gäller att främja ett sunt åldrande.

18.   Kommittén förespråkar samarbete både inom och mellan regioner och fastställer följande centrala insatsområden på området sunt åldrande. (Tonvikten ligger på hälsa. Inom ramen för övriga åtgärdsområden ligger fokus på deltagande i ekonomin respektive utbud av tjänster och faciliteter.):

| — | En sund bas tidigt i livet: Ett sunt åldrande kräver en god start. Åtgärder för att komma till rätta med hälsorisker som övervikt, matvanor och livsstil ger bättre resultat ju tidigare i livet man ingriper. |
| --- | --- |

—

En sund bas tidigt i livet: Ett sunt åldrande kräver en god start. Åtgärder för att komma till rätta med hälsorisker som övervikt, matvanor och livsstil ger bättre resultat ju tidigare i livet man ingriper.

| — | Lämplig vård och snabb återanpassning: Om hälsoproblem uppstår är det viktigt att åtgärda dessa snabbt och målinriktat, dvs. på ett kostnadseffektivt sätt. På så sätt kan personer på ett optimalt sätt komma tillbaka till och fortsätta att delta i samhället. Härigenom bidrar man också i hög grad till att höja deltagandet på arbetsmarknaden och samhällsengagemanget. |
| --- | --- |

—

Lämplig vård och snabb återanpassning: Om hälsoproblem uppstår är det viktigt att åtgärda dessa snabbt och målinriktat, dvs. på ett kostnadseffektivt sätt. På så sätt kan personer på ett optimalt sätt komma tillbaka till och fortsätta att delta i samhället. Härigenom bidrar man också i hög grad till att höja deltagandet på arbetsmarknaden och samhällsengagemanget.

| — | Äldreomsorg: Äldreomsorg kräver särskilda hänsyn, i första hand eftersom äldre i större eller mindre utsträckning är sårbara, vilket kan få stora konsekvenser för behandlingsresultaten. Dessutom beror hälsoproblemen hos äldre allt oftare på en kombination av sjukdomar. För att man ska kunna erbjuda adekvat (långvarig) äldreomsorg är det viktigt att vårdpersonal får tillräckliga möjligheter till utbildning som rör moderna och ändamålsenliga behandlingsmetoder och andra hälsoaspekter (t.ex. rehabilitering). |
| --- | --- |

—

Äldreomsorg: Äldreomsorg kräver särskilda hänsyn, i första hand eftersom äldre i större eller mindre utsträckning är sårbara, vilket kan få stora konsekvenser för behandlingsresultaten. Dessutom beror hälsoproblemen hos äldre allt oftare på en kombination av sjukdomar. För att man ska kunna erbjuda adekvat (långvarig) äldreomsorg är det viktigt att vårdpersonal får tillräckliga möjligheter till utbildning som rör moderna och ändamålsenliga behandlingsmetoder och andra hälsoaspekter (t.ex. rehabilitering).

SYSSELSÄTTNING OCH PRODUKTIVITET I ARBETET

Livslångt lärande och arbete för alla

19.   ReK understryker att äldre människor måste ha rätt till en inkomst på äldre dagar som ligger över fattigdomsgränsen, så att de kan garanteras ett värdigt liv. Många äldre, i synnerhet kvinnor, lever i eller löper risk att hamna i fattigdom.

20.   Kommittén konstaterar att deltagande (i samhället) kraftigt bidrar till äldre människors känsla av välmående och välbefinnande. I detta sammanhang är deltagande på arbetsmarknaden den viktigaste förutsättningen. Kommittén anser dessutom att ökad sysselsättning och produktivitet är en viktig förutsättning inte bara för en sund ekonomi utan också för sunda statsfinanser och socialförsäkringssystem i en situation som präglas av en åldrande befolkning. Sysselsättning är en rättighet men med tanke på den närmaste framtiden också varje medborgares skyldighet. Detta kräver att arbetstagare och arbetsgivare visar viss flexibilitet. Det innebär också en skyldighet för arbetsmarknadsparterna och myndigheterna att undanröja alla hinder för deltagande på arbetsmarknaden. Kommittén ställer sig bakom ett brett icke-diskrimineringsdirektiv inriktat på tillgång till olika varor och tjänster (där bekämpning av åldersdiskriminering borde ingå som ett viktigt led). För närvarande föreligger stora skillnader mellan olika regioner och målgrupper. I ett modernt samhälle (med en allt äldre befolkning) måste de äldres kompetens utnyttjas och integreras optimalt. Genom att säkerställa högkvalitativa arbetstillfällen inriktade på detta kan människor arbeta längre. Det handlar inte bara om arbetsvillkoren. Det handlar också om omväxling i arbetet osv. Det är oacceptabelt att en person på grund av ålder, kön, (etnisk) bakgrund eller funktionshinder utestängs från arbetsmarknaden eller har begränsade karriärmöjligheter.

21.   Regionkommittén betonar att utbildning fyller en viktig funktion när det gäller att öka sysselsättningen och produktiviteten i arbetet. Det är dags för en attitydförändring i riktning mot ett kompetensinriktat livslångt lärande, arbete – med målet att vara anställbar under hela livet – och samhällsdeltagande. Detta innebär att tillgången till tjänster och faciliteter för kurser, utbildning och fortbildning måste kunna garanteras. Medborgare, myndigheter, arbetsgivare, arbetstagare och kunskapsinstitutioner har ett delat ansvar för att förverkliga denna målsättning.

22.   ReK konstaterar att man med utgångspunkt i idén om ett kompetensinriktat livslångt lärande och arbete kan verka för en pensionsperiod som i högre grad har karaktären av en ”anpassad och därmed kompetensinriktad arbetsperiod”. ”Silverekonomin” skapar många möjligheter till ökad ekonomisk styrka. Det bör med eftertryck påpekas att denna anpassade arbetsperiod på ett värdefullt sätt kan ägnas åt frivilligarbete och omsorg. Det viktigaste är att medborgarna förblir aktiva under hela livet.

23.   ReK menar att (selektiv) arbetsinvandring också kan bidra till att motverka bristen på arbetskraft. Kommissionen konstaterar exempelvis att en välorganiserad politik för legal invandring kan spela en viktig roll när det gäller att fylla luckor på arbetsmarknaden. Av vikt i sammanhanget är erkännande av diplom och examensbevis och förenklade förfaranden (dock med hänsyn tagen till risken för eventuella negativa effekter av kompetensflykt från ursprungslandet).

MÅL

24.   ReK strävar efter att förbättra möjligheterna att utnyttja hela den arbetsföra befolkningens kapacitet. Alla människors kompetens och färdigheter – således även äldres – måste utnyttjas optimalt. Hälsa och sunda arbetsvillkor är avgörande faktorer för människors möjligheter att arbeta. Det är i första hand arbetsmarknadsparternas ansvar att den kompetens som finns utnyttjas bättre. Man bör uppmuntra både män och kvinnor att ägna sig åt livslångt lärande för att på ett värdefullt sätt kunna finna sin plats i och medverka i samhället och ekonomin med de föränderliga krav och utmaningar som det innebär. Myndigheterna vidtar åtgärder för att underlätta och främja detta. Allmänhetens och de privata aktörernas kreativitet och entreprenörsanda måste utnyttjas till hundra procent. Utbildningsinstitutionerna måste anpassa sitt utbud till äldre människors behov för att göra det möjligt för dem att utveckla de kunskaper och färdigheter som krävs för detta. Det är särskilt viktigt att äldre människor uppmuntras och bistås när det gäller att få sin kompetens godkänd och validerad.

25.   Kommittén förespråkar att man för varje region och målgrupp utarbetar en riktad policymix för att främja sysselsättningen och produktiviteten i arbetet. Inom dessa ramar bör man inrikta sig på följande:

| — | Investera i undervisning, utbildning och kompetensinlärning, för att stimulera ungdomars rörlighet uppåt på arbetsmarknaden. |
| --- | --- |

—

Investera i undervisning, utbildning och kompetensinlärning, för att stimulera ungdomars rörlighet uppåt på arbetsmarknaden.

| — | Främja möjligheterna att kombinera arbete och familjeliv, exempelvis genom barnomsorg, ledighet för vård av anhöriga, föräldraledighet och tekniska innovationer (distansarbete). |
| --- | --- |

—

Främja möjligheterna att kombinera arbete och familjeliv, exempelvis genom barnomsorg, ledighet för vård av anhöriga, föräldraledighet och tekniska innovationer (distansarbete).

| — | Främja hälsa på arbetsplatsen: Den genomsnittliga livslängden i EU stiger visserligen, men det innebär inte att folk är friska längre än tidigare. Arbetsmarknaden måste vara utformad på ett sådant sätt att människor kan delta trots eventuella begränsningar och hälsoproblem. Sunda(re) och bättre arbetsförhållanden är här av avgörande betydelse. |
| --- | --- |

—

Främja hälsa på arbetsplatsen: Den genomsnittliga livslängden i EU stiger visserligen, men det innebär inte att folk är friska längre än tidigare. Arbetsmarknaden måste vara utformad på ett sådant sätt att människor kan delta trots eventuella begränsningar och hälsoproblem. Sunda(re) och bättre arbetsförhållanden är här av avgörande betydelse.

| — | Godkänna och validera äldre medborgares kompetens och erfarenheter. |
| --- | --- |

—

Godkänna och validera äldre medborgares kompetens och erfarenheter.

| — | Undersöka möjligheterna att ge arbetstagare från tredjeland lättare tillgång till den europeiska arbetsmarknaden på områden med brist på arbetskraft (för närvarande t.ex. inom vissa delar av vårdsektorn och vissa kunskapsintensiva sektorer, men i framtiden eventuellt även inom andra sektorer). |
| --- | --- |

—

Undersöka möjligheterna att ge arbetstagare från tredjeland lättare tillgång till den europeiska arbetsmarknaden på områden med brist på arbetskraft (för närvarande t.ex. inom vissa delar av vårdsektorn och vissa kunskapsintensiva sektorer, men i framtiden eventuellt även inom andra sektorer).

26.   ReK understryker att risken för att förlora en del av eller hela pensionen vid extrainkomster efter pensionsåldern ofta är en anledning till att äldre arbetstagare inte fortsätter att vara yrkesverksamma. Man bör utreda vilka möjligheter det finns att anta flexiblare regler på lämpliga nivåer i detta fall.

27.   ReK framhåller också att det är viktigt att göra företagen och i synnerhet personalchefer och personalrekryterare uppmärksamma på möjligheterna att anställa personal i högre ålder, särskilt kvinnor. Man bör stödja företag som gör särskilda ansträngningar för att erbjuda intern rörlighet och flexibla arbetsförhållanden för äldre arbetstagare eller som fokuserar strategier för utbildning och karriärutveckling på de särskilda behov som äldre arbetstagare har. Europeiska kommissionen bör samla in och sprida de bästa metoderna på detta område. Det är också viktigt att medvetandegöra och informera äldre anställda om dessa frågor.

TILLGÅNG TILL TJÄNSTER OCH FACILITETER

Se över utbudet av tjänster

28.   Med utbud av tjänster och faciliteter menar kommittén den breda sociala, ekonomiska och territoriella (fysiska) infrastruktur som bidrar till att höja lokal- och regionalsamhällets kvalitet. I det sammanhanget kan det vara lämpligt att göra en åtskillnad mellan regionala och lokala tjänster och faciliteter (såsom kollektivtrafik, vård, utbildning, sociala aktiviteter och omsorg) och nationella sociala system (såsom pensioner osv.). För utbudet av tjänster och faciliteter krävs en helhetsinriktad och samstämmig strategi så att de sociala, ekonomiska och geografiska möjligheterna kan utnyttjas.

29.   ReK konstaterar att utbudet av tjänster och faciliteter inte är anpassat till efterfrågan, som förändras på grund av den demografiska utvecklingen. Politiken måste inriktas på att människor på bästa sätt ska kunna utnyttja tjänster och faciliteter, så att de kan förbli aktiva och delta i samhället. När efterfrågan ökar och de offentliga resurserna inte är tillräckliga innebär detta att utbudet av tjänster och faciliteter måste ses över. Innovationspotentialen måste utnyttjas till fullo eller användas för förändring. Effekterna av en åldrande befolkning utgör dessutom ytterligare en utmaning när det handlar om att söka efter tillräcklig och kvalificerad arbetskraft, som är en förutsättning för att tillgången till tjänster och faciliteter ska kunna säkerställas. Genom ökad sysselsättning och produktivitet kan man bidra till att underlätta situationen (utöver det krävs även andra strategier).

30.   Kommittén betonar att tjänster och faciliteter inte alltid kan tillhandahållas på traditionellt sätt i områden som starkt påverkas av den demografiska utvecklingen. Exempelvis kan man genom så kallad e-integration stimulera alternativa och säkra garantier för tjänstetillgång. Som exempel kan ges e-tjänster som e-sjukvård, e-utbildning, e-vård och e-stöd. Den traditionella och ofta åldersbundna skillnaden mellan fysiska faciliteter och elektroniska tjänster försvinner allt mer. I fortsättningen krävs ett modernt områdesspecifikt angreppssätt. Utifrån ett sådant nytt perspektiv bör ett regionanpassat nät av inte bara fysiska utan även digitalt tillgängliga tjänster och faciliteter utformas. En liten början till detta utgör t.ex. telefonkedjor.

31.   Kommittén betonar vidare att en välfungerande och ändamålsenlig kollektivtrafik i stor utsträckning ökar möjligheterna att tillhandahålla tjänster och faciliteter, i synnerhet om dessa är centralt belägna och de kan göras mer tillgängliga genom ett välfungerande (offentligt) transportsystem. Detta gäller både (vård-) tjänster till äldre och till exempel skolor och kunskapsinstitutioner för unga och vuxna. I detta sammanhang är det viktigt att kollektivtrafiken samordnas regionalt.

32.   Kommittén hänvisar till ett initiativ av Världshälsoorganisationen som syftar till att främja Healthy Cities, där tjänster och faciliteter i kombination med den fysiska infrastrukturen i större utsträckning anpassas efter den åldrande befolkningen. De äldres aktiva deltagande fyller en viktig funktion vid utformningen av politiken kring healthy cities. Denna hållning knyter nära an till kommitténs strävan efter bättre tillgång till tjänster och faciliteter.

MÅL

33.   Kommittén strävar efter att så många människor som möjligt på bästa sätt ska kunna utnyttja tjänster och faciliteter, så att de kan förbli aktiva och delta i samhället. Utbudet av regionala och lokala tjänster och faciliteter måste under kommande år ses över allteftersom efterfrågan förändras. Efterfrågan måste i det här fallet baseras inte enbart på ålder, utan snarare på livsstil. Människor med en sund livsstil efterfrågar ofta färre och andra slags tjänster än människor som lever osunt.

34.   Regionkommittén förespråkar kunskapsutveckling och kunskapsutbyte om utbud av tjänster och faciliteter både inom och mellan regioner. Den viktigaste uppgiften innefattar följande:

| — | Stärka samarbetet: Utbud av tjänster och faciliteter kräver ett välfungerande samarbete. Lokalt och regionalt samarbete mellan myndigheter, kunskapsinstitutioner, samhällsorganisationer (särskilt icke-statliga organisationer) och näringsliv är en förutsättning om man vill förstärka underlaget för dessa tjänster (kvalitativt och kvantitativt). |
| --- | --- |

—

Stärka samarbetet: Utbud av tjänster och faciliteter kräver ett välfungerande samarbete. Lokalt och regionalt samarbete mellan myndigheter, kunskapsinstitutioner, samhällsorganisationer (särskilt icke-statliga organisationer) och näringsliv är en förutsättning om man vill förstärka underlaget för dessa tjänster (kvalitativt och kvantitativt).

| — | Främja ett kreativt företagande, innovation och e-integration: Den europeiska befolkningens åldrande måste betraktas som en viktig möjlighet att öka de ekonomiska aktörernas konkurrenskraft. De offentliga och privata aktörerna på lokal och regional nivå utmanas att använda nya koncept och ny teknik för att förbättra organisationen och finansieringen av utbudet av tjänster och faciliteter. Som exempel kan nämnas bredband och e-integration (intelligenta bostäder, tele-care, nätshopping, distansutbildning). Utveckling av nya regionala transportsystem eller vidareutveckling av befintliga system för kollektivtrafik är också en möjlighet. |
| --- | --- |

—

Främja ett kreativt företagande, innovation och e-integration: Den europeiska befolkningens åldrande måste betraktas som en viktig möjlighet att öka de ekonomiska aktörernas konkurrenskraft. De offentliga och privata aktörerna på lokal och regional nivå utmanas att använda nya koncept och ny teknik för att förbättra organisationen och finansieringen av utbudet av tjänster och faciliteter. Som exempel kan nämnas bredband och e-integration (intelligenta bostäder, tele-care, nätshopping, distansutbildning). Utveckling av nya regionala transportsystem eller vidareutveckling av befintliga system för kollektivtrafik är också en möjlighet.

| — | Förändra utbudet: Utbudet av tjänster och faciliteter, såväl elektroniska tjänster som informella vårdtjänster, anpassas efter medborgarnas förändrade efterfrågan. |
| --- | --- |

—

Förändra utbudet: Utbudet av tjänster och faciliteter, såväl elektroniska tjänster som informella vårdtjänster, anpassas efter medborgarnas förändrade efterfrågan.

| — | Främja användningen av IKT för att få till stånd en bättre social och territoriell integration av de äldre. |
| --- | --- |

—

Främja användningen av IKT för att få till stånd en bättre social och territoriell integration av de äldre.

SLUTSATSER

35.   Regionkommittén förespråkar en områdesspecifik strategi för att hantera effekterna av en åldrande befolkning på följande områden: 1) sunt åldrande, 2) sysselsättning och produktivitet i arbetet och 3) tillgång till tjänster och faciliteter. Kommittén ställer sig därmed positiv till en helhetssyn på effekterna av en åldrande befolkning som ett led i en bred demografisk utveckling. Förhållningssättet utgår från hela levnadsförloppet, ett maximalt utnyttjande av alla möjligheter och regional differentiering. På så sätt uppstår en ny strategi för att hantera följderna av befolkningens åldrande i EU, en passande strategi mot bakgrund av de lokala och regionala myndigheternas ansvar för att erbjuda kreativa och innovativa lösningar inom sina områden.

36.   Kommittén uppmanar kommissionen att fästa särskild vikt vid följande:

| — | Uppmuntra medvetenhet, kunskapsutbyte, tekniska innovationer samt utveckling av välfungerande metoder och åtgärdsstrategier hos alla aktörer i unionen (icke-statliga organisationer, kunskapsinstitutioner, privata aktörer och myndigheter). |
| --- | --- |

—

Uppmuntra medvetenhet, kunskapsutbyte, tekniska innovationer samt utveckling av välfungerande metoder och åtgärdsstrategier hos alla aktörer i unionen (icke-statliga organisationer, kunskapsinstitutioner, privata aktörer och myndigheter).

| — | Den övervakning av och de prognoser för befolkningens åldrande som görs på regional nivå spelar en viktig roll vid utformningen och genomförandet av politiken. Det föreligger stora regionala skillnader som inte framkommer tydligt vid nationella utvärderingar, men som är av stor betydelse när man ska föregripa effekterna av den åldrande befolkningen. |
| --- | --- |

—

Den övervakning av och de prognoser för befolkningens åldrande som görs på regional nivå spelar en viktig roll vid utformningen och genomförandet av politiken. Det föreligger stora regionala skillnader som inte framkommer tydligt vid nationella utvärderingar, men som är av stor betydelse när man ska föregripa effekterna av den åldrande befolkningen.

| — | Att integrera frågan om befolkningens åldrande, som är ett led i en bred demografisk omvandling, i olika europeiska program som ett instrument till stöd för regionala, områdesspecifika, helhetsinriktade och innovativa strategier. Regionerna efterlyser här ett nära och direkt samarbete med kommissionen. |
| --- | --- |

—

Att integrera frågan om befolkningens åldrande, som är ett led i en bred demografisk omvandling, i olika europeiska program som ett instrument till stöd för regionala, områdesspecifika, helhetsinriktade och innovativa strategier. Regionerna efterlyser här ett nära och direkt samarbete med kommissionen.

37.   Regionkommittén rekommenderar att man i samarbete med kommissionen inleder olika transregionala och mellanregionala pilotprojekt inom ramen för de tre åtgärdsområdena. Projekten bör i första hand vara inriktade på utbyte av kunskap och bästa metoder. Det handlar således inte enbart om att öka medvetenheten. Inom ramen för projekten bör konkreta strategier tillämpas och utbytas. Med tanke på åldrandeproblematikens områdesöverskridande karaktär skulle kommittén gärna se ett kunskapsutbyte inte enbart inom åtgärdsområdena utan även horisontellt mellan åtgärdsområdena. Inom ramen för pilotprojekten bör kunskapsutveckling främjas. Vid genomförandet av de konkreta programmen kan parterna själva använda sig av olika EU-anslag. I broschyren ”How to promote ageing well in Europe: instruments and tools available to local and regional actors” har kommittén i samarbete med AGE kartlagt vilka finansieringskällor som står till buds (CdR 2009). Det är ett instrument som kan komma väl till pass när pilotprojekt inleds. Kommitténs ledamöter kommer att utarbeta förslag för ändamålet.

38.   Kommittén föreslår följande ram för pilotprojekten: Pilotprojekten bör vara inriktade på att generera praktisk och vetenskaplig kunskap (både grundläggande och tillämpad) som kan ligga till grund för insatser för att avhjälpa effekterna av befolkningens åldrande. Grundforskningen måste bidra till att minska det framtida vårdbehovet på lång sikt. I detta sammanhang utgör kohortstudier och biobanker viktiga källor till information. För att få reda på hur människan kan åldras med hälsan i behåll och därmed kunna skjuta vårdfrågan på framtiden, måste vi veta vilka cellprocesser som ligger till grund för åldringsprocessen. Mellanregionala och transregionala partnerskap mellan kunskapsinstitutioner, (lokala och regionala) myndigheter och privata aktörer bör utvecklas för att utarbeta innovativa områdesspecifika strategier och testa dem i praktiken. I detta sammanhang kan också arbetsmarknadsparter, vårdinrättningar och andra icke-statliga organisationer fylla en viktig funktion. Dessa regionala partnerskap kan utformas kring den specifika kompetens eller de samarbetsnät som finns i vissa regioner eller kring de särskilda effekter av en åldrande befolkning som är utmärkande för vissa regioner. Deltagande i Interreg-programmen är en möjlighet i sammanhanget. Förutom de åtgärder som omnämns ovan inom varje åtgärdsområde bör följande aspekter betonas:

| — | Sunt åldrande: Stärka vårdnätverken (vård som samordnas mellan olika vårdgivare under ett livsförlopp och individernas vårdbehov) genom att integrera forskningsrön i nya produkter, teknik och tjänster och utnyttja praktiska erfarenheter i forskningsprogram. |
| --- | --- |

—

Sunt åldrande: Stärka vårdnätverken (vård som samordnas mellan olika vårdgivare under ett livsförlopp och individernas vårdbehov) genom att integrera forskningsrön i nya produkter, teknik och tjänster och utnyttja praktiska erfarenheter i forskningsprogram.

| — | Sysselsättning och produktivitet: Med målsättningen att främja ett europeiskt samhälle där alla har möjlighet att lära, delta och medverka till att forma samhället under hela livet, inklusive möjligheten till avlönat eller oavlönat arbete. |
| --- | --- |

—

Sysselsättning och produktivitet: Med målsättningen att främja ett europeiskt samhälle där alla har möjlighet att lära, delta och medverka till att forma samhället under hela livet, inklusive möjligheten till avlönat eller oavlönat arbete.

| — | Tillgång till tjänster och faciliteter: Utveckla områdesspecifika strategier för att se över tjänsteutbudet. |
| --- | --- |

—

Tillgång till tjänster och faciliteter: Utveckla områdesspecifika strategier för att se över tjänsteutbudet.

39.   Regionkommittén uppmanar Europaparlamentet att instämma i kommitténs vädjan om att man i form av mellanregionala och transregionala pilotprojekt ska ta sig an den akuta och aktuella frågan om effekterna av en åldrande befolkning (som ingår i en bred demografisk omvandling) på regional nivå och medverka till att dessa sätts i gång.

Bryssel den 14 april 2010

Regionkommitténs förste vice ordförande

Ramón Luis VALCARCEL SISO

---

| 27.8.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 232/14 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 232/14

---

Förberedande yttrande från Regionkommittén om ”Sammanhållningspolitikens framtid”

(2010/C 000/03)

I.   POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

Inledning

1.   Regionkommittén ställer sig positiv till att kommissionen redan i ett tidigt stadium inlett diskussionen om den europeiska sammanhållningspolitikens framtida utformning efter 2013: med den fjärde sammanhållningsrapporten i maj 2007, grönboken om territoriell sammanhållning i september 2008, Barca-rapporten från april 2009 samt delrapporterna om den ekonomiska och sociala sammanhållningen.

2.   Regionkommittén gläder sig över kommissionens begäran om ett förberedande yttrande om hur sammanhållningspolitiken även i fortsättningen ska kunna fungera som ett effektivt verktyg för en harmonisk och hållbar utveckling i EU och hur EU kan anta utmaningarna i framtiden när EU:s politiska strategier ska genomföras.

3.   Regionkommittén framhåller att EU enligt Lissabonfördragets bestämmelser även i fortsättningen måste prioritera målet att utveckla en politik som stärker den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen i syfte att främja en harmonisk utveckling av EU som helhet. Ett särskilt mål är att minska skillnaderna i utvecklingsnivå mellan de olika regionerna och eftersläpningen i de minst gynnade områdena. Bland de områden det handlar om bör landsbygdsområden, områden under industriell omvandling och områden med stora och varaktiga naturliga och demografiska nackdelar såsom de nordligaste regionerna med mycket låg befolkningstäthet, öregioner, gränsregioner och bergsregioner, ägnas särskild uppmärksamhet. Problem i urbaniserade områden, t.ex. större och mindre städer, som beror på långvarig eftersatthet bör också få erkännande.

4.   Regionkommittén anser därför att man vid vidareutvecklingen av den europeiska sammanhållningspolitiken även i framtiden måste rikta in sig på att varaktigt övervinna utvecklingsproblem och att öka den hållbara tillväxten och sysselsättningen i Europas regioner, att stödja social integration och konkurrensförmåga i alla medlemsstater och regioner, att värna om subsidiaritet och finansiell hållbarhet och att ytterligare öka effektiviteten i gemenskapens politik.

5.   Regionkommittén anser att debatten om den europeiska sammanhållningspolitikens framtid bör föregå debatten om översynen av det europeiska finanssystemet eftersom de politiska målen ska fastställas innan beslut fattas om vilka medel som ska tilldelas. I detta yttrande behandlas inte frågor om den finansiella ramen för den framtida sammanhållningspolitiken. Dessa bör klargöras inom ramen för den planerade översynen av finanssystemet och förhandlingarna om nästa budgetplan. Redan nu anser dock Regionkommittén att man även i framtiden bör avsätta en stor del av EU:s budgetmedel till strukturpolitisk stödverksamhet vid de lokala och regionala myndigheterna.

Framtida utmaningar för sammanhållningspolitiken efter 2013

6.   Regionkommittén delar kommissionens uppfattning att det håller på att växa fram nya utmaningar när det gäller den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen och att man samtidigt måste ta hänsyn till utvecklingstendenserna, de tillgängliga resurserna och utvecklingsstrategierna i de enskilda områdena. Det är ett grundmönster i regional- och strukturpolitiken att man anpassar sig till problemsituationer och möjligheter när dessa förändras. Regionkommittén är därför övertygad om att den regionala nivån tillsammans med de kommunala aktörerna kan spela en särskild roll när det handlar om att ta sig an sådana utmaningar som klimatförändringarna, tryggheten i energipolitiken, de demografiska utvecklingstendenserna och globaliseringen – i nära samverkan med ansträngningarna på överordnade nivåer. Det är viktigt att principerna om flernivåstyre tillämpas och att de olika förvaltningsnivåerna samarbetar.

7.   Regionkommittén framhåller att dessa utmaningar rör sammanhållningspolitiken när de bidrar till att öka de ekonomiska och sociala skillnaderna i Europas regioner. Man bör därför undersöka hur man i högre grad också ska ta hänsyn till de nya utmaningarna när man utformar sammanhållningspolitiken. I samband med detta bör man också undersöka om man inte borde ta sig an dessa utmaningar genom en anpassning av de rättsliga bestämmelserna eller med allmänna politiska förfaranden.

8.   Regionkommittén framhåller att den europeiska sammanhållningspolitiken också kan bidra till hanteringen av de nya utmaningarna genom att den stärker regionernas konkurrensförmåga och attraktionskraft. Den bidrar redan nu, till exempel genom sitt stöd till miljöinnovationer, till åtgärder för att öka energieffektiviteten, utveckla förnybar energi för klimatskyddets skull, hantera de många olika effekterna av klimatförändringarna och trygga energiförsörjningen. Genom denna flexibilitet har den europeiska strukturpolitiken redan i det förgångna kunnat anpassas till nya utmaningar. Denna förmåga kommer den att ha även i fortsättningen.

9.   När det gäller de nya utmaningarna ser Regionkommittén inget behov av principiellt nya strukturpolitiska instrument eller av fler nya målsättningar. Mot bakgrund av de nya utmaningarna behövs också den överordnade strukturpolitiska målsättningen att öka konkurrensförmågan och sysselsättningen i alla Europas regioner och att dessutom påskynda konvergensen i de regioner som fortfarande ligger efter. Därför måste de europeiska strukturfonderna också efter 2013 sättas in i alla Europas regioner, så att den ekonomiska och sociala sammanhållningen kan säkerställas och de territoriella skillnaderna mellan och inom regionerna begränsas.

10.   Regionkommittén stöder på så sätt också målsättningen med EU:s territoriella agenda och de centrala resultaten av diskussionen om grönboken om territoriell sammanhållning, där de potentialinriktade och integrerade regionala utvecklingsstrategierna ses som löftesrika instrument för en starkare sammanhållning i Europa. Europa kan med tanke på de förestående utmaningarna inte tillåta sig att avstå från en gemensam inriktning på politiken på olika nivåer och inom olika sektorer. Endast genom samverkan med en avstämning av politiken på europeisk, nationell och regional nivå kan man på ett effektivt sätt bemöta de nya utmaningarna.

11.   Regionkommittén anser därför att det krävs en ingående undersökning om hur instrumenten i EU:s strukturfonder vid sidan om andra instrument kan användas på ett så effektivt sätt som möjligt, bland annat för att tillvarata de möjligheter till snabbare integration i Europa, till bättre europeisk konkurrenskraft i världen och till en övergång till en koldioxidsnål ekonomi som de nya utmaningarna medför. Denna undersökning måste åtföljas av en undersökning av samspelet mellan sammanhållningspolitiken och Lissabonstrategin för perioden 2007–2013, i synnerhet av huruvida öronmärkningen av strukturfonderna utifrån målen i denna strategi har påverkat sammanhållningen. En sådan utredning skulle möjliggöra en omorientering av de strategiska riktlinjerna för sammanhållningspolitiken om så behövs.

12.   Regionkommittén konstaterar att EU:s strukturfonder under den pågående stödperioden 2007–2013 redan i hög grad bidragit till genomförandet av Lissabonstrategin, genom att regionerna involverats mer i genomförandet. Kommittén anser därför att man måste utnyttja potentialen i den europeiska strukturpolitiken för att också genomföra den förnyade Lissabonstrategin och att sammanhållningspolitikens inriktning på målen i den förnyade Lissabonstrategin måste finnas kvar. Samtidigt bör det ursprungliga målet med sammanhållningspolitiken bibehållas – att utjämna skillnader i utvecklingsnivån mellan eftersatta områden och resten av EU. Sammanhållningspolitikens effektivitet och verkan beror i hög grad på de makroekonomiska förhållandena. Gynnsamma näringslivspolitiska ramvillkor, som fungerar som ett stöd för konkurrenskraften och sysselsättningen i regionerna, är av central vikt för att man ska kunna uppnå hållbar ekonomisk tillväxt i regionerna. Sammanhållningspolitiken är mot denna bakgrund att betrakta som den viktigaste stödpolitiken för att stärka konkurrensförmågan i eftersatta regioner.

13.   Sammanhållningspolitikens effektivitet och verkan beror i hög grad på de makroekonomiska förhållandena. Gynnsamma näringslivspolitiska ramvillkor, som fungerar som ett stöd för konkurrenskraften och sysselsättningen i regionerna, är av central vikt för att man ska kunna uppnå hållbar ekonomisk tillväxt i regionerna. Sammanhållningspolitiken är mot denna bakgrund att betrakta som den viktigaste stödpolitiken för att stärka konkurrensförmågan i eftersatta regioner.

14.   Regionkommittén stöder därför kommissionens konstaterande i meddelandet om Europa 2020-strategin att den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen fortsätter att vara ett centralt mål i Europa 2020-strategin. Sammanhållningspolitiken och strukturfonderna är inte bara i sig viktiga instrument i unionens politik utan är också avgörande katalysatorer för förverkligandet av en innovativ, hållbar och integrerad tillväxt i medlemsstaterna och regionerna. Den täta sammankopplingen av ekonomiska, sociala och miljöpolitiska mål är en förutsättning för att denna strategi ska lyckas. Å andra sidan får inte de föreslagna huvudinitiativen leda till en snävare europeisk sammanhållningspolitik. Strukturfonderna måste även i fortsättningen kunna bidra till en integrerad problemlösning på regional nivå och får inte reduceras till att uppfylla sektorsmål.

15.   Regionkommittén betonar att den europeiska sammanhållningspolitiken på ett viktigt sätt bidrar till att främja den sociala sammanhållningen och minska de sociala skillnaderna inom EU. Regionkommittén framhåller därför att den politiska utformningen av den sociala sammanhållningen, framför allt mot bakgrund av den finansiella och ekonomiska krisens sociala effekter, måste ske med hänsyn till den ekonomiska och den territoriella sammanhållningen och inte får försummas heller i framtiden. Man får dock inte glömma att sammanhållningspolitiken bör vara en långsiktig politik, vilket inte hindrar att man reagerar på kortsiktiga förändringar till följd av försämringar i den ekonomiska situationen.

16.   Regionkommittén är övertygad om att en sysselsättningsinriktad europeisk sammanhållningsstrategi genom den finansiella och ekonomiska krisens effekter på arbetsmarknaderna kommer att öka i betydelse i framtiden. Europeiska socialfonden är gemenskapens viktigaste stödinstrument för arbetsmarknaden och sysselsättningspolitiken och därför oundgänglig. Europeiska socialfonden måste också i framtiden vara ett finansinstrument som bidrar till målet social sammanhållning inom ramen för sammanhållningspolitiken. Dessutom måste man behålla en integrerad syn på användningen av strukturfonderna på de europeiska territorierna. Europeiska socialfonden måste ha tillräckliga finansiella medel för att kunna uppnå gemenskapens arbetsmarknads- och sysselsättningspolitiska mål samt målen om social integration på ett tillförlitligt sätt.

17.   Regionkommittén anser att den europeiska sammanhållningspolitikens särskilda värde måste kunna mätas med utgångspunkt i dess resultat och hänvisar i detta sammanhang till Regionkommitténs yttrande om sammanhållningspolitikens hävstångsverkan. De europeiska strukturfonderna är ett viktigt instrument för att ge alla regioner möjlighet att utnyttja sin inhemska utvecklingspotential för hållbar tillväxt, sysselsättning och välfärd. De program som är inriktade på gemensamma europeiska prioriteringar grundar sig på överenskomna utvecklingsstrategier och genomförs på lokal och regional nivå. På så sätt bidrar de på ett märkbart sätt till att tillväxtpotentialen i de lokala och regionala myndigheternas områden utnyttjas.

18.   Regionkommittén konstaterar att man måste framhäva impulserna för forskning och innovation samt för kunskapsintensiva tjänster inom den europeiska sammanhållningspolitikens breda spektrum av framgångar. Många projekt av vikt för den strukturella utvecklingen – framför allt i fråga om vetenskaplig-teknisk infrastruktur och vid utveckling av innovativa modeller inom arbetsmarknads- och sysselsättningspolitiken – har kunnat genomföras i både mindre gynnade och andra områden i Europa tack vare stödmedlen från EU:s strukturfonder. Så har man i hela Europa genomfört en mängd projekt som på ett förträffligt sätt illustrerar det europeiska mervärdet av stödet från EU:s strukturfonder. Den regionalt inriktade sammanhållningspolitiken bidrar tillsammans med det europeiska stödet till topprestationer till att den europeiska innovationspolitiken får den bredd i sin verkan som krävs för att EU 2020-strategin ska lyckas. För att forskning och innovation ska kunna uppnå så vittgående och goda resultat som möjligt i regionerna, vore det lämpligt att erkänna betydelsen av samordning av finansieringsprogram och -instrument för politiken för innovation och forskning å ena sidan samt sammanhållningspolitiken å den andra.

19.   Regionkommittén framhåller samtidigt att de europeiska strukturfonderna inte bara har en direkt verkan genom de stödmedel som delas ut. De bidrar i hög grad till att de regional- och strukturpolitiska strategierna hos aktörerna på olika nivåer riktas in på gemensamma mål. Regionkommittén anser därför att detta leder till en tydlig ökning i effektiviteten i användningen av de europeiska, regionala och kommunala medlen för den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen. Systemet med flernivåstyre med ett decentraliserat programansvar i stödområdena leder till att Europa eftersträvar gemensamma mål med samstämmiga åtgärder och gör det samtidigt möjligt att fastställa prioriteringar på lokal och regional nivå. Häri består enligt Regionkommittén den europeiska strukturpolitikens mervärde, som sträcker sig längre än den finansiella solidariteten.

20.   Regionkommittén anser att den fortlöpande utvärdering i efterhand som just nu pågår av den senaste stödperioden och den förestående halvtidsöversynen bör användas för att belysa de positiva effekterna av och potentialen i stödet från strukturfonderna.

Sammanhållningspolitikens principer efter 2013

21.   Regionkommittén instämmer i Barca-rapportens konstaterande att strukturpolitiken också måste ses mot bakgrund av EU:s överordnade mål om ökad tillväxt, välfärd och sammanhållning samt bevarande av freden och anser att denna politik också i fortsättningen måste kännas av i alla Europas regioner med särskild uppmärksamhet riktad mot de svagare regionerna. Strukturpolitiken är en bärande pelare i den europeiska integrationsprocessen och gör det möjligt för medborgarna att identifiera sig med EU-projektet. Formeln för framtidens europeiska sammanhållningspolitik skulle därför kunna lyda: Europeiska stödprogram med strategiska ramar plus regional och lokal problemlösningskompetens leder till ekonomisk, social och territoriell sammanhållning.

22.   ReK anser att man bör ta fram en metod för att bedöma strukturfondsfinansierade projekts koldiaoxidavtryck och rekommenderar särskilt att koldioxidneutralitet tas upp som mål i den framtida programplaneringen. Som redan är fallet i vissa medlemsstater bör investeringarna inte leda till ytterligare växthusgasutsläpp.

23.   Regionkommittén framhåller i detta sammanhang att sammanhållningspolitikens decentraliserade modell visat sig fungera bra och bör finnas kvar. Ändå borde man undersöka vilka förfaranden som kan förenklas ytterligare och hur byråkratin i samband med förvaltningen av sammanhållningspolitiken kan minskas.

24.   Regionkommittén uttalar sig för ett differentierat koncept med noggrant utvalda och meningsfulla indikatorer för utvärdering av sammanhållningspolitiken, så att medlen används på ett målinriktat sätt och en omfattande framställning av strukturpolitikens effekter kan göras.

25.   Regionkommittén framhåller att också andra områden inom EU-politiken inverkar på den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen och att man därför också på dessa områden bör ta hänsyn till sammanhållningspolitikens mål. Kommittén uppmanar kommissionen att utföra studier om de territoriella konsekvenserna innan den lägger fram lagstiftningsförslag eller andra förslag på områden som har en tydlig territoriell dimension (offentliga tjänster, transport, energi, miljö, konkurrens, jordbruk m.m.). ReK uppmanar också kommissionen att särskilt uppmärksamma detta faktum vid utarbetandet av den femte delrapporten om den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen. Regionkommittén välkomnar i detta sammanhang uttryckligen kommissionens strävan att bättre koppla samman sammanhållningspolitiken med annan politik som har entydiga effekter på regional nivå och att uppnå synergieffekter.

26.   Regionkommittén ser också ett tydligt samband mellan EU:s sammanhållningspolitik och bestämmelserna i EU:s stödregler och de bestämmelser som rör tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. En reform av EU:s sammanhållningspolitik borde därför också gå hand i hand med en översyn av EU:s stödregler. Just i fallet med produktionsplatser som konkurrerar med varandra på global nivå och investeringar i framtidsindustrier kan det krävas differentierade lösningar. Med avseende på tjänster av allmänt ekonomiskt intresse uppmanar ReK kommissionen att använda sig av den nya rättsliga grund som utgörs av artikel 14 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, för att bland annat ange hur mekanismerna för finansiering av dessa tjänster är förenliga med relevanta gemenskapsbestämmelser.

27.   Regionkommittén bekräftar att partnerskapsprincipen och arbetet för att involvera näringslivets och arbetsmarknadens organisationer och andra lokala och regionala aktörer i alla faser av strukturfondsstödet visat sig fungera bra för att skapa ökad acceptans och göra insatserna mer målinriktade. Kommittén föreslår i detta sammanhang att man ger ökat stöd till utbytet mellan regionerna av bästa praxis om hur man kan stärka partnerskapet. Regionkommittén anser däremot inte att det behövs mer långtgående rättsliga bestämmelser om hur partnerskapet på europeisk nivå ska utformas.

28.   Regionkommittén inser nödvändigheten av att hela tiden på nytt kontrollera effektiviteten i den europeiska sammanhållningspolitiken, framför allt mot bakgrund av att de finansiella medlen blir allt knappare. Ökad användning av privata resurser skapar i detta sammanhang nya möjligheter att genomföra sammanhållningspolitiken. På sammanhållningspolitikens område bör användningen av privata medel dock alltid vara en sporre, aldrig en ersättning.

29.   Regionkommittén bekräftar i detta sammanhang att man måste underlätta användningen av revolverande fonder inom sammanhållningspolitiken på lämpliga områden och på så sätt i större utsträckning än hittills satsa på låneinstrument när sammanhållningspolitiken genomförs. Kommittén vill i detta sammanhang uttrycka sin uppskattning för den roll som Europeiska investeringsbanken och instrument som Jeremie och Jaspers spelar vid utvecklingen och genomförandet av lånebaserade strukturfondsprogram.

30.   Regionkommittén förespråkar en mer konsekvent tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna inom sammanhållningspolitiken. Dessa principer får dock inte reduceras till effektivitetsöverväganden. Det decentraliserade system som hittills tillämpats inom den europeiska sammanhållningspolitiken, där operativa program utarbetats på nationell och regional nivå i dialog och i partnerskap med kommissionen och där dessa operativa program genomförts under de nationella, regionala och lokala myndigheternas ansvar, har visat sig fungera. Det bör finnas kvar och byggas ut så att man ytterligare förstärker det regionala och lokala egenansvaret i samband med det operativa genomförandet av den europeiska sammanhållningspolitiken.

31.   Regionkommittén välkomnar uttryckligen det steg som under stödperioden 2007–2013 tagits mot en mer strategisk styrning av EU:s strukturpolitik. Styrningen genom mål i stället för regler för stödberättigande gör det möjligt för regionerna att välja den åtgärds- och instrumentkatalog som passar dem bäst och vid behov anpassa den utan att samstämmigheten med de EU-övergripande målen går förlorad.

32.   Kommittén vill för övrigt påminna om behovet av en bättre samordning av landsbygdsutvecklingsåtgärderna under den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare med regionalpolitiken i syfte att säkerställa större komplementaritet mellan landsbygds- och stadsutvecklingen. Denna samordning skulle kunna mynna ut i en strategisk ram på EU-nivå i form av gemensamma strategiska EU-riktlinjer för strukturfonderna och EJFLU.

33.   Regionkommittén är övertygad om att rapportering och kontroll med en konsekvent inriktning på de europeiska strategiska målen i syfte att bedöma framstegen och avgöra om de kontroll- och granskningsförfaranden som tillämpas i medlemsstaterna är tillförlitliga med sikte på målet att utföra färre men bättre kontroller i kombination med ett överskådligt och stabilt kontrollsystem skulle passa mycket in bra i modellen med strategisk styrning. På så sätt skulle man kunna undvika onödig byråkrati.

34.   Regionkommittén anser att också de enfondsprogram som införts för Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och Europeiska socialfonden (ESF) fungerar bra. Enfondsprincipen har lett till en stor förenkling av tillstånds- och ändringsförfarandet jämfört med de flerfondsprogram som användes tidigare. Systemet att man i viss omfattning också får genomföra åtgärder från den andra fonden i programmen har skapat den flexibilitet som krävs. Samordningen mellan fonderna och deras respektive operativa program sköts i alla programcykelns faser av förvaltningsmyndigheterna i regionerna på ett tillförlitligt sätt bör stärkas ännu mer, med slutmålet att Europeiska socialfonden och Europeiska regionala utvecklingsfonden ska komplettera varandra bättre på lokal och regional nivå.

35.   Regionkommittén betonar den ständiga strävan efter minskad byråkrati och en konsekvent förenkling av förvaltningen av tilldelning, användning, redovisning och kontroll av finansiella medel från EU:s strukturfonder. Detta borde också gälla för riktlinjerna för framtida programplanering.

36.   Regionkommittén konstaterar att kraven på genomförandesystemet och bestämmelserna om finansiell kontroll skärpts under pågående stödperiod. Vad som aviserades som förenklingar förbyttes delvis till motsatsen. Detta har lett till en oproportionerligt stor arbetsbörda. Följeforskning visar dessutom att effektiviteten i utvecklingsarbetet motverkas. Regionkommittén förespråkar därför enkla och överskådliga men verksamma kontrollförfaranden. Enligt Regionkommittén krävs det inte att man under varje stödperiod genomför en fullständig överensstämmelseprövning av förfarandena i detta syfte. Det borde räcka med att man erkänner de nationella bidragsregler som visat sig fungera bra. Strukturen på revisionsinstanserna, kontrollnormerna och arbetet med att definiera och identifiera felfrekvenser bör också ses över så att man kan förenkla dem. Vid upprepade tillfällen har bestämmelser och normer fastställts med retroaktiv verkan. Detta leder till komplikationer, försvårar i hög grad en god förvaltning och ska i framtiden undvikas. En kompletterande lösning som bör övervägas skulle vara att tillämpa en allmän proportionalitetsprincip i syfte att anpassa kontrollkraven till storleken på det projekt som finansieras genom strukturfonderna.

37.   I Lissabonfördraget regleras återigen formerna för medlemsstaternas ansvar för genomförandet av EU:s budget. Detta skapar eventuellt nya möjligheter till förenkling. ReK föreslår att man verkar för ytterligare förenkling genom att kommissionen analyserar medlemsstaternas revisionsförfaranden och ser om man kan sluta ”förtroendekontrakt” med regionerna i syfte att undvika dubbla revisionsförfaranden. Proportionalitetsprincipen bör tillämpas i samband med bestämmelser om mindre projekt för att minska bördorna.

Sammanhållningspolitikens framtida uppbyggnad efter 2013

38.   Regionkommittén ställer sig positiv till att man i EU:s strukturpolitik sedan 2000, genom att man avstått från de många ursprungliga målen och från en stor mängd specifika gemenskapsinitiativ, har reformerat stödsystemet på ett sådant sätt att man kunnat göra tydliga framsteg i fråga om klarhet och förenkling. Detta system borde inte ifrågasättas igen.

39.   Regionkommittén anser att strategin att minska antalet mål, involvera alla Europas regioner med särskild hänsyn till mindre gynnade regioner och fördela befogenheterna mellan de nivåer som har ett regionalt ansvar för den decentraliserade programutvecklingen och det decentraliserade programgenomförandet i princip visat sig fungera bra.

40.   Regionkommittén anser dock att man med hjälp av EU:s sammanhållningspolitik bör fortsätta att förbättra unionens konkurrensförmåga och den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen för att säkerställa hållbar ekonomisk tillväxt, en hög sysselsättningsgrad, social integration samt kvalitet och effektivitet i fråga om offentliga tjänster. Kommittén betonar att alla berörda länder och regioner måste behandlas lika i hela Europa och att de mest eftersatta regionerna även i fortsättningen ska stå i fokus, oavsett vilken medlemsstat de ligger i. Sammanhållningspolitiken är en nyckel till medborgarnas engagemang lokalt och regionalt för EU:s övergripande politiska strategier.

41.   Regionkommittén anser att den europeiska sammanhållningspolitiken i stor utsträckning också blivit en politik för att främja innovation, konkurrensförmåga och tillväxt och därmed för att främja hållbar sysselsättning.

42.   Regionkommittén instämmer i kommissionens bedömning att stödet till de ekonomiska processerna som syftar till att de svagare regionerna i de nya medlemsstaterna ska komma ifatt är och måste förbli en särskild prioritering i den europeiska sammanhållningspolitiken. Kommittén förespråkar därför att sammanhållningspolitikens instrument riktas in på dessa medlemsstater och regioner. Sammanhållningspolitiken bör här rent generellt bidra till att exploatera de möjligheter som den inre marknaden och den europeiska integrationen ger. Man måste däremot förhindra att EU:s sammanhållningspolitik utvecklas mot att endast fungera som ett transfereringsverktyg.

43.   Regionkommittén anser att man för att stärka sammanhållningen i Europa också i framtiden måste sätta in merparten av stödmedlen från de europeiska strukturfonderna i regioner med utvecklingsproblem, så att nya framsteg kan göras i arbetet med att utjämna de största regionala skillnaderna. För att fastställa vilka regioner som ligger efter i utvecklingen har det tröskelvärde på 75 % av BNP per invånare i förhållande till EU:s genomsnitt på Nuts 2-nivå visat sig fungera bra som avgränsningskriterium för urval av stödområden. För utvärderingen av sammanhållningspolitiken skulle man behöva ta fram mätinstrument under Nuts 2-nivå, instrument som bättre återspeglar särdragen och situationen i regionerna.

44.   Regionkommittén anser att också de regioner som inte längre omfattas av den högsta stödnivån fortfarande behöver stöd genom tillförlitliga och adekvata geografiskt heltäckande stödinstrument, som uppfyller de krav som den specifika situationen i dessa regioner ställer, så att de varaktigt mobiliserar den potential som finns där – också i EU:s intresse rent generellt. Endast på så sätt kan man säkra de framgångar som strukturfondsstödet i dessa områden lett till. För dessa regioner (inklusive de regioner som påverkas av den s.k. statistiska effekten) krävs det därför lämpliga och rättvisa övergångsbestämmelser inom ramen för konvergensmålet, så att man undviker den situation där stödet plötsligt faller bort när en region överstiger 75 %-tröskeln och så att berörda regioner får den säkerhet de behöver för att stärka sin konkurrensförmåga. Stödet till regioner som för första gången inte omfattas av konvergensmålet bör även framöver garanteras, oberoende av hur den framtida regionalpolitiken byggs upp och hur målen kommer att se ut.

45.   Regionkommittén gläder sig över att Europaparlamentet och kommissionen uttryckligen erkänt den särskilda situationen i de regioner som efter 2013 faller utanför den högsta stödnivån inom konvergensmålet.

46.   Regionkommittén uppmanar tillsammans med Europaparlamentet kommissionen att ”införa ett mer övergripande system för gradvisa övergångsstöd till regioner vars BNP är på väg att hamna över tröskelvärdet på 75 procent av EU-genomsnittet, för att ge dem en tydligare status och en tryggare utveckling”.

47.   Regionkommittén understryker att det geografiskt heltäckande stödet inom ramen för den europeiska sammanhållningspolitiken bör fortsätta att ges till de regioner som ingår i målet ”regional konkurrenskraft och sysselsättning” efter 2013, eftersom det i dessa regioner finns stora fattiga områden och de sociala och territoriella skillnaderna inom dessa regioner har ökat i hela EU. Dessa regioner gör en viktig insats för Lissabonstrategin. Endast om man fortlöpande lyckas uppnå konkurrensförmåga, innovation och en hög sysselsättningsnivå som motsvarar hållbarhetskraven kan dessa regioner på ett varaktigt sätt bidra till sammanhållningen och konkurrensförmågan.

48.   Regionkommittén ställer sig positiv till att de flesta medlemsstaterna – som kommissionen meddelade i sin femte rapport om sammanhållningen – uttalat sig för att fortsätta med målet ”regional konkurrenskraft och sysselsättning” och att detta också var tanken i diskussionsunderlaget från april 2009 från Danuta Hübner, dåvarande kommissionsledamot med ansvar för regionalpolitiken, och i studien av Fabrizio Barca om en reform av den europeiska sammanhållningspolitiken.

49.   Regionkommittén håller med kommissionen om att också de strukturellt starkare regionerna, som i dag faller under det andra strukturfondsmålet ”regional konkurrenskraft och sysselsättning”, måste öka sina investeringar i kreativitet och innovation och påskynda omvandlingen av nya idéer till nya produkter, tjänster eller förfaranden.

50.   Regionkommittén utgår ifrån att den territoriella aspekten i sammanhållningspolitiken i framtiden kommer att öka i betydelse med tanke på det nya EU-fördragets bestämmelser om territoriell sammanhållning. Kommittén uppmanar Europeiska kommissionen att beakta de 400 bidrag som inkom under samrådet om grönboken om territoriell sammanhållning i sina överväganden om framtiden för sammanhållningspolitiken (se ReK:s yttrande). Regionerna borde här själva definiera sina starka sidor och utveckla strategier anpassade till de egna behoven. Den territoriella utvecklingen kommer också i framtiden att falla inom EU-medlemsstaternas behörighetsområde och man måste ta hänsyn till den inhemska ansvarsfördelningen. Tanken med att de lokala och regionala nivåerna involveras är att detta ska leda till en genomförandeorienterad, saklig regional utveckling med lokal koppling och till en effektiv användning av medlen.

51.   Regionkommittén anser att stadsdimensionen måste finnas kvar i den europeiska sammanhållningspolitiken. Städerna är – liksom också storstadsregionerna – viktiga motorer för tillväxt och innovation. För att de ska kunna fullgöra denna funktion kommer det dock även i framtiden att krävas åtgärder för en social och ekonomisk stabilisering av städer och problemområden i städerna. Detta gäller framför allt i EU:s mer eftersatta regioner. Städerna och storstadsregionerna är också en bidragande faktor till att utvecklingsprocesser sprids till de omgivande områdena. Dessutom garanterar de tillgång till kunskap, varor och tjänster på lämplig nivå. Utformningen av politiken för städerna bör grunda sig på att man stöder endogena utvecklingsfaktorer i stadsområdena samt stärker förbindelserna och banden mellan stadscentrumen.

52.   Regionkommittén föreslår att man inom sammanhållningspolitiken i högre grad ska erkänna det inbördes förhållande som råder mellan urbaniserade områden och landsbygdsområden inom ett större ekonomiskt fungerande område. Sammanhållningspolitiken är väl lämpad för att utgå ifrån en integrerad syn på utvecklingen, där man kan ta upp frågor inom och mellan de olika kombinationerna av urbaniserade områden och landsbygdsområden. Därför behövs det en bättre samordning av målen och instrumenten i strukturfonderna å ena sidan och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) å den andra. Eftersom alla områden har olika problem utgående från sina särdrag vore det önskvärt att varje område inom fastställda ramar självständigt kunde formulera sina delmål och åtgärder för att styra sin utveckling med hjälp av EU-medel.

53.   Regionkommittén anser att också stödet till landsbygdsområdena och de mindre och medelstora landsbygdsstädernas roll måste tillmätas stor vikt. Endast på så sätt kan de strukturella bristerna, avfolkningstendenserna och befolkningens åldrande i många av EU:s landsbygdsområden hanteras. Här krävs det en närmare avstämning av målen och instrumenten mellan de europeiska strukturfonderna och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling.

54.   Regionkommittén anser att man vid genomförandet av Lissabonfördragets princip om territoriell sammanhållning också måste ägna särskild uppmärksamhet åt områden i industriell omvandling och områden med stora och varaktiga naturliga och demografiska nackdelar, t.ex. de nordligaste regionerna med mycket låg befolkningstäthet, öregioner, gränsregioner, bergsregioner och regionerna i de yttersta randområdena.

55.   Regionkommittén understryker att det stöd som hittills getts till gränsöverskridande, transnationellt och mellanregionalt samarbete under det tredje strukturfondsmålet ”europeiskt territoriellt samarbete” visat sig fungera bra och bör finnas kvar och förstärkas efter 2013. Det territoriella samarbetet är ett nödvändigt inslag i arbetet med att stärka EU:s prestationsförmåga och dess ekonomiska, sociala och framför allt territoriella sammanhållning genom att det utnyttjar den potential som sammankopplingen av lokala och regionala myndigheter genererar. De program som funnits hittills, t.ex. Espon, Regioner för ekonomisk förändring eller Urbact, bör i framtiden föras samman till s.k. ”horisontella åtgärder inom det territoriella samarbetet” och komma alla tre samarbetsformerna till godo. När det gäller gränsregioner bör samtliga sådana som uppfyller kraven på att bidra till ekonomisk, social och territoriell sammanhållning kunna få stöd som beviljas i enlighet med målet om territoriell sammanhållning.

56.   Regionkommittén vill i detta sammanhang uttrycka sin uppskattning för det arbete som kommissionen utfört för att införa den europeiska grupperingen för territoriellt samarbete (EGTS). Kommittén uppmanar de lokala och regionala myndigheterna att i större utsträckning än hittills använda detta instrument i det territoriella samarbetet. Kommittén uppmanar kommissionen att ta upp missförhållanden i de gällande bestämmelserna, t.ex. avsnittet om gränsöverskridande samarbete, som förhindrar att man skapar fungerande områden för maritimt samarbete mellan regioner (p.g.a. bestämmelsen om en begränsning på 150 km) och att i sina förslag om det territoriella samarbetets framtida utformning också närmare beskriva den roll som makroregionerna och de temainriktade strategierna spelar. I samband med detta måste man se till att de lokala och regionala myndigheterna blir mer delaktiga i arbetet med att utarbeta och genomföra strategierna.

57.   Regionkommittén efterlyser en utvärdering av Fabrizio Barcas förslag om att under nästa stödperiod avsätta en liten del av sammanhållningspolitikens budget för innovativa åtgärder, som förvaltas direkt av kommissionen, för att på så sätt stimulera innovativa modeller i regionalpolitiken i hela gemenskapen.

Genomförandesystemet för sammanhållningspolitiken

58.   Regionernas decentraliserade ansvar att utarbeta operativa program på basis av regionala utvecklingsstrategier och genomföra dessa program har nu bakats in i ett system av avstämning och partnerskap med överordnade nivåer. Regionkommittén anser att detta system nu under flera programperioder visat sig fungera bra. Systemet med delad förvaltning av medlen med planering och genomförande på regional nivå bör därför finnas kvar även i framtiden. Principerna om subsidiaritet och proportionalitet bör här stärkas. Framför allt på regional och lokal nivå kan den utvecklingspotential som finns utnyttjas och lokala och regionala aktörer aktiveras och sammankopplas.

59.   Regionkommittén är därför av den bestämda uppfattningen att de regionala befogenheterna i den europeiska strukturpolitiken måste finnas kvar. Kommittén motsätter sig också att befogenheten att t.ex. välja ut projekt flyttas upp på europeisk nivå.

60.   Regionkommittén instämmer i att ansträngningarna för minskad byråkrati och förenklade förfaranden måste fortsätta och trappas upp. Kommittén föreslår att man under den pågående stödperioden beaktar de resultat som den av kommissionen tillsatta arbetsgruppen för förenklad förvaltning kommit fram till i arbetet med att utforma de framtida administrativa förfarandena. Regionkommittén bör också i ett tidigt stadium involveras i arbetet med att utforma de framtida administrativa förfarandena. Uppstramade och överskådliga förfaranden är viktiga förutsättningar för en effektiv användning av medlen.

61.   Regionkommittén anser dessutom att man bör överväga om inte också andra delar av den europeiska stödpolitiken, som nu förvaltas centralt av kommissionen, t.ex. innovationsstödet, borde föras över till strukturfondernas decentraliserade system och till de regionala myndigheterna, framför allt eftersom innovationsstödet redan i dag är en grundläggande byggsten i EU:s strukturfondsprogram. Genom att regionerna å sin sida använder sig av de lokala utvecklingskoncepten från städerna och delregionerna när de utarbetar sina regionala utvecklingsstrategier och mobiliserar de icke-statliga aktörerna på lokal och regional nivå när de genomför programmen, deltar också nivån under regionerna aktivt i genomförandet av EU:s strukturpolitik.

62.   Regionkommittén framhåller att de lokala och regionala myndigheterna under de senaste åren samlat många generellt sett positiva erfarenheter av utvecklingskoncept, av att inrätta regional förvaltning i delregioner och av integrerade stadsutvecklingskoncept, som generaldirektoratet för regionalpolitik nyligen förde samman under begreppet ”lokala utvecklingsmetoder”. Dessa erfarenheter har redan beaktats i de operativa programmen för perioderna 2000–2006 och 2007–2013 och vid genomförandet av dessa.

63.   Regionkommittén anser att EU:s strukturfonder med systemet med en flerårig stödpolitik som är inriktad på gemensamma europeiska prioriteringar, som samtidigt bygger på en regional utvecklingsstrategi och är operationaliserad på regional nivå utgör ett mervärde i förhållande till den nationella regionalpolitiken. Den fleråriga planeringen utgör en tillförlitlig ram för alla delaktiga och gör det framför allt också möjligt att införa innovativa politiska modeller. Planeringen garanterar att strukturpolitiken riktas in på strategiska mål och prioriteringar och skyddar mot faran för en stödpolitik som är kortsiktig och aktionistisk och därmed ofta bevarar gamla strukturer. De sjuårsprogram som tillämpats sedan 2000 har visat sig fungera bra. Programcykeln borde under inga omständigheter kortas ned. Regionalpolitiken är en viktig del av gemenskapspolitiken och varje försök till åternationalisering måste avvisas.

64.   Regionkommittén välkomnar uttryckligen den utvärderingsmodell, som med EU:s strukturfonder i allt högre grad vunnit insteg i alla regioners stödpolitik och som möjliggör fortlöpande kvalitetsförbättringar i strategier och instrument. Genom att alla regioner görs delaktiga i det europeiska strukturfondsstödet garanteras ett utbyte av erfarenheter mellan de nationella och regionala myndigheterna i hela Europa och möjligheten att lära sig av varandras exempel på bästa praxis. Samtidigt skapas i denna process en bred och fast grund för vidareutvecklingen av den europeiska strukturpolitiken.

De lokala och regionala myndigheternas och Regionkommitténs framtida roll

65.   Regionkommittén ser med kritiska ögon på tendensen att i högre grad genomföra strukturfondsprogram på nationell nivå och föreslår därför att man inom ramen för rapporterna om den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen regelbundet rapporterar om de lokala och regionala myndigheternas medverkan i genomförandet av sammanhållningspolitiken. Kommittén vill i detta sammanhang omnämna det arbete som utförts av Regionkommitténs övervakningsplattform för Lissabonstrategin.

66.   Regionkommittén understryker att de lokala och regionala myndigheternas roll i samband med utveckling, omsättning och utvärdering av sammanhållningspolitiken måste förstärkas i riktning mot subsidiaritet och ökad närhet till medborgarna.

67.   Regionkommittén föreslår att Regionkommittén även i fortsättningen används som en partner för att i ett tidigt stadium och i hög grad samarbeta med de lokala och regionala myndigheterna på europeisk nivå när framtidens sammanhållningspolitik ska utformas och genomföras.

Slutsatser

68.   Den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen är med målsättningen att EU ska utvecklas harmoniskt – genom att man minskar viktiga skillnader i utvecklingsnivån mellan olika regioner och de mest eftersatta regionernas eftersläpning – ett centralt inslag i den europeiska integrationsmodellen, som ytterligare förstärkts genom Lissabonfördraget, och som för att uppnå sitt syfte bör finnas kvar även efter 2013.

69.   Sammanhållningspolitiken är med sin decentraliserade modell och systemet med flernivåstyre det enda politikområdet i EU som knyter samman målen för Europa 2020-strategin och de nya utmaningarna med de lokala och regionala myndigheterna. Det finns därför anledning att även i fortsättningen rikta in sammanhållningspolitiken på målen hållbar tillväxt, social integration, sysselsättning och kampen mot klimatförändringarna. Sammanhållningspolitiken binder samman de olika styresnivåerna och stärker den regionala och lokala dimensionen. Mot den bakgrunden skulle de sju huvudinitiativen i Europa 2020-strategin kunna betraktas som tillägg och komplement.

70.   Den största delen av sammanhållningspolitikens medel måste också i fortsättningen riktas in på de mest behövande och mest problemdrabbade medlemsstaterna och regionerna i EU för att hjälpa dessa att övervinna utvecklingsproblem och på så sätt konkret bidra till att regionerna får lika möjligheter och den europeiska solidariteten ökar. De kriterier som använts för att avgränsa stödområdena har visat sig fungera bra.

71.   Också övergångsregioner behöver särskilt stöd för att de framgångar som uppnåtts med hjälp av strukturfonderna inte ska äventyras när stödet faller bort. Tanken är att varaktigheten i de europeiska interventionerna ska ge dessa regioner utvecklingssäkerhet och passa in i deras särskilda situation.

72.   Målet ”regional konkurrenskraft och sysselsättning” måste även i fortsättningen hjälpa alla andra EU-regioner att öka framför allt innovation, social sammanhållning och konkurrenskraft.

73.   Det territoriella samarbetet måste med sitt stora europeiska mervärde också i framtiden förbli ett mål i sig, så att det gränsöverskridande, transnationella och mellanregionala samarbetet främjas, för att framför allt bidra aktivt till den territoriella sammanhållningen i EU.

74.   Sammanhållningspolitiken skulle också kunna skapa möjligheter att utveckla nya innovativa regionalpolitiska modeller. Regionkommittén anser därför att man bör undersöka möjligheten att i framtiden avsätta en begränsad del av kommissionens medel för att stimulera innovativa åtgärder.

75.   Sammanhållningens nuvarande principer när det gäller systemet med flernivåstyre, den fleråriga programplaneringen, partnerskap, koncentration, indikatorsbaserad programstyrning och utvärdering har visat sig fungera bra. Vi motsätter oss därför en förkortning av programcykeln från nuvarande sju år.

76.   Det nuvarande systemet för förvaltning av medel är alldeles för komplicerat och har en hög felfrekvens. Det måste därför också i fortsättningen vara ett mål för alla delaktiga att minska felfrekvensen och förenkla förvaltningen av medlen samt avräknings- och kontrollförfarandena. I samband med detta bör man mer än hittills söka lösningar där hänsyn tas till de nationella förhållandena och i samband därmed konkret tillämpa proportionalitetsprincipen.

77.   Den subsidiära modellen i sammanhållningspolitiken måste finnas kvar och utvecklas vidare. Det handlar framför allt om att man måste fortsätta stärka de lokala och regionala myndigheternas roll i alla faser av planering, genomförande och utvärdering av sammanhållningspolitiken.

78.   Resultaten på lokal och regional nivå måste mer än hittills stå i centrum när sammanhållningspolitiken utvärderas. Regionkommittén stöder därför alla ansträngningar för att grunda genomförandet av sammanhållningspolitiken på denna premiss.

Bryssel den 15 april 2010

Regionkommitténs förste vice ordförande

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

| 27.8.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 232/23 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 232/23

---

Yttrande från Regionkommittén om ”EU:s strategi för Östersjöområdet”

(2010/C 000/04)

I.   POLITISKA REKOMMENDATIONER

1.   Meddelandet om EU:s strategi för Östersjöområdet (KOM(2009) 248 slutlig) är ett dokument av stor betydelse för utvecklingen av Europeiska unionen. I dokumentet fastställs ramarna för det regionala samarbetet i Östersjöområdet samtidigt som det öppnar dörrarna för inrättandet av makroregioner i unionen. EU:s utvidgning har stimulerat den politiska utvecklingen mot makroregioner. Medlemsstater som ligger nära varandra geografiskt sett står inför gemensamma utmaningar och mål, och man försöker svara på dessa utmaningar och nå dessa mål med hjälp av ett regionalt samarbete.

2.   I meddelandet konstaterar kommissionen att Östersjöområdet är ett mycket heterogent område, men att länderna i området ändå har många gemensamma intressen och på många sätt är beroende av varandra. Man konstaterar också att området skulle kunna bli en förebild när det gäller regionalt samarbete, där nya idéer och arbetssätt kan testas och med tiden utvecklas till exempel på bästa praxis. Regionkommittén vill påpeka att strategin bör stödja syftet med EU:s sammanhållningspolitik. Det råder stora skillnader på regional och lokal nivå vad gäller offentliga tjänster och infrastruktur.

3.   EU:s strategi för Östersjöområdet är i första hand en intern EU-politik, som omfattar såväl aktiviteter som hör till unionens befogenhetsområde som frågor utanför detta. Med hjälp av meddelandet om EU:s strategi för Östersjöområdet försöker man förbättra samordningen av politiken och effektivisera lagstiftningen på ett integrerat sätt.

4.   Kommissionen konstaterar att ”en bättre samordning och en mer strategisk användning av EU-programmen är viktiga inslag, särskilt i kristider, för att bidrag och politik i området ska bidra fullt ut till strategin”. Det har i många sammanhang betonats att strategin måste tillföra unionen ett mervärde. De befintliga finansiella och rättsliga ramarna erbjuder också möjligheter till effektiva åtgärder genom närmare samarbete och samordning.

5.   Meddelandet om EU:s strategi för Östersjöområdet är ett viktigt dokument inte endast för Östersjöområdet utan också för andra makroregioner som utvecklas i Europa. Östersjön utgör ett pilotområde inom Europeiska unionen när det gäller skapandet av makroregioner. Lösningarna i Östersjöområdet för att främja och genomföra strategin utgör goda exempel och skapar bästa praxis för andra potentiella makroregioner. De regionala och lokala aktörerna i Östersjöområdet etablerar förfaranden som kan tillämpas i andra områden inom unionen. Kommissionen håller bland annat på att förbereda ett strategidokument om Donauområdet. Det pågår även diskussioner om behovet av ett motsvarande strategidokument för andra makroregioner.

6.   Uppkomsten av makroregioner i Europeiska unionen är ingen entydig fråga. För regionerna och lokalsamhällena är det nödvändigt med ett intensivare och mer omfattande samarbete som täcker olika delområden av unionens politik och även överskrider de olika politikområdenas gränser. Makroregionerna bör inte utvecklas till en ny institutionell nivå mellan unionen och medlemsstaterna utan fungera som ett samarbetsinstrument mellan regionerna, medlemsstaterna och unionen. Makroregionerna kan endast innebära ett mervärde för den europeiska integrationen om de ökar samarbetet på nationell, regional och lokal nivå och effektiviserar EU-politiken.

7.   Enligt meddelandet kan makroregionens omfattning flexibelt bestämmas utgående från vilken fråga som behandlas. Det är i grunden fråga om en intern EU-strategi som omfattar de åtta EU-medlemsstaterna i området. I dokumentet konstateras det emellertid att det också krävs ett nära samarbete mellan EU och Ryssland för att man tillsammans ska kunna hantera många av de regionala problemen. Regionkommittén framhåller att även Norge är en viktig samarbetspartner utanför EU i Östersjöområdet. Samma behov av konstruktivt samarbete gäller också Vitryssland.

Den externa dimensionen

8.   Även om de regionala strategierna är interna EU-strategier är de potentiellt sett av stor betydelse för de stater utanför unionen som gränsar till makroregionerna. Det finns två stater, Norge och Ryssland, som direkt gränsar till Östersjöområdet. Norge är redan i dag kopplat till Östersjöområdet via EES-avtalet. Detta avtal knyter Norge till unionens inre marknad. I detta hänseende förändras inte Norges ställning. Östersjöstrategin omfattar emellertid också politikområden som inte täcks av EES-avtalet. Hit hör bland annat EU:s havspolitik, som är av stor betydelse för Norge och för vars genomförande Norge spelar en viktig roll.

9.   Ryssland har en annan ställning och ett annat förhållande till EU. Detta förhållande styrs av särskilda avtal och program. Ett avtal om samarbete och partnerskap mellan Ryssland och EU samt dess medlemsstater (1994) utgör grunden för förbindelserna. Dessutom finns det ett stort antal avtal om specifika frågor mellan Ryssland och EU. Mellan parterna finns också ett politiskt samrådssystem. Genomförandet av avtalen har inte fortskridit på önskat sätt, och man har trots olika ansträngningar inte lyckats förnya samarbets- och partnerskapsavtalet.

10.   Rysslands och EU:s förbindelser i Östersjöområdet grundar sig i hög grad på bilaterala relationer och program.

11.   I kommissionens meddelande om EU:s strategi för Östersjöområdet lyfter man fram EU:s politik för den nordliga dimensionen. Man konstaterar att kontakter med tredjeländer i första hand bör ske genom den nordliga dimensionen, och genom andra kanaler när det är lämpligt.

12.   Politiken för den nordliga dimensionen kompletterar i egenskap av ett politiskt EU-program Östersjöstrategin. Via politiken för den nordliga dimensionen kopplas även Island till samarbetet i Östersjöområdet.

13.   Vid genomförandet av strategin bör man fästa större uppmärksamhet vid frågor som rör strategins externa dimension. Östersjöns externa dimension bör utvidgas till att även omfatta Vitryssland och Ukraina, som utgör avrinningsområden till Östersjön. Genom att närmare knyta dessa stater till genomförandet av strategin skulle man föra dem närmare de europeiska värderingarna.

14.   Ett lyckat genomförande av Östersjöstrategin bygger på att man lyckas involvera stater utanför unionen. Till exempel i frågor som rör miljön, transporter, logistik och medborgarnas säkerhet behövs ett samarbete som sträcker sig över EU:s yttre gränser. Även energipolitiken i Östersjöområdet är en Östersjöpolitik som sträcker sig utöver unionens gränser.

15.   Genomförandet av Östersjöstrategin sker i form av konkreta projekt. Här finns inte nödvändigtvis några omfattande politiska kopplingar. Det är just med hjälp av dessa konkreta projekt som man kan visa på den ömsesidiga nyttan till exempel av samarbete med Ryssland.

16.   Regionerna och lokalsamhällena spelar en viktig roll i genomförandet av strategins interna och externa dimension. De ingår i många partnerskap som överskrider unionens yttre gränser. Vänortssamarbetet erbjuder till exempel möjlighet att utnyttja strategins olika delområden. För att utveckla EU:s strategi för Östersjöområdet bör unionen och övriga aktörer inom området sträva efter och utforma metoder för att stärka Östersjöstrategins dimension i syfte att effektivisera genomförandet.

17.   EU:s normala finansieringsprogram och instrument står till förfogande i Östersjöområdet. Att kunna utnyttja dessa instrument till att uppnå de mål som fastställts i Östersjöstrategin innebär en särskild utmaning. Detta är särskilt viktigt eftersom det i kommissionens meddelande inte finns några förslag om tilläggsfinansiering eller andra extra resurser. Det är viktigt att se till att relevanta resurser inom unionen fullt ut kan utnyttjas nu och i framtida programperioder till att nå strategins mål.

18.   EU:s strategi för Östersjöområdet grundar sig – som den bör – på tillämpningen av subsidiaritetsprincipen. Det här innebär att man med hjälp av strategin i första hand bör försöka åtgärda problem som inte kan lösas enbart på nationell eller lokal nivå. I meddelandet beskrivs strategins prioriteringar i form av fyra huvuduppgifter:

| — | Att skapa en hållbar miljö. |
| --- | --- |

—

Att skapa en hållbar miljö.

| — | Att öka välståndet i området. |
| --- | --- |

—

Att öka välståndet i området.

| — | Att öka tillgängligheten och attraktionskraften. |
| --- | --- |

—

Att öka tillgängligheten och attraktionskraften.

| — | Att säkra säkerheten och tryggheten i området. |
| --- | --- |

—

Att säkra säkerheten och tryggheten i området.

19.   Till kommissionens meddelande hör ett separat handlingsprogram för genomförandet av strategin. Detta handlingsprogram har tre nivåer. Till att börja med fastställs fyra pelare som följer strategins fyra huvudområden. Pelarna är indelade i 15 prioriterade områden som består av 78 föregångsprojekt. Prioriteringarna har med tanke på genomförandet av strategin valts ut så att de antingen syftar till att uppnå målen eller ger en möjlighet att ta itu med frågor som är viktiga för Östersjöområdet. Prioriteringarnas teman är allmänna och ofta mycket omfattande. Föregångsprojekten däremot är konkreta och av mer praktisk karaktär.

20.   I samband med att kommissionen utformade strategin höll den omfattande samråd med berörda aktörer. Samråden bestod av följande viktiga delområden: icke-officiella dokument från myndigheter och andra officiella organ i regionen, olika evenemang för att göra det möjligt för deltagare från myndigheter, icke-statliga organisationer och den privata sektorn att bidra med sina expertkunskaper samt ett samråd på webbplatsen Europa, som många aktörer inom Östersjöområdet deltog i.

21.   Sammanlagt deltog 109 berörda aktörer i samrådet, bland annat alla åtta medlemsstater i området samt tre stater utanför EU (Ryssland, Norge och Vitryssland). Vidare framförde 48 mellanstatliga organisationer och 31 lokala och regionala myndigheter sin ståndpunkt. Även 19 företrädare för den privata sektorn framförde sina åsikter. Genom samrådsförfarandet fick kommissionen en god uppfattning om de berörda aktörernas åsikter och förslag inför utarbetandet av strategin.

22.   De aktörer som deltog i samrådsförfarandet, framför allt företrädare för organisationer och lokala och regionala myndigheter, borde kontinuerligt ges möjlighet att delta i utvecklingen av strategin. Regionkommittén anser att man bör fästa stor uppmärksamhet vid utvärderingen och uppföljningen av meddelandet och den därtill hörande handlingsplanen. Förslaget i meddelandet om ett årligt forum är bra, men inte tillräckligt. Kommittén anser att utvärderingen bör vara kontinuerlig och öppen för alla intresserade berörda aktörer.

23.   Kommissionens slutsats av samrådet är att det inte behövs några nya organ för genomförandet av strategin. Östersjöområdet har många samarbetsstrukturer, och det ska inte skapas nya strukturer som kunde bli en administrativ börda utan att bidra till effektiv handling. Inom Östersjöområdet finns hundratals olika organisationer och nätverk. En stor del av dessa inrättades i början på 1990-talet efter att det system som gällde under kalla kriget hade kollapsat, i syfte att hjälpa länder som siktade mot ett EU-medlemskap att anpassa sig till det europeiska samarbetet.

24.   Även om det finns många organisationer och nätverk i området behövs i många fall inte längre deras verksamhet till följd av att grunden för verksamheten upphörde att existera efter utvidgningen år 2004. Organisationer som inrättades för att främja medlemskapet har inte alltid funnit en ny roll och nya uppgifter. Östersjöstrategin och dess genomförande skulle kunna erbjuda dessa organisationer nya uppgifter. Samtliga aktörer bör gemensamt överväga och utvärdera hur stort nätverk som är ändamålsenligt för genomförandet av Östersjöstrategin.

25.   För att aktivera organisationerna och nätverken krävs det en omfattande informations- och kommunikationskampanj om strategins innehåll och de möjligheter som den erbjuder. Detta omnämns inte i kommissionens förslag. Regionkommittén föreslår att Europeiska kommissionens representationskontor i medlemsstaterna åläggs att tillhandahålla tillräckligt omfattande och övergripande information.

26.   Kommittén vill ändå betona att samarbetet mellan lokala och regionala myndigheter har ökat efter utvidgningen och att verksamheten utökats i de organisationer och nätverk som inrättats av dessa myndigheter. Dessa aktörer visade stort intresse under samrådsförfarandet och deras ställningstaganden var ofta mycket noggrant utformade.

27.   I sitt meddelande konstaterar kommissionen också att det inte räcker endast med en strategi. Det behövs också konkreta och synliga åtgärder för att kunna lösa problemen i regionen. I handlingsplanen insisterar därför kommissionen på att medlemsstaterna och andra berörda parter ska ta på sig rollen som ansvariga samordnare för de olika prioriterade områdena och föregångsprojekten.

28.   Kommittén konstaterar att denna önskan inte har förverkligats i det första skedet av handlingsplanens godkännande. Genomförandet av prioriteringarna har i handlingsplanen huvudsakligen ålagts medlemsstaterna. Den regionala nivån ansvarar endast för ett av de 15 prioriterade områdena. Det är fråga om utvecklingen av turistpolitiken i området, som delstaten Mecklenburg-Vorpommern fått ansvaret att samordna. Inom samma uppgiftsområde har ansvaret för att främja hälsan getts åt den nordliga dimensionens partnerskap för hälsa och socialt välbefinnande (NDPHS). Meningen är att de prioriterade områdena ska genomföras i nära samarbete med kommissionen.

29.   Vid tidpunkten för meddelandets antagande ansvarade regionerna inte för ledningen av ett enda av de 78 föregångsprojekten. Ändå skulle regionerna kunna ges en viktig roll just i föregångsprojekten. Kommittén anser att regionerna och de lokala myndigheterna bör ges möjlighet att delta aktivt i genomförandet av föregångsprojekten då man i framtiden fattar beslut om sådana.

Strategins genomförande

30.   Regionkommittén konstaterar att man i handlingsplanen fäster mycket lite uppmärksamhet vid utformningen av strategins genomförande. Östersjöstrategin är föregångare när det gäller en ny typ av makroregionalt strategiskt samarbete, där det är viktigt att aktörerna på de olika förvaltningsnivåerna förbinder sig till samarbetet och att verksamheten samordnas. Kommittén uppmuntrar kommissionen att framför allt stödja ett flexibelt men målmedvetet genomförande av handlingsplanen liksom handlingsplanens förvaltning.

31.   I handlingsplanen föreslås en metod i tre nivåer för genomförandet. Metodens grunddrag motsvarar modellen för flernivåstyre. Den föreslagna metoden överensstämmer med den gemenskapsmetod som tillämpas inom unionen. Detta förslag binder genomförandet av strategin till unionens normala funktionssätt. Rådet har fått i uppdrag att utforma politiken på basis av kommissionens rekommendationer. Kommissionen får också i uppgift att för rådet utarbeta lägesrapporter om strategins framsteg. För att säkerställa flernivåstyret anser kommittén att det är viktigt att tillämpa gemenskapsmodellen, som garanterar att den lokala och regionala nivån medverkar i genomförandet av strategin.

32.   I enlighet med modellen för flernivåstyre har kommissionen en central roll i genomförandet av strategin. Kommissionen kommer att ansvara för samordning, övervakning, rapportering, underlättande av genomförandet och uppföljning. Den kommer tillsammans med berörda parter i regionen att utarbeta regelbundna framstegsrapporter och att använda sin initiativrätt för att föreslå ändringar i strategin och handlingsplanen när det behövs. I samordningen ingår att se över hur användningen av medlen bidrar till prioriteringarna i strategin.

33.   Handlingsplanen innehåller inte några förslag om hur kommissionens arbete med strategin eventuellt kommer att organiseras. Utgångspunkten är att de programansvariga myndigheterna kan se över tilldelningskriterierna och underlätta urvalet av projekt i linje med strategin. Kommissionen kommer också att välkomna lämpliga ändringar av programmen om det behövs. Risken är att kommissionen, med tanke på dess många olika arbetsområden, inte kommer att avsätta tillräckliga resurser för genomförandet av strategin. Det kunde vara lämpligt att inom kommissionen inrätta sektorsövergripande arbetsgrupper bestående av tjänstemän med uppgift att sköta åliggandena i samband med strategin. Kommissionens spelar en så central roll i genomförandet av strategin att den bör få tillräckliga resurser för planeringen, övervakningen, samordningen och rapporteringen.

34.   Handlingsplanens tredje nivå utgörs av ”samarbetsparterna”. Nivån för det praktiska genomförandet är av central betydelse för genomförandet av strategin. Handlingsplanen ger endast en generell beskrivning av denna nivå. Avsikten är att genomförandet på fältet och de ansvariga för detta anpassas till strategins mål. Också här har kommissionen en central roll: ”Kommissionen kommer att arbeta i partnerskap med de andra institutionerna, medlemsstaterna och regionerna, internationella finansieringsinstitut, transnationella programplaneringsorgan och mellanstatliga organisationer, t.ex. Helsingforskommissionen, för att identifiera samordnande organ för de olika prioriteringsområdena och ansvariga samordnare för föregångsprojekten”.

35.   Enligt definitionen i handlingsplanen är en makroregion ”ett område som omfattar ett antal administrativa regioner men med tillräckligt många gemensamma frågor för att det ska vara berättigat med en gemensam strategi”. I definitionen talar man om administrativa regioner och inte om stater, vilket låter förstå att de lokala och regionala myndigheterna är likställda med staterna som grund för makroregionen. Regionkommittén anser att man i denna process bör ge regionerna och de lokala aktörerna en viktig roll. Regionerna och de lokala aktörerna verkar närmast medborgarna. Med hjälp av en synlig insats från deras sida kan man föra strategin närmare medborgarna, vilket är en viktig förutsättning för att den ska bli framgångsrik. Närheten till medborgarna och den därav följande acceptansen är en nödvändig förutsättning för att strategin ska lyckas. Dessa principer kan bäst genomföras i samarbete med aktörer på den lokala och regionala nivån.

36.   De lokala och regionala aktörerna har också stor kännedom om Östersjöområdets förhållanden och behov. De har lång och praktisk erfarenhet av samarbete såväl sinsemellan som med icke-statliga organisationer. Man bör också komma ihåg att de har lång erfarenhet av trepartssamarbete med Europeiska kommissionen och medlemsstaternas regeringar vad gäller hanteringen av unionens finansieringsinstrument och politik. Också generellt sett är de kompetenta aktörer inom ramen för EU:s politik. Dessutom bör man notera att de lokala och regionala aktörerna under samråden med berörda parter visade stort intresse och en önskan att delta.

37.   Regionkommittén önskar att kommissionen ger erkännande åt de lokala och regionala aktörernas viktiga roll och prestationsförmåga i samband med genomförandet av strategin. Den lokala och regionala nivån bör ges en central roll som etablerad del i systemet för flernivåstyre då man identifierar och väljer samordnande organ för de olika prioriteringsområdena och ansvariga samordnare för föregångsprojekten.

38.   ReK noterar med tillfredsställelse att EU-budgeten på Europaparlamentets förslag innehåller ett anslag för främjande av strategin. Kommittén anser att det med tanke på behoven rätt anspråkslösa anslaget utgör en sporrande början och hoppas att anslaget kommer att öka under kommande år. Kommittén anser att anslaget framför allt bör användas till att stärka kapaciteten och möjligheterna för regionerna och de talrika intressegrupperna inom regionen att medverka till ett bättre genomförande av strategin.

39.   Kommittén anser att förslaget i handlingsplanen om ett årligt forum bör stödjas, men att det inte är tillräckligt med tanke på uppföljningen av strategins genomförande. Det räcker inte att forumet erbjuder ”ett tillfälle att samla parter som är involverade i olika aspekter av strategin, även från intresserade tredjeländer, för att se över och diskutera framstegen med strategin och för att lägga fram rekommendationer när det gäller genomförandet”. Övervakningen av strategins genomförande förutsätter en mer konkret uppföljning även på genomförandenivån. I detta sammanhang bör man överväga hur man på bästa sätt kan informera om resultaten av de olika åtgärderna. Man behöver också finna ett sätt att samla in befintlig data om Östersjöområdet i syfte att bidra till strategins mål.

40.   I handlingsplanen konstateras i många sammanhang vikten av att engagera de berörda aktörerna i strategin. För att strategin ska kunna genomföras på ett framgångsrikt sätt krävs det ett starkt politiskt åtagande från områdets aktörer. Att få till stånd och befästa ett politiskt åtagande är en viktig fråga. EU:s strategi för Östersjöområdet offentliggörs under exceptionella förhållanden mitt under en djup global recession.

41.   Recessionen drabbar den ekonomiska regionen Östersjön ovanligt hårt. Fram till helt nyligen var den ekonomiska regionen Östersjön det snabbast växande området i Europa. I juni 2009 då handlingsplanen offentliggjordes hörde regionen däremot till de områden som drabbats allra hårdast av krisen. Krisen kan vara en faktor som påskyndar genomförandet av handlingsplanen. Östersjöstrategin kan bidra till strävandena att övervinna den ekonomiska krisen. Å andra sidan bedömer man i handlingsprogrammet att tidtabellen för genomförandet av åtgärderna inom strategin kan komma att fördröjas på grund av krisen i de offentliga finanserna.

42.   Utgångspunkten för aktörernas engagemang i strategin är deras aktiva intresse under utarbetandet av strategin. Medlemsstaternas regeringar har en nyckelroll vad gäller detta engagemang. Regeringarna ställer upp målen för strategin och fattar beslut om dess huvuddrag och prioriteringar. Regeringarna har emellertid också en avgörande roll när det gäller att väcka intresse för strategin hos områdets aktörer och få dem att engagera sig i den. Regeringarna måste genom sina beslut skapa förutsättningar för ett aktivt deltagande av andra aktörer.

43.   Det har inrättats institutioner för mellanstatligt samarbete i Östersjöområdet. Det nordiska samarbete som inleddes under 1950-talet har sina egna organ, Nordiska rådet och Nordiska ministerrådet. På motsvarande sätt har de tre baltiska länderna grundat Baltiska ministerrådet och Baltiska rådet. År 1992 inrättades två organisationer som omfattar hela Östersjön, nämligen Östersjöstaternas råd (CBSS) och motsvarande organ för parlamentariker, Parlamentariska Östersjökonferensen (BSPC).

44.   En effektivisering av det mellanstatliga samarbetet förutsätter inte att nya organ inrättas, utan att verksamheten i redan existerande institutioner effektiviseras och att institutionerna börjar användas som forum för genomförandet av Östersjöstrategin. Östersjöstrategin skulle också innebära nya uppgifter för organisationerna.

45.   De tre organisationer som består av parlamentsledamöter skulle kunna utgöra forum för en politisk diskussion om Östersjöpolitiken. På detta sätt skulle man kunna öka partiernas och riksdagsledamöternas intresse för och engagemang i Östersjöpolitiken. Det här skulle kunna vara av stor betydelse för genomförandet av Östersjöstrategin.

46.   Även andra organisationer och samarbetsorgan i Östersjöområdet utgör forum för genomförandet av Östersjöstrategin och bidrar framför allt till att engagera de berörda aktörerna i strategin. Dessutom skulle Östersjöstrategin kunna innebära en ny drivkraft för verksamheten i organisationer där den ursprungliga grunden för verksamheten har gått förlorad.

Bryssel den 14 april 2010

Regionkommitténs förste vice ordförande

Ramón Luis VALCARCEL SISO

---

| 27.8.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 232/29 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 232/29

---

Utkast till yttrande från Regionkommittén om ”Handlingsplan för rörlighet i städer”

(2010/C 232/05)

I.   ALLMÄNNA SYNPUNKTER

Bakgrund

1.   Regionkommittén (1) utarbetade 2008 ett yttrande om Europeiska kommissionens grönbok Mot en ny kultur för rörlighet i städer
   (2). Detta följdes av en handlingsplan för rörlighet i städerna (3) i april 2009 som svar på ett initiativbetänkande (4) från Europaparlamentet. Regionkommittén välkomnade i denna det stora antal initiativ för rörlighet i städer som har tagits på EU-nivå.

2.   Regionkommittén har förespråkat en modell där planer för rörlighet i städerna genomförs inom ramen för hållbara, långsiktiga offentlig-offentliga eller offentlig-privata överenskommelser eller rörlighetsavtal och har uppmanat kommissionen att inom sammanhållningspolitiken skapa ett finansieringsinstrument som är direkt tillgängligt för regioner och städer och som skulle ge stadsområden incitament att införa rörlighetsplaner. Utformningen och genomförandet av planer för rörlighet i städerna bör vara städernas eget ansvar.

3.   Europeiska kommissionen uppmanades också att berika processen genom att finansiera incitament, belöningssystem och utbyte av bästa praxis med en motsvarighet till det EU-omfattande systemet med den blå flaggan som delas ut till kustområden som uppfyller kvalitetsnormerna. Den nya märkningen bör tilldelas enligt vissa kriterier till stadsområden med låga föroreningsnivåer och få trafikstockningar.

4.   Regionkommittén anser att det finns ett europeiskt harmoniseringsbehov framför allt i fråga om de tekniska kraven på fordon (t.ex. att befintliga fordon ska förses med dieselsotfilter i efterhand), infrastrukturutrustningar och transportjänster och när det gäller märkning (med skyltar och dekaler) som ger motorfordon tillträde till miljözoner i överensstämmelse med europeiska normer för avgaser och buller.

5.   Regionkommittén (5) har dessutom framfört synpunkten att den sociala dimensionen av rörlighet i städerna bör uppmärksammas i större utsträckning, eftersom man därigenom kan främja både social och territoriell sammanhållning i stadsområden och stadsnära områden.

6.   Kommissionen har nu antagit en handlingsplan för rörlighet i städer (6), i vilken tjugo åtgärder föreslås för att uppmuntra och bistå lokala, regionala och nationella myndigheter att uppnå målen för en hållbar rörlighet i städerna. För första gången föreslås ett omfattande stödpaket för hållbar rörlighet i städerna.

7.   De åtgärder som kommissionen föreslår ska lanseras under fyra år efter det att handlingsplanen antagits. Kommissionen kommer dock att se över genomförandet av handlingsplanen 2012 och kommer då att ta ställning till om ytterligare åtgärder bör vidtas.

Kommentarer avseende Europeiska kommissionens handlingsplan för rörlighet i städer

8.   Regionkommittén gläder sig över att Europeiska kommissionen äntligen har offentliggjort en handlingsplan för rörlighet i städer som tar upp de viktigaste aspekterna av förbättrad rörlighet i våra städer.

Ekonomiska och miljömässiga argument för en handlingsplan.

9.   Europeiska kommissionen slår fast att 72 % (7) av Europas befolkning bor i städer. Denna siffra kommer att stiga till 84 % år 2050. Städerna står inför utmaningen att göra transporter hållbara i både konkurrenshänseende (trängsel, transportkostnader) och med avseende på miljön (luftföroreningar, buller).

10.   Regionkommittén konstaterar att rörlighet i städer och stadstransporter är av avgörande betydelse för Europas framtid, eftersom dessa frågor rör den hållbara utvecklingens tre huvudpelare:

| — | Den ekonomiska pelaren, eftersom trafikstockningar är ett hinder för ekonomisk konkurrenskraft (förseningar i handeln, högre kostnader för godstransporter etc.). Stadsområdena är Europas ekonomiska motor genom att över 70 % av det ekonomiska välståndet i EU skapas där. 7 % av detta välstånd går dock till spillo genom externa kostnader för olyckor, trängsel samt skadliga effekter på hälsa och miljö. |
| --- | --- |

—

Den ekonomiska pelaren, eftersom trafikstockningar är ett hinder för ekonomisk konkurrenskraft (förseningar i handeln, högre kostnader för godstransporter etc.). Stadsområdena är Europas ekonomiska motor genom att över 70 % av det ekonomiska välståndet i EU skapas där. 7 % av detta välstånd går dock till spillo genom externa kostnader för olyckor, trängsel samt skadliga effekter på hälsa och miljö.

| — | Miljöpelaren, eftersom föroreningarna från bil- och lastbilstrafiken och trafikstockningar i storstads- och tätortsområden och vid resor mellan städer är ett av de största hindren för att EU ska kunna uppnå 20-20-20-målet. Motortransporter i städer står för 40 % av alla växthusgasutsläpp från vägtransporter och upp till 70 % av andra utsläpp. En övergång till andra transportsätt (framför allt kollektivtrafik) kommer naturligtvis att bidra till en hållbar utveckling i EU. |
| --- | --- |

—

Miljöpelaren, eftersom föroreningarna från bil- och lastbilstrafiken och trafikstockningar i storstads- och tätortsområden och vid resor mellan städer är ett av de största hindren för att EU ska kunna uppnå 20-20-20-målet. Motortransporter i städer står för 40 % av alla växthusgasutsläpp från vägtransporter och upp till 70 % av andra utsläpp. En övergång till andra transportsätt (framför allt kollektivtrafik) kommer naturligtvis att bidra till en hållbar utveckling i EU.

| — | Den sociala pelaren, eftersom bättre kollektivtrafiksystem och minskning av trafikstockningar kommer att få en positiv inverkan på medborgarnas livskvalitet och på folkhälsan. De kommer även att ge missgynnade områden och grupper bättre förbindelser till stadskärnorna och därigenom bättre tillgång till arbetstillfällen, tjänster (hälsovård, utbildning) och kultur. |
| --- | --- |

—

Den sociala pelaren, eftersom bättre kollektivtrafiksystem och minskning av trafikstockningar kommer att få en positiv inverkan på medborgarnas livskvalitet och på folkhälsan. De kommer även att ge missgynnade områden och grupper bättre förbindelser till stadskärnorna och därigenom bättre tillgång till arbetstillfällen, tjänster (hälsovård, utbildning) och kultur.

Roll och ansvar

11.   Regionkommittén välkomnar den fullständiga förståelse för subsidiaritetsprincipen som kommissionen visar i sin handlingsplan, där det framhålls att ansvaret för politiken för rörlighet i städer framför allt ligger hos de lokala, regionala och nationella myndigheterna men att beslut på det lokala planet inte fattas isolerat, utan inom den ram som fastställs genom politik och lagstiftning på nationell och regional nivå samt på EU-nivå.

12.   Europeiska kommissionen anser att det finns mycket att vinna på att arbeta gemensamt, samtidigt som subsidiaritetsprincipen och reglerna om befogenheter och ansvar på olika politiska nivåer respekteras.

13.   De 20 åtgärder som föreslås i handlingsplanen rör huvudsakligen verktyg för att hjälpa städer och regioner att utveckla en hållbar politik för rörlighet och återspeglar till stor del ReK:s tidigare rekommendationer. Dessa verktyg omfattar

| — | utbyte av information och bästa praxis, |
| --- | --- |

—

utbyte av information och bästa praxis,

| — | publicering av information och vägledande dokument om att utforma planer för rörlighet i städer, |
| --- | --- |

—

publicering av information och vägledande dokument om att utforma planer för rörlighet i städer,

| — | dialog med kollektivtrafikoperatörer i syfte att fastställa frivilliga åtaganden avseende resenärers rättigheter, |
| --- | --- |

—

dialog med kollektivtrafikoperatörer i syfte att fastställa frivilliga åtaganden avseende resenärers rättigheter,

| — | internetguide om rena fordon och diskussioner med medlemsstaterna om åtgärder för att införa ”energisnål” körning i körprov, |
| --- | --- |

—

internetguide om rena fordon och diskussioner med medlemsstaterna om åtgärder för att införa ”energisnål” körning i körprov,

| — | ett observationsorgan för rörlighet i städer, |
| --- | --- |

—

ett observationsorgan för rörlighet i städer,

| — | flera studier på området rörlighet i städer, bland annat om hur olika typer av ”gröna zoner” fungerar i EU. |
| --- | --- |

—

flera studier på området rörlighet i städer, bland annat om hur olika typer av ”gröna zoner” fungerar i EU.

14.   Publiceringen av kommissionens handlingsplan för rörlighet i städer utgör ett tillfälle att utforma en EU-ram som gör det möjligt för de lokala, regionala och nationella myndigheterna att vidta åtgärder i de städer där hållbara transportnät behöver utvecklas och nya tekniska lösningar införas, samtidigt som man respekterar olika parters behörighet och ansvarsområden. Det handlar om att vidta åtgärder som ger EU-medborgarna rena transportsätt i stadsområden och att förändra resvanorna i städerna i syfte att uppnå EU:s miljömässiga och ekonomiska konkurrensmål och mål för social sammanhållning.

15.   Europeiska kommissionens handlingsplan omfattar sex teman som togs fram efter remissrundan om grönboken. Samtliga teman förtjänar ytterligare kommentarer.

Främjande av integrerade strategier

16.   Den viktigaste åtgärden av de tre som föreslås inom detta tema är nog stödet till lokala myndigheter vid utarbetandet av planer för hållbar rörlighet i städer, för gods- och passagerartransporter i stadsområden och stadsnära områden. Denna åtgärd var en av Regionkommitténs viktigaste rekommendationer (8).

17.   Ett intressant tillägg, som förtjänar stöd, är emellertid förslaget om att införa frågan om rörlighet i städer i de hållbara energiplaner som ska utarbetas av städer som deltar i borgmästarförsamlingen (9) i syfte att främja en integrerad strategi som knyter energi- och klimatförändringsfrågor till transporter och rörlighetsfrågor.

18.   Kommissionen planerar också att sprida information om sambandet mellan åtgärder för hållbar rörlighet i städer och regionalpolitiska mål, bland annat kopplingen mellan stadstransporter och det transeuropeiska transportnätet.

Inriktning på medborgarna

19.   Kommittén är medveten om vikten av passagerares rättigheter och tillgången till information om pålitlighet, säkerhet m.m. för att trafiken med buss, spårvagn, tunnelbana, och andra kollektivtrafikmedel ska vara attraktiv. Kommissionen avser att ta fram EU-omfattande bästa praxis och införa en serie frivilliga åtaganden för att stärka resenärers rättigheter i fråga om kollektivtrafik – ett initiativ som Regionkommittén tidigare ställt sig bakom (8).

20.   Europeiska kommissionen avser att samarbeta med kollektivtrafikoperatörer och andra för att främja tillhandahållande av reseinformation. Det slutliga målet är att det ska finnas en internetportal för kollektivtrafik på EU-nivå med särskild inriktning på de centrala knutpunkterna i det transeuropeiska transportnätet och deras lokala och regionala förbindelser, i enlighet med vad Regionkommittén tidigare föreslagit (8).

21.   Kommissionen har för avsikt att inleda en undersökning av de olika tillträdesbestämmelserna för olika typer av gröna zoner runtom i EU, vilket ska leda till ett utbyte av bästa praxis. Dessa planer stöder Regionkommitténs förslag (8) om ett årligt europeiskt pris för att belöna intressanta transportinitiativ som går att överföra till andra regioner, som en del av motsvarigheten till det EU-omfattande systemet med den blå flaggan, vilket ska delas ut till områden med låga föroreningsnivåer och få trafikstockningar (”gröna flaggan”). Europeiska kommissionen föreslår att den befintliga tävlingen inom Europeiska trafikantveckan optimeras och att det införs ett särskilt pris för att uppmuntra antagandet av planer för hållbar rörlighet i städer.

22.   Eftersom energisnål körning utgör en obligatorisk del av yrkesförarnas utbildning och prov kommer kommissionen att diskutera med medlemsstaterna om och hur energisnål körning kan integreras i körprov för privatpersoner.

Grönare transporter i städer

23.   Europeiska kommissionen anser att åtgärder på EU-nivå kan bidra till att stärka marknaderna för ny och ren fordonsteknik och alternativa bränslen. Kommissionen föreslår därför fortsatt stöd till forsknings- och demonstrationsprojekt som finansieras genom sjunde ramprogrammet i syfte att underlätta införandet på marknaden av utsläppssnåla eller utsläppsfria fordon och alternativa bränslen. Kommissionen hänvisar särskilt till det europeiska initiativet för miljövänliga bilar (10) och dess särskilda inriktning på elfordon och infrastruktur för elfordon i städer.

24.   En internetguide om rena och energieffektiva fordon kommer att tas fram som stöd vid gemensam upphandling av fordon för allmänna tjänster.

25.   När det väl införts en EU-ram för internalisering av externa kostnader kommer kommissionen att inleda en studie av urbana aspekter av en internalisering i vilken man kommer att titta på effektiviteten i olika prissättningslösningar som innebär att användaren står för externa kostnader (miljökostnader, trängselkostnader och andra kostnader).

Förbättrad finansiering

26.   En särskild rekommendation från Regionkommittén (8) var att stödet för europeisk finansiering och samfinansiering av projekt för stadstransporter endast ska beviljas om det finns integrerade planer för rörlighet i städerna, vilket stärker EU:s förmåga att skapa incitament för utformning av sådana planer. Regionkommittén förespråkade att man introducerar ett europeiskt finansieringsinstrument som gör det möjligt att delfinansiera planerna för rörlighet i städer, vilket förutsätter offentlig-offentliga eller offentlig-privata rörlighetsavtal som finansieras via den privata sektorn och lokala, regionala och nationella finansieringsprogram.

27.   Kommissionen framhåller i sin handlingsplan att gemenskapsstöd, också via Europeiska investeringsbanken, kan ge viktiga incitament och bidra till att privat finansiering kan mobiliseras, så att man kan bistå de lokala myndigheterna att utveckla innovativa modeller för offentlig-privata partnerskap. Kommissionen vill hjälpa myndigheterna och berörda parter att undersöka finansieringsmöjligheter och utveckla innovativa modeller för offentlig-privata partnerskap.

28.   Kommissionen framhåller också att man kommer att fortsätta ge ekonomiskt stöd till initiativet Civitas efter den tredje generation projekt som inleddes under 2008, vilket Regionkommittén tidigare rekommenderat (8).

Utbyte av erfarenhet och kunskap

29.   Kommissionen avser att inleda en undersökning av hur man kan förbättra insamlingen av data om transporter och rörlighet i städer. Kommissionen kommer också att inrätta en virtuell plattform för utbyte av information, data och statistik, övervakning av utvecklingen och underlättande av utbyte av bästa praxis med utgångspunkt i befintliga initiativ (11). Denna åtgärd har redan tidigare välkomnats av Regionkommittén.

Optimering av rörligheten i städer

30.   Europeiska kommissionen vill underlätta en övergång till mer miljövänliga transportsätt och en effektiv godslogistik. Som ett led i sitt arbete kommer kommissionen 2010 att anordna en konferens om godstransporter i städer. Detta initiativ välkomnas av Regionkommittén.

31.   Kommissionen avser också att erbjuda assistans om användningen av intelligenta transportsystem – förhoppningsvis med kompatibla kommunikationsprotokoll och dataöverföring för att förbättra rörligheten i städer när det gäller till exempel elektroniska biljett- och betalningssystem, trafikledning, reseinformation m.m.

II.   POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

32.   Kommittén välkomnar Europeiska kommissionen handlingsplan för rörlighet i städer och stöder de föreslagna åtgärderna, eftersom de inte undergräver subsidiaritetsprincipen och de lokala, regionala och nationella myndigheternas huvudansvar, och eftersom ReK anser att utmaningarna inom stadstrafiken är lika viktiga som infrastrukturen för fjärr- och regionaltrafik, och att de under alla förhållanden motsvarar de kompletterande åtgärderna på de olika territoriella och funktionella insatsområdena.

Finansiering av en övergång till kollektivtrafik

33.   ReK anser inte att enbart teknikinriktade åtgärder (ny motorteknik, bättre bränslen och andra förbättringar) med stöd från det sjunde ramprogrammet är tillräckliga för att åstadkomma säkra kollektivtrafiksystem av hög kvalitet och till ett rimligt pris och därigenom en omfattande övergång till andra transportsätt och minskad trängsel i stadsområden. En övergång till alla former av kollektivtrafik, cykel- och gångtrafik måste uppmuntras.

34.   Kommittén uppmanar därför kommissionen att utifrån tydliga hållbarhetskriterier uppmärksamma rörligheten i stadsområden och stadsnära områden i EU via strukturfonderna, sammanhållningspolitiken, Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD).

35.   I den kommande översynen av EU:s budgetplan bör man dessutom ta hänsyn till behovet av stadstransporter, i synnerhet med tanke på det betydande bidrag som finansierade planer för rörlighet i städerna skulle kunna utgöra i förhållande till den ekonomiska, miljömässiga respektive sociala pelaren av hållbar utveckling i storstadsområden.

36.   Regionkommittén stöder Europaparlamentets förslag om att man inom ramen för budgetplanen för 2014–2020 bör inleda en undersökning av ett europeiskt finansieringsinstrument som gör det möjligt att samfinansiera

| — | planer för rörlighet i städerna, och |
| --- | --- |

—

planer för rörlighet i städerna, och

| — | investeringar i transportsätt i stads- och storstadsområden som uppfyller EU:s miljömässiga och samhällsekonomiska mål. |
| --- | --- |

—

investeringar i transportsätt i stads- och storstadsområden som uppfyller EU:s miljömässiga och samhällsekonomiska mål.

37.   Kommittén anser att åtgärderna är motiverade eftersom välutbyggda och säkra kollektivtrafiksystem av hög kvalitet och till ett rimligt pris i europeiska städer och stadsnära områden skulle göra det möjligt att

| — | stärka den ekonomiska tillväxten och konkurrenskraften genom minskade trafikstockningar och transportkostnader, göra styrningen av passagerar- och godstrafiken bättre, ökad sysselsättning till stöd för kollektivtransportsystem samt hävstångseffekten av sådana investeringar (12), |
| --- | --- |

—

stärka den ekonomiska tillväxten och konkurrenskraften genom minskade trafikstockningar och transportkostnader, göra styrningen av passagerar- och godstrafiken bättre, ökad sysselsättning till stöd för kollektivtransportsystem samt hävstångseffekten av sådana investeringar (12),

| — | förbättra miljön genom minskningar av växthusgasutsläpp och andra föroreningar, minskning av vägtrafik samt energibesparingar (13), förbättringar av luftkvaliteten och minskade negativa följder för hälsan i form av respiratoriska sjukdomar och hjärt- och kärlsjukdomar, |
| --- | --- |

—

förbättra miljön genom minskningar av växthusgasutsläpp och andra föroreningar, minskning av vägtrafik samt energibesparingar (13), förbättringar av luftkvaliteten och minskade negativa följder för hälsan i form av respiratoriska sjukdomar och hjärt- och kärlsjukdomar,

| — | stärka den sociala och territoriella sammanhållningen (14) genom en ökad rörlighet för invånarna, särskilt marginaliserade grupper i fattiga förorter, och genom att man samtidigt förbättrar miljön i stadskärnorna, där människor bor och turister vistas. |
| --- | --- |

—

stärka den sociala och territoriella sammanhållningen (14) genom en ökad rörlighet för invånarna, särskilt marginaliserade grupper i fattiga förorter, och genom att man samtidigt förbättrar miljön i stadskärnorna, där människor bor och turister vistas.

Ett integrerat tillvägagångssätt i stadspolitiken

38.   Det krävs en större samstämmighet mellan olika strategier och initiativ på EU-nivå, och i synnerhet ett integrerat tillvägagångssätt i stadspolitiken och den regionala planeringen, för att initiativ för att bekämpa trängsel och miljöföroreningar genom utarbetande av integrerade planer för hållbar rörlighet i storstadsområden inte ska undermineras av annan politik som till exempel rör stadsplanering och bostäder.

39.   ReK framhåller återigen sitt stöd för upprättandet av planer för hållbar rörlighet i åtminstone större städer, stadsområden och stadsnära områden. Planerna bör innehålla lösningar på hur tillgängligheten ska ökas för alla invånare och strategier för att tillgodose behoven av godstransporter i dessa områden samt hur trängsel och miljö- och hälsoproblem ska hanteras.

40.   Regionkommittén förespråkar att man på EU-nivå introducerar stimulansåtgärder som innebär att EU-finansiering och samfinansiering av projekt för stadstransporter i lämpliga områden i och runtom städerna endast ska beviljas om det finns planer för hållbar rörlighet i städerna och storstadsområdena och rörlighetsavtal som, genom offentlig-privata överenskommelser, finansieras via den privata sektorn och lokala, regionala och nationella finansieringsprogram.

41.   Vi är medvetna om att många städer redan har utarbetat planer för rörlighet men tror att städerna, om denna strategi tillämpas i alla större stadsområden med ett aktivt deltagande från intressenter, även i framtiden kommer att ha möjlighet att fritt anpassa planerna för rörlighet till lokala förhållanden medan kommissionen skulle kunna lyfta fram mervärdet av åtgärderna på EU-nivå.

42.   Eftersom Europeiska kommissionen även tidigare har uppmanat lokala myndigheter att ta fram och tillämpa planer för hållbara stadstransporter (15) bör kommissionen uppmuntra medlemsstaterna att göra detta till ett obligatoriskt krav för alla storstadsområden och stadsnära områden och skapa incitament för städerna och regionerna som gör det lättare för dem att utarbeta sådana planer.

43.   Finansieringen av Civitas-initiativet bör utökas, men endast för att ge Civitas möjlighet att utöver demonstrationsprojekt och utbyte av bästa praxis även bidra till att främja och genomföra planer för rörlighet i städerna.

44.   Regionkommittén uppmanar kommissionen att skapa ytterligare incitament för utveckling och genomförande av planer för rörlighet i städerna genom att instifta ett årligt europeiskt pris för att belöna intressanta transportinitiativ som går att överföra till andra regioner, som en del av ett EU-omfattande system för en ”grön flagga” som ska delas ut till t.ex. stadsområden som antar planer för rörlighet i städerna och som har låga miljöföroreningsnivåer och få trafikstockningar eller som gjort särskilda framsteg när det handlar om att ändra fördelningen mellan transportmedlen (modal split).

45.   Kommissionen bör anta en serie indikatorer som ska uppfyllas för att en stad ska kunna tilldelas ”gröna flaggan”. ReK inser dock att det kommer att vara olika svårt för städerna att uppnå låga föroreningsnivåer (luft- och bullerföroreningar) och få trafikstockningar (restider och restiders tillförlitlighet) med tanke på de stora skillnader som finns mellan städerna och deras stadstrafik.

46.   Regionkommittén rekommenderar att man vid beviljandet av den gröna flaggan (Green Flag) för stadsområden även ska beakta främjande av ”grönt tänkande” och miljöskydd i stadsområden, exempelvis gynnande av alternativa transportformer (genom att bygga ut vägar för fotgängare och cyklister eller främjande av andra alternativa former av transporter).

Främjande av en övergång till andra transportsätt

47.   ReK tror att EU-medborgarna, nu när de blivit mer medvetna om klimatförändringsfrågorna, i större utsträckning kan vara villiga att acceptera åtgärder som syftar till att användarna ska betala för transportsystemens externa kostnader (miljökostnader, trängselkostnader och andra kostnader) där offentliga myndigheter inte investerar i kollektivtrafik, dvs. principen om att förorenaren betalar.

48.   ReK uppmanar kommissionen att snarast inleda den föreslagna studien om urbana aspekter av internaliseringen av externa kostnader för olika transportsätt, så att åtgärder kan antas för att skapa balans i kostnaderna för olika transportsätt (16)
   (17) och upprätta hållbarare transportsystem i stadsområden.

49.   ReK anser att riktlinjer från Europeiska kommissionen om olika sätt att återspegla externa kostnader för rörlighet i transportpriser kommer att leda till ett ökat stöd bland allmänheten för rena transportsätt och bidra till en övergång till andra transportsätt och bidra till att göra allmänheten medveten om att individuella transportmedel ”verkar” billigare endast för att de externa kostnaderna inte syns i den ekonomiska redovisningen.

50.   Kommittén välkomnar kommissionens stöd till forskning kring rena och energieffektiva fordon och alternativa bränslen. Även om tekniska framsteg främjar miljön krävs det samtidigt åtgärder för att åstadkomma en övergång till andra transportsätt för att hantera både miljö- och trängselproblem i stadsområden.

Stärkta rättigheter för passagerare

51.   ReK välkomnar Europeiska kommissionens förslag om passagerares rättigheter och tillgänglighet till information om säkerhet och tillförlitlighet. Eftersom dessa endast kommer att omfatta frivilliga åtaganden som baseras på bästa praxis runt om i EU uppmanar kommittén dock kommissionen att öka den förväntade effekten av dessa förslag genom att stödja kommunikations- och informationskampanjer i alla medlemsstater, i samarbete med nationella, regionala och lokala myndigheter.

52.   Sådana informationskampanjer bör omfatta information om vilken påverkan åtgärder för rörlighet i städer samt EU-medborgarnas val av transportsätt har på Europas och de europeiska regionernas miljö och ekonomiska konkurrenskraft.

Bryssel den 15 april 2010

Regionkommitténs första vice ordförande

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

(1)  Yttrande om grönboken om stadstransporter (föredragande: Albert Bore) – CdR 236/2007 fin.

1

(2)  KOM(2007) 551.

2

(3)  Yttrande om handlingsplanen för rörlighet i städerna (föredragande: Albert Bore) – CdR 417/2008 fin.

3

(4)  Betänkande om handlingsplan för rörlighet i städerna (föredragande: Gilles Savary) – 2008/2217(INI).

4

(5)  Yttrande om grönboken om territoriell sammanhållning (föredragande: Jean-Yves Le Drian) – CdR 274/2008 fin.

5

(6)  KOM(2009) 490.

6

(7)  Förenta nationerna, World Urbanisation Projects: The 2007 Revision.

7

(8)  Se fotnot 3.

8

(9)  www.eumayors.eu

9

(10)  http://ec.europa.eu/research/transport/info/green_cars_initiative_en.html

10

(11)  Ett exempel på detta är www.eltis.org.

11

(12)  Kollektivtransportinvesteringar har en multiplikatoreffekt på 2–2,5 på lokala och regionala ekonomier – Europeiska gemenskapens femte ramprogram (2005), Transeconstudien.

12

(13)  Det är möjligt att uppnå energibesparingar på omkring 400–500 kg bränsle per invånare och år i städer där kollektivtrafiken står för en stor del av transporterna – UITP.

13

(14)  Se fotnot 5.

14

(15)  Den temainriktade strategin för stadsmiljön – KOM(2005) 718.

15

(16)  Biljettpriserna för tåg- och bussresor ökar snabbare än kostnaderna för att ha egen bil – Europeiska miljöbyråns rapport 3/2004.

16

(17)  Hållbara framtida transporter – Ett integrerat, teknikstyrt och användarvänligt transportsystem (föredragande: Väino Hallikmägi) – CdR 146/2009 fin.

17

---

| 27.8.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 232/36 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 232/36

---

Yttrande från Regionkommittén om ”Utvidgningsstrategi och huvudfrågor 2009–2010 – kandidatländer”

(2010/C 232/06)

I.   POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

Allmänna rekommendationer

1.   Regionkommittén erinrar om att syftet med EU är att främja freden, våra värderingar och välfärden för unionsinvånarna. Av denna anledning står unionen öppen för varje europeiskt land som uppfyller Köpenhamnskriterierna.

2.   Kommittén understryker att utvidgningsprocessen är av stor betydelse för att garantera fred och stabilitet på den europeiska kontinenten. Den ger även invånarna i kandidatländerna tillfälle att dra fördel av den välfärd som blir följden av det gemensamma ekonomiska samarbetsområdet.

3.   ReK betonar att Europeiska unionen måste bekräfta att den har ett kraftfullt åtagande som innebär att alla europeiska länder som uppfyller anslutningskriterierna och stabiliserings- och associeringsprocessens villkor har möjlighet att bli EU-medlemmar.

4.   Kommittén framhåller att huruvida en anslutning blir framgångsrik eller inte beror på hur kandidatlandet förbereder sig inför sitt inträde i unionen och uppfyller Köpenhamnskriterierna.

5.   Regionkommittén understryker att den till fullo stöder de åtgärder och reformer som kandidatländerna genomför i syfte att uppfylla anslutningskriterierna.

6.   ReK vill fästa uppmärksamheten på att respekt för principen om goda grannförbindelser och för det regionala samarbetet är av vital betydelse för anslutningsprocessen. Kommittén uppmanar kandidatländerna att på ett sätt som accepteras av båda sidor försöka finna en lösning på olösta frågor med grannländerna, inom ramen för de europeiska prioriteringarna, principerna och värdena.

7.   Vi vill understryka att det är viktigt att de lokala och regionala myndigheterna och deras sammanslutningar på ett tidigt stadium deltar aktivt i anslutningsprocessen, med tanke på att det rör sig om en strukturell och djupt demokratisk process som inte kan genomföras enbart på central nivå, utan kräver aktiv medverkan av alla styresnivåer och att subsidiaritets- och närhetsprinciperna respekteras till fullo.

KROATIEN

Landets framsteg i anslutningsprocessen

8.   Kommittén ger sitt erkännande till Kroatien för landets fortsatta framsteg när det gäller att uppfylla kriterierna för anslutning till EU och de skyldigheter som ett medlemskap medför.

9.   Kommittén är tillfreds med den bilaterala överenskommelse som slutits för att lösa gränskonflikten med Slovenien och som gjorde att man kunde nå en lösning som godtas av båda sidor i denna fråga.

10.   ReK uppmanar Kroatien att intensifiera försöken att uppfylla alla nödvändiga kriterier och riktmärken – inbegripet ett fullödigt samarbete med Internationella krigsförbrytartribunalen – på de områden där det fortfarande finns olösta frågor och att påskynda reformerna på vissa nyckelområden, vilket är en absolut förutsättning för att anslutningsförhandlingarna ska kunna slutföras under 2010.

11.   Vi anser att landet har gjort framsteg i bekämpandet av korruptionen. Kommittén understryker dock att korruptionen fortfarande är utbredd på många områden och rekommenderar att Kroatien gör ytterligare insatser och att man på alla nivåer förbättrar förvaltningskapaciteten hos de aktörer som bekämpar korruptionen samt skapar en bättre kultur för det politiska ansvarstagandet.

12.   ReK värdesätter de rättsliga garantier och den allmänna respekt som finns för frihet och mångfald i medierna, men vill ändå framhäva de hot och politiska påtryckningar som journalister får utstå om de undersöker frågor om korruption och organiserad brottslighet.

13.   Kommittén är oroad över att lagen mot diskriminering inte tillämpas i tillräcklig grad. De budgetnedskärningar som nyligen gjorts får inte användas som skäl för att inte tillämpa lagen fullt ut. Kommittén understryker att diskriminering av minoriteter utgör ett särskilt problem, eftersom skyddet mot diskriminering och påföljande straffåtgärder i praktiken inte är i linje med EU:s normer.

Att stärka de lokala och regionala myndigheternas kapacitet

14.   ReK välkomnar att de första direkta valen på lokal och regional nivå, som ägde rum i maj 2009, genomfördes på ett välfungerande sätt samt att valdeltagandet ökade och att kvinnorna fick ökad politisk representation.

15.   Kommittén välkomnar antagandet av den nationella strategin för utbildning av chefer och tjänstemän inom det lokala och regionala självstyret 2009–2013. Strategin är av stor betydelse för att förbättra det lokala självstyrets kapacitet att tillhandahålla decentraliserade tjänster till medborgarna. Trots det betonar vi att det finns omfattande brister i förvaltningsförfarandena och vi anser att den rättsliga grunden för att bygga upp en modern och professionell offentlig förvaltning fortfarande är ofullständig.

16.   ReK understryker att decentraliseringsstrategin inte har antagits på grund av att det saknas politiskt engagemang och vi beklagar att det inte finns någon generell samordning mellan den politiska och den tekniska nivån eller mellan den centrala förvaltningen och det lokala självstyret. ReK uppmanar de nationella myndigheterna att inrätta förfaranden som tillåter dem att på ett tillfredsställande sätt representeras i lagstiftningsprocessen och rekommenderar att man vidtar åtgärder för att förbättra den ekonomiska situationen för de lokala och regionala myndigheterna.

17.   Kommittén uppmuntrar dessutom till fler konkreta steg för att tillhandahålla utbildning och för att förbättra de yrkesmässiga färdigheterna och kunskaperna hos de kroatiska myndigheterna på nationell, regional och lokal nivå. Kommittén föreslår att samarbetet med EU:s medlemsstater utvecklas i detta avseende så att Kroatien snabbare utnyttjar deras erfarenheter och uppfyller villkoren för EU-anslutning.

18.   Kommittén ger sitt erkännande åt de framsteg som har skett för att förenkla registreringen av företag i relevanta register, men understryker att företagsklimatet påverkas negativt av den stora mängden skatter och avgifter på nationell och lokal nivå samt av korruptionen och den bristfälliga offentliga förvaltningen.

19.   ReK anser att de lokala och regionala myndigheterna och deras sammanslutningar måste delta i förfarandet för att tillämpa EU:s regelverk. Kommittén understryker att de lokala och regionala myndigheterna måste vara väl förberedda så att de kan fullgöra de skyldigheter och utnyttja de möjligheter som följer av det framtida medlemskapet.

FÖRE DETTA JUGOSLAVISKA REPUBLIKEN MAKEDONIEN

Landets framsteg i anslutningsprocessen

20.   ReK noterar kommissionens rekommendation och rådets (allmänna frågor) slutsatser från december 2009 och uppmanar regeringen i den före detta jugoslaviska republiken att garantera goda grannförbindelser och i synnerhet att öka sina ansträngningar för att genom förhandlingar och under FN:s överinseende finna en ömsesidigt accepterad lösning på namnfrågan.

21.   ReK erinrar om vikten av goda grannförbindelser och uppmanar regeringen i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien att samarbeta med alla parter för att vidareutveckla det regionala samarbetet.

22.   Kommittén välkomnar EU:s beslut om att medborgare i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien kan resa utan visum i Schengenområdet från och med den 19 december 2009.

23.   Kommittén uppmanar myndigheterna i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien att fortsätta sina insatser inom ramen för reformprocessen, särskilt vad gäller reformeringen av den offentliga förvaltningen och rättsväsendet, kvinnors rättigheter och förbindelserna mellan olika etniska grupper, i enlighet med Ohridavtalet från 2001, i vilket det ingår att rättigheterna för alla människor oavsett etnisk bakgrund garanteras och att deras deltagande i det offentliga livet och den offentliga förvaltningen ska öka.

24.   ReK välkomnar de tillfredsställande framsteg som har gjorts för att stärka och genomföra ramen för bekämpande av korruptionen, men trots detta är korruptionen fortfarande utbredd och den förblir ett allvarligt problem. ReK uppmanar landet att göra de ytterligare insatser som behövs, i synnerhet vad gäller genomförandet av den rättsliga ramen.

Att stärka de lokala myndigheternas kapacitet

25.   Kommittén välkomnar att det inrättats en ny kommitté för lokalt självstyre.

26.   Vi uppskattar att man använder sig av gränsöverskridande samarbete för att främja dialogen med lokala och regionala myndigheter i grannländerna.

27.   Vi välkomnar också slutsatserna från observatörerna från OSSE:s enhet för demokratiska institutioner och från Europarådet om att presidentvalet och lokalvalen 2009 uppfyllde de flesta kraven hos OSSE och internationella normer för demokratiska val. Kommittén uppmanar regeringen att fortsätta tillämpa ovannämnda rekommendationer från OSSE:s enhet för demokratiska institutioner och framhåller att man i grunden bör utreda de överträdelser som konstaterats.

28.   Kommittén uppmuntrar till fortsatt decentralisering och ytterligare överföring av ansvarsområden till kommunerna, enligt grundprinciperna i Ohridavtalet, men påpekar att det krävs ännu fler insatser, i synnerhet vad gäller kommunernas ekonomiska ram. Kommittén uppmuntrar även kommunförbundets (ZELS) omfattande insatser, som i hög grad bidrar till att främja decentraliseringsprocessen.

29.   Kommittén välkomnar lagen om kommunalt samarbete som trädde i kraft i juni 2009 och förväntar sig att den ska tillämpas i praktiken, liksom att liknande lagar som är under utarbetande ska träda i kraft.

30.   ReK understryker att indrivningen av kommunalskatter har blivit bättre och att man gjort insatser för att stärka kommunernas förmåga att förvalta förmögenhetsskatt, sina ekonomiska resurser och skulder samt hantera revision.

31.   Kommittén framhäver att vissa kommuner, i synnerhet de med liten befolkning, fortfarande har låg förvaltningskapacitet inom ekonomisk förvaltning, skatteförvaltning och revision och beklagar att insynen i och ansvarigheten hos organen för lokalt självstyre fortfarande är otillräckliga.

32.   Kommittén anser att det krävs bättre samarbete mellan centralnivån och den lokala nivån och att det finns ett behov av ökade insatser från ministeriet för lokalt självstyre i syfte att underlätta decentraliseringsprocessen.

33.   Kommittén kräver ökade insatser för att bekämpa människohandeln genom ett fortsatt genomförande av den nationella handlingsplanen för kampen mot människohandel och illegal invandring och genom bättre samordning på lokal nivå.

34.   ReK välkomnar att personalen i kommunerna successivt utbildas i att genomföra de delar av regelverket som överförs på lokal nivå och i att förvalta EU-stöd. Vi uppmanar till fortsatta insatser på detta område.

35.   ReK understryker att förvaltningskapaciteten för att utarbeta och införa miljölagstiftning är långtifrån tillräcklig, både på central och lokal nivå, och kommittén betonar att det är viktigt att hantera situationen på ett effektivt sätt, med beaktande även av eventuella miljömässiga konsekvenser för grannländerna.

TURKIET

Landets framsteg i anslutningsprocessen

36.   ReK välkomnar den breda offentliga dialogen om en rad traditionellt känsliga frågor, t.ex. rättsväsendets roll, kurdernas rättigheter, aleviternas rättigheter, militärens roll och Turkiets relationer till grannländerna. Vi uppskattar den turkiska regeringens konstruktiva inställning och dess roll i inledandet av dialogen.

37.   Kommittén understryker att framstegen vad gäller konkreta reformer var begränsad under 2009 och uppmuntrar regeringen att omvandla sina politiska initiativ till konkreta förändringar av lagstiftningen och sedan tillämpa den.

38.   ReK beklagar att trots att lagstiftning antagits i enlighet med de politiska Köpenhamnskriterierna så är tillämpningen av denna lagstiftning fortfarande bristfällig, i synnerhet vad gäller kvinnors rättigheter, icke-diskriminering, religionsfrihet, yttrandefrihet, nolltolerans mot tortyr och bekämpande av korruption.

39.   Situationen på områdena yttrandefrihet och pressfrihet är oroande, särskilt efter de exempellösa böter som en medieföretagsgrupp tvingats betala.

40.   Kommittén beklagar att det endast gjorts begränsade framsteg när det gäller religionsfriheten och uppmanar regeringen att inrätta en rättslig ram som överensstämmer med den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och Europadomstolens rättspraxis om mänskliga rättigheter och som tillåter att alla icke-muslimska religiösa samfund och det alevitiska samfundet kan fungera utan ogrundade inskränkningar.

41.   Kommittén beklagar att den turkiska regeringen fortsätter att ha förbehåll när det gäller minoriteternas rättigheter, såsom dessa fastställs i internationell rätt. ReK uppmanar följaktligen den turkiska regeringen att anpassa sin politik till de internationella normerna på detta område och de politiska partierna att stödja regeringens insatser. ReK uppmuntrar vidare Turkiet att vidta åtgärder som är i linje med rekommendationerna från Europarådets parlamentariska församling vad gäller den grekiska minoriteten på öarna Imbros (Gökçeada) och Tenedos (Bozcaada), i syfte att bevara de två öarnas tvärkulturella karaktär som en förebild för samarbetet mellan Grekland och Turkiet.

42.   Kommittén beklagar djupt att de åtaganden som fastställts i tilläggsprotokollet till associeringsavtalet mellan EU och Turkiet fortfarande inte uppfyllts och uppmanar Turkiet att tillämpa det till fullo och utan differentiering.

43.   Kommittén uppmanar samtliga berörda parter att aktivt stödja de pågående förhandlingarna och att på ett konkret sätt medverka till en övergripande lösning av Cypernfrågan, som vilar på en tvådelad federation bestående av två befolkningsgrupper, men med en internationell juridisk person och ett medborgarskap, i enlighet med besluten från FN:s säkerhetsråd och EU:s grundläggande principer. Vi uppmanar vidare samtliga berörda parter att underlätta att det skapas ett lämpligt klimat för förhandlingar om att dra tillbaka de turkiska styrkorna från EU-medlemsstaten Cypern. Kommittén efterlyser också en lösning på bosättningsfrågan och betonar att de rättmätiga invånarna ska tillåtas att återvända till de avspärrade delarna av Famagusta.

44.   ReK understryker Turkiets betydelse som transitland för den illegala invandringen. Kommittén betonar att det finns utsikter till att återuppta förhandlingarna om ett avtal om återtagande med EU och uppmanar Turkiet att under tiden fram till dess till fullo tillämpa de befintliga bilaterala avtalen om återtagande med medlemsstaterna. Kommittén uppmanar också den turkiska regeringen att utöka sitt samarbete med EU för hanteringen av invandringen, inbegripet genom Frontex, som bevakar EU:s yttre gränser.

45.   När det gäller övriga regionala frågor välkomnar ReK Turkiets förbättrade relationer med sina grannar, och särskilt avtalet med Armenien. Kommittén understryker vikten av att man snabbt ratificerar protokollen om att upprätta diplomatiska förbindelser och vidareutvecklar de bilaterala relationerna med Armenien. ReK utgår från att Turkiet kommer att fortsätta främja den goda grannsämjan och finna fredliga lösningar på tvister.

Att stärka de lokala myndigheternas kapacitet

46.   ReK välkomnar att lokalvalen i mars 2009 i stort sett var fria och rättvisa.

47.   Kommittén är dock missnöjd med de långsamma framstegen vad gäller att överföra ansvarsområden till lokala myndigheter, i synnerhet för att inrätta fungerande kommunfullmäktige, vilket är grundvalen för att stärka allmänhetens deltagande i beslutsfattandet inom det lokala självstyret.

48.   Kommittén efterlyser ökad insyn och ansvarighet, i synnerhet för den interna och externa finansiella kontrollen av de lokala myndigheterna, och understryker vikten av decentralisering och stärkande av de lokala myndigheternas förmåga att utföra de uppgifter de ålagts.

49.   Kommittén välkomnar att full sysselsättning fastställts som en av huvudpunkterna för förhandlingarna och att man antagit ett nationellt program för antagande av EU:s regelverk, men trots det vill vi betona att det endast gjorts begränsade framsteg vad gäller att effektivt genomföra de politiska och författningsrelaterade reformerna.

50.   Kommittén fäster uppmärksamheten på revisionsrättens särskilda rapport (nr 16/2009) om hanteringen av det föranslutningsstöd som kommissionen beviljat Turkiet och uppmanar kommissionen att tillämpa revisionsrättens rekommendationer om att sätta upp mål och genomföra program på grundval av anslutningskriterierna.

51.   Kommittén välkomnar inrättandet av utvecklingsorgan och att de berörda regionala och lokala aktörerna deltar i utarbetandet av budgeten för varje organ. ReK understryker dock att urvalskriterierna är osäkra och att det inte finns tillräcklig insyn i förfarandet.

52.   ReK understryker slutligen att anpassning till regelverket på området för regionalpolitik och samordning av strukturinstrumenten fortfarande endast skett i begränsad omfattning.

53.   Regionkommittén uttrycker sitt hopp och sin övertygelse om att Turkiets statliga och andra institutioner på lämpligt sätt analyserar de brister och iakttagelser som nämns och vidtar lämpliga rättsliga och administrativa åtgärder för att åtgärda dem.

Bryssel den 14 april 2010

Regionkommitténs första vice ordförande

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

| 27.8.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 232/41 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 232/41

---

Yttrande från Regionkommittén om ”Förbättra MKB-direktivet och SMB-direktivet”

(2010/C 232/07)

I.   POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

A.   Allmänna synpunkter och de lokala och regionala myndigheternas roll

1.   Regionkommittén bekräftar att SMB-direktivet (direktivet om strategisk miljöbedömning) och MKB-direktivet (direktivet om miljökonsekvensbeskrivning) utgör grundläggande instrument för lokal och regional miljöpolitik, i och med att de hjälper till att förhindra eventuella miljökonsekvenser som offentliga eller privata investeringsprogram, -planer eller -projekt kan medföra.

2.   ReK betonar att tillämpningen av båda direktiven kan föra med sig merkostnader för företag och offentliga förvaltningar.

3.   Vi vill också påpeka att direktiven inte fastställer några obligatoriska miljöbestämmelser utan överlämnar åt de nationella myndigheterna att kontrollera kvaliteten på de åtgärder som grundar sig på MKB-direktivet och SMB-direktivet.

4.   Trots att allmänhetens deltagande och öppenheten i beslutsprocessen säkerställs i de två direktiven finns det fortfarande brister, särskilt med avseende på initialskedet av det offentliga samrådet samt utformningen av och tillgången till information för allmänheten.

5.   Det kan vara viktigt att uppmärksamma att vissa avsnitt överlappar varandra i de två direktiven. Direktiven gäller för olika områden, i det avseendet att SMB-direktivet tillämpas ”uppströms” och gäller vissa offentliga och privata projekt och program på ett tidigt planeringsstadium medan MKB-direktivet ska användas vid bedömning av offentliga och privata projekt. Men gränsdragningen mellan en plan, ett program och ett projekt är inte alltid tydlig. Därför kan det vara svårt att avgöra om föremålet för bedömningen uppfyller kraven för tillämpning av båda direktiven eller bara det ena. Bedömningen måste därför göras i två steg.

6.   Regionkommittén vill framhålla att det är nödvändigt att båda direktiven ska ha formella kopplingar till Habitatdirektivet, särskilt när det gäller aspekten lämplig bedömning, och handlingsplanen för biologisk mångfald samt till väl utarbetade metoder för att bedöma inverkan av klimatförändringarna.

B.   Direktivet om miljökonsekvensbeskrivning (MKB)

7.   ReK noterar att medlemsstaterna har infört omfattande regelverk och nu tillämpar MKB. I vissa fall har medlemsstaterna infört skyldigheter som går utöver direktivets minimikrav.

8.   Kommittén anser dock att MKB-direktivet behöver förbättras på vissa områden och att det bör föras en debatt mellan sakkunniga i medlemsstaterna, till exempel när det gäller förhandskontrollen, det offentliga deltagandet, kvaliteten på de uppgifter som används, förfaranden för miljökonsekvensbeskrivning i gränsöverskridande sammanhang, samt samordningen av MKB med andra direktiv och politikområden.

9.   Kommittén föreslår att mekanismen för förhandskontroll i enlighet med artikel 4 och bilagorna 2 och 3 förenklas och förtydligas genom att de bedömningskriterier som listas i bilaga 3 blir mer utförliga och genom att gränsvärden, kriterier eller ”triggermekanismer” fastställs i direktivet. ReK noterar att vissa medlemsstater när de fastställer gränsvärden många gånger överskrider det handlingsutrymme som ges, antingen genom att endast ta hänsyn till vissa av kriterierna i bilaga 3 eller genom att på förhand undanta vissa projekt. Dessutom finns det flera exempel på att den samlade effekten inte beaktas och att man delar upp ett projekt i flera, särskilt när det handlar om stora investeringsplaner. Därför förslår vi att man anger de tekniska specifikationerna för de projekt som ingår i bilagorna I och II i syfte att klargöra det konkreta tillämpningsområdet.

10.   Regionkommittén rekommenderar att man i direktivet inför krav på att avgränsa innehållet i och omfattningen på de uppgifter som ska ingå i MKB-direktivets miljöinformation samt en överskådlig ackreditering av sakkunniga i de fall sådana används.

11.   ReK rekommenderar också att man – för att förbättra kvaliteten på miljökonsekvensbeskrivningen och därmed göra den effektivare – inför krav i direktivet på att ange vilka alternativa lösningar som övervägts, att fastställa en tidsgräns för miljökonsekvensbeskrivningens giltighet och att övervaka den miljöpåverkan som ett projekt kan få. Dessutom bör man följa upp hur effektiva de skydds- och korrigeringsåtgärder som fastställts är.

12.   ReK vill betona att allmänheten verkligen måste få möjlighet att delta i beslutsprocessen i ett tidigt skede. Samrådet måste inledas i så god tid som möjligt, till exempel under arbetet med att avgränsa tillämpningsområdet och under förhandskontrollen. Det måste också finnas minimikrav på hur man bäst kan göra dokumentationen till miljökonsekvensbeskrivningarna tillgänglig för allmänheten.

C.   Direktivet om strategisk miljöbedömning (SMB)

13.   Regionkommittén vill påpeka att den allmänna bilden av SMB-direktivets tillämpning och effektivitet i samtliga medlemsstater visar att det finns stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller institutionella och rättsliga bestämmelser och hur de uppfattar den roll som de förväntas spela (1).

14.   Kommittén vill understryka att det – även om man behöver skaffa större erfarenhet av tillämpningen av SMB-direktivet – finns ett antal punkter i direktivet som lämnas åt varje medlemsstat att redogöra för och som bör tydliggöras vid en översyn. ReK anser att följande åtgärder är nödvändiga:

| — | Direktivets tillämpningsområde (artikel 3.2 a tillsammans med 3.3) bör entydigt regleras med avseende på en plans eller ett programs miljöpåverkan. |
| --- | --- |

—

Direktivets tillämpningsområde (artikel 3.2 a tillsammans med 3.3) bör entydigt regleras med avseende på en plans eller ett programs miljöpåverkan.

| — | Det bör preciseras vilken information som miljörapporten (artikel 5 och bilaga 1) ska innehålla. Direktivets effektivitet kan förbättras om det innehåller exakta krav på omfattningen av de uppgifter som ska lämnas och anger hur utförlig bedömningen ska vara samt presenterar en standardiserad samling miljökriterier. |
| --- | --- |

—

Det bör preciseras vilken information som miljörapporten (artikel 5 och bilaga 1) ska innehålla. Direktivets effektivitet kan förbättras om det innehåller exakta krav på omfattningen av de uppgifter som ska lämnas och anger hur utförlig bedömningen ska vara samt presenterar en standardiserad samling miljökriterier.

| — | En miljörapport (artikel 5.1) borde även innehålla särskilda krav på att ange rimliga alternativ. |
| --- | --- |

—

En miljörapport (artikel 5.1) borde även innehålla särskilda krav på att ange rimliga alternativ.

| — | Det bör finnas krav på att man tar fram metoder och indikatorer som gör det möjligt att övervaka betydande miljöpåverkan (artikel 10) vid genomförandet av planer och program. Dessutom bör man följa upp hur effektiva de skydds- och korrigeringsåtgärder som fastställts är. |
| --- | --- |

—

Det bör finnas krav på att man tar fram metoder och indikatorer som gör det möjligt att övervaka betydande miljöpåverkan (artikel 10) vid genomförandet av planer och program. Dessutom bör man följa upp hur effektiva de skydds- och korrigeringsåtgärder som fastställts är.

15.   Regionkommittén vill erinra om att erfarenheten visar att införandet av strategisk miljöbedömning i den regionala och lokala markanvändningsplaneringen ökar kostnaderna med cirka 0,1–1 % och tiden för tillståndsbedömning av planerna med 20–25 %, vilket man bör ta hänsyn till när man inför ändringar i systemet för strategisk miljöbedömning.

16.   Kommittén anser det vara absolut nödvändigt att utveckla medlemsstaternas kapacitet att säkerställa en effektiv tillämpning av SMB-direktivet. För att uppnå detta bör man göra allt för att uppmuntra en förstärkning av kapaciteten, särskilt genom satsningar som har till syfte att rekrytera och utbilda sakkunniga inom strategisk miljöbedömning och sammanställa vägledande dokument.

17.   Regionkommittén yrkar på att man i samband med alla de initiativ som kommer att utarbetas tar hänsyn till subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna och till principen om bättre lagstiftning samt anordnar en bred debatt med alla berörda parter, förbättrar naturskyddet, verkar för en ökad harmonisering och förenklar nuvarande förfaranden.

18.   Regionkommittén noterar att man kan spara tid och pengar och undvika dubbelarbete genom att allmänheten redan under arbetet med den fysiska planeringen i samband med offentliga samråd får möjlighet att inhämta information om planerade lösningar. SMB-direktivet behövs därför inte för att garantera öppenheten. En strategisk miljöbedömning kan genomföras för att studera de alternativ som finns i fråga om syfte, teknik och miljöeffekter för ett konkret objekt som kan påverka miljön negativt.

Bryssel den 15 april 2010

Regionkommitténs första vice ordförande

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

(1)  Ytterligare information om de båda direktivens tillämpning och effektivitet finns i följande studier från Europeiska kommissionen:

1

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/eia_study_june_09.pdf

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/study0309.pdf

---

| 27.8.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 232/44 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 232/44

---

Yttrande från Regionkommittén om ”Hur den digitala utdelningen kan omvandlas till sociala fördelar och ekonomisk tillväxt” och ”Ett offentlig-privat partnerskap om framtidens Internet”

(2010/C 232/08)

I.   POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

Synpunkter som avser båda meddelandena

1.   Regionkommittén välkomnar kommissionens meddelanden ”Hur den digitala utdelningen kan omvandlas till sociala fördelar och ekonomisk tillväxt” och ”Ett offentlig-privat partnerskap om framtidens Internet”, eftersom den digitala utdelningen och utvecklingen av framtidens internet i hög grad kan bidra till att minska den digitala klyftan och till att förverkliga Lissabonstrategins och EU 2020-strategins målsättningar samt tillgodose vissa viktiga sociala, kulturella och ekonomiska behov hos EU:s invånare.

2.   Regionkommittén påminner om att den redan vid flera tillfällen framhållit att en långvarig digital klyfta leder till social utestängning och ekonomisk eftersläpning. Lika möjligheter i fråga om tillgång till det digitala samhället och digital kompetens är alltså en social och ekonomisk nödvändighet.

3.   ReK påminner också om att e-integrationen spelar en central roll för att uppnå målen i initiativet ”i2010 – Det europeiska informationssamhället för tillväxt och sysselsättning” (1) och därmed också de ekonomiska och sociala utvecklingsmålen i Lissabonstrategin (2).

4.   Regionkommittén framhåller att tillgång till bredband till ett överkomligt pris är en förutsättning för social och territoriell sammanhållning, för ekonomisk tillväxt och för e-integration i EU, framför allt mot bakgrund av den djupa ekonomiska och sociala kris som råder för närvarande.

5.   Regionkommittén noterar att bredband kan jämföras med andra offentliga tjänster såsom vatten- och elförsörjning och därför allt mer är att uppfatta som en offentlig tjänst (3). Alla EU:s invånare borde därför ha tillgång till bredband till ett rimligt pris.

6.   Kommittén betonar de lokala och regionala myndigheternas viktiga roll, som också erkänts i i2010-strategin för det europeiska informationssamhället, eftersom de utgör drivkraften för ekonomisk tillväxt på lokal nivå samt skapar, använder och förfogar över många digitala informationsprodukter och informationstjänster. I vissa medlemsstater är de också behörig myndighet i dessa frågor. De lokala och regionala myndigheterna bör därför fullt ut och aktivt delta i förvaltningen av informationssamhället (4).

7.   Kommittén vill i detta sammanhang understryka de lokala och regionala myndigheternas roll och ansvar när det handlar om att bidra till rättvis bredbandstillgång till ett rimligt pris i de regioner där marknaden kommer till korta, att genomföra pilotprojekt för att överbrygga klyftan i fråga om e-tillgänglighet och utveckla nya arbetssätt som gör det möjligt att rikta in de offentliga nättjänsterna på medborgarna (2).

8.   ReK anser att de lokala och regionala myndigheterna bör delta i ett brett samarbete för att förbättra interoperabiliteten i offentlig förvaltning och göra tillhandahållandet av offentliga tjänster effektivare (5).

9.   Regionkommittén anser att Europas potential bör utnyttjas fullt ut när det handlar om att utveckla IKT-tjänsterna inom den offentliga och privata sektorn och att man därför bör utnyttja IKT som ett sätt att förbättra de lokala och regionala myndigheternas tjänster på sådana områden som hälso- och sjukvård, utbildning, allmän ordning, säkerhet och sociala tjänster. De EU-stödda offentlig-privata partnerskap mellan lokala och regionala myndigheter och de små och medelstora företag som utvecklar IKT på området offentliga IKT-tjänster kan utgöra en utmärkt grund för att bygga upp en bas av färdigheter och kunskaper på lokal nivå i hela EU (6).

Särskilda synpunkter på kommissionens meddelande om hur den digitala utdelningen kan omvandlas till sociala fördelar och ekonomisk tillväxt

10.   Regionkommittén instämmer i kommissionens konstaterande att övergången från analog till digital markbunden tv i Europa kommer att frigöra ytterst värdefulla radiofrekvenser på grund av den större effektiviteten hos digital sändning. Detta brukar kallas den ”digitala utdelningen” och har stor potential när det handlar om att tillhandahålla en lång rad olika tjänster, eftersom radiosignalerna i detta frekvensområde når långt och utrustningen är lätt att använda inomhus. Kommittén är därför övertygad om att övergången ger EU ett unikt tillfälle att tillgodose den ökande efterfrågan på radiospektrum, särskilt för att tillhandahålla trådlöst bredband till landsbygdsområden, och därmed överbrygga den digitala klyftan, och stimulera användningen av nya trådlösa tjänster, t.ex. nästa generations mobila bredband, samt stödja utvecklingen av marksändningar.

Den digitala utdelningen – ett verktyg för att främja ekonomisk utveckling

11.   Kommittén noterar att den digitala utdelningen enligt den av kommissionen beställda undersökningen ”Exploiting the digital dividend – a European approach” under en period av 15 år kommer att generera ett sammanlagt värde av uppskattningsvis 150–700 miljarder euro för hela EU. Kommittén framhåller i detta sammanhang att radiofrekvenser enligt de nyligen reviderade bestämmelserna i det gemensamma regelverket för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (7) är en kollektiv nyttighet av stort socialt, kulturellt och ekonomiskt värde.

12.   Kommittén konstaterar att tillgången till den digitala utdelningen kommer att göra det lättare att tillhandahålla bredbandstjänster i hela EU och på så sätt bidra till att den gemensamma marknaden för elektroniska kommunikationstjänster förverkligas och att den därför kommer att bli ett viktigt inslag i produktiviteten och konkurrenskraften i den europeiska ekonomin.

Den digitala utdelningen – ett verktyg för att bekämpa den digitala klyftan

13.   Regionkommittén är övertygad om att en långvarig digital klyfta kommer att motverka utvecklingen, den sociala sammanhållningen och välståndet, och skapa social och ekonomisk marginalisering. Initiativet i2010 måste här bidra till bättre livskvalitet för medborgarna och rent allmänt för samhället (2).

14.   Kommittén påminner om de svårigheter som marknaderna i vissa geografiska områden har med att utveckla snabba bredbandsnät till rimliga priser. Kommittén uppmanar därför kommissionen att främja användningen av de radiofrekvenser som frigörs för att utveckla politiska strategier och riktlinjer där man erkänner detta marknadsmisslyckande och underlättar statliga och offentliga initiativ för att i dessa områden utveckla öppna nät som funktionellt sett är separerade från tjänsterna (3).

Öppnandet av spektrumet och fördelarna vid utvecklingen av offentliga tjänster

15.   Kommittén upprepar att tillgången till trådlösa bredbandsförbindelser av hög kvalitet och till rimligt pris kan bidra till att underlätta tillgången till de lokala och regionala myndigheternas tjänster och till att höja kvaliteten på dessa tjänster. Det gör det samtidigt lättare för mikroföretag samt små och medelstora företag att bjuda ut sina produkter. Avsides belägna regioner och lokalsamhällen, framför allt i de yttre randområdena, kan dra stor nytta av ett större utbud av snabbare bredbandstjänster (8).

16.   Kommittén anser att utnyttjandet av den digitala utdelningen skulle göra det möjligt att utveckla s.k. ”e-förvaltningstjänster” med bl.a. följande tillämpningsområden: förbindelser mellan användare och förvaltningar, bidrag från förvaltningarna för att främja den offentliga diskussionen (genom att sprida viktiga offentliga uppgifter, ett offentligt forum, samråd på internet och, ur ett bredare perspektiv, nya mekanismer för samråd med medborgarna); förbindelser mellan företag och förvaltning (redovisning av sociala uppgifter, redovisning av anställningsbeslut, överföring av skattemässiga uppgifter och redovisningsuppgifter); användning av e-handelns nya metoder vid offentlig upphandling (e-upphandling); nya arbets- och organisationssätt inom förvaltningen (omskolning, samarbete, distansarbete). Utnyttjandet av den digitala utdelningen skulle på så sätt göra det möjligt att kompensera nackdelarna för avlägsna landsbygdsområden genom bättre kommunikation mellan förvaltningen och användarna, både privatpersoner och företag.

17.   Kommittén vill understryka att ett av ledmotiven i sammanhållningspolitikens mål för den ekonomiska moderniseringen för perioden 2007–2013 är att öka attraktiviteten i medlemsländerna, regionerna och städerna genom att säkerställa tillgängligheten samt tillgången till högkvalitativa tjänster. Kommittén anser att denna åtgärd stöder utvecklingen av offentliga tjänster via internet, den ekonomiska tillväxten och kunskapstillväxten samtidigt som nya impulser ges till forskning och innovation (2).

En samordnat tillvägagångssätt på gemenskapsnivå

18.   Kommittén noterar, återigen enligt undersökningen ”Exploiting the digital dividend – a European approach”, att en lämplig samordning på EU-nivå av det spektrum som frigörs i och med den digitala utdelningen i sin helhet, och om detta uppnås före 2015, skulle bidra till att öka dess ekonomiska inverkan med ytterligare 20–50 miljarder euro på 15 år, främst beroende på nivån på den framtida efterfrågan på sådana tjänster som avancerade marksändningstjänster och trådlöst bredband.

19.   Kommittén noterar också att både CEPT (9) (Europeiska post- och telesammanslutningen) och RSPG (10) (Gruppen för radiospektrumpolitik) insisterat på att all harmonisering bör vara frivillig. Det finns flera skäl som talar för en frivillig harmonisering: skillnaderna mellan medlemsstaterna i fråga om storlek och topografi, graden av konkurrens med andra tjänsteplattformar, t.ex. satellit eller trådnät, eller användningen av radiofrekvenser i EU:s grannländer. Kommittén anser dessutom att beslut om att avsätta ett band av radiofrekvenser för ett särskilt syfte i enlighet med subsidiaritetsprincipen faller inom medlemsstaternas eller de lokala eller regionala myndigheternas behörighetsområde. Kommittén erkänner dock att det krävs en samordning av de tekniska användningsvillkoren på europeisk nivå så att investeringarnas skalfördelar maximeras och spektrumet används effektivt.

20.   Kommittén anser därför att det finns skäl för en harmoniserad hantering av den digitala utdelningen så länge som harmoniseringen är frivillig och hänsyn tas till medlemsstaternas särdrag och den politik de tänker föra. Kommittén välkomnar därför kommissionens planer på ett beslut om harmonisering av de tekniska villkoren för användningen av 800 MHz-bandet, samtidigt som man inte tvingar medlemsstaterna att öppna detta band för andra nya tillämpningar än radioutsändningar.

Den digitala utdelningen och den nationella mediepolitiken

21.   Kommittén konstaterar att gemenskapens politik i fråga om den digitala utdelningen kommer att få effekter på medlemsstaternas mediepolitik, framför allt när det gäller utvecklingen av markbaserad digital-TV. Varje EU-medlemsstat har för närvarande ett jämförbart antal tv-frekvenser. Om ett delband av radiofrekvenser avsätts för andra tjänster än radioutsändningar kommer detta dock att få en effekt på dessa frekvenser. Denna effekt kommer att variera från medlemsstat till medlemsstat och därmed äventyra principen om rättvis tillgång till radiofrekvensspektrumet i varje medlemsstat. Kommittén anser därför att man i gemenskapspolitiken i fråga om den digitala utdelningen måste ta hänsyn till detta problem och att man måste se till att alla medlemsstater har samma kapacitet att genomföra sina nationella politiska strategier för utveckling av digitala media.

22.   Kommittén framhåller medietjänsternas centrala roll i arbetet för att främja kulturell mångfald, pluralism och deltagardemokrati och för att bygga upp och stärka identiteten hos de lokala, regionala och nationella gemenskaperna i Europa. Kommittén noterar att markbaserad tv fortfarande är det viktigaste instrumentet för att tillhandahålla invånarna dessa tjänster. Kommittén är medveten om invånarnas förväntningar och behov i fråga om mångfalden i programutbudet, kvaliteten på tjänsterna, rörligheten och tillhandahållandet av tjänster med mervärde också genom markplattformar.

Den digitala utdelningen och politiken i fråga om stadsplanering och miljöhänsyn

23.   Kommittén noterar att utnyttjandet av den digitala utdelningen för trådlös kommunikation kommer att göra det nödvändigt att placera ut fler antenner än för radioutsändningarna. Detta kan få en effekt på stadsplaneringen och miljön. Kommittén noterar också att det i allmänhet är de lokala och regionala myndigheterna som är behöriga i dessa frågor. Kommittén vill därför framhålla att man måste hitta en balans mellan den oundvikliga utbyggnaden av nya nät och utövandet av dessa befogenheter.

Särskilda synpunkter på kommissionens meddelande ”Ett offentlig-privat partnerskap om framtidens Internet”

Forskning och utveckling

24.   Regionkommittén välkomnar kommissionens åtagande att genom sjunde ramprogrammet stödja ytterligare forskning och teknisk utveckling på området framtidens internet, utöver de utmärkta resultat som hittills nåtts. Kommittén föreslår att man använder ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation som en utmärkt plattform för att främja spridningen av framtida internettillämpningar. Kommittén efterlyser mer specifikt, liksom i tidigare yttranden (11), en samordnad användning av det sjunde ramprogrammet för forskning, strukturfonderna och programmet för konkurrenskraft och innovation. Detta är nämligen nödvändigt för EU:s konkurrenskraft och för synergieffekter mellan sammanhållningspolitiken, forskningspolitiken, politiken för högskoleutbildning och politiken för innovation på nationell och regional nivå (6).

25.   Kommittén konstaterar en allmän brist på samordning i vissa sektorer, t.ex. utbildning, innovation, forskning, investeringar och marknadsföring av innovativa IKT-lösningar. Här kan konceptet ”användardriven innovation” fungera som ett viktigt verktyg för förbättring, som används i allt flera regioner och städer i Europa och visat sig vara en viktig drivkraft för investeringar i forskning och utveckling och för nya innovationer på marknaden. Kommittén anser därför att detta koncept bör tillmätas större vikt i kommissionens meddelande (6).

26.   Kommittén har redan framhållit vikten av nära förbindelser mellan forskning och utveckling och industriell praxis och uppmanar därför medlemsstaterna och kommissionen att göra allt de kan för att forskning snabbt ska omsättas i vardagspraxis inom handel och inom den offentliga sektorn (6).

27.   Regionala och lokala myndigheter kan skapa innovativa miljöer som gynnar forskningsverksamheten och ta fram nya metoder för samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn eller för regionalt samarbete över landsgränserna. Förutom investeringar från de regionala och lokala myndigheternas sida kräver detta även ekonomiska resurser från medlemsstaterna och unionen (12).

Driftskompatibilitet

28.   Kommittén noterar att de interaktiva plattformar som utvecklas, t.ex. Web 2.0, har blivit mer användbara i dag tack vare de komplexa funktionerna för informationsdelning och den långt utvecklade driftskompatibiliteten mellan ett stort antal nätverk. Detta skapar möjligheter att generera eller tillhandahålla innehåll både från enskilda individers sida och genom brett samarbete. I detta sammanhang krävs det en snabb utveckling av teknik för masslagring för de offentliga förvaltningarnas databaser, som innehåller en beskrivning av de objekt som identifieras via en internetadress (13).

29.   För att insatserna för att underlätta framväxten av innovationsdrivna marknader och åstadkomma driftskompatibilitet och gemensamma normer ska krönas med framgång måste dessa ansträngningar enligt kommittén få kontinuerligt stöd, och de nationella, regionala och lokala myndigheterna måste delta i dem. Kommittén framhåller att insatserna måste kompletteras med åtgärder på lokal och regional nivå.

Datasäkerhet och respekt för privatlivet

30.   När man utvecklar infrastrukturen för framtidens internet och de därtill hörande tjänsterna måste man enligt kommittén se till att alla säkerhetskrav är uppfyllda på alla nivåer så att man uppnår högsta möjliga nivå av integritet och skydd av personuppgifter samt förhindrar obehörig spårning av alla former av persondata och profilanalys, inklusive shoppingpreferenser, hälsotillstånd, patientjournaler osv. (13)

31.   ReK anser att respekten av privatlivet är beroende av vissa faktorer, bland annat organisationen av de offentliga myndigheterna (varar merparten är lokala), harmoniseringen av lagstiftningen på europeisk nivå, spridningen av innovativ kultur hos de offentliga förvaltningarnas personal (bl.a. med hjälp av en gemensam etisk kod) och hanteringen av de funktioner som är kopplade till IKT (13).

32.   Kommittén efterlyser omfattande utbildningsåtgärder för all personal, särskilt tekniska specialister (till exempel inom nätverk, system, säkerhet och personlig integritet), personal som är direkt involverad i säkerhetsverksamhet som omfattar olika metoder och personal som är allmänt eller indirekt engagerad i innovation och modernisering (t.ex. genom att undervisa konsumenter i datakunskap) (13).

33.   Kommittén påminner om att den redan rekommenderat stärkta och nya insatser för att i god tid förebygga, hantera och lösa säkerhetsproblem när det gäller nät och information, ett arbete som stöds av Europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet (ENISA) (2).

Behovet av gemensamma åtgärder på europeisk nivå för att utveckla framtidens internet

34.   Kommittén välkomnar kommissionens planer på att involvera forumet för framtidens internet (FIF) i arbetet med att genomföra de förslag som tas upp i meddelandet, eftersom man måste samordna åtgärderna på europeisk nivå för att undvika att insatserna splittras och för att fastställa gemensamma mål i allmänhetens intresse. Eftersom de lokala och regionala myndigheterna är viktiga aktörer när det handlar om att utveckla framtidens internet, anser kommittén att de bör ha möjlighet att delta i forumet för framtidens internet. Kommittén uppmanar kommissionen att utarbeta förslag i denna riktning.

Bryssel den 15 april 2010

Regionkommitténs förste vice ordförande

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

(1)  KOM(2005) 229 slutlig.

1

(2)  CdR 5/2008 fin.

2

(3)  CdR 304/2008 fin.

3

(4)  CdR 247/2009 fin.

4

(5)  CdR 10/2009 fin.

5

(6)  CdR 156/2009 fin.

6

(7)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/140/EG av den 25 november 2009, EUT L 337, 18.12.2009.

7

(8)  CdR 252/2005 fin.

8

(9)  CEPT:s rapport nr 22 – CEPT:s rapport (B) till Europeiska kommissionen som uppföljning av mandatet om ”tekniska överväganden när det gäller harmoniseringsalternativ för den digitala utdelningen i Europeiska unionen”, 01.07.2008.

9

(10)  Yttrande från gruppen för radiospektrumpolitik om hur EU:s spektrumpolitik påverkar den digitala udelningen, 18.09.2009.

10

Yttrande från gruppen för radiospektrumpolitik om hur EU:s spektrumpolitik påverkar den digitala udelningen

(11)  CdR 263/2007 fin.

11

(12)  CdR 84/2007 fin.

12

(13)  CdR 247/2009

13

---

| 27.8.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 232/49 |
| --- | --- | --- | --- |

27.8.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 232/49

---

Yttrande från Regionkommittén om ”Att utveckla en gemensam strategi för viktig möjliggörande teknik i EU”

(2010/C 232/09)

I.   REGIONKOMMITTÉNS POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

1.   Regionkommittén välkomnar Europeiska kommissionens initiativ att lägga fram ett meddelande om ”Förberedelser för framtiden: Att utveckla en gemensam strategi för viktig möjliggörande teknik i EU”.

2.   Denna teknik har potential att bli mycket värdefull för medborgarna, näringslivet och de offentliga myndigheterna och skulle kunna bidra till att förbättra produkter och höja kvaliteten på offentliga tjänster.

3.   Kommittén välkomnar ytterligare referensdokument och rapporter som exempelvis meddelandet om ”Nanovetenskap och nanoteknik: En handlingsplan för Europa 2005–2009”, eftersom detta stöder den framtida utvecklingen av viktig möjliggörande teknik. Kommissionen betraktar i meddelandet nanoteknik som ett av de fem strategiskt mest relevanta områdena för viktig möjliggörande teknik.

4.   De lokala och regionala myndigheterna har en mycket viktig roll när det gäller att främja en väl underbyggd dialog med allmänheten och bemöta frågor och farhågor på medborgarnivå.

5.   Kommittén stöder det ökade fokus på gemensam strategisk programplanering och demonstrationsprojekt som föreslås i meddelandet samt ett mer strategiskt och samordnat förhållningssätt, inte bara från EU och medlemsstaterna utan även från regionerna.

6.   Det är positivt att meddelandet tar upp främjandet av regionala innovationskluster och innovationsnätverk som avgörande för att skapa och behålla innovation i världsklass och förankra kunskap i en viss region.

7.   Viktig möjliggörande teknik är mycket betydelsefull för EU:s internationella konkurrenskraft och den hållbara utvecklingen. Utbytet av erfarenheter och bästa praxis medlemsstaterna emellan och med andra europeiska regioner bör intensifieras. Det är också mycket viktigt att dra nytta av bästa praxis från hela världen.

8.   ReK framhåller återigen vikten av samverkan mellan ramprogrammet, strukturfonderna och nationell politik i förhållande till EU:s mer allmänna mål för konkurrenskraft och sammanhållning.

9.   ReK anser att det är viktigt att bestämmelserna för statligt stöd till innovation ses över och uppmanar kommissionen att hålla kommittén informerad om utvecklingen på området.

10.   Kommittén stöder kommissionens förslag om att inrätta en expertgrupp på hög nivå med uppdraget att utarbeta en gemensam långsiktig strategi för viktig möjliggörande teknik och uppmanar kommissionen att från ett tidigt skede hålla kommittén informerad om vad som händer i gruppen samt om dess analyser och politiska rekommendationer.

11.   ReK instämmer med kommentaren i nanorapporten om att hälso-, säkerhets- och miljöaspekter behöver integreras i den nanotekniska utvecklingen, samt att det behöver skapas en effektiv dialog med alla berörda parter.

12.   Det är viktigt att gällande EU-förordningar genomgår en noggrann granskning, i enlighet med Europaparlamentets begäran, och att de harmoniseras med regionala bestämmelser och normer, eftersom alltför stora skillnader mellan bestämmelserna skulle kunna inverka negativt på de europeiska regionernas och medlemsstaternas internationella konkurrenskraft.

13.   Kommittén anser inte att det finns anledning att ifrågasätta huruvida de föreslagna åtgärderna, såsom de formuleras i meddelandet om viktig möjliggörande teknik, stämmer överens med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

Effekter av viktig möjliggörande teknik för konkurrenskraft och innovation

14.   Viktig möjliggörande teknik har en betydelsefull roll när det gäller att stödja praktiska tillämpningar och kan bli viktig för den nya europeiska planen för innovation. Tekniken kan också förbättra livskvaliteten och konkurrenskraften i europeiska regioner.

15.   Även om det är viktigt att uppmärksamma de enskilda branschernas konkurrensposition bör man konstatera att den framtida välfärden i Europa i allt större utsträckning är beroende av branschövergripande verksamhet (1).

16.   Genom att främja ett stort antal tillämpningar av viss kunskap i flera innovationskedjor kan man skapa nya arbetstillfällen på alla nivåer och förankra kunskap i regionerna (1).

17.   EU:s ramprogram för forskning och teknisk utveckling bör ses över och anpassas i högre grad till små och medelstora företags behov så att dessa enklare kan delta i gemensamma EU-projekt och för att öka möjligheterna att utveckla viktig möjliggörande teknik på regional nivå.

18.   Kommittén konstaterar att Europa redan i dag har blivit mindre attraktivt för industriella investeringar i denna sektor.

Samhällsaspekter av viktig möjliggörande teknik

19.   Precis som nämns i meddelandet är det viktigt att allmänheten har kunskaper om och förstår den möjliggörande tekniken och att det finns en proaktiv strategi som för samman olika aktörer för att bemöta allmänhetens oro och farhågor och för att öppet informera om fördelarna och riskerna med ny teknik.

20.   Kommittén vill återigen framhålla vikten av god förståelse och information när det gäller riskerna och fördelarna med ny teknik, vilket ReK framfört i tidigare yttranden (2). Vid behov bör studier genomföras för att öka förståelsen för eventuella risker i förhållande till förväntade fördelar.

21.   ReK välkomnar i detta sammanhang en mer framträdande roll för Europeiska gruppen för etik när det gäller att få till stånd en väl underbyggd diskussion om fördelar och risker med bio- och nanoteknik.

22.   Kommittén instämmer i att det är viktigt att hantera förväntningarna och farhågorna i samhället, vilket påpekas i nanorapporten och dess åtföljande dokument.

23.   Samarbetet mellan EU och de nationella och regionala nivåerna i etiska och socioekonomiska frågor bör främjas.

24.   ReK anser att EU bör inrätta en europeisk arbetsgrupp för social innovation som inte står vid sidan av utan befinner sig i hjärtat av den europeiska industripolitiken (1).

25.   ReK uppmanar medlemsstaterna att tillsammans med de regioner de består av utforma sin innovationspolitik samt åtgärder och redskap till stöd för denna politik, så att de resultat som uppnås även motsvarar behoven på lokal och regional nivå (3).

26.   Regionkommittén välkomnar kommissionens planer på att genom handelspolitiken och bilaterala överenskommelser verka för att stoppa otillbörlig subventionering i tredjeland och därmed också konkurrensen via offentligt stöd. Om det finns tredjeländer som inte är beredda att bidra till detta, borde EU och medlemsstaterna ändå försvara sina tekniska och ekonomiska intressen genom verksamma åtgärder för att se till att viktig möjliggörande teknik och därmed den vetenskapsbaserade industrin stannar kvar i Europa.

Infrastruktur och sammanhållning

27.   ReK efterlyser en större satsning på information på lokal och regional nivå samt på att främja en uppgradering av infrastrukturer, som båda är nödvändiga led i utvecklingen och tillämpningen av viktig möjliggörande teknik.

28.   Den europeiska forskningsinfrastrukturen finns främst i Västeuropa, och i detta avseende bör man arbeta för en jämnare geografisk spridning.

29.   Det krävs en europeisk ram för att forskningsinfrastrukturen ska fungera bättre och hindren för internationell forskning ska kunna undanröjas.

30.   Kommittén anser att man särskilt bör betrakta europeiska grupperingar för territoriellt samarbete (EGTS) som ett alternativt rättsligt instrument för att inrätta forskningsinfrastruktur med en europeisk dimension.

31.   Regionkommittén betonar hur viktiga de lokala och regionala myndigheterna är i arbetet med att främja gemensamma forskningsprogram: Dessa myndigheter är centrala aktörer i arbetet med att utveckla regionala forsknings- och innovationsstrategier. De har ofta forskningsinstitutioner under sig och stöder innovativa miljöer.

32.   Kommittén föreslår att nya incitament förs in i strukturfonderna till stöd för forskning och innovation, bland annat differentierade bidragskvoter som gynnar forsknings- och innovationsprojekt.

33.   Regionkommittén uppmuntrar städer och regioner att stödja överföring av kunskap och innovation från vetenskaplig nivå till näringslivet, öka riskkapitalsatsningarna (även för gränsöverskridande samarbete) och stödja användarna när tekniska uppfinningar ska patenteras samt när sådana patent ska användas.

34.   ReK framhåller sammanhållningspolitikens särskilda roll när det gäller att stödja innovationsverksamhet i regionerna.

35.   Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) kan ge ekonomiskt stöd till kompetensutveckling och till modernisering av utbildningsstrukturerna och utbildningssystemen genom finansiering av företagskuvöser och vetenskapsparker, och därigenom underlätta kontakterna mellan små och medelstora företag och universitet.

Ökat deltagande från små och medelstora företag i offentlig-privata partnerskap

36.   ReK framhåller åter att man inom den europeiska industripolitiken bör fästa särskild vikt vid samspelet mellan stora, medelstora och mindre företag, särskilt mellan de små och medelstora företagen och forskningscentrumen (1). En välutbildad arbetskraft är av avgörande betydelse för detta samspel och för att förankra näringslivet på regional nivå.

37.   Kommittén betonar återigen vikten av samarbete mellan offentliga institutioner och den privata sektorn. Särskilda insatser bör göras för att få universitet, högskolor och forskningsorgan att delta (4). Det är viktigt att universitetens kursplaner kopplas till den teknik som är relevant för arbetskraften i en viss region, i syfte att bevara kunskap och konkurrenskraft i regionen.

38.   ReK uppmanar till en betydande förändring av inriktningen på strukturfondsmedlen till regionerna, i syfte att stimulera särskilt forskningens och innovationens efterfrågesida och främja regional potential i form av en användarstyrd och öppen innovation (5).

Utvecklingen inom särskilda sektorer

39.   Stötvisa, spektakulära produkt- och marknadsinnovationer börjar redan dyka upp inom ett antal sektorer, till exempel livsmedels- och läkemedelsindustrin (biovetenskap), biomedicinsk teknik, bilindustrin och högteknologiska system (1).

40.   Biotekniken erbjuder goda framtida alternativ för den kemiska industrin utöver användningen inom hälsoområdet samt för livsmedel och djurfoder (2).

41.   Olika jordbruksformer bör samexistera i högre grad, inte bara för att få fram goda jordbruksmetoder utan också för att främja tolerans och förtroende mellan närboende jordbrukare vid utbyte av information samt vid samordning och samarbete (2).

42.   Regionkommittén välkomnar Europeiska kommissionens arbete för en säker och effektiv användning av den moderna biotekniken i utvecklingsländerna samt för att stödja dessa länders kapacitet att bedöma och hantera risker, i syfte att bevara och använda de genetiska resurserna på ett hållbart sätt i dessa länder (2).

43.   Kommittén betonar behovet av att utveckla lämpliga metoder för säkerhetsbedömning inom nanoteknik och att införa en ändamålsenlig politik och lagstiftning innan tekniken får ytterligare genomslag på marknaden.

44.   Det är viktigt att man prioriterar utformningen av en mer robust hållbarhetsbedömning för teknik, särskilt när det gäller den tidiga utvecklingen långt innan tekniken är redo att introduceras på marknaden. Detta skulle så småningom kunna leda till en utveckling av oberoende metoder för riskbedömning och riskhantering samt för studier om sociala konsekvenser.

45.   Regionkommittén vill att den framåtblickande roll som samtliga enheter inom kommissionen har stärks, särskilt i tekniskt hänseende, så att man på ett tidigt stadium kan identifiera nya problemställningar. Det är nödvändigt att titta närmare på lagstiftningens och politikens relevans, konsekvens, effektivitet, genomförande samt samhälleliga och ekonomiska effekter (2).

Bryssel den 14 april 2010

Regionkommitténs första vice ordförande

Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

---

(1)  CdR 39/2006 fin.

1

(2)  CdR 174/2007 fin.

2

(3)  CdR 283/2008 fin.

3

(4)  CdR 83/2007 fin.

4

(5)  CdR 263/2007 fin.

5

---