# Eiropas Savienības C 175/2010

| | ISSN 1725-5201
  doi:10.3000/17255201.C_2010.175.lav |
| --- | --- |
| Eiropas Savienības
  Oficiālais Vēstnesis | C 175 |
| | |
| Izdevums latviešu valodā | Informācija un paziņojumi | 53. sējums2010. gada 1. jūlijs |

ISSN 1725-5201

doi:10.3000/17255201.C_2010.175.lav

Eiropas Savienības

Oficiālais Vēstnesis

C 175

Izdevums latviešu valodā

Informācija un paziņojumi

53. sējums2010. gada 1. jūlijs

---

| Paziņojums Nr. | Saturs | Lappuse |
| --- | --- | --- |
| | I   Rezolūcijas, ieteikumi un atzinumi |
| | ATZINUMI |
| | Reģionu komiteja |
| | 83. plenārsesija 2010. gada 9.–10. februārī |
| 2010/C 175/01 | Reģionu komitejas atzinums Saskaņoti un ilgtspējīgi problēmu risinājumi un teritoriālās dimensijas nostiprināšana Eiropas autorūpniecības nozarē | 1 |
| 2010/C 175/02 | Reģionu komitejas atzinums Sestais progresa ziņojums par ekonomisko un sociālo kohēziju | 4 |
| 2010/C 175/03 | Reģionu komitejas atzinums Ilgtspējīgas attīstības veicināšana – taisnīgas tirdzniecības un nevalstisku ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu nozīme | 10 |
| 2010/C 175/04 | Reģionu komitejas atzinums Lauksaimniecības produktu kvalitāte | 15 |
| 2010/C 175/05 | Reģionu komitejas atzinums Mērķtiecīgāks atbalsts lauksaimniekiem apgabalos, kuros ir nelabvēlīgi dabas apstākļi | 19 |
| 2010/C 175/06 | Reģionu komitejas atzinums Atjauninātā Eiropas stratēģija Ieguldījums jaunatnē | 22 |
| 2010/C 175/07 | Reģionu komitejas atzinums Funkcionālā analfabētisma izskaušana. Pārdomāt tālejošu Eiropas stratēģiju atstumtības novēršanai un personiskās izaugsmes veicināšanai | 26 |
| 2010/C 175/08 | Reģionu komitejas atzinums Zaļā grāmata Jauniešu mācību mobilitātes veicināšana | 31 |
| 2010/C 175/09 | Reģionu komitejas atzinums Lietiskais internets un publiskā sektora informācijas atkalizmantošana | 35 |

Paziņojums Nr.

Saturs

Lappuse

I   Rezolūcijas, ieteikumi un atzinumi

ATZINUMI

Reģionu komiteja

83. plenārsesija 2010. gada 9.–10. februārī

2010/C 175/01

Reģionu komitejas atzinums Saskaņoti un ilgtspējīgi problēmu risinājumi un teritoriālās dimensijas nostiprināšana Eiropas autorūpniecības nozarē

1

2010/C 175/02

Reģionu komitejas atzinums Sestais progresa ziņojums par ekonomisko un sociālo kohēziju

4

2010/C 175/03

Reģionu komitejas atzinums Ilgtspējīgas attīstības veicināšana – taisnīgas tirdzniecības un nevalstisku ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu nozīme

10

2010/C 175/04

Reģionu komitejas atzinums Lauksaimniecības produktu kvalitāte

15

2010/C 175/05

Reģionu komitejas atzinums Mērķtiecīgāks atbalsts lauksaimniekiem apgabalos, kuros ir nelabvēlīgi dabas apstākļi

19

2010/C 175/06

Reģionu komitejas atzinums Atjauninātā Eiropas stratēģija Ieguldījums jaunatnē

22

2010/C 175/07

Reģionu komitejas atzinums Funkcionālā analfabētisma izskaušana. Pārdomāt tālejošu Eiropas stratēģiju atstumtības novēršanai un personiskās izaugsmes veicināšanai

26

2010/C 175/08

Reģionu komitejas atzinums Zaļā grāmata Jauniešu mācību mobilitātes veicināšana

31

2010/C 175/09

Reģionu komitejas atzinums Lietiskais internets un publiskā sektora informācijas atkalizmantošana

35

| | III   Sagatavošanā esoši tiesību akti |
| --- | --- |
| | Reģionu komiteja |
| | 83. plenārsesija 2010. gada 9.–10. februārī |
| 2010/C 175/10 | Reģionu komitejas atzinums Eiropas brīvprātīgā darba gads (2011) | 40 |

III   Sagatavošanā esoši tiesību akti

Reģionu komiteja

83. plenārsesija 2010. gada 9.–10. februārī

2010/C 175/10

Reģionu komitejas atzinums Eiropas brīvprātīgā darba gads (2011)

40

| LV | |
| --- | --- |

LV

---

I Rezolūcijas, ieteikumi un atzinumi

ATZINUMI

Reģionu komiteja

83. plenārsesija 2010. gada 9.–10. februārī

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/1 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/1

---

83. PLENĀRSESIJA 2010. GADA 9.–10. FEBRUĀRĪ

Reģionu komitejas atzinums “Saskaņoti un ilgtspējīgi problēmu risinājumi un teritoriālās dimensijas nostiprināšana Eiropas autorūpniecības nozarē”

(2010/C 175/01)

I.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

1.   atgādina, ka autobūves nozarei ir stratēģiska nozīme Eiropas Savienībā, jo ar to tieši un netieši saistītas aptuveni 12 miljoni darbavietas. Autobūves nozare ar automobiļu un to komplektējošo daļu ražotājiem ir pārstāvēta visā Eiropas teritorijā;

2.   norāda, ka autobūves nozari skārusi smaga krīze, kas turpmākajos mēnešos, iespējams, vēl padziļināsies un kuras sekas būs jūtamas Eiropas ekonomikā kopumā;

3.   uzskata, ka Eiropas Savienībai, ņemot vērā pašreizējās politikās un ekonomiskās norises, būs jāpārskata atbalsts ekonomikas nozarēm, kurām ir būtiska nozīme nodarbinātības un ilgtspējīgas izaugsmes veicināšanā;

4.   aicina īstenot “jaunu kursu” (“New Deal”) Eiropas autobūves nozarei kopumā;

5.   uzskata, ka pašlaik ir īpaši svarīgi uzsākt nepieciešamās konsultācijas ar nozares uzņēmējiem un publiskajām iestādēm;

Galvenie uzdevumi

6.   uzskata, ka, beidzoties Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāna un valstu ekonomikas atveseļošanas plānu ārkārtējiem atbalsta pasākumiem, Eiropas autobūves nozarē radīsies ievērojams jaudas pārpalikums. Tāpēc būs jāsamazina nozares ražošanas jaudu. Līdz ar to visā Eiropā ir apdraudēta daudzu montāžas rūpnīcu un MVU darbība;

7.   uzsver, ka autobūves nozares uzņēmumiem un darba ņēmējiem jārisina problēmas saistībā ar pieaugošām vajadzībām apmācības, iekšējās un ārējās pārorientēšanās, kā arī sociālās inovācijas jomā;

8.   norāda uz izmaiņām patērētāju pieprasījumā: viņi vēlas automašīnas, kas rada mazāku piesārņojumu, ir drošākas un par pieņemamām cenām;

9.   uzsver, ka autorūpniecības nozarei izvirzīti jauni tehnoloģiski uzdevumi. Ir svarīgi izstrādāt jaunus risinājumus ilgtspējīgai mobilitātei;

Elastīgāk jāizmanto esošie Eiropas instrumenti

10.   pauž nožēlu, ka ne visi esošie Eiropas instrumenti ir pielāgoti ātrai reaģēšanai uz situācijām, ar kādām sastopas ekonomikas dalībnieki;

11.   jo īpaši pauž nožēlu par laikietilpīgo un smagnējo procedūru, lai saņemtu Eiropas Globalizācijas pielāgošanas fonda līdzekļus;

12.   norāda uz grūtībām, ar kādām sastopas dažas reģionālās pašvaldības, lai pielāgotu ERAF darbības programmas krīzes apstākļiem, lai arī Eiropas Komisija sākotnēji atbalstīja šādu pielāgošanu;

13.   aicina Eiropas Parlamentu izskatīt šos jautājumus;

Jāizveido stratēģiskas saskaņošanas forums

14.   uzsver, ka daudzu Eiropas reģionu nākotne ir atkarīga galvenokārt no lēmumiem, kurus pieņems automobiļu ražotāji;

15.   iesaka pastiprināt iepriekšēju dialogu starp Eiropas Komisiju, dalībvalstīm, attiecīgajām vietējām un reģionālajām pašvaldībām, automobiļu ražotājiem un arodbiedrībām (1). Šāds dialogs ļautu prognozēt svarīgākās pārstrukturēšanas, kas ir neizbēgamas, un veikt šādas pārejas pārvaldībai nepieciešamos pasākumus;

16.   pauž cerību, ka tiks saglabāta augsta līmeņa darba grupa CARS 21, lai 2010. gada pirmajos mēnešos tā sāktu izstrādāt saskaņotu ilgtermiņa risinājumu problēmām autorūpniecības nozarē. Šajā grupā jābūt pārstāvētām vietējām un reģionālajām pašvaldībām, un jāuzklausa visi viedokļi

17.   iesaka izveidot Eiropas Autorūpniecības nozares attīstības novērošanas
  centru, lai atbalstītu CARS 21 grupas, nozares dalībnieku un attiecīgo publisko iestāžu darbu;

Vajadzīgs “jauns kurss” autorūpniecības nozarei

18.   aicina Eiropas Komisiju izstrādāt ilgtermiņa Eiropas autorūpniecības nozares politiku, kas būtu saskaņota ar pašreizējām iniciatīvām un kurā būtu iekļauta reģionālā dimensija, un kas sekmētu Eiropas konkurētspējas, teritoriālās kohēzijas, ilgtspējīgas attīstības un klimata pārmaiņu seku novēršanas mērķu sasniegšanu;

19.   prasa, lai Eiropas Komisija īpašu uzmanību veltītu ražošanas jaudu saglabāšanai ar Eiropas struktūrfondu palīdzību;

20.   rosina Eiropas Komisiju apspriedēs par minēto politiku ņemt vērā augsta līmeņa darba grupā CARS 21 pārstāvēto dalībnieku viedokli;

21.   iesaka, lai šī rūpniecības politika būtu integrēta un lai tajā būtu ietverti šādi nosacījumi:

Komplektējošo daļu ražotāju piekļuve finansējumam

22.   iesaka Eiropas Komisijai paplašināt vietējo un reģionālo pašvaldību iespējas vienotā tirgus ietvaros atbalstīt grūtībās nonākušus uzņēmumus;

23.   norāda, ka mazajiem un vidējiem komplektējošo daļu ražotājiem, neraugoties uz to saimnieciskās darbības ilgtspējību, ir lielas grūtības saņemt kredītu;

24.   iesaka Eiropas Komisijai un dalībvalstīm veicināt minēto uzņēmumu finansēšanas sistēmas ieviešanu (2);

Vērienīga pētniecības un jauninājumu politika

25.   mudina Komisiju, saskaņojot ar ieinteresētajiem dalībniekiem un pamatojoties uz rūpīgu zinātnisku analīzi, atlasīt
  nelielu skaitu tehnoloģisku risinājumu, kurus tā atbalstītu prioritārā kārtībā, lai veicinātu tādu automobiļu izstrādi, kas nerada oglekļa emisiju;

26.   iesaka piešķirt papildu finansējumu “zaļo” automobiļu iniciatīvai un Septītās pētniecības un izstrādes pamatprogrammas tematiskajai sadaļai “Transports”;

27.   uzsver, ka ir vajadzīgi patērētāju mērķauditorijai paredzēti informēšanas, izpratnes veidošanas un popularizēšanas pasākumi par tehnoloģijām, kas veicina videi nekaitīgu mobilitāti;

28.   iesaka pēc iespējas ātrāk ieviest infrastruktūru un standartus, kas vajadzīgi jauno tehnoloģiju (piemēram, elektromobiļu) izstrādei un laišanai tirgū (3);

29.   lūdz Eiropas Komisijai sākt izpēti par iespējām atbalstīt jauninājumus autorūpniecības nozarē, rīkojot atklātus konkursus pirms ražojumu laišanas tirgū;

Atbilstošas apmācības piedāvājums

30.   uzsver, ka automobiļu modeļu izstrādē, ražošanā un apkopē izmanto arvien modernākas tehnoloģijas. Līdz ar to rodas jaunas vajadzības apmācības jomā;

31.   iesaka Eiropas Komisijai un dalībvalstīm nekavējoties uzsākt sākotnējās apmācības un tālākizglītības programmu izstrādi jauno tehnoloģiju jomā un nodrošināt piekļuvi minētajām programmām;

32.   iesaka Eiropas Komisijai un dalībvalstīm sekmēt ārējās pārkvalificēšanās (uz citām nozarēm) pasākumus;

Stimulējoši tiesību akti

33.   uzsver, ka ar Eiropas tiesību aktiem ir iespējams paātrināt tehnoloģisko pāreju uz videi nekaitīgākiem transportlīdzekļiem;

34.   aicina Eiropas Komisiju turpināt darbu, lai samazinātu automobiļu ietekmi uz vidi, vienlaikus ņemot vērā uzņēmumu pielāgošanās iespējas;

35.   iesaka visus jaunos tiesību aktus papildināt ar finansējumu pētniecībai un izstrādei, kas ļautu uzņēmumiem, īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, pārvarēt ar tehnoloģijām saistītas problēmas.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģionu komitejas priekšsēdētāja

Mercedes BRESSO

---

(1)  Eiropas Komisija 2009. gada 13. martā rīkoja neformālu sanāksmi, uz kuru uzaicināja attiecīgo valstu ministrus un General Motors pārstāvjus. Šāda prakse ir jāturpina, regulāri rīkojot sanāksmes ar citiem Eiropas teritorijā esošiem ražotājiem.

1

General Motors

(2)  Ņemot par paraugu, piemēram, ASV ieviesto “reversās faktūrkreditēšanas” (reverse factoring) modeli, kuru atbalsta arī Eiropas Automobiļu komplektējošo daļu ražotāju apvienība (CLEPA).

2

reverse factoring

CLEPA

(3)  Franču-vācu darba grupa rūpniecības politikas jomā ir izcils piemērs sadarbībai, kuras mērķis ir paātrināt vajadzīgo noteikumu un standartu izstrādi. Grupas uzdevums ir pētīt Francijas un Vācijas sadarbības un jaunu iniciatīvu iespējas elektromobiļu jomā.

3

---

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/4 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/4

---

Reģionu komitejas atzinums “Sestais progresa ziņojums par ekonomisko un sociālo kohēziju”

(2010/C 175/02)

I.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

Ievads

1.   atzinīgi vērtē Sesto progresa ziņojumu par ekonomisko un sociālo kohēziju, kurā galvenā uzmanība pievērsta radošumam un inovācijai, lai Eiropas Savienība varētu ātrāk pārvarēt ekonomikas krīzi un kļūtu spēcīgāka. Ziņojumā ir minēti faktori, kas var veicināt radošumu un inovāciju visos ES reģionos. RK atzinīgi vērtē arī ziņojumā sniegto kopsavilkumu par debatēm teritoriālās kohēzijas jautājumā, kas notika pēc Zaļās grāmatas izstrādes pagājušajā gadā;

2.   norāda, ka pasauli ir smagi skārusi nopietna finanšu un ekonomikas krīze. Valsts pārvaldes iestādes un finanšu iestādes cenšas risināt ar to saistītās problēmas. Gan lielas, gan mazas uzņēmējsabiedrības un dažādi uzņēmumi saskaras ar finansiālām grūtībām. Pastāv risks, ka Eiropas sabiedrības noteiktas grupas var zaudēt mājokļus un darbavietas, savukārt citi zaudē izredzes atrast darbu. Ekonomikas un sociālās īstermiņa un vidējā termiņa perspektīvas nav labas — proti, bezdarbs, uzņēmumu slēgšana, valsts un pašvaldību budžeta ienākumu samazināšanās, kā arī mazāka rīcības brīvība publisko finanšu jomā — paliks;

3.   atzīst, ka klimata pārmaiņas patiesi apdraud daudzu pasaules iedzīvotāju un sugu dzīvi, un nekavējoties visos līmeņos jāīsteno pasākumi, lai pēc iespējas ierobežotu temperatūras kāpumu. Vienlaikus klimata pārmaiņas arī rada nozīmīgas iespējas dažādās jomās izstrādāt jaunu pieeju vides, sabiedrības un tautsaimniecības labā;

4.   apzinās, ka pašreizējais stāvoklis ievērojami atšķiras no apstākļiem, kādos tika izstrādātas 2007.–2013. gada programmas vadlīnijas. Pašreizējais plānošanas periods tomēr ir tikai pusē, jo nākamais sāksies 2014. gadā. Lai arī RK atzīst, ka kohēzijas politikas mērķis ir izvirzīt un sasniegt stratēģiskus ilgtermiņa mērķus, tā uzskata, ka, tagad ieviešot nelielas izmaiņas, lai mazinātu pašreizējās ekonomiskās un finanšu krīzes ietekmi uz dalībvalstīm un pašvaldībām un palīdzētu ekonomikai atveseļoties, varētu panākt zināmu pozitīvu ietekmi. RK uzskata, ka to var izdarīt, nenovirzoties no politikas pašreizējiem stratēģiskajiem mērķiem;

5.   apzinās, ka par pašreizējo plānošanas periodu netiks izstrādāts visaptverošs termiņa vidusposma pārskats, un tāpēc ir svarīgi izmantot Sestajā kohēzijas politikas ziņojumā minēto iespēju izmantot līdzšinējo paraugpraksi. Tā ir iespēja izvērtēt, kā Eiropas struktūrfondi darbojas vietējā un reģionālajā līmenī un kā tos var labāk izmantot. Ņemot vērā pieaugošās bažas par ES kohēzijas politikas nākotni, šie secinājumi jāizmanto, lai paustu skaidru nostāju piektajā ziņojumā par kohēzijas politiku, ko paredzēts izstrādāt 2010. gada rudenī diskusijām par turpmāko plānošanas periodu pēc 2013. gada un kas saskaņā ar jaunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 175. pantu tagad attieksies uz ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju;

6.   atzīst, ka teritoriālās kohēzijas politikai, kas saskaņā ar jauno Līgumu ir jauns ES mērķis, jāattiecas arī uz Lisabonas stratēģiju. Līdz ar tās pārskatīšanu 2010. gadā Eiropas Savienībai radīsies vēl viena iespēja novērtēt sasniegumus un to, kurās jomās ir vajadzīgs lielāks elastīgums, lai dalībvalstis un jo īpaši vietējās un reģionālās pašvaldības varētu sekmīgi īstenot programmu, kas reāli un tieši ietekmēs iedzīvotāju labklājību un iespējas. Turklāt tā būs iespēja ES turpmākajā stratēģijā labāk iekļaut klimata pārmaiņu jautājumus, jo īpaši pārskatot struktūrfondu finansējuma piešķiršanas mehānismu saskaņā ar atjauninātās Lisabonas stratēģijas jaunajiem mērķiem;

7.   pauž nožēlu, ka Sestajā progresa ziņojumā par kohēziju nav analizēts pašreizējais ekonomikas un vides stāvoklis. Tajā nav norādīts, ka pašreizējo stāvokli ir ietekmējusi kopš Lielās depresijas smagākā ekonomikas krīze, un nav pieņemti svarīgi lēmumi klimata pārmaiņu seku mazināšanai. Būtisks trūkums ir tas, ka ziņojumā nav analizēta ietekme uz reģioniem, pilsētām un iedzīvotājiem;

8.   uzskata, ka vajadzīga labāka ES jauninājumu politikas teritoriālās ietekmes analīze, lai konstatētu, kuri Eiropas līmeņa pasākumi visefektīvāk veicina vietējā un reģionālā mēroga investīcijas jauninājumos, un atbalstītu šos pasākumus. Reģionu konkurētspēju, kas ir ilgtspējīgas attīstības virzītājspēks, iespējams nodrošināt vienīgi, veicot pārdomātus valsts sektora ieguldījumus gan ražošanas, gan pirmām kārtām pakalpojumu nozarē;

9.   ir izstrādājusi šo atzinumu, lai problēmas censtos risināt nevis starptautiskā mērogā, bet gan no reģionu, pilsētu un to iedzīvotāju perspektīvas;

Pašreizējais stāvoklis vietējās un reģionālajās tautsaimniecībās

10.   apzinās, ka teritoriju tautsaimniecības attīstību un stabilitāti veicina vietējie uzņēmumi, kuriem ir organiska saikne ar pilsētu vai reģionu. Šādi uzņēmumi — gan MVU, gan sociāli uzņēmumi vai vietējā līmeņa iniciatīvas — var paātrināt teritorijas reģenerāciju. Lai šādi uzņēmumi varētu attīstīties, vispirms tomēr ir jāpilnveido saimnieciskie, vides un sociālie apstākļi, piemēram, uzlabojot prasmes, īstenojot dažādas attīstības programmas, novēršot nelabvēlīgu situāciju cēloņus un investējot publiskajā infrastruktūrā;

11.   vienlaikus atzīst pašvaldībās ienākošo investīciju nozīmi. Reģioni un vietējās kopienas īsteno pasākumus, lai piesaistītu uzņēmumu investīcijas un kvalificētu darbaspēku, kā arī sniedz ieguldījumu, lai rosinātu palikt tos, kas jau dzīvo vai ir studējuši attiecīgajā reģionā. Tas nozīmē, ka jāapzina attiecīgā reģiona ekonomiskie un sociālie problēmjautājumi un to iespējamie risinājumi, lai pēc tam varētu izmantot reģiona īpašo piedāvājumu un salīdzinošās priekšrocības nodarbinātības, mājokļu, izglītības un dzīves kvalitātes ziņā;

12.   atzīst, ka Eiropas Komisijas Sestajā progresa ziņojumā sniegtā analīze par dažādiem reģionālajiem datiem (konverģenci, pāreju un konkurētspēju un nodarbinātību) atspoguļo atšķirīgo sociāli ekonomisko stāvokli trīs tipu reģionos, jo īpaši saistībā ar reģionu spēju radošuma, inovācijas un uzņēmējdarbības jomā. Gan pašreizējā ekonomikas krīze, gan dažādi mainīgi rādītāji, kas ietekmē reģionālās attīstības potenciālu (demogrāfija, pieejamība, inovācijas spēja, u.c.) ir faktori, kas liecina par svarīgiem datiem, kuri būtu jāņem vērā, novērtējot vietējās un reģionālās tautsaimniecības stāvokli un izstrādājot efektīvu kohēzijas politiku. Tāpēc reģionu klasifikācijā plānošanas periodam pēc 2013. gada papildus IKP uz vienu iedzīvotāju ir jāiekļauj jauni rādītāji;

Teritoriālā kohēzija

13.   atzinīgi vērtē Sestajā progresa ziņojumā sniegto pārskatu par atbildēm uz Zaļo grāmatu par teritoriālo kohēziju, kura sagatavošanā nozīmīgu ieguldījumu sniegušas vietējās un reģionālās pašvaldības. Saskaņā ar Sesto progresa ziņojumu teritoriālās kohēzijas mērķis ir veicināt visu teritoriju saskaņotu un ilgtspējīgu attīstību, pamatojoties uz to teritoriālajām iezīmēm un resursiem. Šim nolūkam ir vajadzīga arī teritorijas plānošana, ietverot nepieciešamos transporta ceļus un sakaru nodrošinājumu efektīvai preču, pakalpojumu un kapitāla plūsmai. RK arī uzsver, ka nav identisku reģionu un katram ir vajadzīga sava stratēģija, lai pilnībā izmantotu savas iespējas;

14.   tā kā jaunajam teritoriālajam mērķim ir plašs atbalsts un ņemot vērā pašreizējo ekonomisko situāciju, Reģionu komiteja tomēr pauž nožēlu, ka trūkst konkrētu priekšlikumu par teritoriālās kohēzijas turpmāko attīstību un īstenošanu pašreizējā un nākamajā plānošanas periodā;

15.   norāda, ka ar Lisabonas līgumu ir palielinājusies teritoriālās kohēzijas nozīme, jo tā ir kļuvusi par Eiropas Savienības politisku mērķi un kohēzijas politikas trešo dimensiju. Tāpēc RK atkārtoti uzsver atzinumā par Zaļo grāmatu par teritoriālo kohēziju izteikto aicinājumu pēc Lisabonas līguma ratifikācijas publicēt balto grāmatu par teritoriālo kohēziju, lai precīzāk noteiktu, kā šo mērķi iekļaut un praktiski īstenot visās ES politikās;

16.   uzskata, ka no teritoriālās sadarbības aspekta programmu pamatā jābūt centieniem risināt kopējas problēmas un radīt Eiropas Savienībai pievienoto vērtību, izmantojot ar pašreizējo programmu saistīto pieredzi un rezultātus. Pievienoto vērtību var radīt, sadarbojoties ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām, izveidojot plašākas funkcionālas zonas, darbojoties kopīgā sauszemes vai jūras telpā vai risinot divām vai vairākām dalībvalstīm aktuālus jautājumus. Lai palīdzētu attīstīt stratēģiskāku pieeju nākotnē, šajā plānošanas periodā varētu izstrādāt un atbalstīt vairākus izmēģinājuma projektus, kuros būtu apvienotas divu vai vairāku dalībvalstu funkcionālas ekonomikas zonas. RK, pamatojoties uz vietējo un reģionālo pašvaldību pieredzi, vēlas sniegt ieguldījumu regulas par Eiropas teritoriālās sadarbības grupu (ETSG) pārskatīšanā 2010. gadā;

Inovācijas un radošuma iekļaušana kohēzijas politikā

17.   uzskata, ka, pārskatot kohēzijas politiku, vienmēr jāizvirza mērķis mācīties no veiksmīgas pieredzes un neatkārtot kļūdas. Tāpēc kohēzijas politikai jābūt radošai un inovatīvai, un jāņem vērā vietējo pašvaldību, pilsētu un reģionu zināšanas un pieredze, lai tās varētu izmantot gan tagad, gan nākotnē;

18.   apzinās, ka inovatīvu un radošu pieeju var piemērot ne tikai vadošās uzņēmējsabiedrības vai augstākās izglītības iestādes. Arī vietējām un reģionālajām pašvaldībām jābūt radošām un orientētām uz inovāciju, un tām jāveicina šīs īpašības. Tās uz šo mērķi var tiekties, izmantojot arī struktūrfondus. Vienlaikus jāatzīmē, ka ir jāpalielina elastīgums, lai nodrošinātu minēto fondu ātru izmantošanu un koncentrētos ne tikai uz augstu izaugsmes līmeni vai augsta līmeņa prasmēm, bet arī uzņēmējdarbības sekmēšanu dažādās jomās. Tad vietējie iedzīvotāji, kas saskatīs iespēju sākt uzņēmējdarbību, varēs piekļūt ievirzes pakalpojumiem un saņemt konsultācijas, kas vajadzīgas, lai spertu nākamo soli;

19.   atzīst Eiropas Inovāciju un tehnoloģiju institūta sasniegumus, tomēr uzskata, ka šis instruments galvenokārt ir paredzēts vadošajām uzņēmējsabiedrībām un pētniecības iestādēm. Inovācija un radošums jāsekmē visā Eiropas Savienībā visiem pārvaldības līmeņiem un ES iedzīvotājiem. Lai šo mērķi sasniegtu, RK iesaka Eiropas Komisijai izvērtēt iespēju izveidot virtuālu radošuma tīklu un pauž gatavību iesaistīties tā konceptuālajā izstrādē. Tajā varētu iesaistīties visi ieinteresētie (līdzīgi kā daudzos ES atklāto mācību tīklos), un tas nodrošinātu konsultācijas, atbalstu un piekļuvi riska kapitālam un tehniskiem pakalpojumiem. Līdztekus centrālajām valsts pārvaldes iestādēm arī visas attiecīgās vietējās un reģionālās pašvaldības, privātais sektors un visi iedzīvotāji varēs plašākā tīklā apmainīties ar idejām, pieredzi un iecerēm;

20.   atzīst, ka novatoriem un jauninājumu izgudrotājiem jāsadarbojas ar līdzīgiem cilvēkiem un grupām un no viņiem jāgūst ierosme. Veidojot virtuālus radošuma tīklus, varētu apzināt talantīgus jauninājumu izgudrotājus, kā arī nodrošināt konsultāciju pakalpojumus un ekspertīzi. Pateicoties virtuāliem tīkliem, iedzīvotāji no salu un nomaļiem reģioniem, lauku, kalnu un reti apdzīvotiem apgabaliem, kas var atrasties tālu no augstskolām, varēs izmantot priekšrocības, ko sniedz piekļuve ekspertu konsultācijām, izglītībai un zināšanām, izmantot uzņēmējdarbības atbalsta mehānismus un konsultācijas finanšu jautājumos, un attīstīties vismaz kā virtuāla (ja ne reāla) kopiena;

21.   uzskata, ka arī pašreizējā programmā jāpiemēro radoša un inovatīva pieeja, lai vislabāk sasniegtu mērķus ilgtspējības un klimata pārmaiņu jomā. Īstenojot vietējā un reģionālā līmeņa iniciatīvas energoefektivitātes veicināšanai, var ne tikai samazināt emisijas, bet arī radīt jaunas videi draudzīgas darba vietas un izveidot uzņēmumus, kas ilgtermiņā nodrošina drošas darba vietas un dod iespēju uzlabot prasmes. Šie pasākumi būtu jāatbalsta ES kohēzijas politikas ietvaros. Daži reģioni savas programmās jau ir iekļāvuši mērķi samazināt oglekļa emisijas, un labu praksi šajā jomā var popularizēt kā pašreizējā plānošanas perioda sasniegumu;

22.   uzskata, ka ir vajadzīga vienlīdzīga partnerība valsts vai privātajā sektorā un pieeja, kas veicina inovāciju reģionālā un vietējā līmenī un ir visus iekļaujoša. Šajā ziņā liela nozīme ir gan publiskā un privātā sektora, gan publiskā sektora iekšējo partnerību vietai, kā arī tam, vai tās ir viena pārvaldības līmeņa vai dažādu līmeņu partnerības. Vietējās un reģionālās pašvaldības un to partneri — ja tos atbalstīs — var aizpildīt plaisu inovācijas jomā;

23.   paziņo, ka tagad ir piemērots brīdis būt novatoriskiem un radošiem un ļaut vietējām un reģionālajām pašvaldībām izvirzīt priekšplānā savu pieredzi un zināšanas. Piemēram, kultūras un tūrisma jomās galvenokārt darbojas vietējās un reģionālās pašvaldības, un šajās jomās pastāv darba vietu radīšanas un investīciju iespējas. Daudzas Eiropas pilsētas un reģioni gan kā Eiropas kultūras galvaspilsētas, gan kā neatkarīgi kultūras centri ir apliecinājuši šo politikas jomu efektivitāti, izstrādājot pievilcīgu un atšķirīgu tēlu un jaunas iespējas radīt darba vietas, kas var arī piesaistīt jaunas investīcijas;

Vienkāršot pārvaldību, lai uzlabotu efektivitāti un kontroli

24.   atzinīgi vērtē līdzšinējos vienkāršošanas pasākumus un rosina turpmākas diskusijas ar ieinteresētajām pusēm, lai izanalizētu, kurās jomās šajā plānošanas periodā var veikt citus pielāgojumus. RK uzskata, ka pārmērīga finanšu pārvaldība un kontrole kaitē kohēzijas politikai un var radīt pretēju ietekmi, jo projektu sponsori var novērsties no tās, ņemot vērā sarežģītos finansējuma saņemšanas kritērijus un pārmērīgo kontroli. Lai arī RK atzīst, ka publisko līdzekļu jomā ir svarīgi nodrošināt stingru finanšu kontroli, tai nevajadzētu nelabvēlīgi ietekmēt reģionālās un vietējās pašvaldības, kas līdz ar to nevēlētos uzņemties risku un izvairītos no novatoriskām un radošām programmām, baidoties no neveiksmēm vai līdzekļu atmaksāšanas. Jāvienkāršo arī pārvaldība, izvairoties no atšķirīgas interpretācijas un ar saprotamu, precīzu noteikumu palīdzību nodrošinot stabilu, precīzu tiesisko regulējumu katram plānošanas periodam;

25.   uzskata, ka N+2 formulas dēļ neizmantotais finansējums nebūtu atdodams atpakaļ Komisijai un pēc tam atgriežams dalībvalstīm, bet gan nododams reģionālu riska kapitāla vai sākuma kapitāla fondu, vai Komisijas Globalizācijas pielāgošanas fonda rīcībā. Papildus tam ir ierosināts, ka tos varētu piešķirt Klimata pārmaiņu pielāgošanas fondam, lai palīdzētu finansēt vietēja mēroga projektus, tādējādi dažādām ekonomikas nozarēm dodot iespēju pielāgoties ar vidi saistītiem pastāvošiem vai turpmākiem ierobežojumiem. Pielāgošanās pasākumos varētu iekļaut arī pārkvalifikācijas projektus vai programmas, lai darba ņēmēji varētu uzsākt darbu vides ziņā ilgtspējīgās darba vietās. Tajos varētu iekļaut arī pārstrukturizācijas programmas, kas paredzētas videi nedraudzīgiem uzņēmumiem. Ar Eiropas Investīciju bankas starpniecību piešķirot līdzekļus riska kapitāla fondam, mazie un vidējie uzņēmumi, sociālie uzņēmumi un vietējā līmeņa iniciatīvu īstenotāji varētu iegūt finansējumu gan īstermiņa, gan izaugsmes veicināšanai, ņemot vērā, ka pašreizējā ekonomikas situācijā šādu finansējumu saņemt ir sarežģīti. Neapšaubāmi, N+2 formulai ir jākļūst elastīgākai, ņemot vērā kohēzijas politikā izvirzītos mērķus un ciklisko ekonomikas pārmaiņu ietekmi uz publiskajām finansēm un privātajiem ieguldījumiem;

26.   uzskata arī, ka tālāku vienkāršošanu sekmēs arī tas, ja Komisija izanalizēs dalībvalstīs pastāvošo revīzijas kārtību un to, vai var izmantot “uzticēšanās līgumus”, lai novērstu revīziju dublēšanos. Uzmanība galvenokārt jāvelta kļūdu novēršanai, profilaksei un rezultātu novērtēšanai, nevis uzraudzības pastiprināšanai. Lai samazinātu slogu, maziem projektiem jāpiemēro noteikumu proporcionalitātes princips;

Plašākas un labākas zināšanas; turpmākās perspektīvas

27.   atzinīgi vērtē izmēģinājuma projektus, ko Komisija plānojusi uzsākt 2011. gada sākumā un kuru mērķis ir papildus IKP rādītājam ieviest citus rādītājus. RK vairākos atzinumos ir norādījusi, ka būtu jāizstrādā jauni rādītāji, lai labāk ņemtu vērā reģionālās atšķirības valsts politikā kopumā un īpaši kohēzijas politikā;

28.   atbalsta ES reģionu pieredzes apmaiņu un uzņēmumu kopu izveidi inovācijas un ekoinovāciju jomā, kas varētu būtiski palīdzēt samazināt šo darbības veidu pārmērīgo koncentrāciju tikai dažās teritorijās un izlīdzināt reģionālās atšķirības;

29.   atzīst, ka informācijas apmaiņa nav pietiekama un netiek izmantota veiksmīgā pieredze. Tāpēc RK ir sekmīgi uzsākusi programmu “Eiropas reģions, kas veicina uzņēmējdarbību”, lai dalītos ar labu praksi un apbalvotu vislabāko stratēģiju ES reģiona, kas veicina uzņēmējdarbību, ekonomiskajai attīstībai. RK arī atzinīgi vērtē tādas iniciatīvas kā “InfoRegio” un “RegioStars” balvu. Tā tomēr norāda, ka lietotājam draudzīgāka datu bāze par projektiem (ar ko būtu vēlams aptvert ne tikai reģionālās politikas fondus) veicinātu jaunu zināšanu apguvi. Interaktīva datu bāze, kas līdzinātos dažām komerciālām tīmekļa vietnēm vai sociālo kontaktu vietnēm, būtu izdevīga visiem;

30.   atzīst, ka pašreizējais datu trūkums (dati par finansiālo situāciju un tās ietekmi uz vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir iegūti pirms diviem vai vairāk gadiem) ietekmēs programmu īstenošanu, samazinās pasākumu elastīgumu un ierobežos iekšējos noteikumos vajadzīgās izmaiņas;

31.   uzskata, ka struktūrfondu līdzekļu piešķiršana pamatojoties vienīgi uz IKP kritēriju, neatklāj patieso ekonomikas situāciju reģionos un netiek ņemts vērā nabadzīgu rajonu skaita pieaugums dalībvalstīs ar augstu IKP līmeni;

32.   uzskata, ka jācenšas vēl vairāk vienkāršot ERAF, ESF un lauku attīstības programmu kombinēšanas iespējas. Apsverot, kā to panākt, par sākumpunktu varētu izmantot vienas institūcijas apstiprinājuma pieeju. Tad reģioni varētu labāk izmantot finansēšanas iespējas un plānot uz vajadzībām balstītus pakalpojumus, piemēram, tie varētu izveidot saikni starp ERAF un ESF programmām, lai attīstītu prasmes un nodrošinātu darba vietas iespējamajiem darba ņēmējiem;

33.   uzskata, ka turpmākajā kohēzijas politikā jāpiemēro elastīgāka pieeja, lai pilsētas un reģioni varētu izstrādāt programmas, pamatojoties uz savām un vietējo kopienu vajadzībām, nevis mēģinot pielāgoties lejupējām sistēmām. Tas nozīmē, ka programmu pamatā jābūt reģionālām stratēģijām, kas ir plaši apspriestas ar visām iesaistītajām pusēm;

34.   ir pārliecināta, ka, izstrādājot makrolīmeņa stratēģijas, piemēram, ES Baltijas jūras reģiona stratēģiju, jāveicina lielāka vietējo un reģionālo pašvaldību loma kopumā, īstenojot ES politiku; vienlaikus ierosina turpināt jaunu stratēģiju izstrādi citos ģeogrāfiskajos apgabalos, saņemot pietiekamu atbalstu no iesaistītajām valstīm un Eiropas iestādēm;

35.   ierosina, ka mērķim nodrošināt energoefektivitāti ēkās un transporta jomā jākļūst par būtisku kritēriju kohēzijas politikas finansējuma piešķiršanā, jo tas ir nepieciešams pīlārs attīstībā, ko atbalsta un finansē Eiropas Savienība;

Ieteikumi

36.   ierosina apsvērt, vai nebūtu lietderīgi izstrādāt balto grāmatu par teritoriālo kohēziju, un vēlas zināt, kā Eiropas Komisija ir paredzējusi izmantot iesniegtās 400 atbildes par Zaļo grāmatu par teritoriālo kohēziju, lai turpmākajās ES politikās atbalstītu teritoriālās kohēzijas koncepciju un tās īstenošanu;

37.   atgādina, ka kohēzijas politika jāturpina pēc 2013. gada, jo tās kā Eiropas Savienības attīstības instrumenta nozīme ir vienīgi pieaugusi, jo īpaši, ņemot vērā dziļo ekonomikas krīzi, kas smagi skārusi Eiropu. Tāpēc RK rosina Piektajā kohēzijas ziņojumā apstiprināt atbalstu vērienīgai kohēzijas politikai ar stingru vietēja līmeņa pieeju, kurai jābūt vērstai uz ekonomiskās, sociālās un teritoriālās kohēzijas sekmēšanu atbilstīgi jaunā Līguma par ES darbību 174. pantam un kuru būtu iespējams piemērot ne tikai mazāk attīstītos reģionos, bet visās ES teritorijās, lai līdzsvarotu pastāvošos nelabvēlīgos ekonomiskos un sociālos apstākļus un izmantotu teritoriālās priekšrocības;

38.   aicina Eiropas Komisiju izveidot lietotājiem draudzīgu datu bāzi par paraugpraksi dažādās publiskās politikas jomās (piemēram, atbalsts inovācijai, iekļaušanai, pasākumi klimata jomā). Tas ir nozīmīgs projekts, lai tehniski atbalstītu visas ES finansētās programmas un tādējādi dotu iespēju patiesi dalīties pieredzē un izmantot paraugpraksi;

39.   norāda, ka daži reģioni veicina novatoriskas un ekoloģiskas iniciatīvas, kas aktīvi sekmē uzņēmējdarbību, vienlaikus apzinoties, ka programmām ir jābūt gan sociālā, gan ekoloģiskā ziņā ilgtspējīgām. Turklāt ir svarīgi vietējām un reģionālajām pašvaldībām dot iespēju mācīties no citu dalībvalstu paraugprakses (1);

40.   piekrīt, ka būtu jāizskata iespēja piemērot citus rādītājus papildus IKP, tomēr atzīmē, ka par tiem ES līmenī līdz šim nav panākta vienošanās un NUTS II līmenī tādu nav. Tāpēc RK atbalsta Eiropas Komisijas paziņojumā “IKP un ne tikai” izteikto priekšlikumu vēlākais 2012. gadā iesniegt ziņojumu par Eiropas rādītāju modeļu turpmāko attīstību;

41.   aicina Eiropas Komisiju arī turpmāk apsvērt to, kā labāk vienkāršot un atvieglot īstenošanu. To var veikt iekšēju mehānismu palīdzību, un ne vienmēr ir jāgroza noteikumi. Lietderīgi būtu vienkārši pasākumi, lai visām pārvaldes iestādēm nodrošinātu precīzu interpretāciju un viennozīmīgas vadlīnijas un tādējādi izvairītos no nevajadzīgas kavēšanās un grūtībām programmu īstenošanā. Šajā sakarā lietderīgi būtu arī publicēt īstenošanas vadlīnijas, ko apstiprinājušas Komisijas un dalībvalstu koordinācijas komitejas. Katrā ziņā būtu ļoti lietderīgi reglamentējošos dokumentos par pārvaldības jautājumiem dažādos posmos saglabāt vienu un to pašu terminoloģiju un nozīmes, jo ir saprotami un loģiski tās nemainīt;

42.   iesaka reģionos neizmantotos N+2 un N+3 līdzekļus nodot riska kapitāla vai sākuma kapitāla fondu rīcībā ar konkrētu mērķi izveidot īpašus MVU atbalsta projektus inovācijas un attīstības veicināšanai, vai arī Komisijas Eiropas Globalizācijas pielāgošanas fondam, vai ieplānotajam Klimata pārmaiņu pielāgošanas fondam;

43.   iesaka visās programmās iesaistītajiem dot iespēju iepazīties ar līdzšinējo labo praksi, kā, īstenojot ERAF, ESF un lauku attīstības programmas, var samazināt oglekļa emisijas, lai citi to varētu izmantot savās programmās un risināt kopējās ar klimata pārmaiņām saistītās problēmas. Turpmākās plānošanas laikā būs jāpievērš uzmanība tam, kā struktūrfondus izmantot ne tikai pašreizējo Lisabonas stratēģijas mērķu sasniegšanai, bet arī tam, lai visā Eiropā izveidotu zemu oglekļa emisiju zonu, izmantojot paraugpraksi nulles emisiju programmās;

44.   ierosina Eiropas Komisijai izvērtēt iespēju izveidot “virtuālu radošuma tīklu” un pauž gatavību iesaistīties tā konceptuālajā izstrādē;

45.   iesaka pārveidot kohēzijas politiku tā, lai subsidiaritātes princips attiektos ne tikai uz valstu, bet arī vietējo un reģionālo līmeni;

46.   birokrātijas samazināšanas nolūkā aicina Komisiju piemērot proporcionalitātes principu gan administratīvajām procedūrām, gan nākamajā plānošanas periodā, lai tās prasības attiecībā uz dokumentiem būtu proporcionālas nodrošinātajām summām.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģionu komitejas priekšsēdētāja

Mercedes BRESSO

---

(1)  RK ar interesi atzīmē šādus projektus: www.train2000.org.uk/wiced, kas ir viens no vadošajiem uzņēmumiem pasaulē uzņēmējdarbības un inovācijas jomā. Starptautiskais sieviešu centrs ekonomikas attīstībai (W.I.C.E.D) — šis projekts atbalsta un veicina sieviešu uzņēmējdarbību Liverpūlē. http://www.deaca.dk/ — Dānijas piemērs: uzņēmums un vide. Reģionālie uzņēmējdarbības attīstības centri 2007. gadā ieguldīja apmēram 42 miljonus EUR 28 projektu atbalstam, tostarp, lai atbalstītu ilgtspējīgas enerģijas, biodegvielas un biomasas attīstību un tiešas energotaupības projektus. Kā energotaupības projektu piemēru var minēt projektu “Uz nākotni orientēta energopārvaldība izaugsmes centros” Dienviddānijas reģionā, kas deva iespēju izmēģinājuma izaugsmes centros samazināt enerģijas patēriņu par 50 %. Projekts http://www.nwdacarboncalculator.com — Vides ilgtspējība — “oglekļa kalkulators” dod iespēju programmu koordinatoriem Ziemeļrietumanglijas reģionā noteikt, kā viņu iniciatīvas ietekmē vidi, jo īpaši CO2 emisiju līmeni. Projekts http://www.goeast.gov.uk/goeast/european_funding/project_case_studies/ — Vides ilgtspējība — Austrumanglijas reģions sekmē projektu plānošanas un īstenošanas novatorisku pieeju apzināšanu un popularizēšanu. Projekts http://www.em-lyon.com/english/emlyon/who/index.aspx — Uzņēmējdarbība — EMLYON (Francija) ir Eiropas Uzņēmējdarbības augstskola, kas specializējas mūžizglītībā uzņēmējdarbības un starptautiskās vadības jomā.

1

W.I.C.E.D

EMLYON

---

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/10 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/10

---

Reģionu komitejas atzinums “Ilgtspējīgas attīstības veicināšana – taisnīgas tirdzniecības un nevalstisku ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu nozīme”

(2010/C 175/03)

I.   VISPĀRĪGAS PIEZĪMES

REĢIONU KOMITEJA

1.   atzinīgi vērtē Komisijas 2009. gada 5. maija paziņojumu “Ilgtspējīgas attīstības veicināšana – godīgās tirdzniecības un nevalstisku ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu nozīme”. Eiropas Komisija paziņojumā analizē pašreizējo stāvokli taisnīgas tirdzniecības jomā un citu nevalstisku (t.i., privātu) ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu līdzšinējo attīstību;

2.   secina, ka taisnīgas tirdzniecības produktu tirgus pēdējos gados ir strauji palielinājies. Pašreiz Eiropas Savienībā patērētāji ik gadus iegādājas taisnīgas tirdzniecības sertificētus ražojumus 1,5 miljardu euro apmērā, proti, 70 reizes vairāk nekā 1999. gadā, kad Komisija nāca klajā ar savu pirmo paziņojumu par minēto tematu;

3.   uzskata, ka jāizstrādā taisnīgas tirdzniecības viennozīmīga definīcija, lai labticīgus patērētājus nemaldinātu ar daudzajiem marķējumiem un sertifikātiem, kuros visos ir norādīts, ka attiecīgais produkts ir ražots saskaņā ar taisnīgiem, ētiskiem un alternatīviem nosacījumiem. Komisijas 2009. gada 5. maija paziņojumā jēdziens “godīgā tirdzniecība” Šajā dokumentā lietots termins “taisnīga tirdzniecība” saskaņā ar ES iestāžu terminoloģijas sanāksmē pieņemto lēmumu (red. – ssalm).ir lietots saskaņā ar taisnīgas tirdzniecības kustības definētajiem un Eiropas Parlamenta 2006. gada 6. jūnija rezolūcijā par godīgu tirdzniecību un attīstību norādītajiem kritērijiem. Termins “taisnīga tirdzniecība” ir izmantots atbilstoši standartiem, ko noteikušas standartizācijas un atbilstības novērtēšanas starptautiskās organizācijas, kuras ietilpst Sociālās un vides akreditācijas un marķējuma aliansē (ISEAL), kā arī atbilstoši standartiem, ko piemēro taisnīgas tirdzniecības organizācijas;

4.   īpaši pieņem zināšanai, ka 2008. gadā Apvienotajā Karalistē vairāk nekā 70 % patērētāju atpazina taisnīgas tirdzniecības marķējumu (salīdzinājumā ar 12 % 2000. gadā), savukārt Francijā 2005. gadā — 74 % patērētāju (salīdzinājumā ar 9 % 2000. gadā). Vācijā 2009. gadā taisnīgas tirdzniecības marķējums 407 zīmolu un bezpeļņas organizāciju konkurencē tika atzīts par labāko;

5.   pauž gandarījumu, ka 2007. gada beigās taisnīgas tirdzniecības preču noiets pasaulē pārsniedza 2,3 miljardus euro (vienlaikus tomēr jāatzīmē, ka to noiets vēl joprojām ir ievērojami mazāks par bioloģisko pārtikas produktu noietu un taisnīgas tirdzniecības preču īpatsvars kopējā tirdzniecības apjomā nesasniedz 1 %). Eiropā ir vislielākais taisnīgas tirdzniecības preču noiets pasaulē, jo patērētāji iegādājas 60 – 70 % šo preču. Tomēr jāatzīmē, ka starp visstraujāk augošo tirgu Zviedrijā un jaunajām dalībvalstīm, kurās minētā sistēma ir samērā maz pazīstama, pastāv ievērojamas atšķirības;

II.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

Taisnīgas tirdzniecības iezīmes

6.   uzsver, ka viena no taisnīgas tirdzniecības un citu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu īpašajām iezīmēm ir tā, ka tās ir būtībā brīvprātīgs, dinamisks mehānisms, kas attīstās līdz ar izmaiņām sabiedrības un patērētāju apziņā un pieprasījumā;

7.   uzsver Komisijas viedokli, ka gadījumā, ja privātām ar tirdzniecību saistītām ilgtspējas nodrošināšanas sistēmām noteiktu klasificējošus vai regulējošus kritērijus, tas nelabvēlīgi ietekmētu ilgtspējīgas attīstības mērķus un kavētu šādu privāto iniciatīvu dinamiku un taisnīgas tirdzniecības turpmāko attīstību;

8.   aicina attiecībā uz taisnīgas tirdzniecības marķējumu nodrošināt pilnīgu publisku pārredzamību, lai katrs ražošanas posms atbilstu saprotamiem kritērijiem;

9.   secina, ka ilgtspējīgu attīstību var veicināt sistēmas, kas vieno vides, sociālos un saimnieciskos aspektus. Netraucētas tirgus darbības nodrošināšanai ir svarīgi, lai patērētāji un ražotāji varētu piekļūt ticamai informācijai par šādām sistēmām. Lietderīgi ir izveidot neatkarīgus marķējumus un nodrošināt neatkarīgu sertifikāciju, kam patērētāji var uzticēties un ko uzrauga neatkarīgas iestādes;

Publiskais iepirkums

10.   atzinīgi vērtē Eiropas Savienības 2004. gada direktīvas publiskā iepirkuma jomā. Tās ir pamats daudziem dalībvalstu likumiem šajā jomā un dod iespēju publiskā iepirkuma konkursos izvirzīt sociālus un vides kritērijus;

11.   secina, ka publiskās iestādes tērē līdzekļus 16 % apmērā no Eiropas Savienības IKP, tādējādi veidojot nozīmīgu stratēģisku tirgu. Publiskā iepirkuma konkursos ņemot vērā ilgtspējīgas attīstības un taisnīgas tirdzniecības aspektus, vietējās un reģionālās pašvaldības var būtiski paaugstināt ne tikai savu pakalpojumu rentabilitāti un efektivitāti vidējā termiņā un ilgtermiņā, bet veicināt arī sociālo taisnīgumu un ilgtspējīgu attīstību;

12.   uzsver, ka, iegādājoties taisnīgas tirdzniecības produktus, patērētājiem un publiskajiem pasūtītājiem rodas atbilstoša iespēja ar savu pirktspēju sekmēt tirdzniecības politikas un attīstības politikas mērķu saskaņotību;

13.   uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības izmanto ievērojamu daļu publiskajiem iepirkumiem paredzēto izdevumu. Ņemot vērā to svarīgo nozīmi, tās jāiesaista ilgtspējīgas attīstības un taisnīgas tirdzniecības pasākumu veicināšanā visā Eiropā. Pašvaldībām jāņem vērā taisnīgas tirdzniecības ne tikai zinātniskie, tehniskie vai tiesiskie, bet arī politiskie aspekti;

14.   jau agrāk ir norādījusi, ka spēkā esošais tiesiskais regulējums publiskā iepirkuma jomā ir visai sarežģīts un ka tā pienācīga piemērošana sagādā grūtības daudzām pašvaldībām. Tāpēc Komiteja aicina Komisiju turpmāk izstrādāt skaidras un precīzas sociālā iepirkuma pamatnostādnes, ko vietējās un reģionālās pašvaldības var ņemt vērā taisnīgas tirdzniecības produktu publiskajos konkursos;

15.   ar interesi atzīmē, ka Komisija, lai atbalstītu līgumslēdzējas iestādes ilgtspējīgāka publiskā iepirkuma organizēšanā, nesen ir pieņēmusi paziņojumu par videi draudzīgu publisko iepirkumu (kas papildina tās rokasgrāmatu par “zaļo” iepirkumu) un patlaban gatavojas publicēt līdzīgu rokasgrāmatu par sociālo iepirkumu. Abos minētajos dokumentos ir iekļauti visaptveroši norādījumi par ilgtspējīgu (videi draudzīgu un sociālu) publisko iepirkumu;

16.   atzinīgi vērtē otras rokasgrāmatas izstrādi un aicina Komisiju, ņemot vērā ātro attīstību šajā jomā, to pēc iespējas ātrāk publicēt;

17.   vēlas palīdzēt izplatīt atbilstošas pamatnostādnes, izmantojot savu saziņas tīklu un sadarbojoties arī ar Eiropas Komisiju, lai īstenotu informācijas apmaiņu starp vietējām un reģionālajām pašvaldībām. Pašvaldības (īpaši tās, kurām ir līdzīgas prasības) varētu izveidot savus tīklus, lai dalītos ar informāciju par paraugpraksi taisnīgas tirdzniecības jomā;

18.   aicina apsvērt to, vai būtu lietderīgi izstrādāt jaunu projektu informācijas apmaiņai. Eiropas Komisija un Reģionu komiteja patlaban veido “decentralizētas sadarbības biržu”, lai atvieglotu un koordinētu pasākumus starp decentralizētā sadarbībā iesaistītajām ES vietējām un reģionālajām pašvaldībām un to partneriem attīstības valstīs. Minētā sadarbības “birža” darbosies kā tiešsaistes pakalpojums, lai vajadzības un lūgumi pēc atbalsta kļūtu zināmi atbilstošām ieinteresētajām pusēm vai piedāvātājiem. RK locekļus aicina izmantot šo instrumentu (paredzams, ka tas darbību uzsāks 2010. gadā), lai iegūtu un sniegtu attiecīgo informāciju. Tas ievērojami atvieglos attīstības sadarbībā iesaistīto Eiropas vietējo un reģionālo pašvaldību savstarpējo informācijas apmaiņu, un ES pašvaldību projektus varēs saskaņot ar attīstības valstu pašvaldību projektiem;

19.   šajā sakarā varētu izmantot decentralizētas sadarbības projektus, lai sekmētu taisnīgas tirdzniecības produktu attīstību, apkopotu ietekmes pētījumus un atbalstītu mazos ražotājus dienvidu reģionos;

20.   norāda, ka priekšrocības rada ne tikai taisnīgas tirdzniecības standartiem atbilstoša publiskā iepirkuma veicināšana, bet ieguvumi iespējami arī, sekmējot privātā sektora iepirkumu atbilstoši minētajiem standartiem. Tāpēc rosina vietējās un reģionālās pašvaldības izstrādāt stimulus, lai veicinātu taisnīgas tirdzniecības standartiem atbilstošu iepirkumu procesu īstenošanu arī privātajā sektorā, piemēram, rīkojot konkursus pēc “Taisnīgas tirdzniecības galvaspilsētas” un “Taisnīgas tirdzniecības pilsētas” konkursu principa;

Komisijas atbalsts

21.   ņemot vērā taisnīgas tirdzniecības un citu ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu iespējamo ieguldījumu ilgtspējīgā attīstībā, atzinīgi vērtē Komisijas apņemšanos un tās gatavību arī turpmāk atbalstīt šādas sistēmas;

22.   uzskata, ka jānodrošina pareizais līdzsvars starp vēlmi tirdzniecības, investīciju un ekonomikas izaugsmes jautājumus iekļaut darba kārtībā, kuras mērķis ir liberalizācija un globalizācija, no vienas puses, un nepieciešamību ievērot ilgtspējīgas attīstības principus un nodrošināt pārredzamu, taisnīgu tirdzniecības sistēmu un to, lai bagātākās rūpnieciskās valstis tirdzniecības sarunās skaidri atzītu mazāk attīstīto valstu nopietnās problēmas, no otras puses. Dažādas taisnīgas tirdzniecības organizācijas ir pārliecinātas, ka tirdzniecība var būt efektīvs instruments ilgtspējīgas attīstības veicināšanai un nabadzības samazināšanai, ja to izmanto godīgi un atbildīgi. Lai šo mērķi sasniegtu, tirdzniecības politika ir būtiski jāpārveido. Piemērojot pašreiz dominējošo pieeju, kuras pamatā ir tirgus principi, nevarēs novērst pastāvošo nevienlīdzību starptautisku uzņēmējsabiedrību un mazu ražotāju spējā ietekmēt sarunas. Tikai tad, ja tirdzniecības politikas veidošanā sistemātiski tiks iesaistīti atstumtie mazie ražotāji no nabadzīgām valstīm, varēs sekmēt no pašreizējās sistēmas izrietošās netaisnības novēršanu;

23.   pauž gandarījumu, ka Komisija ir finansiāli atbalstījusi taisnīgu tirdzniecību un citus ar ilgtspējīgu tirdzniecību saistītus pasākumus, galvenokārt izmantojot savus sadarbības instrumentus attīstības sadarbības jomā. Laika posmā no 2007. līdz 2008. gadam dažādiem pasākumiem tika piešķirti 19 466 miljoni euro. Tie galvenokārt bija pasākumi izpratnes veicināšanai Eiropas Savienībā. Gan 2008., gan 2009. gadā minētajiem pasākumiem tika piešķirti papildu līdzekļi 1 miljona euro apmērā;

24.   aicina Komisiju, ņemot vērā taisnīgas tirdzniecības straujo attīstību dažās dalībvalstīs, pārliecināties, vai dalībvalstīm, kas šajā jomā vēl nav tik aktīvas, nevajadzētu piešķirt papildu līdzekļus;

25.   atbalsta Komisijas ieceri uzsākt ietekmes novērtēšanu un pasākumus tirgus pārredzamības uzlabošanai, kā arī pievērst lielāku uzmanību grūtībām šo koncepciju īstenošanā un sertifikācijas ieviešanā. ES dalībvalstis to varētu atbalstīt, īstenojot līdzīgus pasākumus, piemēram, finansējot pētījumus par taisnīgas tirdzniecības ietekmi;

Vietējo un reģionālo pašvaldību līdzdalība attīstības politikā

26.   atzinīgi vērtē to, ka ir atzīta vietējo un reģionālo pašvaldību svarīgā nozīme taisnīgas tirdzniecības politikā. Pašvaldību līdzdalība attīstības politikā nav nekas jauns. Daudzi Eiropas reģioni un daudzas vietējās un reģionālās pašvaldības jau ilgu laiku, sadarbojoties ar saviem partneriem attīstības valstīs, īsteno projektus taisnīgas tirdzniecības jomā. Partneriem savstarpēji jāuzticas un jānodrošina pārredzamība savstarpējās attiecībās. Saskaņā ar taisnīgas tirdzniecības sistēmu noslēgtajos līgumos jāņem vērā vienlīdzīgas attieksmes, savstarpējas atzīšanas un samērīguma principi;

27.   secina, ka, ņemot vērā decentralizāciju, vietējās un reģionālās pašvaldības taisnīgas tirdzniecības jautājumos kļūst aizvien profesionālākas. Pašvaldībām ir vērtīgas zināšanas jomās, kas ir būtiskas attīstības valstīm un Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanā. Tāpēc tās jāuzskata par svarīgām iesaistītajām pusēm taisnīgas tirdzniecības politikā;

28.   atzinīgi vērtē Komisijas vēlmi Eiropas Savienībā saglabāt taisnīgas tirdzniecības un citu līdzīgu ilgtspējas sistēmu nevalstisko raksturu. Publiskā sektora īstenots regulējums varētu kavēt dinamisku privātu sistēmu attīstību un darbību;

29.   vienlaikus uzskata, ka publiskā iepirkuma jomā ir vajadzīgi noteikti tiesiski standarti izsoļu organizēšanā, lai taisnīgas tirdzniecības produktu piedāvātājiem dotu iespēju piedalīties konkursā;

Izglītojoši pasākumi

30.   pauž gandarījumu par taisnīgas tirdzniecības attīstību un Eiropas pašvaldību un reģionu aizvien lielāko gatavību publiskā iepirkuma konkursos ieviest vides un sociālus kritērijus. Ņemot vērā pašreizējo finanšu un ekonomikas krīzi, šai gatavībai ir vēl lielāka nozīme. Taisnīgas tirdzniecības iesākumā septiņdesmitajos gados galvenā uzmanība bija veltīta pasaules tirdzniecības netaisnīgās struktūras kritikai. Taisnīga tirdzniecība sākotnēji bija izglītojoša kustība, savukārt šodien, īpaši no tirdzniecības politikas perspektīvas, tās apgrozījums pieaug un tā kļūst aizvien populārāka;

31.   atgādina, ka decentralizētas struktūras, kas Eiropā veic izglītojošu darbu, kā arī patērētāju tiesību aizsardzības organizācijas kā taisnīgas tirdzniecības svarīgi partneri sistemātiski jāiesaista attīstības politikas mērķu noteikšanā. Vienlaikus būtu jāatbalsta pasaules netaisnīgas tirdzniecības struktūru konfrontācija, jo īpaši ar Eiropas tirdzniecības un lauksaimniecības politiku, dodot iespēju katrai personai noslēgt tirdzniecības darījumus saskaņā ar taisnīguma principu. Izglītošana vienmēr ir bijusi instruments, lai novērstu nabadzību, ekspluatāciju, badu un kaitējumu videi, kā arī tādu tendenci kā attīstības nepietiekamība;

32.   pauž gandarījumu, ka Eiropas Savienības vietējās un reģionālās pašvaldības, kas ir iedzīvotājiem tuvākais līmenis, pēdējos gados ir iesaistījušās un apliecinājušas sevi taisnīgas tirdzniecības un taisnīga publiskā iepirkuma jomā. Pateicoties taisnīgas tirdzniecības pilsētām un taisnīgas tirdzniecības augstskolām, ievērojami ir paaugstinājies līdzdalības līmenis un šajās iniciatīvās ir iesaistījušies daudzi tūkstoši iedzīvotāju, kā arī ir radušās konkrētas iespējas to atbalstam. Taisnīgas tirdzniecības pilsētas jau kopš 2001. gada ir Lielbritānijā, un kopš 2008. gada arī Vācijā. Lielbritānija atrodas otrajā vietā pasaulē taisnīgas tirdzniecības produktu patēriņa ziņā uz vienu iedzīvotāju. Divpadsmit ES dalībvalstīs ir vairāk nekā 700 taisnīgas tirdzniecības pilsētu un vēl vairāk kandidātu uz taisnīgas tirdzniecības pilsētas statusu;

33.   norāda, ka jāstiprina patērētāju ietekme, organizējot informēšanas un izglītošanas pasākumus ar vietējās un valsts mēroga preses līdzdalību un aizvien vairāk ar elektronisko plašsaziņas līdzekļu palīdzību. Papildu iespējas paver sadarbība ar patērētāju tiesību aizsardzības organizācijām;

34.   atzinīgi vērtē Taisnīgas tirdzniecības aizstāvības biroja nesen īstenotās iniciatīvas, lai mudinātu Eiropas Parlamenta deputātus apņemties atbalstīt taisnīgas tirdzniecības jomu un sociāli atstumtos ražotājus un trūcīgos darba ņēmējus dienvidu valstīs. Komiteja uzskata, ka šādas iniciatīvas varētu īstenot arī citos pārvaldības līmeņos;

35.   uzsver, ka Eiropas pašvaldības un reģionus jau sen ir skārušas ar globalizāciju saistītās problēmas. Lai vietējā līmenī varētu īstenot atbilstošus uz nākotni orientētus pasākumus, ir nepieciešama tālākizglītība, profesionalizācija un vietējā, reģionālā un valstu līmeņa pārstāvju iesaistīšana kopējos tīklos. Šādu struktūru izveide Eiropā vēl ir tikai sākuma stadijā un tā ir sistemātiski jāattīsta;

Atbalsts pašvaldībām un reģioniem

36.   ar interesi raugās uz to, ka Vācijā kopš 2001. gada ir izveidots pakalpojumu dienests “Pašvaldības vienā pasaulē” (Kommunen in der einen Welt), kas sadarbojas ar 2 600 Vācijas pašvaldībām un bieži arī ar to starptautiskajiem partneriem (tostarp partnerpilsētām). Šo dienestu atbalsta Vācijas valdība, vairums federālo zemju, pašvaldību galvenās apvienības un NVO jumta organizācija, un tas ievērojami ir veicinājis Vācijas pašvaldību plašāku līdzdalību attīstības politikā, tādējādi sekmējot taisnīgu tirdzniecību un videi draudzīgu un sociālu publisko iepirkumu;

37.   iesaka vietējām un reģionālajām pašvaldībām 1) apvienoties kopējos tīklos, veidojot sistemātisku veicināšanas sistēmu, lai stiprinātu un apvienotu savas strukturālās iespējas ilgtspējīgi novērst nabadzību un kaitējumu videi, jo šīs aizvien nopietnākās globālās problēmas kavē ilgtspējīgu attīstību, un 2) īpaši veicināt apmaiņu starp “vecajām” un “jaunajām” ES dalībvalstīm. Ar RK decentralizētas sadarbības portāla palīdzību būtu jāveicina informācijas apmaiņa, lai dalītos pieredzē un veiktu salīdzinošo novērtējumu, palīdzot Dienvideiropas un Austrumeiropas valstīm izstrādāt idejas par atbalstu taisnīgai tirdzniecībai ilgtspējīgas attīstības un klimata pārmaiņu adaptācijas stratēģiju kontekstā;

38.   uzskata, ka paziņojumā minētie veicināšanas pasākumiem paredzētie 19 miljoni euro un plānotais palielinājums viena miljona euro apmērā taisnīgas tirdzniecības sekmēšanai ir nozīmīgs sākumpunkts, vienlaikus tomēr norādot, ka nākotnē, ņemot vērā problēmu apjomīgumu, kā arī iespējas stiprināt pieejamo potenciālu, būs vajadzīgi papildu līdzekļi;

39.   norāda, ka vietējās un reģionālās pašvaldības var tieši atbalstīt taisnīgu tirdzniecību, īstenojot šādas iniciatīvas:

| — | savās sanāksmēs, birojos un ēdnīcās piedāvāt tikai saskaņā ar taisnīgas tirdzniecības principiem iepirktu kafiju un tēju, |
| --- | --- |

—

savās sanāksmēs, birojos un ēdnīcās piedāvāt tikai saskaņā ar taisnīgas tirdzniecības principiem iepirktu kafiju un tēju,

| — | pilsētu un pašvaldību padomēm atbalstīt attiecīgās kampaņas, |
| --- | --- |

—

pilsētu un pašvaldību padomēm atbalstīt attiecīgās kampaņas,

| — | atzīt taisnīgas tirdzniecības veikalu sistēmas “Viena pasaule” darbu, |
| --- | --- |

—

atzīt taisnīgas tirdzniecības veikalu sistēmas “Viena pasaule” darbu,

| — | pēc iespējas lielākam skaitam pilsētu censties iegūt “Taisnīgas tirdzniecības pilsētas” nosaukumu; |
| --- | --- |

—

pēc iespējas lielākam skaitam pilsētu censties iegūt “Taisnīgas tirdzniecības pilsētas” nosaukumu;

Eiropas Taisnīgas tirdzniecības stratēģijas izstrādāšana

40.   lai sekmētu taisnīgu tirdzniecību un videi draudzīgu sociālu publisko iepirkumu, Komiteja aicina kopīgi izstrādāt Eiropas Taisnīgas tirdzniecības stratēģiju vietējām un reģionālajām pašvaldībām, kā arī rīcības programmu, kas atbilstu vides un sociālajiem kritērijiem. Pēc tam, kad šādu stratēģiju sagatavotu valstīs, kā arī savstarpēji sadarbojoties reģioniem, to varētu pilnveidot, organizējot seminārus un konferences ar iesaistīto un ieinteresēto politiķu, valstu iestāžu, NVO un privātā sektora pārstāvju līdzdalību;

41.   uzskata, ka stratēģiju varētu pieņemt kādā no Reģionu komitejas vai prezidentvalsts organizētajām konferencēm, kā arī izskaidrot un publiskot Briselē Reģionu komitejas populārajās “Atvērto durvju dienās”;

42.   ņemot vērā finanšu un ekonomikas krīzi un draudošās klimata katastrofas, Komiteja vēlas ar šo iniciatīvu aptvert un tajā iesaistīt arī galvenās iesaistītās puses no dienvidu valstīm, un pastāvīgi veltīt uzmanību globalizācijas sekām. Stiprināt taisnīgas tirdzniecības struktūras un pašvaldībās un reģionos veikt videi draudzīgu sociālu publisko iepirkumu ir tikpat svarīgi kā izveidot ciešākus tīklus ar partneriem ražotājvalstīs;

43.   norāda, ka taisnīga tirdzniecība un videi draudzīgs sociāls iepirkums līdz šim kopumā pozitīvi ir ietekmējuši galvenokārt lauksaimniecības produktus, ko ražo mazie zemnieki tā dēvētajās attīstības valstīs. Nākotnē taisnīgas tirdzniecības produktu un pakalpojumu spektru varēs paplašināt, pārņemot pieredzi un kritērijus, kā arī tos attīstot, lai stiprinātu tiesisko paļāvību. Jācenšas tālāk attīstīt un atbalstīt saikni starp ražotājiem un galapatērētājiem. Produktu spektra paplašināšana nozīmē, ka tajā tiktu iekļauti nerūpnieciskie un rūpnieciskie produkti no visām izcelsmes valstīm, kā arī sniegti taisnīgas tirdzniecības pakalpojumi, piemēram, “Taisnīgs tūrisms”. Tālāk attīstot struktūras, galvenokārt jāpievēršas tam, lai novērtētu vides un sociālo kritēju, kā arī ILO minimālo standartu ievērošanu, kā arī transporta un pārdošanas jautājumiem;

44.   norāda, ka līdzšinējās sarunās par taisnīgas tirdzniecības jautājumiem nav pietiekami ņemtas vērā Komisijas 2008. gada direktīvas par cilvēku ar invaliditāti tiesību nostiprināšanu. Starptautiskās pašvaldību partnerībās gūtā pieredze skaidri liecina par cilvēku ar invaliditāti pastiprinātu iesaisti taisnīgā tirdzniecībā un videi draudzīgā sociālā iepirkumā. Komiteja aicina šo jautājumu risināt un padziļināt ierosinātajā stratēģijā, kā arī veicot sagatavošanas darbu valstu un reģionu līmenī;

45.   apzinās, ka taisnīga tirdzniecība Eiropā veido mazāk nekā 1 % no kopējā tirdzniecības apjoma. Ņemot vērā pozitīvo piemēru, ko rāda dažas šajā jomā vadošas valstis ar vairāk nekā 10 % īpatsvaru, piemēram, Šveice, Anglija, Skandināvijas valstis, Nīderlande, Austrija un Luksemburga, jāpalielina taisnīgas tirdzniecības produktu apgrozījums, īpaši Dienvideiropā un Austrumeiropā. Pateicoties pārsvarā ļoti veiksmīgajai sadarbībai starp nevalstiskajām organizācijām, pašvaldībām un vietējiem uzņēmējiem un iesaistot arī Dienvidu valstu partnerus, ir izveidoti nozīmīgi uz atbildības principu balstīti modeļi visai Eiropai. Tie ir piemērs visām Eiropas pašvaldībām un reģioniem, kas līdz ar to var sniegt ievērojamu ieguldījumu Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanā līdz 2015. gadam.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģiona komitejas priekšsēdētāja

Mercedes BRESSO

---

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/15 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/15

---

Reģionu komitejas atzinums “Lauksaimniecības produktu kvalitāte”

(2010/C 175/04)

I.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

Vispārīgi jautājumi

1.   ļoti atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas paziņojumu, kurā ir pausta interese par kvalitatīviem lauksaimniecības produktiem un jo īpaši par atbilstošas programmas izstrādi, lai atbalstītu un veicinātu kvalitatīvu lauksaimniecisko ražošanu ES un mudinātu patērētājus izvēlēties šos produktus;

2.   uzskata, ka kvalitatīvu lauksaimniecības produktu ražošana ir ļoti nozīmīga lauku ilgtspējīgai attīstībai un ilgtermiņā tā palīdz saglabāt reģionālās ainavas un lauku identitāti, kuru ar savām ražošanas metodēm veido lauksaimnieki un ganāmpulku audzētāji, sniedzot ieguldījumu reģionu turpmākajā attīstībā;

3.   uzsver šo produktu acīmredzamās priekšrocības, kuru dēļ būtu lietderīgi izstrādāt atbalsta sistēmu, ar kuru nodrošinātu minēto produktu ilgtermiņa stabilitāti un ieguldījumu rentabilitāti, izmantojot uz tirgu orientētus pasākumus, tai skaitā tiesību aktus, ar kuriem ievieš produkta ražošanas valsts marķējumu, un veicinot ES ražošanas standartus, jo īpaši pārtikas nekaitīguma, vides un tradicionālo ražošanas paņēmienu aizsardzības jomā;

4.   atzinīgi vērtē to, ka Komisija dokumentā ir atzinusi lauksaimniecības produktu kvalitātes raksturīgo saistību ar reģionu tradīcijām, attīstību un ilgtspēju, bet minētie aspekti ir jāpastiprina un jāaizsargā, izmantojot tādas sistēmas kā, piemēram, ģeogrāfiskās izcelsmes (ĢI) norādes, un intelektuālā īpašuma tiesības uz tiem ir jāievēro starptautiskā līmenī;

5.   vēlas atgādināt Komisijai, ka tai vajadzētu būt pirmajai, kas īsteno konkrētus pasākumus, lai informētu patērētājus, jo sevišķi Eiropā, par ģeogrāfisko norāžu raksturīgajām iezīmēm un īpašo saistību ar lauku vides ilgtspējīgu attīstību;

6.   piekrīt Komisijas viedoklim, ka galvenajiem aspektiem, kurus ņem vērā, izstrādājot atbilstošu kvalitātes politiku, jābūt informācijai, konsekvencei un iespējami mazākai sarežģītībai;

7.   uzskata, ka būtu jāizstrādā pamatnostādnes ar mērķi garantēt sertifikācijas shēmu modeļa stabilu darbību, nodrošinot skaidru atbilstību tādos svarīgos jautājumos kā minimālie kontroles standarti, lai izvairītos no līdzīgu sistēmu iespējamas pārklāšanās;

8.   atzīst, ka attiecībā uz marķēšanas pasākumiem būtu jāizstrādā ES tirdzniecības standarti, tomēr arī tiem ir jābūt vienkāršotiem;

9.   ir pārliecināta, ka tālejoša politika lauksaimniecības produktu kvalitātes jomā ir ļoti svarīga, lai panāktu Eiropas lauksaimniecības ilgtspējīgu attīstību, atbilstošā līmenī spētu apmierināt Eiropas sabiedrības vajadzības un iegūtu tirgus daļu ārējos tirgos;

10.   uzskata, ka Eiropas sabiedrībā ir skaidri jāatzīst Eiropas lauksaimnieku un ganāmpulku audzētāju centieni pielāgoties stingrajām vides, pārtikas nekaitīguma un dzīvnieku labturības prasībām;

ES lauksaimnieciskajai ražošanai noteiktās prasības

11.   uzskata, ka būtu lietderīgi apsvērt iespēju izveidot brīvprātīgu marķējumu, norādot ražošanas vietu (lauksaimniecības produktu ražas novākšanas vietu, lauksaimniecības dzīvnieku dzimšanas un audzēšanas vietu, piena govju slaukšanas vietu, u.c.). Būtu lietderīgi apsvērt arī iespēju ieviest obligātu norādi par izcelsmes vietu (apstrādātu produktu gadījumā norādot vietu, kur notikusi pēdējā nozīmīgā apstrādes operācija), iepriekš izvērtējot minētā marķējuma, kas attiecībā uz atsevišķiem produktiem jau ir obligāts, pozitīvos un negatīvos aspektus. Tādējādi Eiropas ražotāji kļūtu atpazīstami, un patērētājiem būtu vieglāk saņemt plašu un precīzu informāciju;

12.   atbalsta priekšlikumus izstrādāt marķējumu attiecībā uz dzīvnieku labturību un oglekļa emisijām. Komiteja arī atbalsta normatīvo aktu izstrādi Eiropas līmenī saistībā ar integrētajām ražošanas metodēm;

Tirdzniecības standarti

13.   atzīst tirdzniecības standartu nozīmi, un minētie standarti arī turpmāk ir jāsaglabā kā obligāti, tomēr tie būtu rūpīgi jāpārskata, lai izvairītos no nevajadzīgām prasībām un saglabātu vienīgi tādus standartus, kuri ir patiešām svarīgi katra produkta pārdošanai. Standartu pārskatīšana ir jāveic ciešā sadarbībā ar tirgotājiem, izstrādājot pārskatīšanas mehānismu, kas dotu iespēju pietiekami ātri un efektīvi ieviest izmaiņas. Visos gadījumos ir jāsaglabā ar attiecīgo nozari saistīti tirdzniecības standarti, lai tie būtu saprotami un vienkārši izmantojami;

14.   uzskata, ka būtu lietderīgi apsvērt īpašu fakultatīvu apzīmējumu ieviešanu “tradicionāliem produktiem” un “kalnu lauksaimniecības produktiem”, ņemot vērā, ka reģionālajām pašvaldībām var būt ļoti nozīmīga loma to definēšanā;

Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes

15.   neatbalsta triju spēkā esošo dažādo shēmu apvienošanu ar mērķi saglabāt sistēmas saskaņotību un katra produkta īpatnības. Tāpēc tā ierosina saglabāt abus instrumentus: aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi (AĢIN) un aizsargātu cilmes vietas nosaukumu (ACVN), kuri izrādījušies ļoti lietderīgi un kurus ražotāji atzīst. Tomēr tā uzskata, ka ir jāpastiprina informācijas izplatīšana par minētajiem instrumentiem un to atpazīstamību;

16.   uzskata, ka ir būtiski vienkāršot ne tikai administratīvās procedūras, bet arī visus aspektus saistībā ar reģistrāciju, saglabāšanu un pārvaldību, kuri ir jāievēro dažādās shēmās iesaistītajiem uzņēmējiem;

17.   atbalsta minēto apzīmējumu iespējamu piemērošanu pārstrādes produktiem, ja vien ir iespējams pārliecināties par izmantoto sastāvdaļu izcelsmi un ja attiecīgā produkta ražotāji ir apstiprinājuši konkrētā nosaukuma izmantošanu;

18.   uzskata, ka būtu lietderīgi apsvērt sertificēšanas prasību paplašināšanu attiecībā uz svaigiem produktiem, attiecinot tos uz atsevišķiem piegādes ķēdes dalībniekiem, kā tas ir bioloģiskās lauksaimniecības produktu gadījumā, un novērtēt iespējamos šādu prasību piemērošanas pozitīvos aspektus;

19.   uzsver, ka daudzi AĢIN un ACVN shēmās iesaistītie dalībnieki ir norādījuši uz nepieciešamību izstrādāt instrumentus ražošanas regulēšanai, un gadījumā, ja AĢIN un ACVN shēmu ietvaros netiks izmantoti minētie instrumenti, produkti var izzust vai zaudēt raksturīgo autentiskumu un kvalitāti, tādējādi apdraudot sociālo un ražošanas tīklu lauku rajonos daudzos Eiropas reģionos;

20.   mudina Eiropas Komisiju meklēt vajadzīgos ražošanas pārvaldības instrumentus AĢIN un ACVN shēmām. Endogēna reģionālā attīstība daudzos gadījumos ir saistīta ar ilgtspējīgu lauku attīstību, un tā nebūs iespējama, ja AĢIN un ACVN shēmās trūks instrumentu ražošanas potenciāla regulēšanai, tādējādi panākot atbilstošu līdzsvaru starp piedāvājumu un pieprasījumu un dodot iespēju palielināt ražošanas apjomus atbilstoši tirdzniecības rādītājiem;

21.   uz AĢIN un ACVN attiecas intelektuālā īpašuma tiesības, un kā tādām tām jābūt brīvi regulējamām un piešķiramām jebkuram komerciālam zīmolam gan kvalitatīvi, gan kvantitatīvi; minētais noteikums nav uzskatāms par pašmērķi, bet gan par līdzekli ilgtspējības nodrošināšanai;

22.   ierosina izpētīt jautājumus saistībā ar AĢIN un ACVN aizsardzību. Iesaistītie dalībnieki un reģioni uzskata, ka būtu vajadzīga vienota aizsardzība starptautiskajā līmenī, un tādēļ Komiteja aicina Eiropas Komisiju veikt nepieciešamos pasākumus maksimālas aizsardzības nodrošināšanai neatkarīgi no dažādo AĢIN un ACVN sākotnējās piemērošanas aiz reģionu vai dalībvalstu robežām;

23.   aicina Eiropas Komisiju darīt vairāk, lai pastiprinātu noteikumus saistībā ar PTO, panākt divpusēju nolīgumu noslēgšanu ar stratēģiski nozīmīgām valstīm, un uzsvērt AĢIN un ACVN aizsardzību tirdzniecības nolīgumos viltojumu novēršanas jomā (ACTA);

Bioloģiskā lauksaimniecība

24.   atzinīgi vērtē nesen veiktās izmaiņas tiesību aktos minētajā jomā un lēmumu no 2010. gada izmantot jaunu ES bioloģiskās lauksaimniecības logotipu, kā arī uzskata, ka minētais pasākums kopā ar Eiropas bioloģiskajā lauksaimniecībā iesaistīto dalībnieku nozīmīgajiem centieniem nodrošinās šīs videi ļoti draudzīgās ražošanas sistēmas attīstību;

Tradicionāli produkti

25.   piekrīt Komisijas viedoklim, ka minētās shēmas potenciāls nav pilnībā izmantots, un atbalsta ierosinājumu izskatīt termina “tradicionāls produkts” ieviešanas iespējas, ja attiecīgais produkts atbilst precīzi noteiktiem, sertificējamiem kritērijiem;

26.   aicina Komisiju pārbaudīt un pēc tam ieviest nepieciešamās īpašās atbalsta shēmas tradicionāliem produktiem, kā arī kalnu lauksaimniecībā ražotajiem produktiem, ja abi šie produktu veidi aizvietos pašreiz ražotos tradicionāla rakstura produktus (TRP);

Jauno ES shēmu konsekvence

27.   ierosina Komisijai nodrošināt ES turpmāko kvalitātes shēmu un iniciatīvu konsekvenci, proaktīvi un pragmatiski novērtējot to pievienoto vērtību un izmantošanas lietderību. Komiteja uzskata, ka šajā sakarā ir jāņem vērā arī patērētāju vajadzības un patiesie ieguvumi saistībā ar jauno shēmu ieviešanu;

Vadlīnijas privātajām un nacionālajām pārtikas produktu kvalitātes sertifikācijas shēmām

28.   atbalsta Komisijas iniciatīvu izstrādāt jaunas, visām shēmām paredzētas vadlīnijas attiecībā uz lauksaimniecības produktu un lauksaimniecības pārtikas produktu kvalitāti, un atbalsta lēmumu neizstrādāt tiesību aktus, lai regulētu valsts un privātās pārtikas produktu sertifikācijas shēmas.

Nobeiguma ieteikumi

29.   aicina Komisiju pielikt nozīmīgas pūles, lai Eiropas patērētājiem sniegtu informāciju par Eiropas lauksaimniecības pārtikas produktu kvalitātes sistēmu un sekmētu tās darbību ar mērķi stiprināt minēto sistēmu, precizēt šīs sistēmas dažādos jēdzienus un veicināt produktu patēriņu, panākot visas Eiropas sabiedrības iesaistīšanos Eiropas lauku ražošanas struktūras saglabāšanā;

30.   iesaka Komisijai vairāk nekā līdz šim atzīt Eiropas reģionu stratēģisko nozīmi kvalitatīvu lauksaimniecības un lauksaimniecības pārtikas produktu ražošanas jomā, kā arī pievērst vislielāko uzmanību reģionu prasībām minētajā jomā, kas ir tik ļoti nozīmīga reģionu sociālajai un ekonomiskajai attīstībai.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģionu komitejas priekšsēdētāja

Mercedes BRESSO

---

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/19 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/19

---

Reģionu komitejas atzinums “Mērķtiecīgāks atbalsts lauksaimniekiem apgabalos, kuros ir nelabvēlīgi dabas apstākļi”

(2010/C 175/05)

I.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

Piezīmes par lauksaimniecību un lauku attīstību

1.   atzīmē, ka Eiropas Komisijas paziņojumā uzmanība nepārprotami pievērsta vidējiem mazāk labvēlīgiem apgabaliem, un stingri atbalsta Komisijas priekšlikumu precizēt vidējo mazāk labvēlīgo apgabalu robežu noteikšanas metodi, kā arī uzsver, ka izskatāmais paziņojums nav tieši attiecināts uz kalnu apgabaliem un ka tā mērķis nav pievērsties saiknēm starp dažādām to apgabalu kategorijām, kuros ir nelabvēlīgi dabas apstākļi;

2.   atzinīgi vērtē Komisijas ierosināto darba metodi, kas saskan ar Komitejas ieteikumiem Baltās grāmatas par daudzlīmeņu pārvaldību projektā (1);

3.   norāda, ka lauksaimniecība ir viena no svarīgākajām ES ekonomikas nozarēm, kurā ir nodarbināti gandrīz 30 miljoni cilvēku. Lauksaimnieku klātbūtnei ir būtiska nozīme, lai saglabātu lauku apvidu sociālo struktūru, vidi un ainavu. Ir svarīgi visā ES saglabāt lauksaimnieciskās ražotnes, lai arī turpmāk nodrošinātu Eiropas spēju ražot augstas kvalitātes pārtiku, kam ir arvien lielāka nozīme, jo klimata pārmaiņu dēļ lauksaimnieciskās ražošanas iespējas citos pasaules reģionos samazinās. Izšķirīga nozīme ir mazāk labvēlīgo apgabalu atbalsta sistēmai, lai kompensētu dabas apstākļu radītus nelabvēlīgus nosacījumus un tādējādi šajos apgabalos palīdzētu saglabāt lauksaimniecisko ražošanu;

4.   uzsver: tā kā apgabali, kuros ir nelabvēlīgi dabas apstākļi, veido 31,2 % no Eiropas lauksaimnieciski izmantojamām zemes platībām, kurās lauksaimniecība ir svarīga tautsaimniecības sastāvdaļa, izskatāmais paziņojums tieši skar vietējās un reģionālās pašvaldības;

5.   atzīmē, ka kopš 1975. gada sākuma mazāk labvēlīgu apgabalu atbalsta pasākumu nepieciešamība ir ievērojami mainījusies. Par vienu no galvenajām prioritātēm ir kļuvusi pienācīga zemes apsaimniekošana, lai pārvarētu dabas apstākļu radītos nelabvēlīgos nosacījumus. Lauksaimniecība mazāk labvēlīgos apgabalos palīdz saglabāt arī attiecīgā reģiona pievilcību, bioloģisko daudzveidību un kultūrvides ainavu;

6.   uzsver, ka kompensāciju maksājumi būtu jāsaglabā kā svarīgs instruments, lai kompensētu dabas apstākļu radītos nelabvēlīgos nosacījumus vai ražošanai neizdevīgus apstākļus, un ka tie nav paredzēti kā lauksaimniecības un vides pasākumi;

7.   uzsver, ka ierosinātā modelēšana jāparedz pasākuma, nevis tiesiski saistoša regulējuma veidā. Jebkurā gadījumā RK atkārtoti izvērtēs priekšlikumus, kurus drīzumā iesniegs Komisija, pamatojoties uz visaptverošu un izsmeļošu to paredzamās ietekmes analīzi;

8.   pieņem zināšanai Revīzijas palātas ziņojumā izteiktās piezīmes par to, ka Komisija nesniedz pietiekamu pamatojumu pašreizējo mazāk labvēlīgo apgabalu klasifikācijas turpmākai piemērošanai, kas kavē atbalsta shēmas efektīvu ieviešanu (76. punkts);

Mazāk labvēlīgo apgabalu noteikšanas konkrēti aspekti (kritēriji, precizēšana u.c.)

9.   uzskata, ka lēmums definēt biofizikālos kritērijus, lai uzlabotu mazāk labvēlīgo apgabalu identifikāciju, ir piemērots veids, lai izveidotu objektīvāku, saskaņotāku un salīdzināmāku sistēmu, kas nodrošina taisnīgāku un efektīvāku atbalsta sadalījumu minētajiem apgabaliem;

10.   aicina izstrādāt vienkāršus un pārvaldāmus kopīgus kritērijus, kā arī skaidrus atbilstības kritērijus, lai garantētu maksājumu pārredzamību un salīdzināmību. Tādējādi tiktu nodrošināta efektīva kompensāciju sistēma, kas sekmētu lauksaimniecisko darbību un ražošanas potenciālu apgabalos ar nelabvēlīgiem dabas apstākļiem. Ir noteikti jānodrošina, lai jebkura šāda sistēma būtu saprotama lauksaimniekiem, pieprasāma tiesas ceļā un efektīvi administrējama;

11.   ierosina robežu noteikšanu apgabaliem, kuros ir vienādi nelabvēlīgi dabas apstākļi, balstīt arī uz ģeogrāfiskiem un teritoriālās plānošanas kritērijiem, nevis tikai uz biofizikāliem kritērijiem, ņemot vērā tādus faktorus kā izolētība, infrastruktūras pieejamība un individuālu ekosistēmu nestabilitāte;

12.   atzīmē, ka saskaņā ar paziņojumu apgabals klasificējams kā mazāk labvēlīgs apgabals, ja vismaz 66 % lauksaimnieciski izmantojamās zemes atbilst vismaz vienam no astoņiem kritērijiem. Kaut gan šī zonēšanas pasākuma pamatmērķis ir nodrošināt atbalstu apgabaliem, kuros tam ir izšķirīga nozīme lauksaimniecības saglabāšanai, ierosinātās robežvērtības nedrīkst būt pārāk augstas un potenciāli izslēgt tos apgabalus, kuros ir būtiski nelabvēlīgi dabas apstākļi. Tāpēc procentuālā līmeņa galīgā noteikšana apgabalu atzīšanai par tādiem, kuros ir nelabvēlīgi dabas apstākļi, būtu rūpīgi jāizvērtē, un to apspriešanu varētu turpināt tikai pēc tam, kad būs pieejami modelēšanas rezultāti un kartes;

13.   ierosina apsvērt kumulatīvu kritēriju vai indeksu sistēmu piemērošanu neviendabīgos apgabalos, kurus vienlaikus ietekmē daudzējādi nelabvēlīgi dabas apstākļi. Izmantojot kompleksu rādītāju, kas ietvertu vairāku kritēriju kopumu, mazāk labvēlīga apgabala statusu varētu piemērot pat tad, ja individuālie kritēriji nedotu pamatu šādai klasifikācijai;

14.   aicina apsvērt arī papildu kritēriju izmantošanu, piemēram, to dienu skaitu, kad var strādāt uz lauka, tādējādi nosakot zemes “apstrādājamību” un izvērtējot augsnes mitruma un klimata apstākļu mijiedarbību. Kritēriju sarakstā būtu jāiekļauj arī pastāvīgo ganību īpatsvars, jo apgabalos, kuros pārsvarā ietilpst ganības, ir ievērojami mazāk izmantošanas alternatīvu nekā aramzemes apgabaliem;

15.   rosina izvērtēt, vai iespējams tā sauktās vidējās zonas jaunās robežas iespējams noteikt, pamatojoties uz mazākām teritoriālajām vienībām nekā vietējās administratīvās vienības LAU 2 (piemēram, kadastrālās vienības vai individuāli zemes gabali), ja ir pieejami minētajam nolūkam nepieciešamie dati. Tādējādi kompensāciju piešķiršana būtu pamatotāka, vieglāk saprotama lauksaimniekiem un vieglāk nodrošināma tiesas ceļā;

16.   pieņem zināšanai Eiropas Komisijas ierosinājumu, ka dalībvalstīm jāprecizē apgabalu robežas, izmantojot biofizikālos kritērijus un attiecīgos ar ražošanu saistītos rādītājus, t.i., sistemātiski jāizslēdz tie apgabali, kuros nelabvēlīgie dabas apstākļi ir pārvarēti mākslīgas iejaukšanās rezultātā un kuros attiecīgie ar ražošanu saistītie rādītāji ir salīdzināmi ar valsts vidējiem rādītājiem;

17.   tomēr iesaka Komisijas ierosināto “apgabalu robežu precīzāku noteikšanu” aizstāt ar reģionāli pielāgotiem kritērijiem un atbilstošu izslēgšanu. Dalībvalstīm un reģioniem ir visvairāk iespēju izstrādāt piemērotus kritērijus un atbilstošas robežvērtības mazāk labvēlīgo apgabalu noteikšanai katrā reģionā. Jebkurā gadījumā gan “apgabalu robežu precīzākai noteikšanai”, gan reģionāli pielāgota risinājuma piemērošanai jābūt izvēles instrumentam, un tas nedrīkst kļūt obligāts;

Pakāpeniskas atcelšanas nosacījumi

18.   atzinīgi vērtē Komisijas mērķi ieviest pārredzamāku, lietpratīgāku un salīdzināmāku metodi mazāk labvēlīgo apgabalu noteikšanai, kuriem piešķirams kompensējošs atbalsts, un tādējādi pievērsties Eiropas Kopienu Revīzijas palātas speciālajā ziņojumā minēto trūkumu novēršanai;

19.   tomēr pauž bažas par daudzu reģionu iespējamu izslēgšanu, atceļot sociālekonomiskos kritērijus vai pārstājot izmantot pārbaudītās indeksēšanas sistēmas, ko patlaban piemēro šādu apgabalu noteikšanā; taču uzskata, ka būtu lietderīgi izvērtēt iespējas mazāk labvēlīgo apgabalu pārklasificēšanas shēmā iekļaut ģeogrāfiskos un teritoriālās plānošanas kritērijus;

20.   uzskata arī, ka jāparedz pakāpeniskas atcelšanas nosacījumi reģioniem un/vai pašvaldībām, uz kurām šis klasifikācijas statuss vairs neattiecas. Būtu jānosaka pietiekams pārejas periods, lai ļautu lauksaimniekiem pielāgoties mazāk labvēlīgo apgabalu jaunajai atbalsta sistēmai. Šis process būtu arī jāņem vērā, lemjot par politikas nostādnēm attiecībā uz turpmāko KLP;

Subsidiaritāte

21.   piekrīt, ka vairāku kopīgu biofizikālo kritēriju piemērošana patiešām varētu sekmēt pārredzamāku, vienkāršāku un salīdzināmāku klasifikācijas metodi, kas veicinātu attiecīgo fondu efektīvāku pārvaldību. Ņemot vērā esošo atšķirību risku, Kopienas līmenis atbilstoši subsidiaritātes principam šķiet vispiemērotākais šādas rīcības veikšanai;

Tiesību aktu labāka izstrāde

22.   visnotaļ atzinīgi vērtē paziņojuma izstrādē izmantoto procedūru. Ietekmes analīzē ir ņemtas vērā un rūpīgi izvērtētas dažādas izvēles iespējas. Svarīgi ir ņemt vērā papildu izmaksas, kas būs saistītas ar jaunā modeļa ieviešanu, īpaši sākotnējos posmos;

23.   tomēr uzsver, ka pašreizējās sistēmas reformai un pārejai uz sistēmu, kas balstīta uz biofizikāliem kritērijiem, būs sociālekonomiskas sekas, kas būs jāņem vērā, ieviešot jauno metodi;

24.   visbeidzot, sagaida, ka kopīgu kritēriju kopuma definēšana mazāk labvēlīgu apgabalu noteikšanai arī vienkāršos atbalsta sistēmas ieviešanu nelabvēlīgu dabas apstākļu kompensēšanai Eiropas līmenī un tādējādi nodrošinās labāku pārredzamību un augstāku efektivitāti.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģionu komitejas priekšsēdētāja

Mercedes BRESSO

---

(1)  CdR 89/2009 fin.

1

---

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/22 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/22

---

Reģionu komitejas atzinums “Atjauninātā Eiropas stratēģija “Ieguldījums jaunatnē””

(2010/C 175/06)

I.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

Vispārīgas piezīmes

1.   uzskata, ka jaunie eiropieši ir sabiedrības nākotne. Ir jādod iespēja visiem jauniešiem attīstīt viņu talantus un īstenot potenciālu. Talantu attīsta ne tikai skolās (izglītības ceļā), bet arī ģimenē, ārpusskolas nodarbēs (sporta, mūzikas un citās kultūras iestādēs) jaunatnes organizācijās, neformālās jauniešu grupās un dzīvesvietas apkārtnē (kur atrodas bibliotēkas, mūzikas skolas, sporta klubi un citas iestādes). Vietējās un reģionālās pašvaldības atrodas vistuvāk jauniešu ikdienai, tādēļ to ieguldījums ir būtisks, lai nodrošinātu iespējas jauniešu talanta attīstībai;

2.   uzsver, ka ieguldījumi jaunatnē un iespēju došana jaunatnei atmaksājas. Pašvaldībās un reģionos, kas jaunatnei nodrošina labas formālās un neformālās izglītības, sporta, kultūras un brīvā laika iespējas, nākotnē būs lielāka saimnieciska labklājība un drošība un valdīs jūtama savstarpējas iecietības un cieņas gaisotne;

3.   pauž pārliecību, ka jaunatnes stratēģijās jāizmanto uz jaunatni orientēta pieeja, citiem vārdiem sakot, to centrā jābūt indivīdam, tā talantam un vajadzībām pilnā apjomā īstenot savu potenciālu;

4.   apzinās, ka jaunieši biežāk nekā vajadzētu ir viena no neaizsargātākajām sabiedrības grupām, īpaši pašreizējā ekonomikas un finanšu krīzes situācijā, un ka mūsu novecojošajā sabiedrībā uz jaunatni jālūkojas kā uz vērtīgu un nozīmīgu sabiedrības resursu, ko var un vajadzīgs mobilizēt, lai sasniegtu sociālus un ekonomiskus mērķus (1);

5.   uzsver, ka aktīvai, atbalstošai un visaptverošai jaunatnes politikai jābūt vērstai uz visu jauniešu potenciālu un jānodrošina labvēlīgi apstākļi visu jauniešu talanta un vitālo, darba un sabiedriskās dzīves prasmju attīstībai un nav jākoncentrējas vienīgi uz jauniešiem, kuru problēmām ir jāvelta īpaša uzmanība;

6.   vērš īpašu uzmanību uz to, cik svarīgi ir proaktīvi un preventīvi pasākumi (2) un cik svarīgi nodrošināt jauniešiem labākus dzīves apstākļus (1) un veidot tādu sabiedrību, kas ir bērniem un jauniešiem labvēlīga (3);

7.   atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas paziņojumu par atjauninātas atklātās koordinācijas metodes izmantošanu, lai risinātu jaunatnes problēmas un paplašinātu tās iespējas. RK atbalsta arī paziņojumā minēto ierosinājumu ieguldīt jaunatnē un dot jauniešiem vairāk iespēju;

8.   atzīst, ka jaunatnes politika ir ļoti plaša joma, un tādēļ atbalsta to, ka ES jāpiemēro visaptveroša pieeja un jaunatnes jautājumi jāiekļauj virknē citu politiku (lietojot starpnozaru pieeju), vienlaikus turpinot izstrādāt konkrētāku politiku jaunatnes nodarbinātības jomā;

9.   ierosina Eiropas Komisijai ņemt vērā vietējā un reģionālajā līmenī gūto pieredzi un rastās atziņas, kā arī turpmākajos pasākumos izmantot jau pastāvošās iniciatīvas (piemēram, iniciatīvu Eiropas Jaunatnes galvaspilsēta) un pamatdokumentus (piemēram, Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par bērna tiesībām);

10.   atgādina, ka daudzās dalībvalstīs tieši vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir visvairāk zināšanu un tās arī ir primāri atbildīgas par jaunatnes politikas izstrādi, izpildi un īstenošanu. To konstatēja ziņojumā par tās apspriešanās rezultātiem (4), ko RK subsidiaritātes uzraudzības tīkls rīkoja saistībā ar minēto atzinumu. Tā kā vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir svarīga nozīme jaunatnes politikas izstrādē un īstenošanā, Komiteja iesaka ņemt vērā reģionu īpašas iezīmes, piemēram, ģeogrāfiskas iezīmes;

11.   aicina, izstrādājot jaunatnes politiku, ņemt vērā vietējo un reģionālo pašvaldību viedokli un ieguldījumu, jo vairumā dalībvalstu tām ir attiecīga kompetence šajā jomā;

12.   vērš uzmanību uz to, cik svarīgas ierosinātās stratēģijas izstrādei ir vietējās un reģionālās pašvaldības, un vēlētos, lai paziņojumā tiktu iekļauta tiešāka norāde uz vietējo un reģionālo pašvaldību nozīmi un zināšanām šajos jautājumos. RK aicina vietējās un reģionālās pašvaldības iesaistīties ierosinātās ES stratēģijas izstrādē, cieši sadarbojoties ar visām ieinteresētajām pusēm visos līmeņos, iesaistot jauniešus un īpaši viņu pārstāvības organizācijas;

Iekļaušanas process un sadarbība

13.   atbalsta ES pieeju jaunatnes jautājumus iekļaut virknē citu politiku, lai dažādās politikas jomās varētu konsekventi ņemt vērā jaunatnes intereses;

14.   atbalsta elastīgu jaunatnes politiku, kas vērsta uz trim visaptverošiem un savstarpēji saistītiem ilgtermiņa mērķiem darbības jomās, kuras regulāri pārskatīs. Komiteja uzskata, ka šo mērķu sasniegšana un ar tiem saistīto pasākumu īstenošana efektīvi un ilgtspējīgi jāpārrauga visos līmeņos, kas atbild par vienu vai vairākiem no šiem mērķiem, un iesaka pašvaldībām noteiktām prioritātēm pievērsties ilgākā laika posmā, lai uzlabotu efektivitāti;

15.   atbalsta pasākumus paziņojumā minētajās jomās un ierosinājumus dalībvalstīm un Eiropas Komisijai īstenot pasākumus savas kompetences jomās;

16.   uzskata, ka, īstenojot ikvienu ES reformu, ir būtiski ņemt vērā jauniešu vajadzības, rūpes un centienus, un iesaka jaunatni iekļaut kā mērķa grupu arī plašākās ES stratēģijās, kampaņās un darbībās, piemēram, jaunajā Lisabonas stratēģijā, ES Sociālajā programmā, tematiskajās stratēģijās un darbībās, ko Eiropas Savienība (tās iestādes un nākamās ES prezidentvalstis) plānos un īstenos, vēlams ciešā sadarbībā ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām un Reģionu komiteju;

17.   šajā sakarā atgādina, ka jaunatne ir būtisks faktors jaunās Lisabonas stratēģijas mērķu sasniegšanā, un uzskata, ka ir ļoti svarīgi viņiem nodrošināt labāku izglītību, apmācību, mobilitāti, palīdzēt iekļauties darba tirgū un integrēties sociāli, kā arī nodrošināt pakalpojumus jaunajām ģimenēm;

18.   aicina izstrādāt Eiropas jaunatnes stratēģiju vidējam termiņam, kas attiektos uz ilgāku laikposmu, kurā būtu likts uzsvars uz kvalitāti un centieni koncentrētos uz nedaudzām prioritātēm. Iesaistītie spēki un resursi ir jāapvieno, lai palielinātu to efektivitāti;

19.   atzinīgi vērtē faktu, ka 2011. gads izraudzīts par Eiropas Brīvprātīgā darba gadu; aicina Eiropas Komisiju tieši iekļaut bērnus un jauniešus kā mērķa grupu savā darba kārtībā un mudina vietējās un reģionālās pašvaldības aktīvi iesaistīties šajos pasākumos;

Īstenošana un pieredzes apmaiņa

20.   piekrīt, ka efektīvai jaunatnes politikai ir vajadzīga starpnozaru politikas pieeja; tas ļautu ES valstu, reģionālajā un vietējā līmenī gūt labākus rezultātus citās jomās, piemēram, bērnu un ģimenes politikā, izglītības, dzimumu līdztiesības, nodarbinātības, mājokļu nodrošināšanas un veselības aprūpes jomā;

21.   pauž gandarījumu par paziņojumā pausto atziņu, ka vietējās un reģionālās pašvaldības ir būtiskas starpnozaru jaunatnes stratēģiju īstenošanā, tomēr atgādina, ka daudzās dalībvalstīs tieši vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir visvairāk zināšanu un tās arī ir primāri atbildīgas par jaunatnes politikas izstrādi, izpildi un īstenošanu;

22.   uzskata, ka Eiropas Komisijai, ievērojot subsidiaritātes principu un cieši sadarbojoties ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām, vajadzētu iedvesmot, rosināt un atbalstīt jaunas un pastāvošas iniciatīvas jaunatnes politikā;

23.   piekrīt, ka ļoti svarīgi ir veidot strukturētu dialogu ar jaunatni dažādos pārvaldes līmeņos un tajā ir jāiesaista visas ieinteresētās puses;

24.   rosina vietējās un reģionālās pašvaldības aktīvi iesaistīties savstarpējā pieredzes apmaiņas procesā, lai uzlabotu politikas veidošanu, kā arī iesaistīties jaunatnes politikas paraugprakses piemēru izstrādē, pārņemšanā un izplatīšanā kopīgi ar jaunatni. CLIP tīkls (Eiropas pilsētu tīkls vietējai migrantu integrācijas politikai (European Network of Cities for Local Integration Policies for Migrants)) un ERY tīkls (Eiropas reģioni jaunatnei (European regions for youth) ir labs piemērs šādai praksei (5);

25.   uzskata, ka atjaunināta atklātā koordinācijas metode varētu būt piemērots stratēģijas īstenošanas instruments; šajā ziņā jāraugās, lai Eiropas līmenis nepārsniegtu savas kompetences un lai neveidotos jauni birokrātiski mehānismi papildus dalībvalstu pārvaldības sistēmām;

26.   uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības ir pārvaldes līmenis, kas atrodas vistuvāk bērniem, jauniešiem, viņu audzinātājiem, jaunatnes izglītības, veselības un aprūpes infrastruktūrai un pilsoniskajai sabiedrībai, līdz ar to vietējās un reģionālās pašvaldības tieši jāiekļauj un jāiesaista Eiropas Savienības stratēģijas izstrādē visos atklātās koordinācijas metodes posmos;

27.   norāda, ka, uzlabojot iespējas jauniešiem iesaistīties šo institūciju darbā, varētu palīdzēt veidot elastīgākas, dinamiskākas attiecības un palielināt jauniešu iespējas ietekmēt sabiedriskus lēmumus, tādējādi nodrošinot viņu efektīvu līdzdalību ekonomiskajā, sociālajā un politiskajā dzīvē;

28.   uzsver, ka atklātās koordinācijas metodes izmantošanas rezultātā nedrīkstētu atņemt zemāka pārvaldes līmeņa kompetences un novirzīt tās uz valsts līmeni; uzsver, ka tā rezultāts nedrīkst būt harmonizācija vai iejaukšanās dalībvalstu kompetencē, nosakot rādītājus un papildu ziņošanas pienākumus. Komiteja vērš uzmanību uz iepriekš publicēto RK Balto grāmatu par daudzlīmeņu pārvaldību (6).

29.   atgādina RK aicinājumu Eiropas Komisijai, izmantojot atklātās koordinācijas metodi, pietiekamā apjomā iesaistīt vietējās un reģionālās pašvaldības, novērtēt to zināšanas un ņemt vērā pasākumus, ko tās jau ir uzsākušas; (7)

30.   aicina dalībvalstis atbalstīt atklāto koordinācijas metodi, to ņemot vērā reģionālajos vai vietējos rīcības plānos, un otrādi — nodrošināt, lai reģionālos un vietējos plānus ievērotu valsts līmeņa plānos un par tiem slēgtu rakstveida daudzlīmeņu vienošanos;

31.   piekrīt, ka politika ir jāizstrādā, pamatojoties uz faktiem un pieredzi, un atbalsta ierosinājumu pilnvērtīgāk izmantot rīcībā esošos informācijas vākšanas instrumentus;

32.   atbalsta ierosinājumu izveidot darba grupu, lai apspriestu iespējamos kritērijus, pēc kuriem vērtēt īstenotās politikas ietekmi uz prioritārajām jomām; atzīst, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir būtiska nozīme īstenošanā vietējā līmenī un mudina tās aktīvi iesaistīties minētajā darba grupā;

33.   uzsver, ka pārskatu sagatavošana ir jāvienkāršo un tajos jākoncentrējas uz galvenajiem rādītājiem prioritārajās jomās, turklāt pārskatu gatavošanai nevajadzētu kļūt par papildu administratīvu slogu;

34.   aicina Eiropas Komisiju nodrošināt to, lai ieinteresētajām pusēm vietējā un reģionālajā līmenī būtu pilnā mērā pieejams ES finansējums attiecīgajām jomām, un veicināt finansēto programmu publisko atpazīstamību un pievilcību, mazinot administratīvo slogu, kas saistīts ar ES finansējuma saņemšanu, piemēram, programmai “Jaunatne darbībā”;

35.   aicina dalībvalstis piešķirt vietējām un reģionālajām pašvaldībām un ieinteresētajām pusēm pietiekamu finansējumu, lai sasniegtu kopīgus mērķus jauniešu brīvprātīgās darbības jomā, un rosina dalībvalstis uzlabot starptautisko brīvprātīgā darba projektu kvalitāti (8), izmantojot ES fondus un programmas (piemēram, Eiropas Sociālo fondu un programmu “Jaunatne darbībā”), kas piedāvā atbalstu un konsultācijas valsts, vietējā un reģionālā līmeņa brīvprātīgā darba organizācijām. Komiteja norāda, ka pietiekšanās uz atbalstam paredzēto finansējumu procedūrās un tā piešķiršanas procedūrās jānodrošina lielāka pārredzamība un jāsamazina ar pieteikšanos, atskaitēm un dokumentāciju saistītais administratīvais slogs;

36.   atbalsta viedokli, ka jāsadarbojas ar citām ES iestādēm un starptautiskajām organizācijām, lai abpusēji varētu dalīties sekmīgā pieredzē.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģionu komitejas priekšsēdētāja

Mercedes BRESSO

---

(1)  CdR 334/2006.

1

(2)  CdR 337/2008.

2

(3)  CdR 255/2007.

3

(4)  Ziņojums par subsidiaritātes uzraudzības tīkla rīkoto apspriešanos un EDUC komisijas locekļu atzinums par paziņojumu “ES jaunatnes stratēģija — ieguldīt jaunatnē, iesaistīt jauniešus”, CdR 325/2009
  fin.

4

EDUC

CdR 325/2009

fin

(5)  http://www.eurofound.europa.eu/areas/populationandsociety/clipabout.htm.

5

(6)  CdR 89/2009.

6

(7)  CdR 253/2005.

7

(8)  CdR 252/2008.

8

---

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/26 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/26

---

Reģionu komitejas atzinums “Funkcionālā analfabētisma izskaušana. Pārdomāt tālejošu Eiropas stratēģiju atstumtības novēršanai un personiskās izaugsmes veicināšanai”

(2010/C 175/07)

I.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

A.   Principi un vispārīgas piezīmes.

Skaidri definēt funkcionālo analfabētismu

1.   norāda, ka analfabētisms un funkcionālais analfabētisms ir sastopams visās pasaules valstīs, skarot 960 miljonus cilvēku. UNESCO 1958. gadā definēja, ka analfabēts ir persona, kas nekad nav mācījusies ne lasīt, ne rakstīt, savukārt funkcionālais analfabētisms attiecināms uz personām, kuras gājušas skolā noteiktu laiku, tomēr nav apguvušas to lasītprasmes, rakstītprasmes un aritmētikas iemaņu līmeni, ko attiecīgajā izglītības sistēmā uzskata par pamatlīmeni, un tāpēc saskaras ar grūtībām šādu prasmju izmantošanā. Funkcionālais analfabētisms nozīmē, ka persona lasītprasmi, rakstītprasmi un aritmētiku nav apguvusi pietiekami, lai varētu līdzvērtīgi piedalīties ikdienas dzīvē;

2.   norāda, ka saskaņā ar EDSO veiktajiem Starptautiskās skolēnu novērtēšanas programmas (PISA) pētījumiem Eiropas Savienībā pieaug to jauniešu skaits, kam ir nepietiekama lasītprasme. Šādu jauniešu īpatsvars ir pieaudzis no 21,3 % 2000. gadā līdz 24,1 % 2006. gadā. Ņemot vērā šo satraucošo secinājumu, Eiropas iestādēm ir jārīkojas nekavējoties;

3.   atgādina, ka 2010. gada Izglītības un apmācības plāna mērķis – par 20 % samazināt tādu skolēnu skaitu, kuriem ir grūtības lasīšanā un rakstīšanā – vēl nebūt nav sasniegts, un norāda, ka jaunajā stratēģiskajā plānā Eiropas līmeņa sadarbībai izglītības un apmācības jomā (“ET 2020”) tika noteikts attiecīgs Eiropas atsauces kritērijs (“Eiropas salīdzinošais novērtējums”). Līdz 2020. gadam jāpanāk, lai 15 gadus vecu skolēnu, kuriem ir sliktas sekmes lasīšanā, matemātikā un dabas zinātnēs, īpatsvars būtu zemāks par 15 %, kā arī prasa Eiropas līmenī noteikt analfabētisma definīciju;

4.   norāda, ka funkcionālā analfabētisma problēmas izvērtēšanai un risināšanai vispiemērotākais ir vietējais līmenis, jo vietējās pašvaldības bieži ir neizglītoto cilvēku pirmais kontaktpunkts;

5.   atgādina, ka Eiropas Sociālais fonds, kas lielākajā daļā dalībvalstu atbalsta lasītprasmes un rakstītprasmes programmas, patiesi ir atbilstošais finanšu instruments, tomēr tas tiek nepareizi vai nepietiekami izmantots, jo šajā jautājumā nav pieņemtas stratēģiskās pamatnostādnes;

6.   uzsver, ka ekonomikas un nodarbinātības krīzes apstākļos pamatprasmju apguvei ir īpaši svarīga nozīme piekļuvē darba tirgum. Lasītprasme un rakstītprasme nākotnē būs pamatprasības — Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centra pētījumā prognozēts, ka 2015. gadā 75 % darba vietu būs nepieciešama augstākā vai vidējā līmeņa kvalifikācija;

7.   secina, ka, īstenojot Lisabonas stratēģiju, kuras mērķis ir panākt, lai Eiropas Savienība kļūtu par pasaules vadošo uz zināšanām balstīto ekonomiku, galvenā uzmanība veltīta augsti kvalificētam darbaspēkam. Tomēr uz zināšanām un jauninājumiem balstītu sabiedrību nevar veidot vienīgi augstas kvalifikācijas profesionāļu avangards: visiem darba tirgus locekļiem ir jāapgūst pamatprasmes, kas ļauj mācīties visa mūža garumā. Turklāt Lisabonas stratēģijas mērķus ekonomikas jomā nevarēs sasniegt, ja Eiropā saglabāsies atpalicībai pielīdzināmas parādības. Tātad funkcionālā analfabētisma izskaušana ir arī Eiropas Savienības ekonomikas svarīgs mērķis.

Pārvarēt stereotipus

8.   Reģionu komiteja un vietējā līmeņa dalībnieki gan tādēļ, lai noteiktu, kam varētu izveidoties funkcionālais analfabētisms, gan tādēļ, lai novērstu iespējamos stereotipus šajā sakarā, vēlas uzsvērt šādus secinājumus:

| — | funkcionālais analfabētisms nav tikai jauniešu problēma, jo tā skar visu vecumu iedzīvotājus, īpaši tos, kas vecāki par 45 gadiem; |
| --- | --- |

—

funkcionālais analfabētisms nav tikai jauniešu problēma, jo tā skar visu vecumu iedzīvotājus, īpaši tos, kas vecāki par 45 gadiem;

| — | problēmas teritoriālo izplatību aplēst ir sarežģīti, un tāpēc arī nav iespējams vispārināt. Statistika tomēr atklāj, ka funkcionālais analfabētisms daudz plašāk novērojams norobežotās pilsētu teritorijās un lauku rajonos, kuros ir apgrūtināta piekļuve pakalpojumiem; |
| --- | --- |

—

problēmas teritoriālo izplatību aplēst ir sarežģīti, un tāpēc arī nav iespējams vispārināt. Statistika tomēr atklāj, ka funkcionālais analfabētisms daudz plašāk novērojams norobežotās pilsētu teritorijās un lauku rajonos, kuros ir apgrūtināta piekļuve pakalpojumiem;

| — | funkcionālais analfabētisms skar ne tikai bezdarbniekus, jo ir pierādīts, ka puse no personām, kam ir vāja lasītprasme un rakstītprasme, ir nodarbinātas; |
| --- | --- |

—

funkcionālais analfabētisms skar ne tikai bezdarbniekus, jo ir pierādīts, ka puse no personām, kam ir vāja lasītprasme un rakstītprasme, ir nodarbinātas;

| — | analfabētisms nebūtu jāsaista ar imigrāciju, jo 3/4 personu, uz kurām attiecināms funkcionālais analfabētisms, piecus gadus pēc atbraukšanas sāk runāt tikai uzņēmējvalsts valodā. Tādēļ lasītprasmes un rakstītprasmes uzlabošanas pasākumus nedrīkst jaukt ar valodas apguves politiku migrantiem, analfabētisma izskaušana ir mūžizglītības būtiska sastāvdaļa; |
| --- | --- |

—

analfabētisms nebūtu jāsaista ar imigrāciju, jo 3/4 personu, uz kurām attiecināms funkcionālais analfabētisms, piecus gadus pēc atbraukšanas sāk runāt tikai uzņēmējvalsts valodā. Tādēļ lasītprasmes un rakstītprasmes uzlabošanas pasākumus nedrīkst jaukt ar valodas apguves politiku migrantiem, analfabētisma izskaušana ir mūžizglītības būtiska sastāvdaļa;

| — | funkcionālais analfabētisms nav vienlīdz plaši izplatīts starp dažāda vecuma vīriešiem un sievietēm. Dažos gadījumos, izstrādājot efektīvus risinājumus šajā jautājumā, jāņem vērā dzimums; |
| --- | --- |

—

funkcionālais analfabētisms nav vienlīdz plaši izplatīts starp dažāda vecuma vīriešiem un sievietēm. Dažos gadījumos, izstrādājot efektīvus risinājumus šajā jautājumā, jāņem vērā dzimums;

9.   atgādina, ka Pamattiesību hartas, kas pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā ir kļuvusi juridiski saistoša, 14. pantā ir garantētas tiesības uz izglītību, kā arī piekļuve profesionālajai apmācībai un mūžizglītībai. Tā kā lasītprasme un rakstītprasme ir nepieciešama jebkurā izglītības procesā, Eiropas Savienībai jāpapildina un jākoordinē dalībvalstu pasākumi, lai pastiprinātu analfabētisma izskaušanu un ievērotu minētās tiesības uz izglītību;

10.   norāda, ka, izvērtējot nepieciešamo apmācību, mūžizglītības programmām piešķirama prioritāte, īpaši iestādēs un uzņēmumos, lai noteiktu personas, kuras skar funkcionālais analfabētisms, un palīdzētu šādām personām apgūt pamatprasmes. Daudzi nodarbinātie ar vāju lasītprasmi un rakstītprasmi cenšas slēpt šo problēmu;

11.   funkcionālais analfabētisms, kas ir atstumtību un nabadzību veicinošs faktors, mazina darba produktivitāti, ierobežo iedzīvotāju dalību demokrātiskajos un sociālajos procesos un būtiski kavē viņu personisko izaugsmi un savu tiesību aizstāvēšanu.

B.   Veicamie pasākumi.

Preventīvie pasākumi, jauniešu iekļaušana un profesionālā izaugsme

Reģionu komiteja iesaka

12.   sekmēt labas prakses apmaiņu Eiropas līmenī, īpaši starp vietējā līmeņa iestādēm, jo daudzas no tām ir izstrādājušas analfabētisma izskaušanas stratēģijas. Izmantojot pastāvīgu labas prakses apmaiņas forumu, varētu izveidot labas prakses reģistru. Īstenojot jauniešiem paredzētas stratēģijas, lai pasākumi atbilstu faktiskajām vajadzībām, jāņem vērā lasītprasmes grūtību veids;

13.   iekļaut funkcionālā analfabētisma izskaušanu kā vienu no transversālajiem mērķiem pārskatītajā Lisabonas stratēģijā laikposmam pēc 2010. gada;

14.   ar Eiropas Sociāla fonda starpniecību atbalstīt uzņēmumus un iestādes, kas ieviesušas darbinieku ar vāju lasītprasmi un rakstītprasmi apmācības programmas, nodrošinot, ka apzināšanas procedūrās ir pilnībā garantēta darbinieku privātās dzīves un identitātes aizsardzība;

15.   atbalstīt pieaugušo apmācības ierosmes, kuru mērķauditorija ir algotu darbu nestrādājoši iedzīvotāji ar vāju lasītprasmi un rakstītprasmi;

16.   iekļaut funkcionālā analfabētisma izskaušanu Kopienas stratēģiskajās pamatnostādnēs attiecībā uz Eiropas Sociālo fondu;

17.   Eiropas līmenī izstrādāt analfabētisma, tostarp funkcionālā analfabētisma, definīciju;

18.   noteikt, ka vietējais un reģionālais līmenis ir vispiemērotākais līmenis, lai saskaņotu līdzekļus stratēģisko mērķu un rīcības plānu īstenošanai, un izveidot starpreģionālu koordinēšanas mehānismu, lai panāktu saskaņotas pieejas šo resursu izmantošanā. Valstu un Eiropas līmeņa dalībniekiem jāatbalsta reģionālās iestādes, lai tās izstrādātu plānus lasītprasmes, rakstītprasmes un pamatprasmju vispārējas pieejamības nodrošināšanai. Pirmām kārtām jāpievērš uzmanība tam, lai attiecīgās valstu iestādes īstenotu koordinētu pieeju savu stratēģisko mērķu noteikšanā un programmu izstrādāšanā, īpaši norādot uz valsts, pašvaldību, ekonomikas jomas dalībnieku un pilsoniskās sabiedrības pārstāvju lomu;

19.   ierosināt, lai vietējās un reģionālās pašvaldības sniegtu piemēru, uzsākot savu darbinieku ar vāju lasītprasmi un rakstītprasmi apmācības programmu īstenošanu, kas ietvertu piemērotas noteikšanas procedūras, un apmācītu personālu, kam ir grūtības darba pienākumu veikšanā. Eiropas Savienība varētu finansiāli atbalstīt šādas programmas;

20.   sekmēt funkcionālā analfabētisma novēršanas un izskaušanas pasākumus darba vietā:

| — | uzņēmumu līmenī
  palielināt uzņēmumu vadītāju informētību par līgumattiecību politiku, nozaru un starpnozaru līgumiem par izlīdzināšanas fondiem, kas ļauj īstenot apmācības programmas, nodrošināt profesionālās virzības iespējas un izmantot apgūtās darba prasmes; |
| --- | --- |

—

uzņēmumu līmenī

palielināt uzņēmumu vadītāju informētību par līgumattiecību politiku, nozaru un starpnozaru līgumiem par izlīdzināšanas fondiem, kas ļauj īstenot apmācības programmas, nodrošināt profesionālās virzības iespējas un izmantot apgūtās darba prasmes;

| — | darba ņēmēju līmenī
  informēt darbiniekus par viņu individuālajām tiesībām uz apmācību un nodrošināt padomdevēju pieejamību, lai uzzinātu par apmācības iespējām; |
| --- | --- |

—

darba ņēmēju līmenī

informēt darbiniekus par viņu individuālajām tiesībām uz apmācību un nodrošināt padomdevēju pieejamību, lai uzzinātu par apmācības iespējām;

21.   Eiropas gada cīņai ar nabadzību un sociālo atstumtību programmā iekļaut cīņu ar funkcionālo analfabētismu, kas ir sociālo atstumtību veicinošs faktors;

22.   atvieglot piekļuvi drukātiem un elektroniskiem izdevumiem un sekmēt plašsaziņas līdzekļu lietotprasmi, īpaši jauniešu vidū, tādējādi veidojot jauniešos kritisko domāšanu un uzlabojot viņu rakstītās valodas kultūru, lai labāk pielāgotos mūsdienu pasaulei.

23.   sākt Eiropas Savienības informācijas kampaņu par minēto problēmu. Šāda iniciatīva varētu veicināt atklātību par analfabētismu un iedrošinātu attiecīgās personas lūgt palīdzību;

24.   uzlabot apmācību sistēmas tiem iedzīvotājiem ar funkcionālo analfabētismu, kuru lasītneprasme un rakstītneprasme parasti netiek pamanīta tāpēc, ka viņi nestrādā, un tādēļ viņiem var nebūt iespējas piedalīties apmācību programmās. Tas attiecas uz tādām grupām kā ilgtermiņa bezdarbnieki, mājsaimniecības darbos iesaistītie u.c.;

25.   uzlabot mūžizglītības iespējas pašnodarbinātajiem, piemēram, maza mēroga lauksaimniekiem un sīksaimniekiem, lai bagātinātu viņu pamatprasmes un mazinātu funkcionālo analfabētismu, kas bremzē dažu ražošanas nozaru saimniecisko attīstību;

26.   īpašu uzmanību pievērst sievietēm, jo īpaši strādājošām sievietēm brieduma gados, kuru vidū dažādu atstumtības veidu dēļ funkcionālais analfabētisms var būt biežāk sastopams;

27.   popularizēt Eiropas analfabētisma novērtēšanas sistēmu, iekļaujot Eiropas Savienības valstīm kopējus izvērtēšanas rādītājus un metodes;

28.   lai izveidotu vienotu stratēģiju funkcionālā analfabētisma mazināšanai, veicināt mūžizglītības iekļaušanu un koordinēšanu, atbalstīt reglamentētu apmācību un pieaugušo centienus mācīties.

C.   Secinājumi, kas gūti pārrunās ar vietējā līmeņa dalībniekiem.

29.   funkcionālā analfabētisma izskaušana ir mūžizglītības (sākotnējās izglītības un kvalifikācijas celšanas) būtiska sastāvdaļa. To nedrīkst jaukt ar valodas politiku, kas paredzēta migrantiem. Jāsekmē rakstītprasmes, rēķināšanas prasmes un pamatprasmju vispārēja pieejamība;

30.   labāka lasītprasme un rakstītprasme ļauj uzlabot uzņēmumu darbības rādītājus un sekmē darbinieku profesionālo un personisko izaugsmi. Cilvēki, kas labi jūtas darba vietā, labi jūtas vispār dzīvē;

31.   pamatapmācība palīdz cilvēkiem paredzēt pārmaiņas un novērst pārtraukumus darba dzīvē. Tā rada drošības sajūtu neaizsargātākajiem sabiedrības pārstāvjiem un samazina atstumtības risku;

32.   funkcionālā analfabētisma novēršanas un izskaušanas politiku vajadzētu arvien vairāk iekļaut vispārējo tiesību politikā, lai jebkura publiskā politika tieši vai netieši sekmētu tās īstenošanu;

33.   gandrīz 10 gadus pēc Lisabonas stratēģijas uzsākšanas vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir liela nozīme mūžizglītības nodrošināšanā, un tās ir arī dalībvalstu ekonomikas un sociālās jomas dalībnieces, būdamas gan darba devējas, gan pakalpojumu sniedzējas. Funkcionālā analfabētisma problēma vistiešākā veidā skar pašvaldības, jo tās ir publisko pakalpojumu sniedzējas. Pašvaldību uzmanība jāvērš uz pielikumā minētajiem labas prakses piemēriem, tās jāaicina veikt pieredzes apmaiņu un uzsākt dialogu ar ieinteresētajām pusēm. Tas ļautu vietējā un reģionālā līmeņa pārstāvjus iesaistīt Eiropas līmeņa iniciatīvu izstrādē un īstenošanā.

II.   PIELIKUMI

2. diagramma — 15 gadus veci jaunieši ar vāju lasītprasmi Eiropas Savienībā un dažās trešās valstīs pēc PISA pētījuma lasītprasmes skalas, 2000. un 2006. gads (Avots — ESAO).

Image

Labas prakses piemēri:

| — | izmantojot tālruņa atbalsta centrus, sniegt padomus un ierosināt pasākumus saistībā ar lasītprasmi un rakstītprasmi; |
| --- | --- |

—

izmantojot tālruņa atbalsta centrus, sniegt padomus un ierosināt pasākumus saistībā ar lasītprasmi un rakstītprasmi;

| — | īpašām pieaugušo grupām paredzētas apmācības programmas; |
| --- | --- |

—

īpašām pieaugušo grupām paredzētas apmācības programmas;

| — | tālākizglītības diplomu izsniegšana sadarbībā ar universitātēm; |
| --- | --- |

—

tālākizglītības diplomu izsniegšana sadarbībā ar universitātēm;

| — | izglītojoši, kultūras, sabiedriski pasākumi ģimenēm, lai atvieglotu bērnu atbalstīšanu un novērstu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu; |
| --- | --- |

—

izglītojoši, kultūras, sabiedriski pasākumi ģimenēm, lai atvieglotu bērnu atbalstīšanu un novērstu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu;

| — | uz ģimenēm, īpaši ceļojošām ģimenēm, orientētu programmu ietvaros rīkoti kultūras pasākumi; |
| --- | --- |

—

uz ģimenēm, īpaši ceļojošām ģimenēm, orientētu programmu ietvaros rīkoti kultūras pasākumi;

| — | lasīšana kā līdzeklis funkcionālā analfabētisma novēršanai lauku apgabalos; |
| --- | --- |

—

lasīšana kā līdzeklis funkcionālā analfabētisma novēršanai lauku apgabalos;

| — | bibliotēkās rīkoti izglītojoši un preventīvi pasākumi dažāda vecuma bērniem; |
| --- | --- |

—

bibliotēkās rīkoti izglītojoši un preventīvi pasākumi dažāda vecuma bērniem;

| — | vecāku apmācība bērnu atbalstam mācībās; |
| --- | --- |

—

vecāku apmācība bērnu atbalstam mācībās;

| — | pamatzināšanu apguves pieejamība ieslodzītajiem; |
| --- | --- |

—

pamatzināšanu apguves pieejamība ieslodzītajiem;

| — | profesionālās orientācijas atbalsts skolu jauniešiem, kam ir grūtības pamatzināšanu apguvē; |
| --- | --- |

—

profesionālās orientācijas atbalsts skolu jauniešiem, kam ir grūtības pamatzināšanu apguvē;

| — | pamatapmācība un apmācība sociālās iekļaušanas nolūkā, izmantojot digitālos līdzekļus; |
| --- | --- |

—

pamatapmācība un apmācība sociālās iekļaušanas nolūkā, izmantojot digitālos līdzekļus;

| — | tādu pamatapmācības programmu izstrāde, kas pielāgotas darba ņēmēju vajadzībām; |
| --- | --- |

—

tādu pamatapmācības programmu izstrāde, kas pielāgotas darba ņēmēju vajadzībām;

| — | pamatapmācība vietējās pārvaldes iestāžu darbiniekiem; |
| --- | --- |

—

pamatapmācība vietējās pārvaldes iestāžu darbiniekiem;

| — | pamatzināšanu pieejamība lauksaimniecības nozarē strādājošajiem ar zemu kvalifikāciju; |
| --- | --- |

—

pamatzināšanu pieejamība lauksaimniecības nozarē strādājošajiem ar zemu kvalifikāciju;

| — | darba ņēmēju pamatapmācības vajadzību noteikšana, ņemot vērā konkrēto darba vietu; |
| --- | --- |

—

darba ņēmēju pamatapmācības vajadzību noteikšana, ņemot vērā konkrēto darba vietu;

| — | pamatzināšanu apguve uzņēmumos; |
| --- | --- |

—

pamatzināšanu apguve uzņēmumos;

| — | lēmumu pieņēmēju informētības veicināšana; |
| --- | --- |

—

lēmumu pieņēmēju informētības veicināšana;

| — | reģionālo stratēģiju un rīcības plānu izstrāde sadarbībā ar vietējiem dalībniekiem; |
| --- | --- |

—

reģionālo stratēģiju un rīcības plānu izstrāde sadarbībā ar vietējiem dalībniekiem;

| — | tiesības uz apmācību uzņēmumā; |
| --- | --- |

—

tiesības uz apmācību uzņēmumā;

| — | pamatprasmju nostiprināšana mācekļiem arodapmācības laikā, darba karjeras sekmēšanas un prakses apgūšanas ietvaros; |
| --- | --- |

—

pamatprasmju nostiprināšana mācekļiem arodapmācības laikā, darba karjeras sekmēšanas un prakses apgūšanas ietvaros;

| — | pamatzināšanu apguve uzņēmumā, lai nodrošinātu profesionālo izaugsmi; |
| --- | --- |

—

pamatzināšanu apguve uzņēmumā, lai nodrošinātu profesionālo izaugsmi;

| — | apmācība līdztekus darbam uzņēmumā, lai atvieglotu pāreju no mācībām uz darba dzīvi; |
| --- | --- |

—

apmācība līdztekus darbam uzņēmumā, lai atvieglotu pāreju no mācībām uz darba dzīvi;

| — | apmācība jauno IKT un interneta lietošanā; |
| --- | --- |

—

apmācība jauno IKT un interneta lietošanā;

| — | klientu dienestu izveide, lai palīdzētu sabiedriskā transporta lietotājiem; |
| --- | --- |

—

klientu dienestu izveide, lai palīdzētu sabiedriskā transporta lietotājiem;

| — | programmas funkcionālā analfabētisma noteikšanai vietējās un reģionālajās pašvaldībās. |
| --- | --- |

—

programmas funkcionālā analfabētisma noteikšanai vietējās un reģionālajās pašvaldībās.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģionu komitejas priekšsēdētāja

Mercedes BRESSO

---

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/31 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/31

---

Reģionu komitejas atzinums “Zaļā grāmata “Jauniešu mācību mobilitātes veicināšana””

(2010/C 175/08)

I.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

1.   atzinīgi vērtē Komisijas ieceri ar Zaļās grāmatas “Jauniešu mācību mobilitātes veicināšana” starpniecību sākt Eiropas mēroga debates par iespējām uzlabot mobilitātes veicināšanu, apzināt šķēršļus, kas kavē jauniešu pārrobežu mobilitāti, un uzsvērt mobilitātes pasākumos gūtās pieredzes lietderību;

2.   atkārtoti apliecina atbalstu mobilitātei Eiropā un ārpus tās robežām un piekrīt Padomes un Komisijas viedoklim, ka ārzemēs pavadītiem mācību laika posmiem Eiropas jauniešu dzīvē pakāpeniski jākļūst par ikdienišķu parādību, nevis izņēmumu;

3.   norāda, ka izglītojamo un mācību spēku mobilitātes veicināšana ir ar izglītību saistītās Eiropas valstu sadarbības būtiska iezīme un viens no Līgumā īpaši minētajiem Eiropas Savienības mērķiem izglītības jomā;

4.   tāpēc uzskata, ka minētā jautājuma apspriešanai Eiropas līmenī ir būtiska pievienotā vērtība un tā var būt nozīmīgs ierosmes avots tādu Eiropas, valsts, reģionālā un vietējā līmeņa programmu, instrumentu un iniciatīvu īstenošanai, kas veicina jauniešu pārrobežu mobilitāti mācību nolūkos;

5.   uzskata, ka plašāka informācijas un pieredzes apmaiņa starp dalībvalstīm būs ļoti lietderīga, un tāpēc īpaši atzinīgi ir vērtējama Eiropas Komisijas iecere popularizēt dažādu dalībvalstu labas prakses piemērus;

6.   ar gandarījumu atzīmē, ka zaļā grāmata liecina par plašu skatījumu, jo tajā uzmanība veltīta visu jauniešu stāvoklim dažādās mācību iestādēs un aplūkotas visas formālās, neformālās un neoficiālās izglītības iespējas;

7.   norāda uz reģionālo un vietējo pašvaldību nozīmīgo veikumu, sekmējot jauniešu mācību mobilitāti, jo īpaši, sniedzot informāciju un konsultācijas un veicinot izpratni, kā arī vairumā gadījumu paredzot atbalsta pasākumus, lai nodrošinātu kvalitāti un finansējuma pieejamību;

Mācību mobilitātes pieaugošā nozīme

8.   piekrīt Komisijas viedoklim, ka mācību mobilitāte, proti, mācību laika posms ārzemēs jaunu prasmju un iemaņu apgūšanai ir viens no galvenajiem veidiem, kā veicināt jauniešu personisko izaugsmi, viņu iespējas apgūt jaunas zināšanas, vairot valodu un starpkultūru prasmes un uzlabot viņu nodarbinātības iespējas;

9.   ir pārliecināta, ka arvien straujākas globalizācijas apstākļos un laikā, kad visās privātās un profesionālās dzīves jomās veidojas pārrobežu sakari, starpkultūru prasmju, valodu zināšanu un starptautiskās pieredzes nozīme arvien palielinās;

10.   piekrīt Komisijas viedoklim, ka mobilitāte padziļina izpratni par Eiropas identitāti, nostiprina jauniešu pilsonisko apziņu un palīdz cīnīties ar ksenofobiju. Tā arī sekmē zināšanu izplatīšanu, kas ir būtisks faktors, lai Eiropa nākotnē varētu kļūtu par zināšanu sabiedrību;

11.   piekrīt Komisijas viedoklim, ka mācību mobilitātei jābūt Eiropas identitātes pastāvīgai iezīmei un iespējai, kas pieejama visiem Eiropas jauniešiem, palīdzot nodrošināt Eiropas Savienības konkurētspēju un veidot zināšanām bagātu sabiedrību un sekmējot Lisabonas stratēģijas izaugsmes un nodarbinātības mērķu sasniegšanu;

12.   piekrīt Komisijas viedoklim, ka joprojām pārāk maz jauniešu dodas uz ārzemēm mācību un apmācības nolūkos, tomēr norāda, ka zaļajā grāmatā nav datu par daudzajiem dalībvalstu finansiālajiem un organizatoriskajiem pasākumiem, kas veicina mobilitāti, bet nav saistīti ar ES programmām;

13.   atzīmē, ka dalībvalstis, reģionālās un vietējās pašvaldības, skolas, augstskolas, citas izglītības un jaunatnes iestādes, uzņēmumi, biedrības un apvienības veicina daudzus mobilitātes pasākumus saistībā ar formālo, neformālo un neoficiālo izglītību;

14.   uzsver, ka daudzos gadījumos tieši nelieli vietējā, reģionālā vai dalībvalsts līmenī īstenoti mobilitātes projekti sniedz vislielāko labumu un veicina eiropeisku domāšanu, sekmējot arī ES pilsoņu aktivitāti un demokrātiju;

Jauniešu mobilitātes palielināšanas priekšnosacījumi

15.   uzskata, ka visaptveroša, mērķorientēta un vietējā līmenī pieejama informācija un lietpratīgas, katra cilvēka vajadzībām atbilstošas individuālās konsultācijas ir svarīgākie mobilitātes veicināšanas un tās sekmīguma faktori;

16.   uzskata, ka vajadzīga papildu informācija, īpaši par mobilitātes veicināšanas pasākumiem, kas nav saistīti ar ES programmām, un tāpēc būtu lietderīgi, piemēram, īpašās rokasgrāmatās, kuras varētu būt arī elektroniskas, apkopot informāciju par attiecīgām dalībvalstīs jau ieviestām programmām;

17.   uzskata, ka vēlmi mācīties ārzemēs ietekmē ne tikai citās valstīs piedāvāto mācību kursu un piešķirto diplomu kvalitāte, pārredzamība, atbilstība un atzīšana, bet lielā mērā arī institucionālie un sociālie pamatnosacījumi un finansiālie apsvērumi;

18.   uzskata, ka jauniešiem jāskaidro par dažādajām mobilitātes laikposma priekšrocībām un finansiālā atbalsta saņemšanas iespējām un viņi ir jāpārliecina par ārzemēs pavadītā laika lietderīgumu;

19.   norāda, ka iespējas ar arējiem pasākumiem novērst dažus mobilitāti kavējošus šķēršļus ir ierobežotas, un uzsver pārliecību, ka mobilitāti var palielināt tikai tad, ja visas iesaistītās personas apliecina lielu gribu un atvērtību un velta šim mērķim nepieciešamo laiku un pūles;

20.   tāpēc atzīmē, ka zaļajā grāmatā nav norādīts uz pašu jauniešu individuālo atbildību par mobilitāti joprojām kavējošo šķēršļu pārvarēšanu, apliecinot personīgo ieinteresētību un apņēmību, piemēram, piedaloties organizētajos apmaiņas pasākumos un tādā veidā cenšoties pārvarēt pastāvošos traucējumus. Komiteja tādēļ norāda, ka svarīgi ir pasākumi, kas sekmē un atbalsta jauniešu pašiniciatīvu;

21.   pauž nožēlu, ka zaļajā grāmatā nav uzsvērta vecāku īpašā nozīme, jo gatavība doties mācībās uz citu valsti ir jāieaudzina jau ģimenē; to var izdarīt, ja vecāki ir informēti par ārzemēs pavadītā laika lielajām priekšrocībām, rosina bērnus iesaistīties mobilitātes pasākumos un iespēju robežās atbalsta viņu pūliņus, gatavojoties uzturēšanās posmam ārzemēs, un tā laikā; tāpēc īpaši svarīgs uzdevums ir iesaistīt ekonomiski neizdevīgā stāvoklī esošos iedzīvotājus ar zemāku izglītības līmeni;

22.   stingri atbalsta to, ka mobilitātes programmās vairāk jāiekļauj ekonomiski vai sociāli nelabvēlīgas grupas, cilvēki ar īpašām vajadzībām un jaunieši no migrantu ģimenēm, iespējams, sniedzot viņiem lielāku atbalstu, jo tieši šīs grupas bieži sastopas ar īpašiem šķēršļiem;

23.   piekrīt, ka pārrobežu mobilitāte mācību nolūkos ir jāattīsta, taču brīdina, ka tas nedrīkst negatīvi ietekmēt izglītības kvalitāti, mazāk vērības veltot citiem uzdevumiem un izglītības vajadzībām skolās, augstskolās, citās mācību un izglītības iestādēs, piemēram, saistībā ar mācību gada plānošanu un mācību procesa organizāciju ilgtermiņā;

24.   rosina arī pēc 2013. gada turpināt ES izglītības programmas, kas veicina mobilitāti, un lūdz Komisiju, Padomi un Eiropas Parlamentu lai, gatavojot daudzgadu finanšu plānu 2014.–2020. gadam, tām savlaicīgi tiktu paredzēts pietiekams finansējumu;

25.   pauž gandarījumu, ka zaļajā grāmatā vēlreiz norādīts uz reģionālā un vietējā līmeņa būtisko ieguldījumu mobilitātes veicināšanā; tāpēc aicina Komisiju vairāk ņemt vērā pašvaldību būtisko nozīmi mobilitātes programmu izstrādē un īstenošanā un pašvaldības pastāvīgi iesaistīt programmu sagatavošanā;

26.   aicina, lai Kopienas mūžizglītības programmā būtu ietverta apņemšanās veicināt arī jauniešu profesionālo mobilitāti; piemēram, dažāda veida skolu audzēkņiem varētu pavērt iespēju saņemt atbalstu praksei ārzemju uzņēmumos vai citās struktūrās, kas nav mācību iestādes;

27.   iesaka būtiski samazināt ar ES mobilitātes pasākumiem saistīto administratīvo slogu un vienkāršot ļoti apjomīgās pieteikuma veidlapas;

28.   norāda valsts, reģionālā un vietējā līmeņa atbildīgajām iestādēm, ka tās varētu atstāt izglītības nozarei līdzekļus, kas atbrīvojas Eiropas Savienības dalībvalstīs vērojamās dzimstības samazināšanās dēļ, un tos izlietot, lai citastarp kvantitatīvi un kvalitatīvi veicinātu mācību mobilitāti;

29.   rosina dalībvalstis un reģionālās un vietējās pašvaldības to atbildības un kompetences jomā pieņemt noteikumus, kas veicina mobilitāti un sekmē mobilitāti kavējošo šķēršļu novēršanu;

30.   uzskata, ka makroreģioniem, kam 27 valstu Eiropas Savienībā ir aizvien lielāka nozīme, būtiski jāsekmē arī mācību mobilitāte;

31.   iesaka reģionālajām un vietējām pašvaldībām sekmēt neformālo izglītību, īstenojot mobilitātes pasākumus reģionu un pilsētu partnerattiecību ietvaros;

32.   uzskata, ka zināšanu sabiedrībā, kas kļūst arvien globālāka, jādara vairāk, lai mācību spēki, darba devēji un visa sabiedrība apzinātos starptautiskās apmaiņas ceļā apgūto prasmju nozīmību;

Jauna partnerība mobilitātei

33.   piekrīt Komisijas viedoklim, ka visās jomās jārīkojas saskaņoti, lai būtiski palielinātu mobilitātes iespējas jauniešiem, un tāpēc ir vajadzīga jauna partnerība, kurā līdztekus publiskajām iestādēm iesaistīta pilsoniskā sabiedrība, uzņēmumi un daudzas citas ieinteresētās puses, kas darbojas izglītības un jaunatnes jomā;

34.   rosina visās jomās un visos līmeņos veltīt pūles, lai izmantotu mobilitātes iespējas un rastu jaunus risinājumus mobilitātes veicināšanai;

35.   piekrīt Komisijas viedoklim, ka “informācijas izplatītājiem”, piemēram, skolotājiem, pasniedzējiem, sociālajiem darbiniekiem, kas strādā ar jauniešiem, un mobilitātes programmu bijušajiem dalībniekiem ir īpaša nozīme jauniešu mobilitātes veicināšanā, un tāpēc rosina turpmākajos iepirkumu konkursos un jaunajās programmās vairāk uzmanības veltīt šim nozīmīgajam “informācijas izplatītāju” uzdevumam;

36.   atzinīgi vērtē jauno ierosmi COMENIUS Regio, kurā var iesaistīties arī āpusskolas iestādes un kuras mērķis ir veicināt Eiropas skolu sadarbību reģionālajā un vietējā līmenī; partneri varēs sadarbībai izvēlēties kopīgu interešu jomas, dalīties pieredzē un veidot noturīgas sadarbības struktūras;

37.   ņemot vērā kompetenču sadalījumu izglītības jomā un minētās jomas dalībnieku daudzveidību, piesardzīgi vērtē Komisijas ierosmi, ka Eiropas, valsts un reģionālā līmeņa iestādēm ir jāsadarbojas ar izglītības, pilsoniskās sabiedrības un vietējām pašvaldībām, lai apvienotu finanšu resursus;

38.   atzīmē, ka, finanšu līdzekļus apvienojot, finanšu resursu daudzums nepieaugs, un tāpēc uzskata, ka galvenokārt kvalitatīvi jāuzlabo pašreizējās programmas un labāk jāsniedz informācija par piedāvātajām iespējām;

39.   rosina vietējās un reģionālās pašvaldības, lai mācību mobilitātes veicināšanai tās ne tikai īstenotu projektus mūžizglītības programmas ietvaros, bet arī apsvērtu, kā mobilitātes pasākumiem var izmantot Eiropas struktūrfondu līdzekļus, piemēram, finansējumu, kas paredzēts divpusējām vai daudzpusējām reģionālajām partnerattiecībām arodizglītības jomā;

40.   rosina augstskolas meklēt jaunas iespējas publisko iestāžu sadarbībai ar privāto sektoru, lai veicinātu mobilitāti;

41.   aicina arī uzņēmumus sekmēt mobilitāti, īpaši tādās jomās kā sākotnējā un tālākā arodizglītība un pētniecība, atbalstīt mācekļu mobilitātes shēmas, neraugoties uz dažkārt ievērojamajām strukturālajām atšķirībām profesionālās apmācības sistēmās, un arī ekonomiski sarežģītos apstākļos atbalstīt zināšanu, iemaņu un prasmju apguvi;

42.   apliecina savu atbalstu izmēģinājuma iniciatīvai “Vietējo un reģionālo pārstāvju Erasmus programma” (1), kas vietējiem un reģionālajiem pārstāvjiem paver iespēju paplašināt zināšanas, iegūt jaunu pieredzi un iepazīties ar labas prakses piemēriem;

43.   uzskata, ka virtuālā mobilitāte var papildināt, taču nevar aizstāt pieredzi, ko sniedz fiziskā mobilitāte, tomēr ir pārliecināta, ka virtuālā mobilitāte fizisko mobilitāti var būtiski sekmēt, ievērojami atvieglojot jauniešu gatavošanos fiziskās mobilitātes posmam un noturīgi uzlabojot tā kvalitāti;

Mobilitātes mērķi Eiropas, reģionālā un vietējā līmenī

44.   norāda uz 2009. gada 12. maijā publicētajiem Padomes secinājumiem par stratēģisku sistēmu Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā, kuros Komisija rosināta līdz 2010. gada beigām iesniegt priekšlikumu par Eiropā gūto rezultātu vidējiem kritērijiem (benchmarks), kas aptvertu gan kvantitātes, gan kvalitātes aspektus, un pauž cerību, ka drīzumā varēs iepazīties ar paveiktā darba rezultātiem;

45.   atgādina, ka Eiropas kritērijos nav ietverti dalībvalstu sasniedzamie mērķi, vai paredzēts, kādi lēmumi jāpieņem to valdībām, tomēr saskaņā ar dalībvalstu noteiktajām prioritātēm īstenotie dalībvalstu pasākumi palīdz panākt atbilstību minētajiem kritērijiem;

46.   saistībā ar Komisijas ierosinājumu līdztekus Eiropas kritērijiem noteikt arī atsevišķus kritērijus reģioniem, augstskolām, skolām, uzņēmumiem un apvienībām norāda, ka valsts un reģionālo kritēriju noteikšana ir dalībvalstu kompetencē;

47.   stingri uzsver, ka jaunu rādītāju un kritēriju noteikšana var radīt ievērojamu papildu administratīvo slogu valsts, reģionālā un vietējā līmenī, un, ņemot vērā Komisijas centienus mazināt birokrātiju, šādi pasākumi būtu īstenojami tikai tad, ja visaptverošas izmaksu un ieguvumu analīzes rezultāti izrādītos pozitīvi;

48.   aicina Komisiju pēc apspriešanās rezultātu izvērtēšanas apkopot pārbaudītas prakses piemērus, tos papildinot ar konkrētiem un praktiskiem ieteikumiem par to, kā risināt ar mobilitātes veicināšanu saistītās problēmas, un šo krājumu nodot par attiecīgo lēmumu pieņemšanu atbildīgo valsts, reģionālā un vietējā līmeņa iestāžu rīcībā.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģionu komitejas priekšsēdētāja

Mercedes BRESSO

---

(1)  Reģionu komitejas Baltā grāmata par daudzlīmeņu pārvaldību, CdR 89/2009.

1

CdR 89/2009

---

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/35 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/35

---

Reģionu komitejas atzinums “Lietiskais internets un publiskā sektora informācijas atkalizmantošana”

(2010/C 175/09)

I.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

1.   atzinīgi vērtē Komisijas iniciatīvu izvērtēt, kā tiek piemērota direktīva par publiskā sektora informācijas (PSI) atkalizmantošanu, un veicināt rīcības plānu lietiskā interneta (IoT) jomā, ņemot vērā to potenciālās iespējas sniegt vērtīgus ieguvumus iedzīvotājiem, uzņēmumiem un pārvaldes iestādēm, kā arī sekmēt darba vietu radīšanu un publisko pakalpojumu kvalitātes uzlabošanu;

2.   uzsver, ka ir svarīgi atkalizmantot publiskā sektora informāciju komerciāliem un nekomerciāliem mērķiem, kā arī investēt pētniecībā, lai veicinātu attiecīgos darbības virzienus un nākotnes lietojumu attīstību, tādējādi palielinot IoT jomas vērtību;

3.   uzsver vietējo un reģionālo pašvaldību nozīmi i2010 stratēģijas Eiropas informācijas sabiedrībai īstenošanā, ņemot vērā, ka tās ir dzinējspēks ekonomikas izaugsmei vietējā līmenī un veido, lieto un uztur daudzus digitālās informācijas produktus un pakalpojumus; tāpēc vietējās un reģionālās pašvaldības (VRP) būtu efektīvi un pilnībā jāiesaista IoT pārvaldībā un attīstībā;

4.   norāda, ka vietējā un reģionālajā līmenī lietiskais internets var sekmēt iedzīvotāju dzīves līmeņa uzlabošanu un sociālo un ekonomisko aktivitāti, veicināt reģionālo attīstību un vietējo uzņēmumu darbību un nodrošināt efektīvākus un īpaši pielāgotus publiskos pakalpojumus iedzīvotājiem. Ir vairāki veidi, kā reģioni un pilsētas var sekmēt šī potenciāla pilnīgu izmantošanu; VRP ierindojas starp galvenajiem labuma guvējiem IoT pārvaldības principu īstenošanas rezultātā un ir nozīmīgs izstrādes un ieviešanas virzītājspēks;

5.   aicina meklēt piemērotus risinājumus publiskā sektora informācijas apkopošanai un pārvaldībai, ņemot vērā kultūras un administratīvo modeļu daudzveidību dažādās dalībvalstīs un vietējās un reģionālajās pašvaldībās;

6.   uzsver loģistikas nozīmi publiskās pārvaldes iestāžu lietojumiem nepieciešamo lielu datu apjomu apstrādes nodrošināšanā;

7.   atzinīgi vērtē centienus PSI atkalizmantošanas direktīvā pēc iespējas samazināt papildu administratīvo slogu publiskajām iestādēm, nodrošinot šādas informācijas pieejamību;

8.   uzsver publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu un lietošanu regulējošo kopīgo noteikumu un kopīgās prakses nozīmi un nepieciešamību, lai nodrošinātu vienādu pamatnosacījumu piemērošanu visiem Eiropas informācijas tirgus dalībniekiem, pārredzamākus nosacījumus šādas informācijas atkalizmantošanai un iekšējā tirgus izkropļojumu novēršanu;

9.   norāda uz nepieciešamību veicināt e-iekļaušanu, proti, iekļaujošu, reģionāli un sociāli līdzsvarotu informācijas sabiedrību, kas IKT izmanto IoT plašākai ieviešanai ar mērķi uzlabot konkurētspēju un publiskos pakalpojumus;

10.   rosina Eiropā veicināt laboratoriju attīstību ar augstskolu un privātā sektora kombinētu finansējumu, lai pastiprinātu IT pētniecības darbības ietekmi Eiropā;

11.   uzsver, ka publiskā sektora informācijas pieejamība un atkalizmantošana sniedz iespēju palielināt IoT lietojumu apjomu. Pilsētām un reģioniem kā galvenajiem PSI repozitārijiem un satura īpašniekiem ir īpaši svarīga nozīme IoT izveides veicināšanā;

PSI atkalizmantošanas Direktīva

12.   norāda, ka, lai attīstītu PSI atkalizmantošanas tirgu, ir jāizbeidz ekskluzīvas vienošanās starp publiskā sektora iestādēm un privātiem uzņēmumiem un jāpiemēro tāds licencēšanas un tarifikācijas režīms, kas sekmē un maksimāli palielina PSI atkalizmantošanu (īpaši, piemērojot robežizmaksas); ir svarīgi arī apsvērt un precizēt publisko datu izveidošanai un pārvaldībai izmantojamo mehānismu veidus;

13.   attiecībā uz konkurētspējīga PSI tirgus principu uzsver, ka jānodrošina, lai nosacījumi privātajiem pakalpojumu sniedzējiem būtu tādi paši kā publiskajām iestādēm, nodrošinot publisko datu pieejamību privātajiem lietotājiem, un ka jābūt skaidriem nosacījumiem attiecībā uz šo datu izmantošanu komerciāliem nolūkiem;

14.   norāda, ka ir būtiski noteikt veidu, kā objektīvi izmērīt informācijas ekonomisko vērtību, ņemot vērā informācijas publisko raksturu un saikni ar publiskās pārvaldes iestādēm;

15.   ierosina nodalīt publiskā sektora informācijas pieejamību un atkalizmantošanu, pilnībā nodrošinot datu aizsardzības noteikumu ievērošanu, lai uzlabotu ieguvumus informācijas izstrādātājiem, kas varētu nespēt pilnībā segt savus izdevumus informācijas izstrādāšanas gaitā, un pēc iespējas samazināt publiskās informācijas ierobežotas pieejamības gadījumu skaitu;

VRP — PSI lietošanas galvenās nodrošinātājas un labuma guvējas

16.   aicina vairāk pievērsties informētības veicināšanai reģionālajā un vietējā līmenī, ņemot vērā informācijas atkalizmantošanai nepieciešamo zināšanu un/vai mehānismu trūkumu, un veicināt publisko iestāžu pārredzamību un PSI atkalizmantošanu;

17.   uzsver, ka PSI atkalizmantošanas potenciāla pilnīgai realizēšanai ir nepieciešama vietējo un reģionālo pašvaldību ciešāka līdzdalība, kas ievērojami veicinātu PSI atkalizmantošanu, palielinot konkurētspēju un radot jaunas darba vietas;

18.   norāda, ka ir īpaši svarīgi, lai publiskajām iestādēm vietējā un reģionālajā līmenī būtu nodrošināta pietiekama iekšējā kapacitāte un ilgtspējīgi finanšu resursi, kas nepieciešami digitalizācijai. Publiskā un privātā sektora partnerība un e-mācību tirgu attīstība sniedz alternatīvas iespējas satura digitalizācijas finansēšanai. Publiskā sektora informācija var veidot patstāvīgu ieņēmumu plūsmas, kas palīdzētu veicināt datu izveides un digitalizācijas pasākumus. Turklāt svarīga nozīme ir tīkliem un interaktīvām kopām, kas ļauj panākt izmaksu samazinājumus, piemēram, atklātā pirmkoda programmatūru izstrādes jomā;

Lietiskais internets

19.   uzsver, ka IT attīstība ir būtisks, sabiedrībai un Eiropas vienotajam tirgum nozīmīgs uzdevums, kura īstenošanai ES jānodrošina pietiekami ekonomiskie resursi inovācijai, pamatpētījumiem un pētniecībai un izstrādei, kā arī politiskie resursi nākotnes interneta pārvaldībai;

20.   atzīmē, ka interaktīvo platformu, piemēram, Web 2.0 attīstība mūsdienās ir ieguvusi praktisku nozīmi, pateicoties to kompleksajām funkcijām, kas nodrošina informācijas koplietošanu un uzlabotu sadarbspēju starp daudziem tīkliem, sniedzot daudzveidīgas satura izveides un piegādes iespējas gan individuāliem lietotājiem, gan kooperatīvos un kolektīvos formātos; šajā kontekstā masveida datu uzkrāšanas tehnoloģijas ir īpaši nepieciešamas publiskās pārvaldes datubāzēm, kas saturēs pēc interneta adresēm identificēto objektu aprakstus;

21.   ierosina pievērst īpašu uzmanību interneta nākotnei, kas varētu apvienot lietisko internetu un augstas kvalitātes saturu un pakalpojumus, izmantojot Web 2.0 tehnoloģiju kā pamatplatformu. Šis jaunais modelis pārveidos apkārtesošo tīklu vietu un lomu iedzīvotāju dzīvē un tautsaimnieciskajā izaugsmē, izraisot būtiskas pārmaiņas sabiedrībā;

Lietiskā interneta pārvaldība, privātums un datu aizsardzība

22.   uzsver, ka IoT attīstību nevar atstāt tikai privātā sektora ziņā, ņemot vērā dziļās pārmaiņas, ko tā izraisīs sabiedrībā. Tikai ES politikas veidotāju un publisko iestāžu, tostarp VRP līdzdalība var nodrošināt, lai IKT izmantošana cita starpā veicinātu ekonomikas izaugsmi, palīdzētu risināt sabiedrības novecošanās problēmas un sekmētu energoresursu efektīvu izmantošanu;

23.   uzsver, ka IoT pārvaldībai jābūt izstrādātai un tā jāīsteno saskaņoti ar visām publiskās politikas darbībām, kā norādīts Reģionu komitejas baltajā grāmatā par daudzlīmeņu pārvaldību (1), lai palielinātu Kopienas rīcības efektivitāti ar saskaņotiem Eiropas Savienības, dalībvalstu un VRP pasākumiem, kas balstīti uz partnerību ES politiku izstrādāšanā un īstenošanā;

24.   norāda uz nepieciešamību sekmīgi risināt šo svarīgo stratēģisko uzdevumu IoT ieviešanas jomā, balstoties uz daudzlīmeņu pārvaldības principiem un mehānismiem gan vertikālā aspektā starp “vietējām un reģionālajām pašvaldībām, valstu valdībām un Eiropas Savienību”, gan horizontālā aspektā starp “vietējām un reģionālajām pašvaldībām un pilsonisko sabiedrību”, kā arī izmēģinot noteiktas inovācijas vietējā un reģionālajā līmenī;

25.   uzsver, ka IoT infrastruktūras izveidē un ar to saistīto pakalpojumu attīstībā īpaši svarīgi būs nodrošināt, ka tiek ievērotas visas drošības prasības visos līmeņos, lai garantētu visaugstāko privātuma un personas datu aizsardzības līmeni un novērstu jebkuru nesankcionētu personiskās informācijas izsekošanu un profilēšanu, tostarp attiecībā uz iepirkšanās paradumiem, veselības stāvokli, slimības vēsturēm u.tml.;

26.   norāda, ka privātuma aizsardzības nodrošināšana ir atkarīga no tādiem faktoriem kā publiskās pārvaldes iestāžu organizācija (galvenokārt vietējā līmenī), ES tiesību aktu konverģence, novatorisma kultūras izplatība publiskās pārvaldes iestāžu darbinieku vidū, balstoties uz kopīgiem ētikas kodeksiem, un uz IKT balstīto funkciju pārvaldība;

27.   tāpēc uzskata, ka būtu jāpievērš īpaša uzmanība pamatnostādņu un ieteikumu izstrādāšanai, lai definētu IKT stratēģijas, noteikumus, standartus un kopējos formātus, ar mērķi paaugstināt datu drošības un privātuma aizsardzības līmeni;

28.   aicina nodrošināt plašu apmācību visam personālam, īpaši specializētiem tehniskajiem darbiniekiem (piemēram, attiecībā uz tīkliem, sistēmām, drošību, privātuma aizsardzību), darbiniekiem, kas tieši iesaistīti drošības procedūru nodrošināšanā, un darbiniekiem, kuri vispārīgā vai netiešā veidā iesaistīti jauninājumu un modernizācijas procesos (piemēram, patērētāju izglītošana digitālās kompetences jomā);

Lietiskā interneta sociālekonomiskā ietekme

29.   saskaņā ar iepriekšējos atzinumos pausto viedokli (2) uzskata, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām būtu jāiesaistās plašā sadarbībā, lai uzlabotu valsts pārvaldes iestāžu sadarbspēju un publisko pakalpojumu sniegšanas efektivitāti;

30.   uzsver, ka VRP var uzņemties un uzņemas vadošo lomu Eiropas konkurētspējas palielināšanā, uzņēmējdarbības iespēju veicināšanā un sabiedrisko veselības aprūpes pakalpojumu uzlabošanā, kā arī IKT izmantošanā energoefektivitātes uzlabošanai, īstenojot paraugprakses apmaiņu tehnoloģiju jomā, apzinot projektu partnerus un piešķirot finansējumu;

31.   uzsver, ka, lai uzlabotu ekonomikas rādītājus, nav pietiekami īstenot vienīgi pasākumus IKT veicināšanai bez vietējo un reģionālo pašvaldību aktīva atbalsta un līdzdalības. Pilsoniskajai sabiedrībai, VRP un valdībām ciešāk jāsadarbojas, lai nodrošinātu pastāvīgu mijiedarbību starp tādiem faktoriem kā cilvēkresursu attīstība, organizatoriskās pārmaiņas, IKT un produktivitāte;

32.   uzsver, ka īpaši svarīgi ir pasākumi, kuru mērķis ir uzlabot IKT lietošanas pamatprasmes, attīstīt augsta līmeņa prasmes IKT jomā, veicināt mūžizglītību IKT jomā un uzlabot vadības prasmes un ar tīkliem saistītās prasmes, kas nepieciešamas, lai varētu efektīvi izmantot IKT. Šo pasākumu īstenošana ir viens no galvenajiem vietējo un reģionālo pašvaldību uzdevumiem;

Pētniecība, izstrāde un jauninājumi

33.   atzinīgi vērtē Komisijas apņēmību turpināt pētniecības un tehnoloģiju izstrādes atbalstu IoT jomā Septītās pamatprogrammas ietvaros, papildinot jau paveiktos izcilos sasniegumus, un atbalsta KIP programmas izmantošanu kā lielisku platformu nākotnes IoT attīstības veicināšanai. Šajā aspektā vietējais un reģionālais līmenis būtu visnotaļ piemērots izmēģinājuma projektu veikšanai gan īstenošanas viegluma, gan izmaksu un ieguvumu attiecības ziņā;

34.   pauž atbalstu valstu un reģionu ieinteresēto pušu pieaugošai nozīmei svarīgu jaunu Eiropas iniciatīvu (piemēram, ERA-NET tīkli vai Kopīgas tehnoloģiju ierosmes) (3) izstrādē. Šajā kontekstā sekmīgi attīstīt ilgtspējīgu Eiropas konkurētspēju veicinošu pētniecības un inovācijas potenciālu un līdz ar to ātrāk sasniegt IoT mērķus ir iespējams tikai tad, ja tiks iesaistītas pilsētas un reģionālās pašvaldības, kurām pētniecība un jauninājumi ir svarīga to publiskā finansējuma prioritāte;

35.   aicina palielināt komplementaritāti starp esošajām politikām un sadarbības instrumentiem un nodrošināt Septītās pamatprogrammas, struktūrfondu un KIP saskaņotāku izmantošanu, nodrošinot ieguldījumu iespējas atbilstoši dažādu pētniecības projektu konkrētajai specifikai;

36.   uzsver nepieciešamību piesaistīt augsta līmeņa zinātniekus ārpus Eiropas un norāda, ka reģioniem ir svarīga nozīme kā galvenajiem izglītības pakalpojumu nodrošinātājiem un ka arvien vairāk ir nepieciešams palielināt reģionālos ieguldījumus cilvēkresursu attīstībā; īpaša uzmanība būtu jāpievērš vietējās inovācijas politikai, tehnoloģiju centriem, uzņēmējdarbības inkubatoriem, zinātnes parkiem un riska kapitāla fondiem;

Starptautiskais dialogs

37.   atzīmē, ka starptautiskās sadarbības ietvaros īpaši svarīga nozīme ir reģioniem, savas pētniecības politikas kontekstā īstenojot vispārējus plānošanas, strukturālus un likumdošanas atbalsta pasākumus;

38.   uzsver, ka noteiktās specializācijas jomās vietējā un reģionālajā līmenī pat mazas iestādes var radīt zināšanas ar pasaules mēroga nozīmi, īpaši tad, ja tās piedalās globālos tīklos un sadarbojas ar uzņēmumiem, kuri savā darbībā balstās uz zināšanām;

39.   šajā sakarā norāda, ka aizvien svarīgāk ir nodrošināt saikni un sadarbību gan starp vienas valsts, gan dažādu valstu reģioniem, īpaši politikās, kas vērstas uz atbalstu klasteru, tīklu un inovācijas ekosistēmām, un atbalsts tām palielinās arī tādēļ, lai izveidotu pasaules līmeņa “mezglus”, veidojot saiknes ar globālām jauninājumu ķēdēm, nevis aprobežojoties ar ģeogrāfiski piesaistītiem klasteriem.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģionu komitejas priekšsēdētāja

Mercedes BRESSO

---

(1)  CdR 89/2009 fin.

1

(2)  CdR 10/2009 fin.

2

(3)  CdR 83/2007 fin.

3

---

III Sagatavošanā esoši tiesību akti

Reģionu komiteja

83. plenārsesija 2010. gada 9.–10. februārī

| 1.7.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 175/40 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 175/40

---

83. PLENĀRSESIJA 2010. GADA 9.–10. FEBRUĀRĪ

Reģionu komitejas atzinums “Eiropas brīvprātīgā darba gads (2011)”

(2010/C 175/10)

I.   IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

1.   atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas priekšlikumu noteikt 2011. gadu par Eiropas Brīvprātīgā darba gadu un atbalsta Komisijas veikto analīzi gan saistībā ar vispusīgo ieguvumu, ko brīvprātīgais darbs dod Eiropas sabiedrībai, gan ar nozares problemātiku un politikas jomu vajadzībām;

2.   atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisija izprot brīvprātīgās darbības nozīmi, jo tā ir aktīva pilsoniskuma pamatelements vietējā, reģionālajā, valsts un ES līmenī. Daudziem cilvēkiem brīvprātīgā darbība nozīmē tādu jēdzienu personisku izpausmi kā, piemēram, sociālā kohēzija un sociālais kapitāls, un tas ir aktīvs pilsoniskums savā patiesākajā veidā;

3.   uzsver reģionu un vietējo iestāžu būtisko lomu brīvprātīgās darbības popularizēšanā, attīstīšanā un atbalstīšanā, par ko liecina brīvprātīgā darba apjoms, ko bijis iespējams sekmīgi izvērst tieši šajā līmenī, un atzinīgi vērtē faktu, ka priekšlikuma projektā atzīta vietējo un reģionālo pašvaldību nozīme;

4.   atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas izpratni par brīvprātīgā darba nozīmi nodarbinātības iespēju un mūžizglītības jomā. Ekonomikas krīzes dēļ šis aspekts patlaban ir sevišķi svarīgs, taču būtisks tas ir arī ekonomikas labklājības laikā, jo tādējādi tiek veicināta sociālā kohēzija;

5.   uzsver brīvprātīgā darba saimniecisko ieguldījumu vietējā, reģionālajā, valsts un ES līmenī, un ietekmi, kāda tam ir investīciju un darbavietu radīšanas jomā, un uzskata, ka Eiropas gads 2011. gadā ir izdevība rūpīgāk pārdomāt šo devumu, ņemot vērā Eiropas Izaugsmes un nodarbinātības stratēģijas (Lisabonas stratēģijas) atjaunošanu un valsts reformu programmu procesu;

6.   tomēr uzsver, ka brīvprātīgo darbu nevienā sfērā nedrīkst izmantot, lai aizstātu vai aizvietotu algotus darbiniekus; publiskajām iestādēm to kompetences ietvaros būtu jānodrošina, ka ne tās pašas, ne arī to līgumpartneri nepiemēro šādu praksi;

Juridiskais pamats un Eiropas gada nosaukums

7.   atbalsta 2011. gada pārdēvēšanu par Eiropas Brīvprātīgā darba un aktīva pilsoniskuma veicināšanas gadu, pamatojoties uz priekšlikuma projekta izstrādē izmantoto juridisko pamatu, taču uzskata, ka publiskā saziņā būtu jāturpina lietot sākotnējo nosaukumu, tādējādi vairojot atbalstu Eiropas gada galvenajai tēmai — brīvprātīgajam darbam — un veicinot tās atpazīstamību, saprotamību un kodolīgumu;

8.   turklāt aicina izvairīties no ilgstošām diskusijām par juridisko pamatu un pēc iespējas ātrāk pieņemt galīgo lēmumu par šo priekšlikumu, lai atliktu pietiekami daudz laika 2010. gadā veicamajiem sagatavošanas darbiem;

9.   atzīst, ka brīvprātīgais darbs ir aktīva pilsoniskuma un demokrātijas būtiska dimensija, taču uzsver, ka tas ir tikai viens no aspektiem un ka par Eiropas gada uzdevumu jāizvirza arī tā vispusīgā ieguldījuma popularizēšana, ko brīvprātīgā darbība dod Eiropas sabiedrībai;

Labāka Eiropas gadu tēmu sinerģija

10.   uzskata, ka 2011. gada noteikšana par Eiropas Brīvprātīgā darba gadu būtu jābalsta uz vairākiem pasākumiem, kas veikti saistībā ar nabadzības un sociālās atstumtības izskaušanas Eiropas gadu (2010. gadu), ņemot vērā nozīmi, kāda šajā ziņā ir brīvprātīgajam darbam, kā arī iesaka Eiropas gada ietvaros atbalstīt papildu pasākumus saistībā ar ANO “Brīvprātīgo starptautisko gadu + 10”;

11.   turklāt aizstāv nostādni, ka 2011. Eiropas Brīvprātīgā darba gada rezultāti jāizmanto to pasākumu plānošanā un īstenošanā, kas saistīti ar turpmākajiem līdzīgas tematikas Eiropas gadiem — Aktīvu vecumdienu gadu (2012. gads) un Pilsoniskuma gadu (ierosinātā 2013. gada tēma);

12.   iesaka Eiropas Komisijai neuzskatīt Eiropas gadus par vienreizējiem pasākumiem un uzlabot vispārējo sinerģiju starp Eiropas gadu tēmām, tādējādi nodrošinot lielāku pievienoto vērtību un stiprinot ar Eiropas gadiem saistīto pasākumu un to rezultātu izmantošanu;

13.   šajā saistībā ierosina plašāk iesaistīt Eiropas Komisijas dažādos dienestus un pastiprināt to darbības horizontālo koordināciju, un palielināt dalībvalstu ieguldījumu, kā arī pastiprināt pasākumus pārvaldības vietējo līmeņu iesaistīšanai, lai attiecībā uz 2011. gadu nodrošinātu efektīvus turpmākos pasākumus, kuru pamatā būtu sasniegtie rezultāti;

2011. Eiropas gada mērķi

14.   atzinīgi vērtē četrus Eiropas Komisijas izvirzītos Eiropas Brīvprātīgā darba gada mērķus, jo tie skaidrā un praktiskā veidā atspoguļo brīvprātīgā darba procesus gan attiecībā uz personām, gan organizācijām, kas saistītas ar brīvprātīgo darbu;

15.   vērš uzmanību uz dalībvalstu brīvprātīgā darba dažādajām formām, jomām un tradīcijām un uzsver, ka 2010. un 2011. gadā vajadzīga izpratne un elastīga pieeja, kā arī uzskata, ka Eiropas Brīvprātīgā darba gads ir unikāla iespēja izveidot piemērotus forumus paraugprakses apkopošanai un popularizēšanai un pieredzes apmaiņai starp valsts, reģionālo un vietējo līmeni visā Eiropas Savienībā;

16.   atbalsta ideju par kopīgas dalībvalstu pieejas izstrādi, nosakot brīvprātīgo darbību par vienu no būtiskākajiem tematiem saskaņā ar 3. mērķi — apbalvot un atzīt brīvprātīgās darbības;

17.   uzsver vajadzību izmantot Eiropas Brīvprātīgā darba gadu, lai Eiropas Savienībā uzlabotu brīvprātīgā darba apstākļus, īpašu uzmanību pievēršot tādas infrastruktūras nodrošināšanai, kurai būtu pietiekami resursi, kura būtu efektīva un pieejama un ļautu uzlabot sabiedrības piekļuvi brīvprātīgās darbības iespējām;

18.   atbalsta ideju par to, ka 2011. gada beigās kāda konkrēta diena būtu nosakāma par Eiropas Savienības Brīvprātīgā darba dienu, ievērojot dažādās dalībvalstu tradīcijas brīvprātīgās darbības jomā. Šo dienu katru gadu varētu izmantot, lai rosinātu solidaritātes apziņu tajos ES iedzīvotājos, kuri piedalās brīvprātīgajā darbā, un saskaņotā un novatoriskā veidā popularizētu šo darbu plašākā sabiedrībā;

19.   turklāt, ņemot vērā nozīmi, kāda valsts politikai var būt brīvprātīgās darbības popularizēšanā un veicināšanā vietējā/reģionālajā līmenī, iesaka 2011. gadā nodibināt balvu ES un valstu līmenī, kuru ik pārgadus piešķirtu brīvprātīgajam darbam vislabvēlīgākajai pilsētai vai vietējai/reģionālajai pašvaldībai, un atbalsta gada labākā brīvprātīgā darbinieka balvas izveidi, kas dotu iespēju novērtēt atsevišķu personu ieguldījumu un sasniegumus brīvprātīgā darba jomā;

20.   vērš uzmanību uz vajadzību iesaistīt informatīvajos paziņojumos plašākas sabiedrības pārstāvjus (īpašu uzmanību pievēršot sociāli atstumtajām grupām), kas jau iesaistījušies brīvprātīgajā darbībā, lai veicinātu visu ES iedzīvotāju iesaistīšanos brīvprātīgajā darbā;

21.   uzsver, ka informatīvajos pasākumos galvenā uzmanība būtu jāpievērš tādiem tematiem kā, piemēram, vietēja mēroga brīvprātīgā darbība, ES pārrobežu brīvprātīgā darbība un brīvprātīgā darbība jaunattīstības valstīs;

2011. Eiropas gada rezultāti

22.   uzsver, ka Eiropas gada uzdevumus būs iespējams veiksmīgi izpildīt tikai tad, ja tiks sasniegta tādu iniciatīvu kritiskā masa, kurām būs ilgstoša ietekme uz brīvprātīgo darbu visā Eiropas Savienībā. Viens no Eiropas Brīvprātīgā darba gada uzdevumiem ir panākt politisku apņemšanos šādos aspektos:

| a) | risināt jautājumu par visām ES dalībvalstīm piemērota juridiskā statusa trūkumu attiecībā uz brīvprātīgajiem darbiniekiem, |
| --- | --- |

a)

risināt jautājumu par visām ES dalībvalstīm piemērota juridiskā statusa trūkumu attiecībā uz brīvprātīgajiem darbiniekiem,

| b) | regulārāk apkopot datus par brīvprātīgajiem darbiniekiem un viņu sniegtajiem pakalpojumiem, lai precīzi izvērtētu sektora saimniecisko vērtību, |
| --- | --- |

b)

regulārāk apkopot datus par brīvprātīgajiem darbiniekiem un viņu sniegtajiem pakalpojumiem, lai precīzi izvērtētu sektora saimniecisko vērtību,

| c) | risināt dažādo šķēršļu problēmu, kas mazina cilvēku vēlmi iesaistīties brīvprātīgajā darbā (piemēram, visā ES uzlabojot gan sodāmības izziņu saņemšanas sistēmas darbību attiecībā uz personām, kuras vēlas strādāt ar bērniem un mazāk aizsargātiem pieaugušajiem, gan likvidējot risku, ka bezdarbnieki, kuri vēlas veikt brīvprātīgo darbu, var zaudēt pabalstus, utt.); |
| --- | --- |

c)

risināt dažādo šķēršļu problēmu, kas mazina cilvēku vēlmi iesaistīties brīvprātīgajā darbā (piemēram, visā ES uzlabojot gan sodāmības izziņu saņemšanas sistēmas darbību attiecībā uz personām, kuras vēlas strādāt ar bērniem un mazāk aizsargātiem pieaugušajiem, gan likvidējot risku, ka bezdarbnieki, kuri vēlas veikt brīvprātīgo darbu, var zaudēt pabalstus, utt.);

23.   ierosina Eiropas Brīvprātīgā darba gadu izmantot kā pamatu Brīvprātīgā darba rīcības plāna izstrādei, lai tādējādi veicinātu brīvprātīgās darbības atzīšanu un atbalstīšanu dažādās ES politikas jomās un programmās, un uzskata, ka 2011. gadam plānotās tematiskās konferences jāizmanto, lai noteiktu minētā rīcības plāna pamatelementus un prioritātes;

24.   uzskata, ka Eiropas gads ir iespēja arī sekmēt diskusijas par atbilstīgas valsts līmeņa politikas izstrādi brīvprātīgās darbības stimulēšanai un popularizēšanai, lai turpinātu uzsāktās tradīcijas arī pēc 2011. gada;

25.   ierosina arī turpināt apsvērt plašāku brīvprātīgās darbības monetārā ekvivalenta kā kopfinansējuma atzīšanu ES finansētās programmās pēc 2013. gada un uzskata, ka šajā nolūkā vajadzīga stingrāka atsauce finanšu regulējuma noteikumos un plaša apspriešanās, kurā iesaistītos dažādi attiecīgo ģenerāldirektorātu dienesti;

Finanšu resursi

26.   pauž nožēlu par salīdzinoši nelielo finansējumu, kas paredzēts Eiropas Brīvprātīgā darba gadam (it īpaši salīdzinājumā ar 17 miljoniem euro, kas piešķirti 2010. gadam). Ir risks, ka ar šādu finansējuma apjomu nebūs iespējams pilnībā īstenot gada mērķus un ka iecerētās dažādu struktūru darbības var nesasniegt plašāku auditoriju;

27.   tāpēc iesaka priekšlikuma projektā paredzētos 6 miljonus euro uzskatīt par minimumu un 2011. gadā piešķirt Eiropas gada vajadzībām papildu resursus, ja tādi kļūtu pieejami, kā arī aicina Eiropas Komisiju precīzāk norādīt citu finansējuma iespēju spektru saskaņā ar attiecīgajām Kopienas programmām, kas būtu izmantojamas gada mērķu sasniegšanai;

Reģionu komitejas loma

28.   apņemas aktīvi veicināt Eiropas Brīvprātīgā darba gada mērķu sasniegšanu un vajadzības gadījumā iesaistīties attiecīgajos pasākumos, kā arī pauž vēlmi sadarboties ar Eiropas Komisiju un dalībvalstīm, dodot praktisku ieguldījumu Eiropas Brīvprātīgā darba gada norisēs.

II.   IETEIKUMI GROZĪJUMIEM

1. grozījums

Ierosinātais grozījums priekšlikumā Padomes lēmumam par Eiropas Brīvprātīgā darba gadu

(4. pants)

| Eiropas Komisijas ierosinātais teksts | RK grozījums |
| --- | --- |
| Katra dalībvalsts nozīmē iestādi (turpmāk — valsts koordinācijas iestāde), kas atbild par tās dalību Eiropas gadā. Tā informē Komisiju par savu izvēli viena mēneša laikā pēc šā lēmuma pieņemšanas.
  Katra dalībvalsts nodrošina to, ka iepriekšminētā iestāde pienācīgi iesaista plašu ieinteresēto personu loku valsts, reģionu un vietējā mērogā.
  Valsts koordinācijas iestāde ir atbildīga par Gada valsts programmas/darbību sagatavošanu un par Gada prioritātēm saskaņā ar 2. pantā minētajiem mērķiem un specifikācijām pielikumā. | Katra dalībvalsts nozīmē iestādi (turpmāk — valsts koordinācijas iestāde), kas atbild par tās dalību Eiropas gadā. Tā informē Komisiju par savu izvēli viena mēneša laikā pēc šā lēmuma pieņemšanas.
  Katra dalībvalsts nodrošina to, ka iepriekšminētā iestāde pienācīgi iesaista plašu ieinteresēto personu loku valsts, reģionu un vietējā mērogā.
  Valsts koordinācijas iestāde ir atbildīga par Gada valsts programmas/darbību sagatavošanu un par Gada prioritātēm, saskaņā ar 2. pantā minētajiem mērķiem un specifikācijām pielikumā. |

Eiropas Komisijas ierosinātais teksts

RK grozījums

Katra dalībvalsts nozīmē iestādi (turpmāk — valsts koordinācijas iestāde), kas atbild par tās dalību Eiropas gadā. Tā informē Komisiju par savu izvēli viena mēneša laikā pēc šā lēmuma pieņemšanas.

Katra dalībvalsts nodrošina to, ka iepriekšminētā iestāde pienācīgi iesaista plašu ieinteresēto personu loku valsts, reģionu un vietējā mērogā.

Valsts koordinācijas iestāde ir atbildīga par Gada valsts programmas/darbību sagatavošanu un par Gada prioritātēm saskaņā ar 2. pantā minētajiem mērķiem un specifikācijām pielikumā.

Katra dalībvalsts nozīmē iestādi (turpmāk — valsts koordinācijas iestāde), kas atbild par tās dalību Eiropas gadā. Tā informē Komisiju par savu izvēli viena mēneša laikā pēc šā lēmuma pieņemšanas.

Katra dalībvalsts nodrošina to, ka iepriekšminētā iestāde pienācīgi iesaista plašu ieinteresēto personu loku valsts, reģionu un vietējā mērogā.

Valsts koordinācijas iestāde ir atbildīga par Gada valsts programmas/darbību sagatavošanu un par Gada prioritātēm, saskaņā ar 2. pantā minētajiem mērķiem un specifikācijām pielikumā.

Pamatojums

Valsts programmu izstrādes un prioritāšu noteikšanas procesā ir jāapspriežas ar ieinteresētajām personām.

2. grozījums

Ierosinātais grozījums priekšlikumā Padomes lēmumam par Eiropas Brīvprātīgā darba gadu

(7. panta 1. punkts)

| Eiropas Komisijas ierosinātais teksts | RK grozījums |
| --- | --- |
| Šā lēmuma īstenošanai paredzētais budžets laikposmam no 2011. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim ir EUR 6 000 000. | Šā lēmuma īstenošanai paredzētais budžets laikposmam no 2011. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim ir EUR 6 000 000, . |

Eiropas Komisijas ierosinātais teksts

RK grozījums

Šā lēmuma īstenošanai paredzētais budžets laikposmam no 2011. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim ir EUR 6 000 000.

Šā lēmuma īstenošanai paredzētais budžets laikposmam no 2011. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim ir EUR 6 000 000, .

Pamatojums

Lai gūtu sekmīgus rezultātus, ir jāpalielina Eiropas gadam atvēlētais budžets, un pašreizējā priekšlikumā paredzētais jāuzskata par minimumu.

3. grozījums

Ierosinātais grozījums priekšlikumā Padomes lēmumam par Eiropas Brīvprātīgā darba gadu

(9. pants)

| Eiropas Komisijas ierosinātais teksts | RK grozījums |
| --- | --- |
| Komisija kopā ar dalībvalstīm nodrošina šajā lēmumā paredzēto pasākumu un citu Kopienas, valstu un reģionu rīcības un iniciatīvu konsekvenci, kas var palīdzēt sasniegt Eiropas gada mērķus. | Komisija kopā ar dalībvalstīm nodrošina šajā lēmumā paredzēto pasākumu un citu Kopienas, valstu, reģionu rīcības un iniciatīvu konsekvenci, kas var palīdzēt sasniegt Eiropas gada mērķus. |

Eiropas Komisijas ierosinātais teksts

RK grozījums

Komisija kopā ar dalībvalstīm nodrošina šajā lēmumā paredzēto pasākumu un citu Kopienas, valstu un reģionu rīcības un iniciatīvu konsekvenci, kas var palīdzēt sasniegt Eiropas gada mērķus.

Komisija kopā ar dalībvalstīm nodrošina šajā lēmumā paredzēto pasākumu un citu Kopienas, valstu, reģionu rīcības un iniciatīvu konsekvenci, kas var palīdzēt sasniegt Eiropas gada mērķus.

Pamatojums

Ir jāietver arī konsekvence ar vietēja mēroga iniciatīvām.

Briselē, 2010. gada 10. februārī

Reģionu komitejas priekšsēdētājs

Mercedes BRESSO

---