# Den Europæiske Unions C 175/2010

| | ISSN 1725-2393
  doi:10.3000/17252393.C_2010.175.dan |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 175 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 53. årgang1. juli 2010 |

ISSN 1725-2393

doi:10.3000/17252393.C_2010.175.dan

Den Europæiske Unions

Tidende

C 175

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

53. årgang1. juli 2010

---

| Informationsnummer | Indhold | Side |
| --- | --- | --- |
| | I   Beslutninger og resolutioner, henstillinger og udtalelser |
| | UDTALELSER |
| | Regionsudvalget |
| | 83. plenarforsamling, den 9.-10. februar 2010 |
| 2010/C 175/01 | Regionsudvalget udtalelse: Bekæmpelse af funktionel analfabetisme — En ambitiøs europæisk strategi til forebyggelse af udstødelse og fremme af personlig udvikling | 1 |
| 2010/C 175/02 | Regionsudvalget udtalelse: Sjette situationsrapport om økonomisk og social samhørighed | 4 |
| 2010/C 175/03 | Regionsudvalget udtalelse: En fælles og bæredygtig indsats med henblik på at løse problemerne i den europæiske bilbranche og styrke dens tilknytning til de regioner, den opererer i | 10 |
| 2010/C 175/04 | Regionsudvalget udtalelse: Bidrag til bæredygtig udvikling: Hvilken rolle spiller fairtrade og handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed? | 15 |
| 2010/C 175/05 | Regionsudvalget udtalelse: Grønbog: Flere unge i læringsmobilitet | 19 |
| 2010/C 175/06 | Regionsudvalget udtalelse: Tingenes internet og Videreanvendelse af den offentlige sektors informationer | 22 |
| 2010/C 175/07 | Regionsudvalget udtalelse: Det europæiske år for frivilligt arbejde (2011) | 26 |
| 2010/C 175/08 | Regionsudvalget udtalelse: Støtte til landbrugere i områder med naturbetingede ulemper | 31 |
| 2010/C 175/09 | Regionsudvalget udtalelse: Kvaliteten af landbrugsprodukter | 35 |

Informationsnummer

Indhold

Side

I   Beslutninger og resolutioner, henstillinger og udtalelser

UDTALELSER

Regionsudvalget

83. plenarforsamling, den 9.-10. februar 2010

2010/C 175/01

Regionsudvalget udtalelse: Bekæmpelse af funktionel analfabetisme — En ambitiøs europæisk strategi til forebyggelse af udstødelse og fremme af personlig udvikling

1

2010/C 175/02

Regionsudvalget udtalelse: Sjette situationsrapport om økonomisk og social samhørighed

4

2010/C 175/03

Regionsudvalget udtalelse: En fælles og bæredygtig indsats med henblik på at løse problemerne i den europæiske bilbranche og styrke dens tilknytning til de regioner, den opererer i

10

2010/C 175/04

Regionsudvalget udtalelse: Bidrag til bæredygtig udvikling: Hvilken rolle spiller fairtrade og handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed?

15

2010/C 175/05

Regionsudvalget udtalelse: Grønbog: Flere unge i læringsmobilitet

19

2010/C 175/06

Regionsudvalget udtalelse: Tingenes internet og Videreanvendelse af den offentlige sektors informationer

22

2010/C 175/07

Regionsudvalget udtalelse: Det europæiske år for frivilligt arbejde (2011)

26

2010/C 175/08

Regionsudvalget udtalelse: Støtte til landbrugere i områder med naturbetingede ulemper

31

2010/C 175/09

Regionsudvalget udtalelse: Kvaliteten af landbrugsprodukter

35

| | III   Forberedende retsakter |
| --- | --- |
| | Regionsudvalget |
| | 83. plenarforsamling, den 9.-10. februar 2010 |
| 2010/C 175/10 | Regionsudvalget udtalelse: En ny europæisk strategi: Investering i ungdommen | 40 |

III   Forberedende retsakter

Regionsudvalget

83. plenarforsamling, den 9.-10. februar 2010

2010/C 175/10

Regionsudvalget udtalelse: En ny europæisk strategi: Investering i ungdommen

40

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

I Beslutninger og resolutioner, henstillinger og udtalelser

UDTALELSER

Regionsudvalget

83. plenarforsamling, den 9.-10. februar 2010

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/1 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/1

---

83. PLENARFORSAMLING, DEN 9.-10. FEBRUAR 2010

Regionsudvalget udtalelse: »Bekæmpelse af funktionel analfabetisme« — En ambitiøs europæisk strategi til forebyggelse af udstødelse og fremme af personlig udvikling

(2010/C 175/01)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

1.   gør opmærksom på, at bilindustrien er en strategisk sektor for EU, da den direkte og indirekte beskæftiger ca. 12 millioner mennesker. Fabrikanter og mange underleverandører sikrer bilindustrien en tilstedeværelse i hele EU's område;

2.   konstaterer, at bilindustrien gennemgår en alvorlig krise, der risikerer at blive værre i de kommende måneder, og som vil kunne mærkes i hele den europæiske økonomi;

3.   finder, at EU i lyset af de nuværende politiske og økonomiske begivenheder bør genoverveje den støtte, der ydes til økonomiske nøglesektorer, når det gælder om at fremme beskæftigelse og bæredygtig vækst;

4.   efterlyser en »New Deal« for den europæiske bilindustri som helhed;

5.   finder det afgørende, at industriens ordregivere og de berørte offentlige myndigheder tager de nødvendige skridt til at indgå i en tæt dialog.

Store udfordringer

6.   vurderer, at der vil blive kastet lys over den betydelige overkapacitet i den europæiske bilindustri, når den ekstraordinære støtte, der er blevet ydet under de europæiske og nationale økonomiske genopretningsplaner, indstilles. Bilindustrien vil derfor være nødt til at reducere sin produktionskapacitet. Mange europæiske samleanlæg og små og mellemstore virksomheder er således truet;

7.   understreger, at bilindustriens virksomheder og ansatte står over for stadig større behov, når det gælder uddannelse, ekstern og intern omstilling og social fornyelse;

8.   fremhæver den udvikling, der er sket på efterspørgselssiden, i og med at forbrugerne ønsker mere miljøvenlige og pålidelige køretøjer til en overkommelig pris;

9.   understreger, at bilindustrien står over for nye teknologiske udfordringer. Det er vigtigt, at der udvikles nye bæredygtige mobilitetsløsninger.

Mere fleksible EU-instrumenter

10.   beklager, at de eksisterende EU-instrumenter ikke alle giver mulighed for hurtigt at reagere på de økonomiske aktørers problemer;

11.   beklager især den lange og indirekte procedure, der skal følges for at få adgang til støtte fra Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen;

12.   beklager de vanskeligheder, som nogle regionale myndigheder har med at tilpasse deres operationelle EFRU-program til den nuværende krise, især eftersom det var, hvad Kommissionen oprindeligt opfordrede dem til at gøre;

13.   anmoder Europa-Parlamentet om at se nærmere på disse spørgsmål.

Oprettelse af et strategisk debatforum

14.   understreger, at mange europæiske områders fremtid i høj grad afhænger af de beslutninger, som træffes af bilfabrikanterne;

15.   henstiller, at dialogen mellem Kommissionen, medlemsstaterne, de berørte lokale og regionale myndigheder, bilfabrikanterne og fagforeningerne intensiveres tidligt i beslutningsfasen (1). Dette vil give mulighed for at foregribe omfattende, uundgåelige omstruktureringer og træffe de nødvendige overgangsforanstaltninger;

16.   håber, at CARS 21-ekspertgruppen vil blive opretholdt, og at den allerede fra de første måneder i 2010 kan begynde at arbejde med, hvordan man i fællesskab og på langt sigt kan løse problemerne i bilindustrien. De berørte lokale og regionale myndigheder bør være repræsenteret og have en stemme i dette forum;

17.   anbefaler, at der oprettes et europæisk forum for udviklingen i bilindustrien, som skal bistå CARS 21, bilindustriens aktører og de berørte offentlige myndigheder i deres arbejde.

En »New Deal« for bilindustrien

18.   opfordrer Kommissionen til at udforme en langsigtet industripolitik for bilindustrien, der hænger tæt sammen med de eksisterende initiativer, medtænker den regionale dimension og bidrager til EU's målsætninger i forhold til konkurrenceevne, territorial samhørighed, bæredygtig udvikling og bekæmpelse af klimaændringerne;

19.   opfordrer Kommissionen til at være særlig opmærksom på, at der værnes om den kapacitet, der er skabt i industrien via de europæiske strukturfonde;

20.   opfordrer Kommissionen til i sine overvejelser om denne politik at trække på de aktører, der er repræsenteret i Cars 21-ekspertgruppen;

21.   anbefaler, at denne industripolitik indarbejdes og navnlig omfatter følgende:

Støtte til underleverandørindustrien

22.   anbefaler Kommissionen at give de lokale og regionale myndigheder flere muligheder for inden for rammerne af det indre marked at støtte virksomheder, der er i vanskeligheder;

23.   gør opmærksom på de store vanskeligheder, som små og mellemstore underleverandører, trods langsigtet økonomisk levedygtighed, har med at opnå kredit;

24.   anbefaler, at Kommissionen og medlemsstaterne fremmer indførelsen af en støtteordning for sådanne virksomheder (2).

En ambitiøs forsknings- og innovationspolitik

25.   opfordrer Kommissionen til i fællesskab med de berørte aktører og på basis af pålidelige videnskabelige analyser at satse på et begrænset antal teknologiske løsningsmodeller for at fremme udviklingen af en »kulstoffri bil«;

26.   anbefaler, at der afsættes yderligere støttemidler til initiativet »Grønne biler« og temaet »Transport« i det syvende rammeprogram for forskning og udvikling;

27.   understreger nødvendigheden af en kraftig indsats for at informere og bevidstgøre om samt promovere renere køretøjer blandt forbrugerne;

28.   anbefaler, at de infrastrukturer og standarder, som er nødvendige for at kunne udvikle og markedsføre nye teknologier (f.eks. el-bilen), hurtigst muligt kommer på plads (3);

29.   anmoder Kommissionen om at sondere, i hvilket omfang der kan ydes støtte til innovation i bilindustrien gennem offentlige indkaldelser af bud inden selve markedsføringen.

Et tilstrækkeligt uddannelsesudbud

30.   understreger, at udformning, produktion og vedligeholdelse af køretøjer kræver stadig mere avancerede teknologier, hvorved der opstår nye behov for uddannelse;

31.   anbefaler, at Kommissionen og medlemsstaterne allerede nu søger at fremme udviklingen af og adgangen til grunduddannelse og videregående uddannelse, når det gælder disse nye teknologier;

32.   anbefaler, at Kommissionen og medlemsstaterne søger at lette den eksterne omstilling, dvs. mod nye sektorer.

Motiverende regler

33.   understreger, at EU-reglerne kan fremskynde en teknologisk overgang til renere køretøjer;

34.   opfordrer Kommissionen til at videreføre sin indsats for at mindske køretøjers miljømæssige fodaftryk og i den forbindelse tage højde for virksomhedernes tilpasningsevne.

35.   anbefaler, at alle nye regler ledsages af støtte til F&U, der sætter især de små og mellemstore virksomheder i stand til at løfte den teknologiske udfordring, der er forbundet hermed.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---

(1)  Der bør i stil med det uformelle møde den 13. marts 2009, hvor Kommissionen havde indkaldt ministrene fra de berørte lande og repræsentanter fra General Motors, systematisk afholdes et møde med de andre fabrikanter i EU.

1

(2)  F.eks. efter modellen »reverse factoring« (»omvendt factoring«), der anvendes i USA, og som CLEPA (Forbindelsesudvalget for Fabrikanter af Reservedele og Tilbehør til Biler)ønsker skal finde anvendelse.

2

(3)  Den fransk-tyske arbejdsgruppe om industripolitikken er et udmærket eksempel på, hvordan man søger at fremskynde udviklingen af de nødvendige normer og standarder. Denne arbejdsgruppe har til opgave at undersøge mulighederne for samarbejde og nye fransk-tyske initiativer på eltrafik-området.

3

---

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/4 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/4

---

Regionsudvalget udtalelse: »Sjette situationsrapport om økonomisk og social samhørighed«

(2010/C 175/02)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

Indledning

1.   ser med tilfredshed på den sjette situationsrapport om økonomisk og social samhørighed, der har fokus på kreativitet og innovation som et middel til at få EU til at komme hurtigere og styrket ud af den økonomiske krise. Den viser, hvilke faktorer der kan styrke kreativiteten og innovationen i alle regioner i EU. Regionsudvalget er også tilfreds med den sammenfatning, der gives, om debatten om territorial samhørighed efter lanceringen af grønbogen sidste år;

2.   konstaterer, at verden er midt i en alvorlig finansiel og økonomisk krise. De offentlige myndigheder og de finansielle institutioner kæmper for at tackle problemerne. Små og store virksomheder er i økonomiske vanskeligheder. Mænd og kvinder i hele Europa oplever, at deres hjem og arbejde er truet, mens udsigterne til arbejde forsvinder for andre. Hverken på kort eller mellemlang sigt er de økonomiske og sociale perspektiver gode med arbejdsløshed, virksomhedslukninger samt fald i statens og kommunernes indtægter og mindre manøvremargin for de offentlige finanser;

3.   erkender, at klimaforandringerne er en reel trussel mod mange menneskers og arters liv verden over, og at der ufortøvet må sættes ind på alle niveauer for at minimere temperaturstigningen. Samtidig giver klimaforandringerne os en god mulighed for at gøre tingene anderledes til fordel for miljøet, samfundet og økonomien;

4.   er klar over, at den situation, vi nu befinder os i, er væsentligt forskellig fra situationen på det tidspunkt, hvor parametrene for programmet for perioden 2007-2013 blev fastlagt. Imidlertid resterer der mere end halvdelen af den indeværende programmeringsperiode, inden de nye programmer begynder i 2014. Regionsudvalget accepterer, at formålet med samhørighedspolitikken er at fastlægge og gennemføre langsigtede strategiske mål, men mener samtidig, at der kunne opnås visse fordele ved at foretage mindre justeringer nu for at afbøde virkningerne for medlemsstaterne og de lokale og regionale myndigheder af den aktuelle økonomiske og finansielle krise samt fremme genopretningen. Regionsudvalget mener, at dette kan ske inden for rammerne af de nuværende strategiske mål for politikken;

5.   er klar over, at der ikke vil blive foretaget en fuldstændig midtvejsevaluering af den indeværende programmeringsperiode, hvorfor det er vigtigt at gribe den mulighed, som den sjette situationsrapport om samhørighed giver, for at udnytte den til dato fastlagte bedste praksis. Det er en mulighed for at se nærmere på, hvordan EU's strukturfonde benyttes lokalt og regionalt og på, hvordan de kan finde bedre anvendelse. I lyset af den begyndende voksende bekymring for EU's samhørighedspolitik i fremtiden skal dette input bruges til at formidle et klart budskab i den femte samhørighedsrapport, som skal offentliggøres i efteråret 2010 med henblik på drøftelserne om den fremtidige programmeringsperiode efter 2013, og som i henhold til artikel 175 i den nye traktat om Den Europæiske Unions Funktionsmåde fremover skal omhandle den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed;

6.   anerkender, at politikken om territorial samhørighed, som under den nye traktat er et nyt mål for EU, også skal ses i forhold til Lissabondagsordenen. Revisionen af dagsordenen i 2010 er endnu en lejlighed for EU til at vurdere, hvad der har været en succes, og hvor der er brug for større fleksibilitet for at give medlemsstaterne og ikke mindst de lokale og regionale myndigheder mulighed for at opnå gode resultater med gennemførelsen af programmer, som vil have reel direkte indflydelse på borgernes velfærd og muligheder. Revisionen vil endvidere give mulighed for i større udstrækning at tage hensyn til klimaspørgsmål i EU's fremtidige udvikling, navnlig via en revision af mekanismen for øremærkning af strukturfondene på grundlag af Lissabonstrategiens nye målsætninger;

7.   er skuffet over, at den sjette situationsrapport om samhørighed desværre ikke indeholder en analyse af den aktuelle økonomiske situation og miljøets tilstand. Den forsømmer at perspektivere den aktuelle situation i forhold til den værste økonomiske krise siden den store depression, og der træffes ingen vigtige beslutninger om at modvirke klimaforandringerne. Vigtigst af alt ses der ikke nærmere på virkningerne for vores regioner, byer og de mennesker, der bor der;

8.   mener, at den regionale indvirkning af EU's innovationspolitikker må undersøges bedre for at indkredse og fremme tiltag, som på europæisk plan har vist sig bedst egnede til at understøtte investeringer i innovation på lokalt og regionalt plan. Regionernes konkurrenceevne, som er drivkraften i en bæredygtig vækst, kan kun sikres gennem velanbragte offentlige investeringer i innovation inden for produktionssektoren, men især inden for servicesektoren;

9.   har udarbejdet denne udtalelse i et forsøg på at tage fat på problemerne, men ikke for at finde internationale løsninger, men løsninger som virker i regioner og byer og for de mænd og kvinder, som bor der.

De lokale og regionale økonomiers nuværende tilstand Regionsudvalget

10.   er klar over, at lokale virksomheder, som vokser organisk med en by eller region, bidrager til et lokalområdes styrke og økonomiske stabilitet. Sådanne virksomheder kan – hvad enten de er SMV'er, sociale virksomheder eller lokale initiativer - katalysere genrejsningen af et område. Men før disse virksomheder kan vokse, skal der gribes ind for at sikre, at de økonomiske, økologiske og sociale betingelser er de rigtige, bl.a. skal færdigheder forbedres, forskellige fremmeprogrammer gennemføres, årsagerne til fattigdom begrænses, og investeringerne i offentlige infrastrukturer øges, for at virksomheder kan trives;

11.   erkender også vigtigheden af udefra kommende investeringer i lokalområdet. Regioner og lokalsamfund bestræber sig på at tiltrække investeringer fra virksomheder, hente kvalificerede arbejdstagere og har desuden et ansvar for at holde på dem, som allerede bor eller har studeret i regionen. Dette betyder, at de må se på de lokale økonomiske og sociale problemstillinger og finde løsninger herpå, for først derefter vil de kunne få udbytte af det, deres region særligt har at byde på, og udnytte de komparative fordele, de kan tilbyde med hensyn til beskæftigelse, boliger, uddannelse og livskvalitet;

12.   erkender, at Kommissionens analyse i den sjette situationsrapport af situationen i de forskellige regionstyper (konvergens, overgang og konkurrenceevne og beskæftigelse) afspejler deres forskellige sociale og økonomiske situation, især angående evnen til kreativitet, innovation og iværksættervirksomhed. Såvel den aktuelle økonomiske krise som de forskellige variabler, der har indflydelse på en regions udviklingsmuligheder (demografi, tilgængelighed, innovationsevne osv.), er faktorer, som klart viser, at der findes vigtige data, som skal tages med i betragtning ved evalueringen af de lokale og regionale økonomier og udformningen af en effektiv samhørighedspolitik. Det er derfor nødvendigt at indføre nye indikatorer udover BNP pr. indbygger til brug for typeinddelingen af regionerne med henblik på den nye programmeringsperiode efter 2013.

Territorial samhørighed

13.   glæder sig over redegørelsen i den sjette situationsrapport for reaktionerne på grønbogen om territorial samhørighed, hvortil de lokale og regionale myndigheder har ydet et væsentligt bidrag. Ifølge den sjette situationsrapport er målet med territorial samhørighed at fremme en harmonisk og bæredygtig udvikling af alle områder ved at sætte dem i stand til at bygge på det, der er typisk for dem, og på deres egne ressourcer. Dette kræver også fysisk planlægning af de nødvendige transport- og kommunikationsforbindelser, der kan sikre en effektiv forsyning af varer, tjenesteydelser og kapital. Regionsudvalget understreger endvidere det budskab, at der ikke findes to regioner, som er ens, de har hver især noget særligt at tilbyde i bestræbelserne på at få det fulde udbytte af deres potentiale;

14.   beklager dog i lyset af den omfattende støtte til den nye territoriale målsætning og på baggrund af den aktuelle situation, at der mangler konkrete forslag hvad angår gennemførelsen af den territoriale samhørighed både i indeværende og i den fremtidige programmeringsperiode;

15.   minder om, at territorial samhørighed har fået større betydning med gennemførelsen af Lissabontraktaten, eftersom territorial samhørighed er blevet et politisk mål for EU og en tredje dimension af samhørighedspolitikken. Regionsudvalget gentager derfor sin anmodning fra udtalelsen om grønbogen om territorial samhørighed om, at der efter ratifikationen af Lissabontraktaten udarbejdes en hvidbog om territorial samhørighed med en mere præcis beskrivelse af, hvordan dette mål vil blive integreret i alle EU's politikker og kunne gennemføres i praksis;

16.   fastholder, at programmerne for så vidt angår det territoriale samarbejde skal tage udgangspunkt i at finde løsninger på fælles problemer og skabe merværdi for EU ved at bygge på de erfaringer og resultater, der hidtil er opnået under programmerne. Merværdien vil man opnå ved at arbejde med lokale og regionale myndigheder, med bredere funktionsområder, ved at dele et land- eller søområde eller via tematiske udfordringer, der inddrager to eller flere medlemsstater. I denne programmeringsperiode kunne man udvikle og støtte en række pilotprojekter mellem funktionelle økonomiske områder på tværs af to eller flere medlemsstater i et forsøg på at skabe en mere fremadrettet strategisk tilgang. Regionsudvalget ser frem til at bidrage til revisionen af forordningen om en europæisk gruppe for territorialt samarbejde (EGTS) i 2010 på grundlag af de lokale og regionale myndigheders erfaringer.

Integration af innovation og kreativitet i samhørighedspolitikken

17.   mener, at formålet med enhver evaluering af samhørighedspolitikken må være at lære af gode erfaringer i stedet for at bygge videre på dårlige. Derfor må samhørighedspolitikken i sig selv være kreativ og innovativ, drage fordel af den viden og de erfaringer, som lokale myndigheder, byer og regioner har indsamlet, og bygge på deres erfaringer, såvel nu som i fremtiden;

18.   er klar over, at innovation og kreativitet ikke kun er kendetegnende for førende virksomheder eller højere uddannelsesinstitutioner. Lokale og regionale myndigheder har også brug for at være kreative og innovative og fremme disse karakteristika. Strukturfondene er et redskab, der kan benyttes til dette formål. Imidlertid er der brug for en større grad af fleksibilitet, så disse midler hurtigere kan fordeles, og der kan fokuseres på ikke bare høj vækst eller højere kvalifikationer, men også på fremme af en iværksætterkultur på en lang række områder. Dette vil give lokale borgere, der ser en mulighed for at starte en ny virksomhed, adgang til den rådgivning og vejledning, som sætter dem i stand til at tage det næste skridt;

19.   anerkender fremskridtene i relation til Det Europæiske Institut for Innovation og Teknologi, men opfatter primært instituttet som et redskab for førende virksomheder og forskningsinstitutioner. Innovation og kreativitet må fremmes i hele EU, på alle forvaltningsniveauer og af EU's borgere. Til det formål henstiller Regionsudvalget til Kommissionen, at det undersøger mulighederne for og er indstillet på at etablere et »virtuelt kreativitetsnetværk«, idet udvalget samtidig erklærer sig parat til at medvirke ved netværkets udformning. Dette skal – som mange af EU's Open Learning Networks – være åbent for alle og kunne levere rådgivning, støtte og adgang til såvel risikovillig kapital som tekniske tjenesteydelser. Alle relevante lokale og regionale myndigheder, centrale offentlige organer samt den private sektor og almindelige borgere med idéer, erfaringer og fantasi vil få mulighed for at fremlægge deres idéer i et bredere netværk;

20.   erkender, at iværksættere og opfindere har behov for at udveksle erfaringer med ligesindede personer og grupper og derved blive opmuntret til at fortsætte. Et virtuelt netværk for kreativitet ville skabe denne mulighed og frembringe »innovationsstjerner«, samtidig med at der stilles vejledning og ekspertise til rådighed. Fordelen ved et virtuelt netværk er, at det vil sætte borgere fra øer, regioner i den yderste periferi, landdistrikter, bjergegne og tyndt befolkede egne, der kan have langt til universiteter, i stand til at drage fordel af adgangen til ekspertbistand, uddannelse og viden. De vil også få adgang til iværksætterstøtte og finansiel vejledning og mulighed for at udvikle et virtuelt, om ikke fysisk eksisterende, fællesskab;

21.   mener, at der også er brug for kreativitet og innovation i det nuværende program, så bæredygtigheds- og klimaudfordringerne kan imødegås på bedst mulig vis. Fremme af energieffektivitet på lokalt og regionalt niveau har ikke bare potentialet til at reducere emissionsomfanget, men kan også skabe nye »grønne« arbejdspladser og virksomheder, der sikrer en stabil beskæftigelse på lang sigt, og højner kvalifikationsniveauet, hvilket EU's samhørighedspolitik bør støtte. Nogle regioner har allerede fastsat mål for kulstofreduktion i deres programmer, og denne bedste praksis kan formidles til andre i den resterede del af denne programmeringsperiode;

22.   mener, at det er nødvendigt at etablere et jævnbyrdigt partnerskab mellem repræsentanter for den offentlige eller private sektor baseret på en strategi, som fremmer regional og lokal innovation og en deltagelse, som er inkluderende og ikke ekskluderende. Partnerskabets betydning, hvad enten der er tale om et offentligt/privat eller et offentligt/offentligt, og hvad enten det er inden for samme forvaltningsniveau eller mellem forskellige forvaltningsniveauer, kan ikke overvurderes. Lokale og regionale myndigheder og deres partnere kan eventuelt bygge bro over innovationskløften, hvis de støttes heri;

23.   erklærer, at det nu er på tide at være innovativ og kreativ og give lokale og regionale myndigheder mulighed for at drage fordel af deres ekspertise og viden. F.eks. bygger kultur og turisme hovedsageligt på lokale og regionale aktiviteter og har potentiale til at skabe beskæftigelse og fremme investeringer. Hvad enten de er europæiske kulturhovedstæder eller kulturelle centre i sig selv, har mange europæiske byer og regioner dokumenteret disse politiksektorers evne til at udvikle et attraktivt og unikt image samt udnytte et beskæftigelsespotentiale, der også kan tiltrække nye investeringer.

Forenkling af forvaltningen for at forbedre effektivitet og kontrol

24.   bifalder de forenklingsforanstaltninger, der er truffet hidtil og opmuntrer til, at debatten med aktørerne videreføres med det formål at undersøge, hvor der kan gennemføres yderligere tilpasninger i denne programmeringsperiode. Regionsudvalget mener, at en overdreven finansiel styring og kontrol lægger hindringer i vejen for samhørighedspolitikken og kan gøre denne kontraproduktiv, idet projektsponsorer opgiver politikken på grund af den store byrde, som er forbundet med komplekse finansielle regler. Selvom Regionsudvalget anerkender betydningen af en streng finansiel kontrol med offentlige midler, bør denne ikke tvinge regionale og lokale myndigheder til at blive sikkerhedsfokuserede, dvs. undgå innovative og kreative programmer på grund af en frygt for at fejle eller blive ramt af tilbageslag. Desuden bør forvaltningen forenkles, nyfortolkninger bør undgås, og der bør gennem klare og præcise bestemmelser sikres en stabil og præcis juridisk ramme for hver enkelt programmeringsperiode;

25.   mener, at ubrugte midler under N+2 ikke bør returneres til Kommissionen, der så sender dem tilbage til medlemsstaten, men at disse midler i stedet kunne anvendes til regionalt baserede fonde for risikovillig kapital og startkapital eller Kommissionens Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen. Et andet forslag er en europæisk fond for tilpasning til klimaændringer, som skulle hjælpe med finansieringen af lokale projekter, der sigter mod at tilpasse forskellige sektorer til aktuelle og fremtidige miljøkrav. Tilpasningerne kunne f.eks. tage form af omskolingsprojekter, projekter til faglig omstilling af de berørte arbejdstagere til et arbejde i miljømæssigt bæredygtige erhverv og omstruktureringsprogrammer for virksomheder, der ikke er miljømæssigt bæredygtige. De midler, der gives til fonden for risikovillig kapital via Den Europæiske Investeringsbank, kunne give SMV'er, erhvervsdrivende foreninger og lokalsamfundsinitiativer adgang til kortsigtet og vækstorienteret finansiering, som i den aktuelle økonomiske situation er blevet vanskelig at opnå. Under alle omstændigheder bør N+2-reglen gøres mere fleksibel i betragtning af samhørighedspolitikkens mål og de cykliske økonomiske udsving, der rammer offentlige midler og privat investering;

26.   fastholder ligeledes, at en yderligere forenkling kan opnås ved, at Kommissionen analyserer medlemsstaternes revisionsprocedurer og undersøger, om der kan indgås »tillidsaftaler«, så dobbeltarbejde i revisionsprocedurerne undgås. Her bør det ikke dreje sig om at styrke kontrollen, men i første række om at undgå fejl, om at forebygge og om at evaluere resultaterne. Med hensyn til reglerne for mindre projekter bør proportionalitetsprincippet anvendes, så forvaltningsbyrden reduceres.

Mere og bedre viden: Et blik fremad ...

27.   har noteret sig de pilotprojekter til introduktion af indikatorer ud over BNP, som Kommissionen vil iværksætte primo 2011. Regionsudvalget har i adskillige udtalelser gjort sig til talsmand for udarbejdelsen af nye indikatorer, der kan sikre, at der tages bedre hensyn til territoriale skævheder i de offentlige politikker generelt og i samhørighedspolitikken i særdeleshed;

28.   støtter udveksling af erfaringer mellem EU's regioner og udvikling af virksomhedsklynger med henblik på innovation og øko-innovation, som kan bidrage væsentligt til at modvirke den overdrevne koncentration af disse aktiviteter i visse egne samt mindske regionale skævheder;

29.   anerkender, at denne information ikke formidles, og at der ikke bygges videre på gode erfaringer. Det er grunden til, at Regionsudvalget med stor succes har iværksat Europæiske Iværksætterregioner med henblik på at udveksle god praksis og belønne den bedste strategi for den økonomiske udvikling af en iværksætterregion i EU. Regionsudvalget bifalder også initiativer som InfoRegio og RegioStars-priser. Imidlertid ville en mere brugervenlig database over projekter, der ideelt set går videre end til regionalpolitikkens fonde, gøre det muligt at udveksle erfaringer. En interaktiv database, der tager udgangspunkt i principperne bag en kommerciel hjemmeside eller et socialt netværksredskab, vil være en fordel for alle;

30.   anerkender, at manglen på data nu, hvor dataene om den finansielle situation og dens indvirkning på de lokale og regionale myndigheder er mindst to år gamle, påvirker programmernes gennemførelse, gør reaktionen mindre fleksibel og begrænser de nødvendige ændringer til interne reguleringer;

31.   vurderer, at tildeling af strukturfondsmidler udelukkende ud fra BNP skjuler det reelle økonomiske billede i regionerne og stigningen i fattigdomslommer i medlemsstater med et højt BNP;

32.   mener, at man bør undersøge en yderligere forenkling i form af en kombination af EFRU-, ESF- og landdistriktudviklingsprogrammer. En »one-stop-shop«-tilgang kunne være udgangspunktet for at overveje dette. Dette kunne sætte regionerne i stand til at drage bedre fordel af finansieringsmuligheder og at planlægge behovsbaserede tjenester, dvs. at kombinere EFRU og ESF for at opgradere færdigheder og skabe beskæftigelse for potentielle medarbejdere;

33.   mener, at der i den fremtidige samhørighedspolitik bør anlægges en mere fleksibel tilgang, så byer og regioner får mulighed for at udvikle programmer baseret på regionernes og lokalsamfundenes behov i stedet for at forsøge at få behovene til at passe ind i topstyrede rammer. Det betyder, at programmerne bør bygge på regionale strategier, som alle interessenter er konsulteret bredt om;

34.   mener, at udviklingen af strategier på makroniveau, f.eks. EU-strategien for Østersøområdet, skal bidrage til at øge det lokale og regionale niveaus rolle i gennemførelsen af EU-politik i et bredere perspektiv; foreslår desuden, at man fortsætter med at udvikle nye strategier i andre geografiske områder med tilstrækkelig opbakning fra de involverede lande og EU-institutionerne;

35.   foreslår, at bestræbelserne på energieffektivitet i bygninger og på transportområdet bliver et væsentligt element i samhørighedsfinansiering som en nødvendig søjle i tilladt EU-finansieret udvikling.

Anbefalinger

36.   mener, at en hvidbog om territorial samhørighed kunne være en nyttig tilgang, og spørger Kommissionen, hvad man agter at gøre med de 400 reaktioner på grønbogen om territorial samhørighed for at støtte begrebet territorial samhørighed og gennemførelsen heraf i EU's fremtidige politikker;

37.   gentager nødvendigheden af, at samhørighedspolitikken videreføres efter 2013 som et instrument i Den Europæiske Unions udvikling, hvilket er mere afgørende end nogen sinde ikke mindst efter den alvorlige økonomiske krise, der har ramt Europa. Regionsudvalget kræver derfor, at den femte samhørighedsrapport bekræfter sin støtte til en ambitiøs samhørighedspolitik med en stærk stedbaseret tilgang, som i overensstemmelse med Lissabontraktatens artikel 174 skal tage sigte på fremme af den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed og være tilgængelig ikke kun i tilbagestående regioner, men i alle EU's regioner til at løse nuværende ugunstige økonomiske og sociale omstændigheder og udnytte regionale aktiver;

38.   anmoder Kommissionen om at etablere en brugervenlig database over bedste praksis på forskellige offentligpolitiske områder (f.eks. støtte til innovation, støtte til indslusning, klimatiltag). Dette er et afgørende område for teknisk bistand inden for alle EU-finansierede programmer med det sigte at muliggøre en reel udveksling og at bygge på bedste praksis;

39.   gør opmærksom på, at visse regioner fremmer innovative og miljøvenlige initiativer, som aktivt fremmer iværksætterånd, samtidig med at programmernes behov for at være både socialt og miljømæssigt bæredygtige anerkendes. Endvidere er der behov for at give de lokale og regionale myndigheder mulighed for at lære af god praksis i andre medlemsstater (1);

40.   accepterer, at man udover BNP bør overveje at anvende alternative indikatorer, men bemærker, at man ikke er nået til enighed herom på EU-niveau, og at de ikke anvendes på NUTS 2-niveau. Derfor støtter Regionsudvalget Kommissionens forslag i meddelelsen »BNP og mere« om senest i 2012 at aflægge rapport om suppleringen af EU's indikatorer;

41.   opfordrer Kommissionen til fortsat at se nærmere på, hvordan gennemførelsen bedre kan forenkles og lettes. Det kan måske ske via den interne arbejdsgang og kræver måske ikke altid ændringer i bestemmelserne. Enkle tiltag til at give alle forvaltningsmyndigheder en klar fortolkning og utvetydig vejledning ville være med til at forebygge unødvendige forsinkelser og vanskeligheder i programmernes gennemførelse. Offentliggørelse af de vejledende noter om gennemførelsen, som er blevet fastlagt i koordineringsudvalgene mellem Kommissionen og medlemsstaterne, vil i den sammenhæng også være nyttige. Det ville under alle omstændigheder være til stor gavn, hvis retsakterne anvendte den samme terminologi og de samme indholdsbestemmelser relateret til forvaltning for de forskellige programmeringsperioder, da det er naturligt og logisk, at de ikke ændres;

42.   anbefaler, at ubrugte N+2 og N+3 fra en region kan bruges i regionalt baserede fonde for risikovillig kapital og startkapital med det udtrykkelige formål at etablere SMV-støtteprojekter til innovation og udvikling, i Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen eller i en fremtidig fond for tilpasning til klimaændringer;

43.   anbefaler, at alle programmer får adgang til nuværende god praksis for nedbringelse af CO2-aftrykket i forbindelse med gennemførelsen af EFRU-, ESF- og landdistriktudviklingsprogrammer, så andre kan indbygge dette i deres programmer til tackling af vor fælles klimaudfordring. I den fremtidige planlægning skal der ses på, hvordan strukturfondene fungerer ikke blot i forhold til de aktuelle Lissabonmål, men også i forhold til en EU-omspændende kulstoffattig økonomi, i lyset af bedste praksis inden for CO2-fri programmer;

44.   henstiller til Kommissionen at undersøge mulighederne for at etablere et »virtuelt kreativitetsnetværk«, idet udvalget samtidig erklærer sig parat til at medvirke ved netværkets udformning;

45.   anbefaler, at samhørighedspolitikken omformes, så nærhedssprincippet finder anvendelse på lokalt og regionalt plan, og ikke blot på medlemsstatsniveau;

46.   opfordrer Kommissionen til at anvende proportionalitetsprincippet i de administrative procedurer også i den næste programmeringsperiode, således at den krævede dokumentation står i et rimeligt forhold til de ydede beløb for at mindske bureaukratiet.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---

(1)  Regionsudvalget noterer med interesse følgende projekter: www.train2000.org.uk/wiced – et førende eksempel på iværksætterånd og innovation i verden. W.I.C.E.D. (»The Women's International Centre for Economic Development«). Projektet yder støtte til og fremmer kvindelige iværksættere i Liverpool. http://www.deaca.dk/ - Dansk eksempel: Erhvervsudvikling og miljøet. Regionale erhvervsudviklingscentre investerede i 2007 ca. 42 mio. i støtte til 28 projekter. Disse spænder fra udvikling af bæredygtig energi, biobrændsel og biomasse til støtte til konkrete energibesparende projekter. Eksempler på energibesparende projekter er intelligent energistyring i drivhuse i Region Syddanmark, hvorved energiforbruget i testdrivhusene er blevet nedbragt med 50 procent. http://www.nwdacarboncalculator.com– miljømæssig bæredygtighed – »CO2-regnemaskinen« gør det muligt for programkoordinatorer i den nordvestlige region i England at identificere effekten af deres initiativ på miljøet, især CO2-udledningernes omfang. http://www.goeast.gov.uk/goeast/european_funding/project_case_studies/ - Miljømæssig bæredygtighed – Regionen i Østengland tilskynder til identificering og udbredelse af innovative former for projektudforming og –gennemførelse. http://www.em-lyon.com/english/emlyon/who/index.aspx- Iværksætterånd - EMLYON (Frankrig) er en europæisk handelshøjskole, der har specialiseret sig i livslang læring for virksomhedsforvaltning og international ledelse.

1

2

2

---

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/10 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/10

---

Regionsudvalget udtalelse: »En fælles og bæredygtig indsats med henblik på at løse problemerne i den europæiske bilbranche og styrke dens tilknytning til de regioner, den opererer i«

(2010/C 175/03)

I.   GENERELLE BEMÆRKNINGER

REGIONSUDVALGET

1.   bifalder udtrykkeligt Kommissionens meddelelse fra den 5. maj 2009: »Bidrag til bæredygtig udvikling: Hvilken rolle spiller fairtrade og handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed?« Kommissionen belyser i sin meddelelse den nuværende situation for fairtrade og andre ngo-garantiordninger (dvs. private ordninger) for bæredygtighed;

2.   konstaterer, at markedet for fairtradeprodukter har oplevet en kraftig stigning i de senere år. EU's forbrugere køber i dag fairtradecertificerede varer for omkring 1,5 mia. EUR om året – 70 gange mere end i 1999, da Kommissionen første gang fremlagde en meddelelse om dette emne;

3.   finder en entydig definition af fairtrade for uomgængelig for at undgå, at imødekommende forbrugere bliver konfronteret med en vifte af mærker og certificeringer, der alle påstår at repræsentere produkter, der er fremstillet under fair, etisk upåklagelige eller alternative betingelser. I Kommissionens meddelelse fra den 5. maj 2009 henvises der til fairtradekriterierne, som er fastlagt af fairtradebevægelsen og gentaget i Europa-Parlamentets resolution om fairtrade og udvikling af 6. juni 2006. Udtrykket »fairtrade« anvendes i henhold til standarder, der er fastsat af de internationale organisationer for fastsættelse af standarder og overensstemmelsesvurdering, som er medlemmer af ISEAL (The International Social and Environmental Accreditation and Labelling Alliance), og som anvendes af fairtradeorganisationer;

4.   noterer sig med interesse, at over 70 % af forbrugerne i Det Forenede Kongerige var i stand til at genkende fairtrade mærket i 2008 (i forhold til 12 % i 2000), mens 74 % i Frankrig var i stand til at genkende det i 2005 (i forhold til 9 % i 2000). I Tyskland indtog fairtrademærket i en undersøgelse i 2009 førstepladsen blandt 407 mærker og almennyttige organisationer;

5.   glæder sig over, at salget af fairtradevarer på verdensplan lå på over 2,3 mia. EUR ved udgangen af 2007, (hvilket stadig er lavere end salget af økologiske fødevarer og stadig mindre end 1 % af den samlede handel). Europa er fairtrades højborg med 60 – 70 % af det samlede salg i verden. Der er imidlertid store variationer mellem det hurtigst voksende marked, Sverige, og de nye medlemsstater, hvor begrebet stadig er forholdsvis nyt.

II.   POLITISKE ANBEFALINGER

KENDETEGN VED FAIRTRADE

Regionsudvalget

6.   påpeger, at noget af det særlige ved fairtrade og andre private garantiordninger for bæredygtighed er, at der er tale om en overvejende frivillig, dynamisk mekanisme, som udvikler sig side om side med bevidsthed og efterspørgsel i samfundet og hos forbrugerne;

7.   fremhæver Kommissionens opfattelse af, at en rangorden eller reguleringskriterier for private, handelsrelaterede garantiordninger for bæredygtighed ikke ville opfylde målene for bæredygtig udvikling. Det ville snarere hæmme dynamikken i private initiativer på området og kunne stå i vejen for en videreudvikling af fairtrade;

8.   opfordrer til, at fairtradekvalitetsmærket under fuldstændig offentlig transparens sikrer, at hvert enkelt trin i produktionen efterlever helt klare kriterier;

9.   konstaterer, at en bæredygtig udvikling kan fremmes gennem ordninger, der forbinder miljømæssige, sociale eller økonomiske elementer med hinanden. For at markedet skal fungere optimalt er det vigtigt, at forbrugere og producenter har adgang til pålidelig information om ordningerne. Det kan være en hjælp med uafhængige mærker og certificeringer, som forbrugeren kan stole på, og som kontrolleres af uafhængige myndigheder.

Offentlige indkøb

10.   bifalder udtrykkeligt udbudsdirektiverne fra 2004. De danner grundlag for en vifte af medlemsstaternes udbudsregler og omfatter samtidig sociale og miljømæssige kriterier for indgåelse af indkøbsaftaler;

11.   konstaterer, at offentlige myndigheder anvender, hvad der svarer til 16 % af EU's BNP og derfor udgør et betydeligt strategisk marked. Hensyntagen til bæredygtig udvikling og fairtrade i forbindelse med offentlige indkøb gør det muligt at forbedre ikke bare de lokale og regionale myndigheders tjenesteydelser med hensyn til rentabilitet og effektivitet på mellemlangt og langt sigt, men også den sociale retfærdighed og den bæredygtige udvikling;

12.   understreger, at fairtradeprodukter er en oplagt mulighed for forbrugerne og de offentlige indkøb til - takket være købekraften - at skabe sammenhæng mellem de handelspolitiske og udviklingspolitiske målsætninger;

13.   påpeger, at de lokale og regionale myndigheder for en stor dels vedkommende er ansvarlige for hovedparten af de offentlige kontrakter. På grund af denne vigtige rolle bør de involveres i fremme af foranstaltninger til den bæredygtige udvikling og fairtrade i hele Europa. De lokale myndigheder skal ikke kun tage højde for de økonomiske, tekniske eller juridiske, men også de politiske aspekter i forbindelse med fairtrade;

14.   har tidligere kunnet konstatere, at de gældende regler for offentlige indkøb allerede er temmelig indviklede, og at mange lokale myndigheder har vanskeligt ved at gennemføre dem korrekt. Udvalget opfordrer derfor Kommissionen til fremover at fastlægge klare og detaljerede retningslinjer for offentlige indkøb af social karakter, som de lokale og regionale myndigheder kan henvise til ved indgåelse af offentlige kontrakter for fairtradeprodukter;

15.   har med interesse bemærket, at Kommissionen for nylig vedtog en meddelelse om offentlige indkøb for et bedre miljø (som supplement til Kommissionens vejledning i grønne indkøb) for bedre at opfylde de kontraherende myndigheders behov for vejledning i forbindelse med bæredygtige offentlige indkøb og i øjeblikket er i færd med at udarbejde en lignende vejledning om »sociale« offentlige indkøb. Tilsammen udgør disse vejledninger en omfattende vejledning i forbindelse med bæredygtige (øko-sociale) offentlige indkøb;

16.   bifalder meddelelsen om endnu en vejledning og beder Kommissionen om at sikre en hurtig offentliggørelse som følge af den hurtige udvikling på området;

17.   opfordrer til selv at arbejde for udbredelsen af tilsvarende retningslinjer ved at gøre brug af sit kontaktnet og samtidig samarbejde med Kommissionen for at gennemføre målrettede oplysningskampagner over for de lokale myndigheder, som (navnlig hvis de har ens målsætninger) kunne etablere deres eget netværk for god praksis til brug for fairtrade produkter;

18.   mener, det bør overvejes, om det for den gensidige anerkendelses skyld kunne være nyttigt med et nyt projekt. Kommissionen og Regionsudvalget er for tiden ved at gennemføre »en decentral samarbejdsbørs« med det sigte at lette og koordinere udviklingen af foranstaltninger inden for igangværende decentrale samarbejdsaktiviteter mellem lokale og regionale myndigheder i EU og deres partnere i udviklingslandene. Samarbejdsbørsen bliver en online tjeneste, som har det formål at samle krav og ansøgninger om støtte på ét sted sammen med interessetilkendegivelser eller tilbud. Regionsudvalgets medlemmer opfordres til at gøre brug af dette elektroniske værktøj (planlagt til 2010), når de har relevante oplysninger. På den måde lettes informationsudvekslingen betydeligt i udviklingssamarbejdet mellem de europæiske lokale og regionale myndigheder, og det vil gøre det muligt at afstemme projekterne mellem myndighederne i EU og udviklingslandene;

19.   i denne sammenhæng kunne decentrale samarbejdsprojekter bruges til at fremme fairtradeprodukter, indsamle konsekvensanalyser og støtte mindre producenter i Syden;

20.   peger på den mulige gevinst ved ud over at fremme offentlige fairtradeindkøb også at fremme private indkøb, som overholder fairtradekriterierne. Udvalget opfordrer derfor de lokale og regionale myndigheder til at udarbejde incitamenter, som fremmer fairtradeindkøb i erhvervslivet som f.eks. konkurrencer med forbillede i allerede eksisterende konkurrencer såsom »Fairtradehovedstæder« og »Fairtradebyer«.

Kommissionens støtte

21.   bifalder Kommissionens engagement for så vidt angår fairtrade og andre handelsrelaterede koncepters potentielle bidrag til bæredygtig udvikling og viljen til også fremover at ville støtte lignende koncepter;

22.   finder det altafgørende, at der er en god balance mellem ønsket om handel, investeringer og økonomisk vækst som en del af den dagsorden, der på den ene side er baseret på liberalisering og globalisering og overholdelse af principperne for bæredygtig udvikling, og på den anden side behovet for gennemsigtige, fair handelsbetingelser og de rigere industrilandes klare anerkendelse af de mindre udviklede landes presserende problemer i forbindelse med handelsforhandlinger. Forskellige fairtradeorganisationer er overbevist om, at handel kan være et effektivt middel til fremme af den bæredygtige udvikling og nedbringelse af fattigdommen, hvis den foregår på retfærdig og ansvarlig vis. Hvis disse mål skal nås, er det imidlertid en forudsætning, at der sker en grundlæggende omstrukturering af handelspolitikken. Den nuværende gennemgående markedsbaserede tendens vil ikke kunne afhjælpe den eksisterende ubalance mellem de forhandlingsstærke multinationale koncerner og de mindre producenter. Når der skal udformes handelspolitik, forudsætter det en systematisk inddragelse af de fattige landes marginaliserede små producenter for at fjerne de uretfærdigheder, der findes i det nuværende handelssystem;

23.   glæder sig over, at Kommissionen har ydet finansiel støtte til fairtrade og andre bæredygtige handelsrelaterede aktiviteter, navnlig gennem sine instrumenter til udviklingssamarbejde. Mellem 2007 og 2008 blev der ydet 19,466 mio. EUR til forskellige aktioner. I den forbindelse drejede det sig hovedsageligt om bevidsthedsfremmende foranstaltninger i EU. I 2008 og 2009 blev der hertil afsat yderligere 1 mio. EUR;

24.   anmoder dog Kommissionen om - som følge af visse medlemsstaters voldsomme udvikling på fairtradeområdet - at undersøge, hvorvidt der burde bevilges flere midler til de medlemsstater, der endnu ikke er så engagerede;

25.   bekræfter Kommissionens hensigt om i højere grad at støtte konsekvensvurderinger og bestræbelser i retning af markedsgennemsigtighed samt at være mere opmærksom på vurderingen af vanskeligheder forbundet med at gennemføre ordninger og opnå certificering. Dette kunne yderligere støttes ved lignende foranstaltninger i EU-medlemsstaterne for at finansiere undersøgelser af fairtrades virkning.

De lokale myndigheders engagement i udviklingspolitikken

26.   Regionsudvalget bifalder udtrykkeligt anerkendelsen af den vigtige rolle, de lokale og regionale myndigheder spiller for handelspolitikken for fairtradeprodukter. I den forbindelse er de lokale og regionale myndigheders engagement i udviklingspolitikken ikke noget nyt. Mange europæiske regioner såvel som lokale og regionale myndigheder har i årevis haft gang i fairtradeprojekter sammen med deres partnere i udviklingslandene. Partnerskaber skal bygge på parternes gensidige tillid til hinanden og på en transparent omgang med hinanden. Aftaler om fairtrade skal overholde principperne om lige behandling, gensidig anerkendelse og proportionalitet;

27.   konstaterer desuden, at de lokale og regionale myndigheder i lyset af decentraliseringen griber fairtrade mere og mere professionelt an. De lokale og regionale myndigheder råder over værdifuld viden på områder, der er af stor betydning for udviklingslandene og opfyldelsen af millennium-udviklingsmålene. De må derfor betragtes som vigtige aktører i en fairtradepolitik;

28.   bifalder Kommissionens ønske om at bevare ngo-karakteren af fairtrade og andre lignende ordninger for bæredygtighed i hele EU. Regulering fra det offentliges side kunne gribe forstyrrende ind i udviklingen og den måde, dynamiske private ordninger fungerer på;

29.   er imidlertid af den opfattelse, at der i forbindelse med offentlige indkøb er behov for særlige lovpligtige standarder for udbud, så leverandører af fairtrade produkter får mulighed for at afgive bud.

Oplysningsarbejde

30.   Regionsudvalget glæder sig over udviklingen af fairtrade og kommunernes og regionernes stadig større vilje til at indføre øko-sociale kriterier for offentlige indkøb. En sådan vilje får endnu større betydning i den nuværende finans- og økonomikrise. Da fairtrade startede i 1970'erne, fokuserede kritikken på de uretfærdige verdenshandelsstrukturer. Fairtrade begyndte som en oplysningsbevægelse, men gør sig i dag handelspolitisk bemærket gennem øget omsætning;

31.   minder om, at decentrale strukturer i det europæiske oplysningsarbejde er en vigtig partner for fairtrade på samme måde som forbrugerorganisationer systematisk bør inddrages i udviklingsmæssige målsætninger. Derved bør en vurdering af uretfærdige verdenshandelsstrukturer, navnlig inden for den europæiske handels- og landbrugspolitik, have fortrinsret frem for ens personlige muligheder for at købe fairtrade. Oplysningsarbejde forbliver et redskab til at modvirke fattigdom, underudvikling, udnyttelse, sult og miljøforringelse;

32.   konstaterer med tilfredshed, at EU's lokale og regionale myndigheder i de seneste år har bestået deres prøve som det niveau inden for fairtrade og retfærdige indkøb, der er tættest på borgerne. Fairtrade byer og fairtrade universiteter har helt klart gjort det lettere og har givet mange tusinde mennesker konkrete muligheder for at deltage i fairtrade. Allerede siden 2001 har man haft fairtrade byer i Storbritannien og siden 2008 i Tyskland. Storbritannien indtager for øvrigt andenpladsen på verdensplan for fairtrade forbrug pr. indbygger. Der findes mere end 700 fairtradebyer i 12 EU-lande, og der er mange flere kandidater til fairtradebytitlen;

33.   gør opmærksom på, at det er nødvendigt at styrke forbrugernes magt gennem informations- og oplysningsarbejde i den lokale og nationale presse, men også i større grad i de elektroniske medier. Et samarbejde med forbrugerorganisationer åbner op for ekstra potentiale;

34.   hilser det velkomment, at kontoret til fremme af fairtrade (The Fair Trade Advocacy Office) for nylig har taget initiativ til at opfordre medlemmer af Europa-Parlamentet til at forpligte sig til at fremme fairtrade for at hjælpe marginaliserede producenter og fattige arbejdstagere på den sydlige halvkugle. Regionsudvalget mener, at sådanne initiativer kan udvides til at omfatte andre forvaltningsniveauer;

35.   understreger, at globaliseringens udfordringer for længst har nået Europas kommuner og regioner. En forudsætning for at kunne reagere rimeligt og fremtidsorienteret på disse udfordringer er yderligere efteruddannelse, professionalisme og netværker mellem aktørerne på kommunalt, regionalt og nationalt plan. Dette arbejde er først lige begyndt i Europa, og der er hårdt brug for en systematisk udvidelse.

Støtte til kommuner og regioner

36.   konstaterer med interesse, at Tyskland f.eks. siden 2001 har fået oprettet et serviceagentur for »kommuner i en fælles verden«, som samarbejder med 2 600 tyske kommuner og som regel også med deres internationale partnere (også venskabsbyer). Serviceagenturet har i meget høj grad været med til at styrke de tyske kommuners udviklingspolitiske engagement til fremme af fairtrade og øko-sociale indkøb med støtte fra forbundsregeringen, de fleste delstater, kommunale centralforbund og sammenslutningen af ngo'er;

37.   fremsætter henstillinger til lokale og regionale medlemsregioner om gennem systematisk fremme at styrke deres potentiale over for de voksende globale udfordringer, så de opnår en bæredygtig udvikling, der kan overvinde fattigdom og bekæmpe miljøforringelse, og navnlig at fremme udvekslinger mellem gamle og nye EU-medlemslande. Informationsudvekslingen bør fremmes via Regionsudvalgets netportal for decentralt samarbejde med det sigte at dele erfaringer og skabe benchmarking for dermed at hjælpe syd- og østeuropæiske lande med at udvikle ideer til at fremme fairtrade i forbindelse med deres strategier for bæredygtig udvikling og tilpasning til klimaændringerne;

38.   finder de i meddelelsen omtalte 19 mio. EUR som støttemiddel og den planlagte stigning på en million til styrkelse af fairtrade for en god start, men gør dog opmærksom på, at der fremover vil være behov for flere midler på grund af problemernes størrelse, men også som følge af den oplagte mulighed, der findes til styrkelse af det eksisterende potentiale;

39.   gør opmærksom på, at lokale og regionale myndigheder også kan bidrage direkte til at fairtrade bliver en succes, hvis:

| — | de udelukkende byder på fairtrade kaffe og te på deres møder, kontoer og kantiner, |
| --- | --- |

—

de udelukkende byder på fairtrade kaffe og te på deres møder, kontoer og kantiner,

| — | by- og kommunalråd støtter sådanne kampagner, |
| --- | --- |

—

by- og kommunalråd støtter sådanne kampagner,

| — | arbejdet i »verdensbutikker« anerkendes af kommunerne, |
| --- | --- |

—

arbejdet i »verdensbutikker« anerkendes af kommunerne,

| — | så mange byer som muligt bestræber sig på at kunne kalde sig »fairtradebyer«. |
| --- | --- |

—

så mange byer som muligt bestræber sig på at kunne kalde sig »fairtradebyer«.

Udarbejdelse af en europæisk fairtrade strategi

40.   opfordrer til udvikling af en fælles »europæisk fairtradestrategi for lokale og regionale myndigheder« sammen med et handlingsprogram, som opfylder miljømæssige og sociale kriterier for at fremme fairtrade og øko-sociale indkøb. Denne strategi kunne udvikles på seminarer og konferencer, som er kommet i stand gennem national og tværregional forberedelse, hvor interesserede parter fra det politiske liv, staten, ngo'er og den private sektor bliver inddraget;

41.   mener, at denne strategi bør vedtages på en konference, som Regionsudvalget eller det pågældende EU-formandskab arrangerer, og derefter præsenteres og debatteres i Bruxelles inden for rammerne af Regionsudvalgets arrangement »Open Days«, der har påkaldt sig stor opmærksomhed;

42.   har i betragtning af finans- og økonomikrisen samt den overhængende klimakatastrofe til hensigt også at vende blikket mod og inddrage de vigtigste aktører fra landene på den sydlige halvkugle og skærpe opmærksomheden over for globaliseringens følger. En styrkelse af fairtradestrukturerne og de øko-sociale indkøbs betydning på kommunalt og regionalt plan er således mindst lige så afgørende som et stærkere netværk med partnerne i de producerende lande;

43.   gør opmærksom på, at fordelene ved fairtrade og øko-sociale indkøb hidtil overvejende har begrænset sig til landbrugsprodukter fra mindre brug i de såkaldte udviklingslande. Fremover vil der være mulighed for at udvide udbuddet af fairtradeprodukter og - tjenesteydelser ved at trække på de høstede erfaringer og fastlægge kriterier for den videre udvikling samt styrke retssikkerheden. Man bør tilstræbe og støtte en videre udvikling af forbindelsen mellem producenterne og de endelige forbrugere. At »udvide udbuddet af fairtradeprodukter« vil sige håndværksmæssige og industrielle produkter fra alle oprindelseslande såvel som udbud af fairtradetjenesteydelser som f.eks. »fair turisme«. Med en »videre udvikling af strukturerne« tænkes først og fremmest på en evaluering af overholdelsen af øko-sociale kriterier og ILO's minimumsstandarder, men også spørgsmål om transport og selve salget;

44.   gør opmærksom på, at der i den forrige behandling af dette spørgsmål ikke blev taget tilstrækkeligt hensyn til Kommissionens direktiv fra 2008 om styrkelse af handicappedes rettigheder. Erfaringer fra internationale kommunale partnerskaber opmuntrer til, at man i højere grad inddrager handicappede i fairtrade og øko-sociale indkøb. Udvalget opfordrer til at behandle og gennemgå dette emne i den foreslåede strategi samt under de nationale og tværregionale forberedelser;

45.   er bevidst om, at fairtrade, tegner sig for mindre end 1 % af Europas samlede handelsmæssige omsætning. Førende lande som Schweiz, England, de skandinaviske lande, Holland, Østrig og Luxembourg med andele på over 10 % giver til gengæld mod på en styrket indsats navnlig i Syd- og Østeuropa. Det ofte udmærkede samarbejde mellem ngo'er, kommuner og den lokale økonomi har i fællesskab med partnerne i de sydlige lande udviklet imponerende, ansvarlige modeller for hele Europa. De udgør et incitament for alle kommuner og regioner i Europa, der på den måde samtidig kan være med til at bidrage til opnåelse af millennium-udviklingsmålene inden 2015.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/15 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/15

---

Regionsudvalget udtalelse: »Bidrag til bæredygtig udvikling: Hvilken rolle spiller fairtrade og handelsrelaterede ngo-garantiordninger for bæredygtighed?«

(2010/C 175/04)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

GENERELLE BEMÆRKNINGER

Regionsudvalget

1.   hilser Kommissionens meddelelse velkommen og anser den for meget positiv, da den viser interesse for landbrugsfødevarer og især for udviklingen af en passende ramme, som kan støtte og styrke en landbrugsproduktion af kvalitet i EU og forbedre dens image blandt forbrugerne;

2.   mener, at produktionen af landbrugsfødevarer af kvalitet har særlig stor betydning for en bæredygtig udvikling af landdistrikterne, og at den på langt sigt bidrager til at bevare regionernes landskaber og deres identitet, som formes af landmændene og kvægavlerne gennem deres produktionsmetoder, hvorved den medvirker til den fremtidige regionale udvikling;

3.   understreger den store betydning af denne produktion, som gør den fortjent til en støtteramme, der sikrer dens stabilitet på langt sigt og investeringernes lønsomhed gennem markedsorienterede foranstaltninger, som omfatter lovfæstet mulighed for at indføre en mærkning med angivelse af produktionslandet, og som fremmer fælles produktionsstandarder på EU-plan, især på områderne fødevaresikkerhed, miljøbeskyttelse og traditionelle produktionsmetoder;

4.   glæder sig over, at Kommissionens meddelelse anerkender, at landbrugsprodukternes kvalitet er uløseligt knyttet til regionernes traditioner, udvikling og bæredygtighed, men de må styrkes og beskyttes gennem ordninger såsom geografiske betegnelser, og den intellektuelle ophavsret hertil bør beskyttes på verdensplan;

5.   vil gerne minde Kommissionen om, at den bør være den første til at træffe konkrete foranstaltninger for at oplyse forbrugerne, især de europæiske, om de geografiske betegnelsers specifikke karakteristika, egenskaber og særlige tilknytning til landdistrikternes bæredygtige udvikling;

6.   er enigt med Kommissionen i, at de hovedspørgsmål, der skal tages op i forbindelse med udviklingen af en passende kvalitetspolitik for landbrugsprodukter, må være oplysning, sammenhæng og forenkling;

7.   mener, at der bør udvikles nogle retningslinjer, som sikrer, at certificeringsordningerne fungerer godt ved at skabe en vis grad af ensartethed mht. så vigtige aspekter som mindstekravene til kontrol for at undgå eventuelle skævheder mellem lignende ordninger;

8.   erkender, at der for mærkningsordningernes vedkommende bør udarbejdes EU-handelsnormer, men de bør være så enkle som mulige;

9.   er overbevist om, at en ambitiøs kvalitetspolitik for landbrugsfødevarer er nøglen til at opnå en vidtgående udvikling af et bæredygtigt europæisk landbrug, som er i stand til at dække det europæiske samfunds behov på passende vis og vinde markedsandele på de eksterne markeder;

10.   mener også, at man retfærdigvis og over for den europæiske offentlighed bør anerkende den indsats, som de europæiske landmænd og kvægbrugere har gjort for at tilpasse sig de strenge miljø-, fødevaresikkerheds- og dyrevelfærdskrav;

EU’s produktionskrav

11.   mener, at man kunne undersøge muligheden for at indføre en frivillig mærkning, som angiver produktionsstedet (hvor en afgrøde er høstet, hvor husdyr er født og opdrættet, hvor malkekøer er malket osv.). Ligeledes kunne man undersøge muligheden for at kræve obligatorisk angivelse af oprindelsen (når der er tale om forarbejdede produkter, menes der hermed det sted, hvor den sidste væsentlige forarbejdning har fundet sted), men forinden må man afveje fordele og ulemper ved en sådan foranstaltning, som allerede er obligatorisk for nogle produkter. På denne måde ville de europæiske producenter få mulighed for at give sig til kende i kraft af disse mærker og det ville befordre en bred og konkret oplysning af forbrugerne;

12.   støtter forslag om at udvikle både dyrevelfærds- og CO2-mærkning. Udvalget går endvidere ind for, at der på EU-niveau fastsættes nærmere regler for integreret produktion.

Handelsnormer

13.   anerkender betydningen af handelsnormer, som fortsat bør være obligatoriske, men man bør tage fat på en gennemgribende revision af dem med henblik på en forenkling, hvor det overflødige skæres bort, således at kun de oplysninger, som er virkeligt vigtige for markedsføringen af det enkelte produkt, står tilbage. En sådan revision bør gennemføres i nært samarbejde med aktørerne og der bør fastlægges en revisionsprocedure, som gør det muligt at indføre ændringer tilpas hurtigt og gnidningsløst. Under alle omstændigheder bør man bevare de sektorspecifikke særtræk for at lette forståelsen og anvendelsen af normerne;

14.   synes, det er en god ide at undersøge, om det er muligt at fastsætte særlige fakultative forbeholdte udtryk for »traditionelt fremstillet produkt« og »bjergprodukter«, og understreger, at de regionale myndigheder netop kan spille en meget vigtig rolle i udarbejdelsen af dem.

Geografiske betegnelser

15.   er modstander af at slå de tre forskellige eksisterende ordninger sammen, da det gælder om at bevare sammenhængen i systemet og det enkelte produkts særlige karakteristika. Det går også ind for at bevare de to instrumenter (Beskyttet Oprindelsesbetegnelse (BOB) og Beskyttet Geografisk Betegnelse (BGB)). De har begge vist sig meget nyttige og er blevet vældigt godt modtaget af producenterne. Det er dog altafgørende at forstærke indsatsen for at oplyse om og fremme disse instrumenter;

16.   anser en forenkling for absolut påkrævet – ikke kun gennem en strømlining af de administrative procedurer, men også af alle aspekter vedrørende registrering, vedligeholdelse og forvaltning, som aktørerne i de forskellige ordningen skal overholde;

17.   går ind for, at forarbejdede produkter evt. kan mærkes med disse betegnelser, forudsat at der er tilstrækkelig garanti for de anvendte ingrediensers oprindelse og for, at producenterne, som har retten til den pågældende betegnelse, har givet tilladelse til, at den benyttes;

18.   er enigt i, at man for ferskvarers vedkommende med fordel kunne overveje en eventuel udvidelse af certificeringskravene til de forskellige erhvervsdrivende i forsyningskæden, som det er tilfældet for økologiske produkter, for at vurdere de sandsynlige positive aspekter af en sådan anvendelse;

19.   henviser til, at et stort antal aktører med tilknytning til BOB- og BGB-ordningerne har peget på nødvendigheden af at råde over instrumenter, som giver mulighed for at regulere produktionen, og understreger, at hvis BOB- og BGB-producenterne ikke får sådanne instrumenter i hænde, vil der være en fare for, at produktionen ophører, eller at produkternes ægthed og kvalitet går tabt, hvilket på sin side vil være en trussel mod landdistrikternes samfunds- og produktionsstruktur i mange europæiske regioner;

20.   opfordrer Kommissionen til at finde frem til de nødvendige instrumenter til produktionsforvaltning inden for BOB- og BGB-ordningerne, som bør stilles til rådighed for dem. Regionernes eget udviklingspotentiale er i mange tilfælde knyttet til den bæredygtige udvikling af landdistrikterne, og den kan ikke være bæredygtig, hvis BOB- og BGB-ordningerne ikke råder over instrumenter, som gør det muligt at regulere produktionspotentialet, så der opnås en rimelig balance mellem udbud og efterspørgsel ved kun at tillade produktionsstigninger, som svarer til stigningerne i afsætningen;

21.   BOB- og BGB-betegnelserne er en intellektuel ophavsret, og der bør derfor gives mulighed for frivillig regulering af produktionen – ligesom det er tilfældet med et hvilket som helst andet varemærke – i henseende til såvel kvalitet som kvantitet, idet en sådan regulering ikke bør anvendes i et egentligt spekulationsøjemed, men have bæredygtighed som mål;

22.   anbefaler, at man undersøger aspekterne i forbindelse med beskyttelsen af BOB- og BGB-betegnelserne. Aktørerne og regionerne mener, at beskyttelsesniveauet bør være ét og det samme på internationalt plan, og Kommissionen anmodes derfor om at tage de nødvendige skridt til at sikre en så høj beskyttelse som muligt, uafhængigt af, om de forskellige BOB- eller BGB-produkter har et ry, der rækker ud over regionernes eller medlemsstaternes grænser;

23.   udtrykker ønske om, at Kommissionen intensiverer sit arbejde for at stramme reglerne inden for den fælles markedsordning, at der gøres fremskridt i de bilaterale aftaler med strategiske lande, og at der lægges vægt på beskyttelsen af BOB- og BGB-betegnelser i antipiratkopieringsaftaler.

Økologisk landbrug

24.   glæder sig over de nylige lovændringer på dette område og over beslutningen om at anvende det nye EU-logo for økologiske produkter fra 2010. Det er overbevist om, at denne foranstaltning sammen med det store arbejde, som aktørerne inden for det europæiske økologiske landbrug lægger i det, giver dette meget miljøvenlige produktionssystem store udviklingsperspektiver.

Traditionelle specialiteter

25.   er enigt med Kommissionen i, at denne ordning langt fra har opfyldt sit potentiale og støtter forslaget om at undersøge, om det er muligt at indføre »traditionelt produkt« som et forbeholdt udtryk, forudsat at der stilles krav om opfyldelse af klart definerede certificerbare specifikationer;

26.   beder Kommissionen om at undersøge og indføre de nødvendige særlige støtteordninger for såvel traditionelle produkter som bjergprodukter, hvis disse to produkttyper kommer til at erstatte de nuværende garanterede traditionelle specialiteter (GTS).

Sammenhæng med nye EU-ordninger

27.   anbefaler, at Kommissionen sikrer sig, at der er sammenhæng mellem nye EU-kvalitetsordninger og -initiativer gennem en proaktiv og pragmatisk vurdering af merværdien og nytten af dem. Man bør i denne forbindelse også tage hensyn til forbrugernes behov og vurdere, om de rent faktisk har en interesse i indførelsen af nye ordninger.

Retningslinjer for private og nationale ordninger for certificering af fødevarer

28.   støtter Kommissionens initiativ til udarbejdelse af retningslinjer for god praksis for anvendelsen af ordninger, der vedrører landbrugsprodukters og -fødevarers kvalitet, og er enigt i, at der ikke bør udarbejdes lovgivning for de private og nationale certificeringsordninger.

Afsluttende anbefalinger

29.   opfordrer Kommissionen til at gøre en stor indsats for at oplyse om og støtte EU's kvalitetsordninger for fødevarer; indsatsen skal rettes mod de europæiske forbrugere og have som mål at styrke systemet, afklare de forskellige begreber og fremme forbruget af disse produkter, således at der skabes interesse i hele det europæiske samfund for bevarelsen af de europæiske landdistrikters produktionsstruktur;

30.   foreslår, at Kommissionen i højere grad anerkender den strategiske rolle, som de europæiske regioner spiller for en landbrugs- og fødevareproduktion af høj kvalitet, og er meget lydhør over for regionernes krav på dette område, der har så stor betydning for en bedre socioøkonomisk udvikling af regionerne.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/19 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/19

---

Regionsudvalget udtalelse: »Grønbog: Flere unge i læringsmobilitet«

(2010/C 175/05)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

Bemærkninger vedrørende landbrug og udvikling af landdistrikterne

1.   bemærker at Kommissionens meddelelse klart fokuserer på moderat ugunstigt stillede områder, støtter kraftigt Kommissionens forslag om at afklare afgrænsningen af de moderat ugunstigt stillede områder og understreger, at bjergområder ikke direkte er berørte af denne meddelelse, og at formålet ikke er at fokusere på forbindelserne mellem de forskellige kategorier af områder med naturbetingede ulemper;

2.   udtrykker tilfredshed med Kommissionens foreslåede arbejdsmetode, som stemmer overens med udvalgets henstillinger i dets udkast til hvidbogen om forvaltning på flere myndighedsniveauer (1);

3.   gør opmærksom på, at landbruget er en meget vigtig økonomisk sektor i EU, der sikrer beskæftigelse for ca. 30 mio. mennesker. Landmændenes tilstedeværelse er afgørende for at opretholde den sociale struktur i landområderne og for at beskytte miljøet og landskabet. Det er også vigtigt at bevare landbrugsproduktionsfaciliteter i EU, for at Europa kan fortsætte med at producere levnedsmidler af høj kvalitet. Det er en rolle, der bliver stadig vigtigere, da klimaændringerne er med til at reducere produktionskapaciteten andre steder i verden. Støttesystemet for de ugunstigt stillede områder er yderst vigtigt for at kompensere for problemer, der skyldes naturlige ulemper i visse områder og dermed hjælpe med til at bevare landbruget der;

4.   understreger, at lokale og regionale myndigheder er direkte berørt af denne meddelelse, eftersom områder med naturbetingede ulemper i 2005 udgjorde 31,2 % af Europas udnyttede landbrugsland, hvor landbrug udgør en stor del af økonomien;

5.   bemærker, at behovet for foranstaltninger for ugunstigt stillede områder har ændret sig betragteligt siden begyndelsen af 1975. Passende arealforvaltning er blevet en nøgleprioritet, så man kan kompensere for de ulemper, der skyldes naturlige handicap. Landbrug i ugunstigt stillede områder er samtidig med til at bevare en regions tiltrækningskraft, biodiversitet og kulturlandskabet;

6.   understreger, at kompensationsudbetalinger bør forblive et redskab til kompensation for ulemper som følge af naturlige handicap eller ugunstige produktionsvilkår. Det er ikke hensigten, at de skal være landbrugsmiljøforanstaltninger;

7.   understreger, at de simuleringer, der ønskes gennemført, skal være tænkt som en øvelse og ikke som et juridisk bindende grundlag. Regionsudvalget vil under alle omstændigheder igen se nærmere på Kommissionens nært forestående forslag med udgangspunkt i en udtømmende og grundig analyse af deres forventede konsekvenser;

8.   tager højde for de bemærkninger, Revisionsretten har fremsat i sin beretning om, at Kommissionen fremfører utilstrækkelige begrundelser for at fortsætte med at anvende den nuværende klassificering af ugunstigt stillede områder, som går videre end en effektiv gennemførelse af støtteordningen (pkt. 76).

Konkrete aspekter i afgrænsningen af ugunstigt stillede områder (kriterier, finjustering, osv.):

9.   finder beslutningen om at definere biofysiske kriterier for at forbedre kortlægningen af ugunstigt stillede områder en hensigtsmæssig måde at skabe et mere sammenhængende og sammenligneligt system på for at sikre, at hjælpen i disse områder fordeles mere effektivt og retfærdigt;

10.   opfordrer til enkle og overskuelige fælles kriterier, såvel som klare støtteberettigelseskriterier for at sikre transparens og sammenlignelige betalinger. På den måde kan man sikre et effektivt støttesystem til fordel for landbrugsvirksomhed og produktionskapacitet i ugunstigt stillede områder. Det er absolut nødvendigt at sikre, at systemet kan retshåndhæves, er til at forstå af landbrugerne og kan forvaltes af administrationen;

11.   foreslår, at afgrænsningen af områder, der er berørt af en enkelt naturbetinget ulempe også bør tage udgangspunkt i kriterier som geografi og planlægning af arealanvendelsen og ikke kun biofysiske kriterier, så man kan tage højde for faktorer som indhegning, adgang til infrastruktur og særlige økosystemers skrøbelighed;

12.   bemærker Kommissionens forslag om, at et område kan betragtes som værende ugunstigt stillet, hvis minimum 66 % af dets udnyttede landbrugsland opfylder mindst et ud af otte kriterier. Samtidig med at hele formålet med zoneinddelingen er at støtte områder, hvor det er altafgørende at bevare landbruget, bør den foreslåede grænse ikke sættes for højt og føre til en potentiel udelukkelse af områder, der er meget hårdt ramt af naturbetingede ulemper. Den endelige definition af procentsatsen for, at et område kan komme i betragtning som ugunstigt stillet, bør overvejes nøje, og skal ikke drøftes nærmere, før simuleringer og kortlægninger ligger klar;

13.   foreslår at overveje kumulative kriterier eller indekssystemer i heterogene områder, der samtidig lider under flere ulemper. Anvendelsen af en sammensat indikator vil tillade kombinationen af flere kriterier, og dermed muliggøre en klassificering af et ugunstigt stillet område, selv om individuelle kriterier ikke ville udløse denne klassificering;

14.   foreslår desuden, at man overvejer at anvende supplerende kriterier som markkapacitetsdage – en foranstaltning, der siger noget om, hvor let jorden bearbejdes, og som måler samspillet mellem jord/vand-balancen og klimaet. Derudover bør også mængden af varige græsarealer indgå i kriteriedokumenterne, da områder, der overvejende består af græsarealer, tydeligvis har færre alternativer til dyrkning af afgrøder end agerbrugsområder;

15.   anmoder om, at man undersøger, hvorvidt omklassificeringen af de såkaldte mellemliggende områder kan ske på baggrund af mindre territoriale enheder end LAU 2 (f.eks. kommuner eller særskilte arealer), såfremt de nødvendige data foreligger. På den måde kunne landmændene sikres en langt mere rimelig, og mere logisk kompensation, der kan retshåndhæves;

16.   noterer sig Kommissionens forslag om, at medlemsstater skal »finjustere« de områder, der er afgrænsede under de biofysiske kriterier ved at anvende passende produktionsbaserede indikatorer, dvs. systematisk fjerne de områder, for hvilke man har løst problemet gennem kunstige indgreb, og hvor de relevante produktionsrelaterede indikatorer er sammenlignelige med det nationale gennemsnit;

17.   anbefaler ikke desto mindre, at man i stedet for Kommissionens foreslåede »finjustering« indfører regionalt tilpassede kriterier med passende tærskler. Medlemsstater og regioner er bedre i stand til at finde frem til passende kriterier og de rette tærskler for at afgrænse ugunstigt stillede områder i de enkelte regioner. Under alle omstændigheder skal såvel en »finjustering« som en regionalt tilpasset løsning været en valgmulighed og ikke nogen forpligtelse.

Udfasning

18.   sætter pris på meddelelsens målsætning om at indføre en mere gennemsigtig, relevant og sammenlignelig metode til at finde frem til de landbrugsarealer, der er berørt af naturbetingede ulemper og derfor er støtteberettigede, og på den måde tage fat på Den Europæiske Revisionsrets bemærkninger i særberetningen om dette emne;

19.   er imidlertid bekymret over mange regioners tab ved at fjerne det nuværende socioøkonomiske kriterium i afgrænsningen af områderne eller når velafprøvede indekssystemer ikke længere kan anvendes. Ikke desto mindre vil det være en hjælp at overveje, hvordan kriterierne for geografi og planlægning af arealanvendelsen kan indarbejdes i ordningen, når man skal omklassificere ugunstigt stillede områder;

20.   overvejer tillige behovet for en udfasning for regioner og/eller kommuner, der ikke længere er berettigede til denne klassificering. Der bør være en fornuftig overgangsperiode, så landmændene får mulighed for at tilpasse sig den nye støtteordning for de ugunstigt stillede områder. Denne proces bør også tages med i overvejelserne, når man fastlægger den politiske linje i den fremtidige fælles landbrugspolitik.

Subsidiaritetsprincippet

21.   er enig i, at anvendelsen af en række fælles biofysiske kriterier faktisk kan betyde en mere transparent, forenklet og sammenlignelig klassificeringsmetode, hvilket vil medføre en mere effektiv forvaltning af midlerne. I lyset af de eksisterende risici for divergens, synes det mest hensigtsmæssige sted at indlede tiltag at være på fællesskabsplan – i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet.

Bedre lovgivning

22.   går fuldt og helt ind for den fremgangsmåde, der er udstukket i udarbejdelsen af meddelelsen. Konsekvensanalysen tager højde for forskellige muligheder og analyserer dem i dybden. Det er vigtigt at huske på de ekstra omkostninger, den ny model vil indebære, navnlig i de indledende faser;

23.   understreger ikke desto mindre, at en reform af det nuværende system og overgangen til et system baseret på biofysiske kriterier vil have socioøkonomiske konsekvenser, som skal tilgodeses, når den ny metode gennemføres;

24.   har endelig store forventninger til, at definitionen af en række fælles kriterier for afgrænsning af ugunstigt stillede områder også bør forenkle gennemførelsen af støttesystemet med henblik på at kompensere for naturbetingede ulemper på europæisk plan og dermed sikre større gennemsigtighed og effektivitet.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---

(1)  CdR 89/2009 fin

1

---

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/22 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/22

---

Regionsudvalget udtalelse: »Tingenes internet« og »Videreanvendelse af den offentlige sektors informationer«

(2010/C 175/06)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

Generelle bemærkninger

1.   mener, at de unge europæere er samfundets fremtid. Alle unge mennesker bør have mulighed for at udvikle deres talenter og potentiale. Talent udvikles ikke blot i skolen (uddannelse), men også i familiefællesskabet, i foreningslivet (sport, musik og andre kulturtilbud), i ungdomsorganisationer, i de uformelle ungdomsgrupper og i lokalområderne, (hvor der findes biblioteker, musikskoler, sportsklubber og lignende tilbud). De lokale og regionale myndigheder er tættest på de unge menneskers hverdag og derfor afgørende for at danne nogle rammer for denne udvikling;

2.   mener, at det kan betale sig at investere i ungdommen og at give de unge udfoldelsesmuligheder. Kommuner og regioner, der tilbyder de unge god uddannelse – formel såvel som uformel – samt idræts-, fritids- og kulturfaciliteter, vil klare sig bedre økonomisk og blive et sikrere sted i fremtiden med en stærk social dimension, der er præget af tolerance og gensidig respekt;

3.   er stærkt overbevist om, at ungdomsstrategier bør have en ungdomscentreret indfaldsvinkel, hvor individet, dets talenter og behov for at udvikle hele sit potentiale er udgangspunktet;

4.   erkender, at unge alt for ofte udgør en af de mest sårbare grupper i samfundet, navnlig som følge af den økonomiske og finansielle krise, og at ungdommen i vores aldrende samfund bør opfattes som en værdifuld og kritisk ressource for samfundet, som kan og skal mobiliseres for at nå sociale og økonomiske mål (1);

5.   støtter behovet for en aktiv, positiv og tværgående ungdomspolitik, der omfatter alle unge menneskers potentiale og giver dem optimale muligheder for at udvikle deres talenter og færdigheder, så de kan leve, arbejde og tage aktivt del i samfundet, og som ikke udelukkende koncentreres om den gruppe af unge mennesker, der har behov for særlig opmærksomhed på grund af deres problemer;

6.   understreger især betydningen af foregribende og forbyggende foranstaltninger (2) og bemærker betydningen af at give unge bedre livsvilkår (1) og skabe et børne- og ungdomsvenligt samfund (3);

7.   bifalder Kommissionens meddelelse om en fornyet åben koordinationsmetode (ÅKM) med henblik på at tage fat på de unges udfordringer og muligheder og den foreslåede tilgang i denne meddelelse om at investere i unge mennesker og styrke deres potentiale;

8.   anerkender, at ungdomspolitik i kraft af sin natur er et bredt emne og støtter derfor EU's tværgående integration af ungdomsanliggender i en lang række politikker (i en sektoroverskridende tilgang), samtidig med at der også udvikles mere specifikke politikker vedrørende ungdomsarbejde;

9.   anbefaler, at Kommissionen tager højde for den erfaring og indsigt, der findes på lokalt og regionalt plan, og at fremtidige tiltag bygger på eksisterende initiativer som f.eks. »de europæiske ungdomsbyer« og inden for rammer som FN-konventionen om barnets rettigheder;

10.   erindrer om, at det i mange medlemsstater er de lokale og regionale myndigheder, der har det overordnede ansvar for udvikling, iværksættelse og gennemførelse af ungdomspolitikken. Det fremgik af resultaterne af den høring (4), Regionsudvalgets Netværk til Overvågning af Nærhedsprincippet afholdt inden for rammerne af denne udtalelse. På baggrund af den vigtige rolle, som de lokale og regionale myndigheder spiller i udformningen og gennemførelsen af ungdomspolitikken, opfordres Kommissionen til at tage hensyn til særlige regionale forhold, såsom geografiske kendetegn;

11.   opfordrer til, at der tages behørigt hensyn til de lokale og regionale myndigheders mening og bidrag i udviklingen af ungdomspolitikker, da de i flertallet af medlemsstaterne har ansvar for dette område;

12.   understreger de lokale og regionale myndigheders nøglerolle i udformningen af den foreslåede EU-strategi og kunne have ønsket en mere eksplicit reference i meddelelsen til de lokale og regionale myndigheders roller og kompetencer. Opfordrer de lokale og regionale myndigheder til at bidrage til den foreslåede EU-strategi i tæt samarbejde med alle interessenter på alle niveauer og navnlig under inddragelse af de unge og deres repræsentative organisationer.

Mainstreaming og samarbejde

13.   støtter EU-processen gående ud på at integrere ungdomsaspektet i en lang række politikker, således at der konsekvent tages højde for de unges situation på forskellige politikområder;

14.   støtter den fleksible tilgang med en ungdomspolitik med tre overordnede og sammenhængende mål, som er forbundet med indsatsområder, der vil blive evalueret regelmæssigt. Mener det er altafgørende, at målene og dermed forbundne tiltag overvåges effektivt og konsekvent på alle de niveauer, der er ansvarlige for et eller flere mål og opfordrer de lokale og regionale myndigheder til at forberede sig på at behandle udvalgte nøgleemner over en længere periode, så man kan forbedre anvendelsesområdet med henblik på større effektivitet;

15.   støtter de foranstaltninger, der peges på i meddelelsen og de tiltag, der foreslås medlemsstaterne og Kommissionen inden for deres respektive kompetenceområder;

16.   mener, det er altafgørende, at der i enhver EU-reform tages højde for unge menneskers behov og forhåbninger og anbefaler, at unge integreres som en målgruppe inden for større EU-strategier, kampagner og aktiviteter som f.eks. afløseren for Lissabonstrategien, EU's sociale dagsorden samt de tematiske strategier og aktiviteter, som udvalget håber, EU (institutionerne og de kommende Rådsformænd) fremover vil planlægge og gennemføre i tæt samarbejde med lokale og regionale myndigheder samt Regionsudvalget;

17.   minder i den sammenhæng om, at unge spiller en afgørende rolle med hensyn til opfyldelsen af den nye Lissabon-strategis målsætninger og derfor bør tilbydes bedre uddannelse, erhvervsuddannelse, mobilitet, adgang til arbejdsmarkedet, social integration og tjenesteydelser for unge familier;

18.   efterlyser en europæisk ungdomsstrategi, der er mere langsigtet og som fokuserer på kvalitet og nogle få udvalgte hovedtemaer. De anvendte kræfter og ressourcer skal koordineres, så gennemslagskraften øges;

19.   bifalder udpegelsen af 2011 som Europæisk år for Volontørarbejde. Opfordrer Kommissionen til udtrykkeligt at inkludere børn og unge som fokusgruppe på sin dagsorden og opfordrer kraftigt de lokale og regionale myndigheder til at deltage aktivt.

Gennemførelse og erfaringsudveksling

20.   støtter, at en effektiv ungdomspolitik nødvendiggør sektoroverskridende politiske tilgange i EU på nationalt, regionalt og lokalt plan for at levere resultater på områder som f.eks. børne- og familiepolitik, uddannelse, ligestilling mellem kvinder og mænd, beskæftigelse, boliger og sundhedspleje;

21.   glæder sig over, at meddelelsen anerkender, at de lokale og regionale myndigheder er afgørende for en gennemførelse af sektoroverskridende strategier, men minder om, at det i mange medlemsstater er de lokale og regionale myndigheder, der har det overordnede ansvar for udvikling, iværksættelse og gennemførelse af ungdomspolitikken;

22.   mener, at Kommissionen – med subsidiaritetsprincippet in mente - bør fokusere på at inspirere, stimulere og støtte nye og eksisterende initiativer inden for ungdomspolitik i tæt samarbejde med de lokale og regionale myndigheder;

23.   er enig i betydningen af en struktureret dialog med unge på de forskellige myndighedsniveauer og med alle berørte parter;

24.   opfordrer lokale og regionale myndigheder til at deltage i peer-læring med henblik på fastlæggelse af bedre politikker samt deltage i udformning, gennemførelse og spredning af eksempler på bedste praksis inden for politikker for og med ungdommen. CLIP-nettet (European network of Cities for Local Integration Policy of Migrants - europæisk netværk af byer vedrørende lokal politik for integration af indvandrere) og ERY-netværket (European regions for youth) er gode eksempel på en sådan tilgang (5);

25.   anser valget af en ny åben koordinationsmetode (ÅKM) som samarbejdsredskab til gennemførelsen af strategien. I den forbindelse må det sikres, at der ikke sker en kompetenceoverskridelse på EU-niveau eller oprettes yderligere bureaukratiske mekanismer, som tynger medlemsstaternes forvaltninger;

26.   understreger, at de lokale og regionale myndigheder er tættest på børn, unge, deres pasningsordninger, infrastrukturerne for unges uddannelse, helbred og sundhedspleje samt civilsamfundet og understreger efterfølgende kravet om direkte inddragelse af de lokale og regionale myndigheder som nøgleaktører på alle stadier af den foreslåede ÅKM, så EU-strategien kan realiseres;

27.   hvis man giver de unge flere muligheder for at deltage i disse myndigheder, vil man kunne opnå et mere fleksibelt og dynamisk samspil og forbedre de unges evne til at få indflydelse på offentlige beslutninger og dermed sikre, at de reelt inddrages i regionernes økonomiske, sociale og politiske liv;

28.   understreger, at anvendelsen af ÅKM ikke må føre til fjernelse af kompetencer fra de lavere forvaltningsniveauer til fordel for staterne, og at denne metode ikke må resultere i en harmonisering eller indgriben i medlemsstaternes beføjelser gennem udformning af indikatorer og yderligere rapporteringskrav. Udvalget henviser til sin tidligere offentliggjorte Hvidbog om forvaltning på flere myndighedsniveauer (6);

29.   minder om Regionsudvalgets anmodning til Kommissionen om, at anvendelsen af ÅKM i tilstrækkelig grad benytter sig af de lokale og regionale myndigheders rolle og derved respekterer deres mandat og tager højde for initiativer, der allerede er gennemført (7);

30.   opfordrer medlemsstaterne til at støtte ÅKM gennem lokale eller regionale handlingsplaner og omvendt, samt bidrage til at sikre, at der i de nationale planer tages hensyn til regionale og lokale planer, og at de gøres til genstand for skriftlige aftaler på flere niveauer;

31.   er enig i, at der er behov for videnbaseret politisk beslutningstagning og støtter forslaget om at gøre større brug af eksisterende redskaber til at indsamle informationer;

32.   støtter forslaget om at nedsætte en arbejdsgruppe til drøftelse af mulige »deskriptorer« (indikatorer) til evaluering af virkningen af de politiske aktiviteter inden for prioriterede områder. Anerkender at de lokale og regionale myndigheder er afgørende for gennemførelsen i marken og opfordrer kraftigt til deres aktive inddragelse i en sådan »deskriptor«-arbejdsgruppe;

33.   understreger, at rapportering bør forenkles og bør koncentrere sig om nøgledeskriptorer for prioriterede områder og understreger, at rapportering ikke bør være en ekstra administrativ byrde;

34.   beder Kommissionen om at sikre de berørte parter på lokalt og regionalt plan adgang til alle relevante EU-midler og fremme disse programmers synlighed og tiltrækningskraft ved at lette den administrative byrde, der er forbundet med EU-midler, som f.eks. programmet Aktive Unge;

35.   opfordrer medlemsstaterne til at tildele de lokale og regionale myndigheder og interessenter en passende finansiering til gennemførelsen af fælles målsætninger for unges volontørtjeneste og opfordrer medlemsstaterne til at gøre brug af EU-fonde og -programmer (som f.eks. Den Europæiske Socialfond og programmet Aktive Unge) for at forbedre kvaliteten af internationale volontørprojekter (8) ved at tilbyde støtte og vejledning til lokale, regionale og nationale volontørorganisationer. Procedurerne for udbud og tildeling af støtte bør være mere gennemsigtige og kravene til ansøgningens indhold, rapportering og dokumentation bør reduceres;

36.   er enig i, at der er behov for samarbejde med andre EU-institutioner og internationale organisationer, så aktiviteterne kan bygge videre på de forskellige parters stærke sider og dermed føre til gensidigt udbytte.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---

(1)  CdR 334/2006.

1

(2)  CdR 337/2008.

2

(3)  CdR 255/2007.

3

(4)  Rapport om høringen af nærhedsovervågningsnetværket og EDUC-underudvalgets medlemmer vedrørende meddelelsen om EU-strategien for unge, CdR 325/2009.

4

(5)  http://www.eurofound.europa.eu/areas/populationandsociety/clipabout.htm

5

(6)  CdR 89/2009.

6

(7)  CdR 253/2005.

7

(8)  CdR 252/2008.

8

---

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/26 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/26

---

Regionsudvalget udtalelse: »Det europæiske år for frivilligt arbejde (2011)«

(2010/C 175/07)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

A.   Generelle principper og bemærkninger

Slut med usikkerheden om definitionen af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder

1.   minder om, at utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder samt analfabetisme findes i alle verdens lande. Omkring 960 mio. mennesker er ramt af dette problem. Ifølge Unescos definition fra 1958 er en analfabet en person, der aldrig har lært at læse og skrive. »Utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder« er kendetegnende for personer, som trods skolegang af en vis varighed ikke har tilegnet sig de færdigheder i læsning, skrivning og regning, som anses for grundlæggende i det pågældende uddannelsessystem, og derfor står hjælpeløse over for det skrevne ord. Betegnelsen funktionel analfabetisme anvendes om mennesker, der aldrig har opnået det niveau af læse-, skrive- og regnefærdighed, som er nødvendigt for at klare sig i det daglige liv på lige fod;

2.   påpeger på grundlag af OECD's Pisa-undersøgelser, at andelen af unge med ringe læsefærdigheder er stigende i EU. Den er steget fra 21,3 % i 2000 til 24,1 % i 2006. Denne kendsgerning kræver øget mobilisering fra EU-institutionernes side;

3.   minder om, at målene for uddannelsesplan 2010, som forudså en 20 %-reduktion af andelen af elever med læse- og skrivevanskeligheder, langt fra er nået, og henviser til, at man også under den nye strategiramme for det europæiske samarbejde på uddannelsesområdet (»ET 2020«) har fastlagt en europæisk referenceværdi (»benchmark«): i 2020 bør andelen af 15-årige med utilstrækkelige færdigheder i læsning, matematik og naturfag være nedbragt til under 15 %. Udvalget efterlyser desuden en europæisk definition af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder;

4.   minder om, at det lokale niveau har de bedste forudsætninger for at evaluere og være med til at løse problemet med læse- og skrivevanskeligheder, da det ofte er disse personers første kontaktpunkt;

5.   minder om, at Den Europæiske Socialfond, som i de fleste af EU's medlemsstater støtter programmer til bekæmpelse af læse- og skrivevanskeligheder, er et egnet finansielt instrument, men at det er dårligt eller lidet benyttet, fordi der mangler en ramme med strategiske retningslinjer for spørgsmålet;

6.   understreger, at beherskelse af nøglekompetencer på baggrund af den økonomiske krise og beskæftigelseskrisen er mere nødvendig end nogensinde for at få adgang til arbejdsmarkedet. Læsefærdighed vil fremover være en grundlæggende kompetence, som det fremgår af Cedefops undersøgelse, der viser, at 75 % af jobbene i 2015 vil kræve en høj uddannelse eller en mellemuddannelse;

7.   konstaterer, at der ved gennemførelsen af Lissabonstrategien, som skulle gøre EU til den mest avancerede vidensøkonomi i verden, har været en tendens til at fokusere på de højest kvalificerede. En økonomi baseret på viden og innovation kan imidlertid ikke støtte sig alene på den højtkvalificerede avantgarde; det er nødvendigt, at hele arbejdsstyrken har de nøglekompetencer, som kan sikre den livslang læring og efteruddannelse. Desuden kan denne strategi ikke fastholde sine økonomiske mål, hvis der stadig findes »underudviklede« lommer i Europa. Kampen mod utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder er derfor også en økonomisk nødvendighed for Den Europæiske Union.

Slut med overleverede forestillinger

8.   Regionsudvalget og aktørerne på lokalt og regionalt plan anser det for nødvendigt at indkredse de persongrupper, som har tendens til at lide af funktionel analfabetisme, men erkender samtidigt, at fastlåste opfattelser af denne tilstand må undgås. De konstaterer på denne baggrund følgende:

| — | Funktionel analfabetisme er ikke kun de unges problem, men findes i alle aldersgrupper, især over 45 år. |
| --- | --- |

—

Funktionel analfabetisme er ikke kun de unges problem, men findes i alle aldersgrupper, især over 45 år.

| — | Funktionel analfabetisme fordeler sig geografisk set meget uensartet, så det er vanskeligt at generalisere. Statistikkerne viser dog en stor udbredelse i bydele præget af marginalisering og i landdistrikter med ringe adgang til tjenesteydelser. |
| --- | --- |

—

Funktionel analfabetisme fordeler sig geografisk set meget uensartet, så det er vanskeligt at generalisere. Statistikkerne viser dog en stor udbredelse i bydele præget af marginalisering og i landdistrikter med ringe adgang til tjenesteydelser.

| — | Funktionel analfabetisme findes ikke kun hos mennesker, der står uden for arbejdsmarkedet, da det er påvist, at halvdelen af de mennesker, der har skrive- og læsevanskeligheder, er i arbejde. |
| --- | --- |

—

Funktionel analfabetisme findes ikke kun hos mennesker, der står uden for arbejdsmarkedet, da det er påvist, at halvdelen af de mennesker, der har skrive- og læsevanskeligheder, er i arbejde.

| — | Funktionel analfabetisme og indvandring må ikke blandes sammen, da tre fjerdedele af de funktionelle analfabeter kun kan tale værtslandets sprog 5 år efter deres ankomst til landet. Bekæmpelse af funktionel analfabetisme må derfor ikke forveksles med sprogpolitik til fordel for indvandrere. Bekæmpelse af funktionel analfabetisme indgår som en væsentlig del af den livslange læring. |
| --- | --- |

—

Funktionel analfabetisme og indvandring må ikke blandes sammen, da tre fjerdedele af de funktionelle analfabeter kun kan tale værtslandets sprog 5 år efter deres ankomst til landet. Bekæmpelse af funktionel analfabetisme må derfor ikke forveksles med sprogpolitik til fordel for indvandrere. Bekæmpelse af funktionel analfabetisme indgår som en væsentlig del af den livslange læring.

| — | Funktionel analfabetisme rammer mænd og kvinder i forskellig grad på de forskellige alderstrin. I visse tilfælde er det nødvendigt at inddrage kønsaspektet for at finde en effektiv løsning på dette problem; |
| --- | --- |

—

Funktionel analfabetisme rammer mænd og kvinder i forskellig grad på de forskellige alderstrin. I visse tilfælde er det nødvendigt at inddrage kønsaspektet for at finde en effektiv løsning på dette problem;

9.   minder om, at Chartret om grundlæggende rettigheder, som har fået bindende retskraft efter Lissabontraktatens ikrafttræden, i artikel 14 garanterer retten til uddannelse samt til erhvervsuddannelse og efter- og videreuddannelse. Da beherskelsen af læsning og skrivning er en nødvendig forudsætning i ethvert uddannelsesforløb, bør EU supplere og koordinere medlemsstaternes indsats for at intensivere kampen mod funktionel analfabetisme og respektere retten til uddannelse;

10.   påpeger, at evaluering af uddannelsesbehovet som led i programmer for livslang læring, især i forvaltninger og virksomheder, bør prioriteres, så man kan finde frem til dem, der lider af funktionel analfabetisme, og sætte dem i stand til beherske nøglekompetencerne. Mange mennesker med skrive- og læsevanskeligheder benytter sig af strategier for at skjule dette handicap;

11.   understreger at utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder medvirker til udstødelse og fattigdom, som gør det vanskeligt for de pågældende at deltage i arbejdslivet, som begrænser deres deltagelse i det demokratiske og sociale liv og er en alvorlig hindring for deres personlige udfoldelse og udøvelsen af deres rettigheder.

B.   Foranstaltninger, der bør træffes

Forebyggelse, integration af unge og faglig udvikling

Regionsudvalget anbefaler, at man

12.   fremmer udveksling af god praksis på europæisk niveau, især mellem lokale myndigheder, som har gjort meget for at udvikle strategier til bekæmpelse af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder. Der kunne etableres et register over god praksis gennem oprettelse af et permanent forum for god praksis. I forbindelse med strategier rettet mod unge, vil det være nødvendigt at tage hensyn til de forskellige former for læsevanskeligheder for at imødekomme de reelle behov;

13.   medtager bekæmpelse af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder som et af de tværgående mål i den reviderede udgave af Lissabonstrategien efter 2010;

14.   gennem Den Europæiske Socialfond støtter virksomheder og forvaltninger, som iværksætter uddannelsesprogrammer for ansatte med utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder under anvendelse af procedurer for opsporing med størst mulig garanti for respekt for arbejdstagerens privatsfære og beskyttelse af vedkommendes identitet;

15.   støtter voksenuddannelsesinitiativer, som tager højde for behovene blandt funktionelle analfabeter uden lønnet arbejde;

16.   indskriver bekæmpelse af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder i EU's strategiske retningslinjer for Den Europæiske Socialfond;

17.   udarbejder en europæisk definition af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder, som omfatter funktionel analfabetisme;

18.   fastholder det lokale og regionale niveau som det, der er bedst egnet til at samle midlerne omkring strategiske mål og handlingsprogrammer. I dette øjemed bør der fastlægges mekanismer for koordination på tværregionalt og supraregionalt niveau, som kan sikre konvergens i anvendelsen af disse midler. Det regionale niveau skal med støtte fra det nationale niveau og det europæiske niveau udarbejde planer, der giver alle mulighed for at opnå læse- og skrivefærdigheder samt andre grundlæggende kompetencer. Det er først og fremmest vigtigt, at de kompetente nationale myndigheder koordinerer udformningen af deres strategiske mål og dertil hørende programmer. Principielt bør bidraget fra staten, de regionale og lokale myndigheder, erhvervslivets og civilsamfundets aktører synliggøres;

19.   forslår, at de lokale og regionale forvaltninger foregår med et godt eksempel og iværksætter programmer for uddannelse af personer med utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder blandt deres ansatte, hvori der indgår procedurer for opsporing, samt etablerer kurser for dem, der har problemer af denne art i deres arbejde. Programmerne kunne eventuelt støttes finansielt af EU;

20.   prioriterer udvikling af forebyggelse og bekæmpelse af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder på arbejdspladsen:

| — | På virksomhedsniveau:
  Ved at bevidstgøre virksomhedsledere om kontraktpolitikken, brancheaftaler og tværsektorielle aftaler på et udligningsgrundlag, der gør det muligt at gennemføre uddannelsesprogrammer, garantere karriereforløb og anerkende de opnåede faglige kvalifikationer. |
| --- | --- |

—

På virksomhedsniveau:

Ved at bevidstgøre virksomhedsledere om kontraktpolitikken, brancheaftaler og tværsektorielle aftaler på et udligningsgrundlag, der gør det muligt at gennemføre uddannelsesprogrammer, garantere karriereforløb og anerkende de opnåede faglige kvalifikationer.

| — | På personaleniveau:
  Ved at informere de ansatte om den enkeltes ret til uddannelse og give dem adgang til uddannelsesrådgivere, der kan vejlede dem; |
| --- | --- |

—

På personaleniveau:

Ved at informere de ansatte om den enkeltes ret til uddannelse og give dem adgang til uddannelsesrådgivere, der kan vejlede dem;

21.   i programmet for det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og udstødelse inkluderer spørgsmålet om bekæmpelse af funktionel analfabetisme, som er en faktor, der forværrer den sociale udstødelse;

22.   prioriterer adgang til den trykte eller elektroniske presse og mediekendskab, især for unge, da det vil udvikle deres kritiske sans og gøre dem fortrolige med skrivekulturen, så de bedre kan tilpasse sig til den moderne verden.

23.   lancerer en EU-informationskampagne om dette problem. Et sådant initiativ kunne bidrage til at fjerne tabuet omkring funktionel analfabetisme og anspore de berørte personer til at bede om hjælp;

24.   forbedrer mekanismerne for uddannelse af funktionelle analfabeter, som ikke er i beskæftigelse; de bliver derfor normalt ikke opsporet og risikerer at blive udelukket fra uddannelsesprogrammerne. Der er tale om grupper såsom langtidsledige, husassistenter osv.;

25.   forbedrer den livslange uddannelse af selvstændige arbejdstagere, såsom landmænd på små bedrifter eller små jordejere, for at forbedre deres nøglekompetencer og overvinde den funktionelle analfabetisme, der virker som en bremse på den økonomiske udvikling af visse produktionssektorer;

26.   udvikler særlige tilbud til kvinder, især ældre arbejdstagere, blandt hvilke funktionel analfabetisme kan være mere udbredt på grund af visse tendenser til marginalisering;

27.   tilskynder til indførelse af et europæisk system til evaluering af analfabetisme, hvori der indgår indikatorer og evalueringsmetoder, som er fælles for EU-landene;

28.   tilskynder til at integrere og koordinere indsatsen på områderne livslang læring, formel erhvervsuddannelse og voksenuddannelse for at opnå en samlet strategi for nedbringelse af den funktionelle analfabetisme;

C.   Konklusioner på dialogen med aktørerne på lokalt og regionalt plan

29.   Bekæmpelse af funktionel analfabetisme indgår som en væsentlig del af politikken for livslang læring (grunduddannelse og videreuddannelse), som ikke må forveksles med sprogpolitikken til fordel for indvandrere. Livslang læring handler om at fremme adgangen for alle til skrivning, regning og grundlæggende færdigheder.

30.   Livslang læring forbedrer virksomhedens økonomiske præstationer og letter de ansattes faglige og personlige udvikling. Større tilpashed på arbejdet giver også bedre livskvalitet.

31.   Uddannelsen i grundlæggende færdigheder gør det muligt at foregribe forandringer og forebygge afbrydelser i erhvervsudøvelsen. Den styrker de mest udsatte og forebygger risikoen for udstødelse.

32.   Politikken for forebyggelse og bekæmpelse af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder bør i stadig højere grand inkluderes i de almindelige politikker, så hver enkelt offentlig politik direkte eller indirekte kan deltage i den permanent.

33.   Næsten 10 år efter iværksættelsen af Lissabonstrategien har de regionale og lokale myndigheder en rolle at spille som leverandører af livslang uddannelse, men også som aktører i medlemsstaterne sociale og økonomiske liv, hvor de fungerer som arbejdsgivere og leverandører af tjenesteydelser. Den funktionelle analfabetisme er et problem, der berører dem direkte i deres opgave med at levere tjenester til offentligheden. Det er vigtigt at henlede deres opmærksomhed på de eksempler på god praksis, der er indeholdt i følgende bilag, at opfordre til erfaringsudveksling og til dialog med de berørte parter, således at det lokale og det regionale niveau inddrages i udformningen og gennemførelsen af initiativer på EU-niveau.

II.   BILAG

Figur 2: Personer med ringe læsefærdigheder (15-årige) på PISA-skalaen over læsefærdigheder i EU og udvalgte tredjelande i 2000 og 2006 (Kilde: OECD)

Image

Eksempler på god praksis:

| — | En telefonisk hjælpetjeneste med rådgivning og tilbud om læse- og skrivekurser. |
| --- | --- |

—

En telefonisk hjælpetjeneste med rådgivning og tilbud om læse- og skrivekurser.

| — | Voksenundervisningsprogrammer for specifikke målgrupper. |
| --- | --- |

—

Voksenundervisningsprogrammer for specifikke målgrupper.

| — | Overrækkelse af beviser for uddannelse efter afsluttet skolegang i partnerskab med universiteter. |
| --- | --- |

—

Overrækkelse af beviser for uddannelse efter afsluttet skolegang i partnerskab med universiteter.

| — | Uddannelsesmæssige, kulturelle og sociale foranstaltninger for familier for at gøre det lettere for dem at støtte deres børn og kæmpe mod frafaldet i skolerne. |
| --- | --- |

—

Uddannelsesmæssige, kulturelle og sociale foranstaltninger for familier for at gøre det lettere for dem at støtte deres børn og kæmpe mod frafaldet i skolerne.

| — | Introduktion af kulturelle vaner som led i familieprogrammer, især for omrejsende familier. |
| --- | --- |

—

Introduktion af kulturelle vaner som led i familieprogrammer, især for omrejsende familier.

| — | Læsning som forebyggelse af funktionel analfabetisme i landdistrikter. |
| --- | --- |

—

Læsning som forebyggelse af funktionel analfabetisme i landdistrikter.

| — | Undervisnings- og forebyggelsestiltag over for småbørn og lidt ældre børn på biblioteker. |
| --- | --- |

—

Undervisnings- og forebyggelsestiltag over for småbørn og lidt ældre børn på biblioteker.

| — | Uddannelse af forældre, så de kan støtte deres børns skolegang. |
| --- | --- |

—

Uddannelse af forældre, så de kan støtte deres børns skolegang.

| — | Adgang til grundlæggende kompetencer for indsatte i fængsler. |
| --- | --- |

—

Adgang til grundlæggende kompetencer for indsatte i fængsler.

| — | Støtte til erhvervsmæssig integration af unge skolesøgende, som har store problemer med de grundlæggende færdigheder. |
| --- | --- |

—

Støtte til erhvervsmæssig integration af unge skolesøgende, som har store problemer med de grundlæggende færdigheder.

| — | Indlæring af grundlæggende færdigheder og integration gennem kurser, der gør brug af digitale medier. |
| --- | --- |

—

Indlæring af grundlæggende færdigheder og integration gennem kurser, der gør brug af digitale medier.

| — | Udformning af skræddersyede grundkurser for ansatte. |
| --- | --- |

—

Udformning af skræddersyede grundkurser for ansatte.

| — | Iværksættelse af grundkurser for ansatte i regionale og lokale forvaltninger. |
| --- | --- |

—

Iværksættelse af grundkurser for ansatte i regionale og lokale forvaltninger.

| — | Adgang til grundlæggende kompetencer for landarbejdere med grundskoleniveau. |
| --- | --- |

—

Adgang til grundlæggende kompetencer for landarbejdere med grundskoleniveau.

| — | Indkredsning af arbejdstagernes behov for grunduddannelse i forhold til deres arbejdsfunktion. |
| --- | --- |

—

Indkredsning af arbejdstagernes behov for grunduddannelse i forhold til deres arbejdsfunktion.

| — | Uddannelse i grundlæggende færdigheder i virksomheden. |
| --- | --- |

—

Uddannelse i grundlæggende færdigheder i virksomheden.

| — | Bevidstgørelse af beslutningstagerne. |
| --- | --- |

—

Bevidstgørelse af beslutningstagerne.

| — | Udvikling af regionale strategier og handlingsplaner sammen med lokale aktører. |
| --- | --- |

—

Udvikling af regionale strategier og handlingsplaner sammen med lokale aktører.

| — | Udbygning af retten til uddannelse i virksomheden. |
| --- | --- |

—

Udbygning af retten til uddannelse i virksomheden.

| — | Konsolidering af lærlinges grundlæggende færdigheder som led i deres uddannelse og validering af de resultater, de har opnået gennem erfaring. |
| --- | --- |

—

Konsolidering af lærlinges grundlæggende færdigheder som led i deres uddannelse og validering af de resultater, de har opnået gennem erfaring.

| — | Uddannelse i grundlæggende færdigheder i virksomheden med henblik på at garantere karriereforløbet. |
| --- | --- |

—

Uddannelse i grundlæggende færdigheder i virksomheden med henblik på at garantere karriereforløbet.

| — | Indførelse af vekseluddannelse for at lette overgangen mellem skole og arbejde. |
| --- | --- |

—

Indførelse af vekseluddannelse for at lette overgangen mellem skole og arbejde.

| — | Kurser i anvendelse af de nye informations- og kommunikationsteknologier samt internettet. |
| --- | --- |

—

Kurser i anvendelse af de nye informations- og kommunikationsteknologier samt internettet.

| — | Oprettelse af offentlige kontaktpunkter for at løse forståelsesproblemer i forbindelse med de offentlige transportmidler. |
| --- | --- |

—

Oprettelse af offentlige kontaktpunkter for at løse forståelsesproblemer i forbindelse med de offentlige transportmidler.

| — | Programmer for opsporing af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder i de regionale og lokale forvaltninger. |
| --- | --- |

—

Programmer for opsporing af utilstrækkelige læse- og skrivefærdigheder i de regionale og lokale forvaltninger.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/31 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/31

---

Regionsudvalget udtalelse: »Støtte til landbrugere i områder med naturbetingede ulemper«

(2010/C 175/08)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

1.   bifalder Kommissionens grønbog: »Flere unge i læringsmobilitet«, hvis formål er at afføde en EU-omspændende debat, der belyser mulighederne for en mere effektiv fremme af mobiliteten, kortlægger eksisterende hindringer for unges mobilitet på tværs af grænserne og fremhæver fordelene ved mobilitetserfaring;

2.   bekræfter endnu en gang sin støtte til mobiliteten i Europa og er derudover enigt med Rådet og Kommissionen i, at læringsperioder i udlandet efterhånden bør være reglen snarere end undtagelsen;

3.   peger på, at fremme af studerendes og læreres mobilitet er et centralt element i det uddannelsesmæssige samarbejde i Europa og udtrykkeligt fremstår i traktaterne som en målsætning for Den Europæiske Union;

4.   mener på den baggrund, at behandlingen af dette emne på europæisk plan udgør en betydelig europæisk merværdi og kan give vigtige impulser til iværksættelse af europæiske såvel som nationale, regionale og lokale programmer, instrumenter og initiativer til grænseoverskridende fremme af unges læringsmobilitet;

5.   finder, at der med betydelig fordel vil kunne gennemføres en dybtgående informations- og erfaringsudveksling mellem medlemsstaterne, og lægger i den forbindelse særlig vægt på, at Kommissionen søger at fremme procedurer, som der er opnået gode erfaringer med i medlemsstaterne;

6.   støtter grønbogens bredt anlagte strategi, hvis centrale punkt er unges situation i forskellige læringssammenhænge, og som derfor dækker alle områder af den formelle, ikkeformelle og uformelle læring.

7.   gør opmærksom på det vigtige bidrag, de lokale og regionale myndigheder yder til fremme af læringsmobiliteten, navnlig i kraft af deres oplysnings- og rådgivningsindsats, bevidsthedsskabende foranstaltninger og, i de fleste tilfælde, også støtteforanstaltninger til sikring af kvalitet og finansieringsmuligheder.

Læringsmobilitetens voksende betydning

8.   er enigt med Kommissionen i, at læringsmobilitet, dvs. et udlandsophold med det formål at erhverve nye færdigheder og kompetencer, er en af de grundlæggende muligheder, unge har for at fremme deres personlige udvikling, opnå adgang til ny viden, udvide deres sprogkundskaber, tilegne sig interkulturelle kompetencer og øge deres chancer på arbejdsmarkedet;

9.   er overbevist om, at interkulturelle kompetencer, sprogkundskaber og international viden vil fortsætte med at vinde betydning i en tid med stadig hurtigere globalisering og grænseoverskridende integration inden for alle livs- og arbejdsområder;

10.   giver Kommissionen ret i, at unges mobilitet fremmer en dybere forståelse af den europæiske identitet og det europæiske medborgerskab og bekæmper fremmedhad. Det øger også udbredelsen af viden, hvilket er nøglen til Europas videnbaserede fremtid;

11.   er enigt med Kommissionen i, at læringsmobilitet bør være en fast bestanddel af den europæiske identitet og en mulighed for alle Europas unge til på denne måde at bidrage til sikring af EU's konkurrenceevne, til opbygning af et videnintensivt samfund og dermed til opnåelse af Lissabonstrategiens mål for vækst og beskæftigelse;

12.   deler Kommissionens opfattelse af, at der generelt stadig er for få unge, der tager til udlandet med henblik på læring og uddannelse, men henleder opmærksomheden på, at grønbogen ikke kommer ind på de talrige finansielle og organisatoriske mobilitetsfremmende tiltag uden for EU-programmerne, som gennemføres i de enkelte medlemsstater;

13.   understreger, at medlemsstaterne og de regionale og lokale myndigheder samt skoler, universiteter og andre uddannelsesinstitutioner og ungdomsorganisationer, virksomheder, foreninger og klubber fremmer en lang række mobilitetsforanstaltninger til støtte for den formelle, ikkeformelle og uformelle læring;

14.   henviser til, at det ofte netop er de små lokale, regionale eller nationale mobilitetsprojekter, der får en afgørende virkning og bidrager til styrkelse af en europæisk tankegang, et aktivt unionsborgerskab og til fremme af demokratiet.

Forudsætningerne for stærk mobilitet blandt unge

15.   anser tilgængeligheden af omfattende og målrettede oplysninger samt kvalificeret lokal rådgivning, der er tilpasset den enkeltes behov, for at være centrale kriterier for mobilitetstiltagenes gennemførelse og succes;

16.   mener, at der er et yderligere behov for oplysninger om mobilitetsfremmeforanstaltninger uden for EU-programmerne, og anser derfor oversigter, f.eks. i form af »håndbøger«, herunder i elektronisk form, over eksisterende programmer af denne art i de enkelte medlemsstater, for nyttige;

17.   mener, at det ud over kvaliteten, gennemsigtigheden, foreneligheden og accepten af de udenlandske uddannelsestilbud og -kvalifikationer især er institutionelle og sociale rammevilkår, herunder finansielle faktorer, der øver indflydelse på mobilitetsviljen;

18.   anser det for nødvendigt at gøre de unge bekendt med de mange fordele ved en mobilitetsperiode, overbevise dem om en sådan periodes nytteværdi og pege på eksisterende støttemuligheder;

19.   gør opmærksom på, at en del mobilitetshindringer kun i begrænset omfang kan påvirkes af eksterne faktorer, og er overbevist om, at øget mobilitet kræver en stor portion vilje, tid, anstrengelser og åbenhed fra alle sider;

20.   savner derfor i grønbogen en henvisning til de unges individuelle ansvar for, trods fortsatte mobilitetshindringer at vise, at de er engagerede og selv kan tage initiativ til at overvinde eksisterende hindringer for deltagelse i organiserede udvekslingsforanstaltninger. Regionsudvalget peger i den forbindelse på betydningen af foranstaltninger, som stimulerer og fremmer de unges initiativ;

21.   savner endvidere i grønbogen en fremhævelse af forældrenes vigtige rolle, da lysten til et læringsophold i udlandet skal stimuleres allerede i en tidlig alder. Dette forudsætter, at forældrene er klar over den betydelige nytteværdi af et udlandsophold, at de motiverer deres børn til at vælge en mobilitetsperiode, og at de så vidt muligt støtter dem i forberedelsen og gennemførelsen af udlandsopholdet. I lyset heraf ligger der en stor udfordring i at nå ud til de økonomisk og uddannelsesmæssigt dårligt stillede befolkningsgrupper;

22.   understreger kraftigt nødvendigheden af i højere grad at inddrage økonomisk og socialt dårligt stillede grupper, personer med særlige behov og unge med indvandrerbaggrund, og i givet fald at yde disse grupper supplerende støtte, da disse grupper ofte står over for konkrete hindringer;

23.   advarer, trods det berettigede i kravet om en udbygning af den grænseoverskridende læringsmobilitet, mod til skade for uddannelseskvaliteten at forsømme de opgaver og behov, som skoler, universiteter, uddannelsesvirksomheder og andre uddannelsesinstitutioner i øvrigt har, f.eks. i forbindelse med planlægningen af skoleåret eller den langsigtede tilrettelæggelse af læringsprocessen;

24.   slår til lyd for en fortsættelse af EU's mobilitetsfremmende uddannelsesprogrammer ud over 2013 og opfordrer Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet til i forbindelse med forberedelsen af det finansielle overslag for 2014-2020 i god tid at afsætte tilstrækkelige midler hertil;

25.   konstaterer med tilfredshed, at grønbogen gentagne gange kommer ind på de regionale og lokale myndigheders væsentlige bidrag til fremme af mobiliteten. Regionsudvalget opfordrer derfor Kommissionen til i højere grad at tage hensyn til regionernes og kommunernes grundlæggende rolle ved udarbejdelsen og gennemførelsen af mobilitetsprogrammer ved på permanent basis at inddrage dem i fastlæggelsen af programmerne;

26.   går ind for, at kravet om også at fremme unges mobilitet på tværs af erhverv bør afspejles i fællesskabsprogrammet for livslang læring. For elever i alle skoletyper kunne der således også oprettes mulighed for et udlandspraktikophold i virksomheder eller andre institutioner, der ikke er skoler;

27.   anbefaler, at den administrative byrde i forbindelse med EU's mobilitetsforanstaltninger reduceres markant, og at de omfattende ansøgningsskemaer forenkles;

28.   gør de ansvarlige myndigheder på nationalt, regionalt og lokalt niveau opmærksomme på, at de i lyset af det faldende fødselstal i EU's medlemsstater kunne afsætte nye midler til uddannelse og bestræbe sig på kvantitativt og kvalitativt at fremme kvaliteten af læringsmobiliteten;

29.   opfordrer medlemsstaterne og de regionale og lokale myndigheder til inden for deres ansvars- og kompetenceområder at indføre bestemmelser, som understøtter mobiliteten og bidrager til at fjerne mobilitetshindringer;

30.   mener, at makroregioner, som spiller en øget rolle i et EU, der består af 27 medlemsstater, også kan yde et vigtigt bidrag til at fremme læringsmobiliteten;

31.   anbefaler, at de regionale og lokale myndigheder gennem mobilitetsforanstaltninger bidrager til den ikkeformelle læring i forbindelse med partnerskaber mellem regioner og byer;

32.   anser det i en stadig mere globaliseret verden for nødvendigt, at også lærere og arbejdsgivere samt den almindelige offentlighed danner sig et tydeligere billede af det relevante i internationale kompetencer.

Et nyt mobilitetspartnerskab

33.   er enigt med Kommissionen i det nødvendige i en koordineret strategi for alle områder for at opnå en signifikant stigning i unges mobilitetsmuligheder, og at der derfor er behov for et nyt partnerskab, hvor de offentlige instanser samarbejder med civilsamfundet, virksomhederne og en lang række andre aktører på uddannelses- og ungdomsområdet;

34.   går ind for, at der på alle områder og på alle niveauer gøres en indsats for at udtømme det eksisterende mobilitetspotentiale og finde nye metoder til fremme af mobiliteten;

35.   giver Kommissionen ret i, at inspiratorer – f.eks. lærere, ungdomsarbejdere og tidligere deltagere i mobilitetsprogrammer - spiller en nøglerolle, når det gælder fremme af unges mobilitet, og opfordrer derfor til tydeligere at fremhæve deres vigtige funktion i fremtidige udbud og programmer;

36.   bifalder det nye Comenius Regio-initiativ, som muliggør inddragelse af institutioner, der ikke er skoler, og har til formål at fremme det europæiske samarbejde om skoleuddannelse på regionalt og kommunalt plan, hvor partnerne samarbejder om temaer af fælles interesse, udveksler erfaringer og udvikler bæredygtige samarbejdsstrukturer;

37.   er i betragtning af kompetencefordelingen på uddannelsesområdet og den heterogenitet, der kendetegner aktørerne på dette område, forbeholden over for Kommissionens krav om, at europæiske, nationale og regionale myndigheder skal samarbejde med uddannelsesinstitutioner, civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder med henblik på at kombinere de enkelte finansieringsmuligheder;

38.   henleder opmærksomheden på, at heller ikke en sammenlægning af de finansielle midler får ressourcerne til at vokse, og foretrækker derfor en kvalitativ udbygning af de eksisterende programmer og bedre informering om de aktuelle tilbud;

39.   opfordrer de lokale og regionale myndigheder til med henblik på at fremme læringsmobiliteten ikke kun at gennemføre projekter inden for rammerne af programmet for livslang læring, men også nøje at undersøge, om mobilitetstiltag f.eks. som led i bi- og multilaterale partnerskaber mellem regioner inden for erhvervsuddannelse ikke også kan finansieres via midler fra EU's strukturfonde;

40.   opmuntrer universiteter til med henblik på at fremme mobiliteten at udforske nye former for samarbejde mellem offentlige institutioner og den private sektor;

41.   appellerer til virksomheder, navnlig inden for erhvervsuddannelse, videreuddannelse og forskning, om at yde deres bidrag til fremme af mobiliteten, støtte mobilitetsordninger for lærlinge på trods af til tider betydelige strukturelle forskelle i erhvervsuddannelsessystemerne og investere i viden, færdigheder og kvalifikationer selv i disse økonomiske vanskelige tider;

42.   minder om sin støtte til pilotinitiativet »Erasmus for lokale og regionale folkevalgte« (1), hvis formål er at give de folkevalgte mulighed for at øge deres viden, samle nye erfaringer og udveksle god praksis;

43.   er af den formening, at virtuel mobilitet kun kan ledsage og ikke erstatte den fysiske mobilitet, men er til gengæld overbevist om, at den virtuelle mobilitet kan yde et værdifuldt bidrag til den fysiske mobilitet, da den i betydelig grad kan lette de unges forberedelse til den fysiske mobilitet og varigt kan forbedre dens kvalitet.

Fastlæggelse af mobilitetsmål på europæisk, regionalt og lokalt plan

44.   henviser til Rådets konklusioner af 12. maj 2009 om en strategiramme for det europæiske samarbejde på uddannelsesområdet, hvori Kommissionen anmodes om inden udgangen af 2010 at fremlægge et forslag til en europæisk referenceværdi (»benchmark«), der tager hensyn til kvantitative og kvalitative aspekter, og afventer med stor interesse resultatet af dette arbejde;

45.   minder om, at den europæiske referenceværdi ikke opererer med nationale mål og ikke fastsætter beslutninger, som skal træffes af de respektive regeringer. De nationale foranstaltninger bidrager imidlertid på grundlag af nationale prioriteringer til opfyldelse af referenceværdien;

46.   henviser endvidere - i lyset af Kommissionens forslag om ud over de europæiske benchmarks at fastlægge særskilte mål for regioner, højere læreanstalter, skoler, virksomheder og foreninger - for god ordens skyld til, at det henhører under medlemsstaternes kompetence at fastlægge nationale og regionale mål;

47.   gør endvidere udtrykkeligt opmærksom på, at fastsættelsen af nye indikatorer og benchmarks i nogle tilfælde kan medføre betydeligt flere administrative og finansielle omkostninger for de nationale, regionale og lokale myndigheder, og at man derfor i lyset af Kommissionens bestræbelser på at bekæmpe bureaukratiet kun bør fremme denne mulighed i tilfælde af en positiv og udførlig cost-benefit-analyse;

48.   opfordrer Kommissionen til efter en analyse af høringsresultater at udarbejde en fortegnelse over god praksis med konkrete, praktiske løsningsmodeller for eksisterende problemer inden for mobilitetsfremme og derefter stille denne fortegnelse til rådighed for de kompetente nationale, regionale og lokale myndigheder.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---

(1)  Regionsudvalgets hvidbog om forvaltning på flere myndighedsniveauer, CdR 89/2009.

1

---

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/35 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/35

---

Regionsudvalget udtalelse: »Kvaliteten af landbrugsprodukter«

(2010/C 175/09)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

1.   glæder sig over, at Kommissionen har taget initiativ til at gennemgå anvendelsen af direktivet om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer og fremme handlingsplanen for tingenes internet (IoT), idet begge kan udvikle sig til værdifulde aktiver for borgerne, erhvervslivet og offentlige myndigheder og medvirke til at skabe arbejdspladser og forbedre kvaliteten af offentlige tjenester;

2.   betoner vigtigheden af at videreanvende informationer fra den offentlige sektor i både erhvervs- og ikke-erhvervsøjemed og investere i forskning med henblik på at understøtte bestemte aktiviteter og udviklingen af fremtidige applikationer for at forøge værdien af IoT;

3.   fremhæver ligesom i2010-strategien for det europæiske informationssamfund betydningen af de lokale og regionale myndigheder, da de er drivkraften bag økonomisk vækst på lokalt plan og udvikler, anvender og ejer mange digitale informationsprodukter og –tjenester. De lokale og regionale myndigheder bør derfor fuldt og reelt inddrages i forvaltningen og udviklingen af tingenes internet;

4.   påpeger, at tingenes internet på lokalt og regionalt niveau kan øge borgernes livskvalitet og sociale og økonomiske aktiviteter, stimulere den regionale udvikling og lokale virksomheder samt levere mere effektive, skræddersyede offentlige tjenester til borgerne. Der er flere måder, hvorpå regioner og byer kan være med til at sikre, at dette potentiale udnyttes fuldt ud. Lokale og regionale myndigheder er blandt dem, der har størst fordel af principperne for forvaltning af IoT, ligesom de er de væsentligste drivkræfter bag udviklingen og gennemførelsen;

5.   opfordrer til, at man indkredser egnede løsninger til indsamling og forvaltning af den offentlige sektors informationer, der tager hensyn til de kulturelle og administrative forskelle blandt medlemsstaterne og mellem lokale og regionale myndigheder;

6.   fremhæver betydningen af den logistik, der er brug for til at håndtere den store mængde data, som vil blive anvendt af de applikationer, der udvikles og forvaltes af de offentlige myndigheder;

7.   hilser det velkomment, at direktivet om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer sigter mod, at den ekstra administrative byrde, som offentlige myndigheder pålægges som følge af, at disse informationer bliver tilgængelige, skal være så lille som mulig;

8.   understreger betydningen af og behovet for fælles regler og praksis for videreanvendelse og udnyttelse af informationer fra den offentlige sektor for at sikre, at de samme grundlæggende betingelser finder anvendelse for alle aktører på det europæiske informationsmarked, at betingelserne for videreanvendelse af disse informationer er gennemsigtige, og at skævheder i det indre marked fjernes;

9.   betoner behovet for at fremme e-integration, dvs. et rummeligt, regionalt og socialt retfærdigt informationssamfund, som inden for de bredere rammer for IoT anvender ikt til at øge konkurrenceevnen og sikre bedre offentlige tjenester;

10.   taler for at fremme udviklingen af laboratorier i Europa, der samfinansieres af universiteter og private virksomheder, for at øge effekten af forskningsaktiviteter inden for IT i Europa;

11.   understreger, at adgangen til og videreanvendelsen af informationer fra den offentlige sektor kan fremme anvendelsen af tingenes internet. Byer og regioner er de væsentligste lagre og indehavere af informationer fra den offentlige sektor og indtager derfor en central rolle i skabelsen af tingenes internet.

Direktivet om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer

12.   påpeger, at man for at kunne udvikle et marked for videreanvendelse af informationer fra den offentlige sektor er nødt til at komme eksklusivaftaler mellem offentlige myndigheder og private virksomheder til livs og gennemføre politikker, som anvender licens- og gebyrmodeller, der gør det lettere og sikrer mest mulig udbytte af videreanvendelsen af informationer fra den offentlige sektor (især gennem anvendelse af marginalomkostninger). Det er endvidere vigtigt at overveje og præcisere, hvilke ordninger der anvendes til produktion og forvaltning af offentlige data;

13.   understreger, når det gælder princippet om et konkurrencedygtigt marked for informationer fra den offentlige sektor, at det er nødvendigt at sikre, at private tjenesteleverandører er underlagt samme betingelser som offentlige institutioner, at private brugere kan få adgang til offentlige data, og at betingelserne for anvendelse af disse data i erhvervsøjemed er klart angivet;

14.   gør opmærksom på, at man er nødt til at finde frem til en objektiv metode til måling af den økonomiske værdi af informationerne i lyset af informationernes offentlige karakter og forbindelsen til regeringsinstitutioner;

15.   foreslår, at der skelnes mellem adgang til offentlige informationer og videreanvendelse heraf i fuld overensstemmelse med reglerne om databeskyttelse for at øge fordelene for informationsproducenten, som muligvis ikke helt får dækket sine omkostninger til produktion af informationerne, og nedbringe antallet af tilfælde, hvor der gives begrænset adgang til offentlige informationer.

Lokale og regionale myndigheder – de væsentligste katalysatorer for og brugere af informationer fra den offentlige sektor

16.   efterlyser større fokus på bevidstgørelse på regionalt og lokalt niveau med tanke på manglen på viden og/eller mekanismer til identifikation af de informationer, der kan videreanvendes, og med henblik på at hjælpe de offentlige institutioner med at blive mere åbne og fremme videreanvendelsen af den offentlige sektors informationer;

17.   understreger, at man kunne opnå fuld udnyttelse af potentialet ved at videreanvende informationer fra den offentlige sektor gennem et tættere samarbejde med lokale og regionale myndigheder, idet disse i høj grad kunne være med til at fremme videreanvendelsen af disse informationer for at øge konkurrenceevnen og skabe arbejdspladser;

18.   påpeger, at det er af allerstørste vigtighed, at de offentlige institutioner på regionalt og lokalt niveau har den interne kapacitet og til enhver tid råder over de økonomiske midler, der kræves til digitalisering. Offentlig-private partnerskaber og udviklingen af markeder for e-læring repræsenterer alternativer, når det gælder finansiering af indholdsdigitalisering. Informationer fra den offentlige sektor kan udvikle selvbærende indtægtsstrømme, der kan fremme dataskabelsen og digitaliseringsarbejdet. Derudover er netværk og interaktive fællesskaber også vigtige, idet de gør det muligt at nedbringe omkostningerne, som det f.eks. er tilfældet med udviklingen af åbent software.

Tingenes internet

19.   understreger, at udviklingen af IT er vigtig for vore samfund og Europas indre marked, men forudsætter, at EU giver tilsagn om tilstrækkelige økonomiske ressourcer til innovation, grundforskning og F&U samt politiske ressourcer til forvaltningen af det fremtidige internet;

20.   bemærker, at interaktive platforme som web 2.0 nu er blevet mere nyttige i kraft af deres komplekse funktioner som informationsudveksling og avanceret interoperabilitet mellem et stort antal netværk, som giver enkeltpersoner eller grupper mulighed for at skabe eller tilføre indhold. I den forbindelse er det af hensyn til de offentlige myndigheders databaser, som skal indeholde beskrivelser af de objekter, der identificeres via deres internetadresse, afgørende med hurtig udvikling af teknologier til masselagring;

21.   foreslår, at man særligt retter opmærksomheden mod fremtidens internet, som kan udvikle sig til en kombination af tingenes internet og indhold og tjenester af høj kvalitet, der anvender web 2.0-teknologi som platform. Denne nye model vil sætte nye rammer for de allestedsnærværende netværks plads og rolle i folks liv og den økonomiske vækst og kan medføre store samfundsmæssige ændringer.

Forvaltningen af tingenes internet, privatlivets fred og datasikkerhed

22.   understreger, at udviklingen af tingenes internet ikke udelukkende kan overlades til den private sektor med tanke på de gennemgribende samfundsmæssige forandringer, det vil medføre. Kun hvis EU's politiske beslutningstagere og offentlige myndigheder, herunder lokale og regionale myndigheder, engagerer sig, kan man sikre, at brugen af ikt bl.a. vil sætte gang i den økonomiske vækst, løfte udfordringerne forbundet med det aldrende samfund og fremme et effektivt energiforbrug;

23.   gør opmærksom på, at forvaltningen af tingenes internet må tilrettelægges og udøves på en måde, der kan forenes med alle offentlige aktiviteter som anført af Regionsudvalget i sin hvidbog om forvaltning på flere myndighedsniveauer (1), der sigter mod at øge effektiviteten af fællesskabsaktioner gennem koordinerede aktioner mellem EU, medlemsstaterne og de lokale og regionale myndigheder på grundlag af partnerskaber og med henblik på at udforme og gennemføre EU-politikker;

24.   peger på behovet for på vellykket vis at løfte en stor strategisk udfordring som tingenes internet ved hjælp af principper og mekanismer for forvaltning på flere myndighedsniveauer vertikalt mellem lokale og regionale myndigheder, nationale regeringer og EU og horisontalt mellem lokale og regionale myndigheder og civilsamfundet eller ved at afprøve visse nyskabelser på lokalt og regionalt niveau;

25.   understreger, at det i forbindelse med udviklingen af IoT-infrastrukturen og de dertil knyttede tjenester er yderst vigtigt at sørge for, at alle sikkerhedskrav på alle niveauer er overholdt, så man sikrer mest mulig beskyttelse af privatlivets fred og persondata og afværger uretmæssig sporing af alle former for persondata og profilanalyse med bl.a. indkøbspræferencer, helbredstilstand, patientjournaler osv.;

26.   bemærker, at beskyttelse af privatlivets fred er afhængig af bestemte faktorer som organiseringen af de offentlige instanser (hvoraf de fleste findes på lokalt niveau), samordningen af EU-lovgivning, fremme af en innovationskultur hos de ansatte ved de offentlige myndigheder, bl.a. via brug af en fælles etisk kodeks, og forvaltningen af ikt-baserede applikationer;

27.   mener derfor, at der skal gøres en særlig indsats for at udvikle retningslinjer og anbefalinger med henblik på at fastlægge strategier, regler, standarder og fælles formater for ikt for at øge datasikkerheden og beskyttelsen af privatlivets fred;

28.   opfordrer til, at alle medarbejdere tilbydes uddannelse, som dog især skal være rettet mod specialiserede teknikere (inden for f.eks. netværk, systemer, sikkerhed, beskyttelse af privatlivets fred osv.), medarbejdere, der er direkte beskæftiget med sikkerhedsprocedurer, der indebærer forskellige processer, og medarbejdere, som på overordnet plan eller indirekte er beskæftiget med innovations- og moderniseringsinitiativer (f.eks. undervisning af forbrugere i it-færdigheder).

De socioøkonomiske følgevirkninger af tingenes internet

29.   mener som anført i tidligere udtalelser (2), at de lokale og regionale myndigheder bør indgå i et bredt samarbejde med det formål at forbedre interoperabiliteten mellem offentlige myndigheder og øge effektiviteten af de offentlige tjenester;

30.   gør opmærksom på, at lokale og regionale myndigheder kan vise - og faktisk viser vejen, når det gælder om at øge Europas konkurrenceevne og erhvervsmulighederne, forbedre de offentlige sundhedstjenester og anvende ikt til at øge energieffektiviteten ved at udveksle bedste praksis inden for teknologi, udpege projektpartnere og bevilge midler;

31.   understreger, at politikker, der sigter mod at styrke ikt, ikke alene vil give sig udslag i bedre økonomiske resultater, dertil kræves også aktiv støtte og deltagelse fra de lokale og regionale myndigheders side. Civilsamfundet, lokale og regionale myndigheder og regeringer bør arbejde sammen om at sætte gang i en positiv udvikling med videreuddannelse af de menneskelige ressourcer, organisatoriske ændringer, ikt og produktivitet;

32.   understreger, at tiltag, der tager sigte på at højne grundlæggende færdigheder i ikt, opbygge høje ikt-kvalifikationer, fremme livslang læring inden for ikt og styrke de ledelses- og netværksrelaterede færdigheder, der er nødvendige for at kunne anvende ikt effektivt, er særligt vigtige og hører til blandt de lokale og regionale myndigheders væsentligste ansvarsområder.

Forskning, udvikling og innovation

33.   roser Kommissionen for dens tilsagn om yderligere støtte til forskning og teknologisk udvikling af tingenes internet gennem det syvende rammeprogram med henblik på endnu bedre resultater end de fremragende resultater, man allerede har nået, og er positivt stemt over for brugen af rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation som en udmærket platform til fremme af anvendelsen af fremtidige IoT-applikationer. I den forbindelse kunne det vise sig yderst fordelagtigt at gennemføre pilotprojekter på lokalt og regionalt plan, både fordi de vil være lette at gennemføre og af hensyn til omkostningseffektiviteten;

34.   bakker op om tildelingen af en mere fremtrædende rolle til nationale og regionale interessenter i forbindelse med udviklingen af nye, store europæiske initiativer som ERA-NET og fælles teknologiinitiativer (3). I den henseende vil processen med at opbygge forsknings- og innovationspotentiale, der skal sikre Europa en varig konkurrencemæssig fordel og således hurtigere nå målene for IoT, kun lykkes, hvis de byer og regionale myndigheder, som giver forskning og innovation højeste prioritet, når det gælder offentlig støtte, inddrages i processen;

35.   efterlyser større komplementaritet mellem de eksisterende politikker og samarbejdsinstrumenter og samordnet brug af det syvende rammeprogram, strukturfondene og rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation, som frembyder investeringsmuligheder i overensstemmelse med de forskellige forskningsprojekters særlige karakteristika;

36.   betoner behovet for at tiltrække højtkvalificerede akademikere fra lande uden for EU, og understreger betydningen af regionerne som de vigtigste udbydere af uddannelsestjenester og det stadigt større behov for at øge de regionale investeringer i menneskelige ressourcer. Der bør især fokuseres på lokale innovationspolitikker, teknologicentre, væksthuse, forskerparker og risikovillig kapital.

International dialog

37.   påpeger, at regionerne er særlig vigtige for det internationale samarbejde, idet deres forskningspolitikker opstiller gunstige rammebetingelser for programplanlægningen og på det strukturelle og lovgivningsmæssige område;

38.   fremhæver, at selv små regionale og lokale institutioner kan frembringe viden af global interesse inden for afgrænsede specialeområder, særligt hvis de deltager i globale netværk og samarbejder med videnbaserede virksomheder;

39.   fremhæver i den henseende, at forbindelser og samarbejde mellem regioner på såvel nationalt som internationalt plan bliver stadig vigtigere, særligt for politikkerne til støtte for klynger, netværk og innovative økosystemer, og at støtten hertil også er indrettet til at skabe centre i verdensklasse, der kan forbindes med globale innovationskæder i stedet for geografisk afgrænsede klynger.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---

(1)  CdR 89/2009 fin.

1

(2)  CdR 10/2009 fin.

2

(3)  CdR 83/2007 fin.

3

---

III Forberedende retsakter

Regionsudvalget

83. plenarforsamling, den 9.-10. februar 2010

| 1.7.2010 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 175/40 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 175/40

---

83. PLENARFORSAMLING, DEN 9.-10. FEBRUAR 2010

Regionsudvalget udtalelse: »En ny europæisk strategi: Investering i ungdommen«

(2010/C 175/10)

I.   POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

1.   bifalder Kommissionens forslag om at udpege 2011 til at være det europæiske år for frivilligt arbejde og er enigt i Kommissionens analyse af det rigt facetterede bidrag, som frivilligt arbejde yder til det europæiske samfund samt de udfordringer og politiske krav, som sektoren står over for;

2.   bifalder Kommissionens anerkendelse af, at frivilligt arbejde udgør en væsentlig bestanddel af et aktivt borgerskab på lokalt, regionalt, nationalt og EU-niveau. For mange mennesker er det frivillige arbejde en personlig manifestering af begreberne social samhørighed og social kapital og er, i sin reneste form, et udtryk for et »aktivt« borgerskab;

3.   fremhæver den store rolle, som de lokale myndigheder og regioner spiller for fremme, udvikling af og støtte til frivilligt arbejde, hvilket bekræftes af de mange frivillige aktiviteter, der fremmes direkte på disse niveauer, og bifalder, at forslaget til beslutning anerkender de lokale og regionale myndigheders rolle;

4.   værdsætter, at Kommissionen forstår det frivillige arbejdes betydning for beskæftigelsesevne og livslang læring. Mens disse faktorers betydning er øget for øjeblikket pga. den økonomiske krise, har de også stor betydning i perioder med økonomisk fremgang som et instrument til fremme af social samhørighed;

5.   fremhæver det økonomiske bidrag, som frivilligt arbejde yder til økonomien på lokalt, regionalt, nationalt og EU-plan og som en vigtig faktor ved investeringer og jobskabelse og mener, at det europæiske år 2011 skaber en mulighed for at sætte fokus på dette bidrag set i lyset af den igangværende revision af den europæiske strategi for vækst og beskæftigelse (Lissabonstrategien) og de nationale reformprogrammer;

6.   understreger imidlertid, at frivilligt arbejde ikke må anvendes som en erstatning for ansat arbejdskraft i et hvilket som helst miljø. De offentlige myndigheder bør inden for rammerne af deres ansvarsområder sikre, at hverken de eller deres kontraherende partnere anvender en sådan praksis.

Retsgrundlag og overskrift for det europæiske år

7.   accepterer, at overskriften for 2011 ændres til det »europæiske år for frivilligt arbejde til fremme af aktivt medborgerskab« med udgangspunkt i det retsgrundlag, der ligger bag forslaget til beslutning, men mener, at den oprindelige overskrift fortsat bør benyttes udadtil med det formål at skabe støtte, anerkendelse og forståelse for det europæiske år og undgå, at det centrale emne, som er frivilligt arbejde, udvandes;

8.   anmoder derudover om, at man undgår langvarige drøftelser af retsgrundlaget, samt at der træffes en endelig beslutning så hurtigt som muligt, så der bliver tid til at gøre det forberedende arbejde i 2010;

9.   anerkender, at frivilligt arbejde udgør en væsentlig dimension i aktivt medborgerskab og demokrati, men understreger, at dette blot er ét element. Det europæiske år må ligeledes fremhæve det omfattende bidrag, som de frivillige aktiviteter yder til det europæiske samfund.

Bedre synergi mellem de europæiske år

10.   mener, at man ved udpegelsen af 2011 til det europæiske år for frivilligt arbejde bør bygge videre på nogle af de aktiviteter, der var forbundet med det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse i 2010, også set i lyset af den rolle, som de frivillige aktiviteter spiller i den henseende. Regionsudvalget foreslår ligeledes, at det europæiske år bør støtte komplementerende foranstaltninger til FN's »internationale år for volontører + 10«;

11.   er derudover fortaler for, at resultaterne fra det europæiske år for frivilligt arbejde 2011 anvendes i planlægningen og gennemførelsen af foranstaltninger med relation til relevante fremtidige europæiske år, såsom aktiv aldring (2012) og borgerrettigheder (forslag til 2013);

12.   anbefaler, at Kommissionen generelt udvikler bedre synergieffekter mellem de europæiske år, i stedet for at disse år betragtes som enkeltstående begivenheder, idet dette vil skabe en større merværdi og forstærke de fordele og resultater, der er forbundet med de europæiske år og dertil knyttede aktiviteter;

13.   bemærker i relation til ovenstående, at der er et behov for en større inddragelse og horisontal koordinering af Kommissionens forskellige tjenester, et øget engagement fra medlemsstaterne samt en større indsats for at inddrage subnationale myndighedsniveauer, så opfølgningen på 2011 bliver effektiv og kommer til at bygge på de opnåede resultater.

Målsætninger for det europæiske år 2011

14.   bifalder Kommissionens fire mål for det europæiske år for frivilligt arbejde, idet de er udtryk for en praktisk og klar beskrivelse af de processer, der ligger bag det frivillige arbejde for såvel enkeltpersoner som organisationer;

15.   gør opmærksom på de forskellige former, områder og traditioner for frivilligt arbejde i medlemsstaterne og understreger, at der er et behov for en forstående og fleksibel strategi i 2010 og 2011. Regionsudvalget mener, at det europæiske år for frivilligt arbejde udgør en enestående chance for at kortlægge og skabe de passende fora til udveksling af erfaringer og bedste praksis mellem nationale, regionale og lokale niveauer i hele EU;

16.   er fortaler for, at det overvejes at udvikle en fælles strategi medlemsstaterne imellem med henblik på at kvantificere de frivillige aktiviteter som et hovedemne under Mål 3 - Belønning for og anerkendelse af volontøraktiviteter;

17.   fremhæver behovet for, at det europæiske år for frivilligt arbejde anvendes til at forbedre betingelserne for volontørarbejde i EU, særligt hvad angår adgangen til en velfinansieret, effektiv og synlig infrastruktur, så borgerne får rig mulighed for at udføre frivilligt arbejde;

18.   er fortaler for at udpege en specifik dag i slutningen af 2011 til EU's dag for frivilligt arbejde under hensyntagen til de forskellige traditioner for volontørarbejde, der eksisterer i medlemsstaterne. Denne dag kunne hvert år bruges til at skabe en følelse af solidaritet blandt EU's volontører og markedsføre frivilligt arbejde over for offentligheden på en sammenhængende og innovativ måde;

19.   foreslår derudover, at der, set i lyset af den rolle som offentlige politikker kan spille for fremme af volontøraktiviteter på lokalt og regionalt niveau, i 2011 på fællesskabs- og medlemsstatsniveau indføres en pris, som uddeles hvert andet år til den mest volontørvenlige by, lokale eller regionale myndighed. Regionsudvalget støtter derudover, at der uddeles priser til årets frivillige som en anerkendelse af enkeltpersoners engagement og resultater inden for volontørarbejde;

20.   gør opmærksom på behovet for at inddrage borgere (særligt fra socialt udsatte grupper), der allerede er engageret i frivilligt arbejde, i udformningen af budskaber, der skal fremme interessen for frivilligt arbejde blandt alle EU-borgere;

21.   fremhæver, at kommunikationstiltag bør fokusere på emner, som vedrører frivilligt arbejde på lokalt plan, på tværs af EU's grænser og i udviklingslandene.

Resultater af det europæiske år 2011

22.   understreger, at der må iværksættes en kritisk masse af initiativer, som vil have en vedvarende effekt på det frivillige arbejde i hele EU, hvis målsætningerne for det europæiske år skal opfyldes. Mere specifikt skal det europæiske år for frivilligt arbejde fremme politiske løsninger på følgende problemstillinger:

| (a) | manglen på en juridisk status for volontører, som er kompatibel i hele EU, |
| --- | --- |

(a)

manglen på en juridisk status for volontører, som er kompatibel i hele EU,

| (b) | en mere systematisk indsamling af data vedrørende volontører og de tjenesteydelser, som de leverer, så det bliver muligt at foretage en korrekt vurdering af sektorens økonomiske værdi, og |
| --- | --- |

(b)

en mere systematisk indsamling af data vedrørende volontører og de tjenesteydelser, som de leverer, så det bliver muligt at foretage en korrekt vurdering af sektorens økonomiske værdi, og

| (c) | en fjernelse af de barrierer, som gør, at mennesker ikke ønsker at udføre frivilligt arbejde (såsom manglen på en systematisk politiclearing af personer, som ønsker at arbejde med børn og sårbare voksne i hele EU eller truslen om, at arbejdsløse kan miste retten til sociale ydelser, hvis de udfører frivilligt arbejde mm.); |
| --- | --- |

(c)

en fjernelse af de barrierer, som gør, at mennesker ikke ønsker at udføre frivilligt arbejde (såsom manglen på en systematisk politiclearing af personer, som ønsker at arbejde med børn og sårbare voksne i hele EU eller truslen om, at arbejdsløse kan miste retten til sociale ydelser, hvis de udfører frivilligt arbejde mm.);

23.   foreslår, at det europæiske år for frivilligt arbejde danner udgangspunkt for formuleringen af en handlingsplan for frivilligt arbejde, der bør sikre en bedre anerkendelse og støtte til volontøraktiviteter i de forskellige EU-politikker og –programmer, og mener, at den planlagte tematiske konference i 2011 skal anvendes til at kortlægge nøgleelementer og prioriteter i denne handlingsplan;

24.   mener, at det europæiske år ligeledes kan fremme en debat om relevante politikker til fremme af frivilligt arbejde på nationalt niveau og bygge videre på de initiativer og resultater, der skabes i 2011;

25.   foreslår ligeledes, at en bredere accept af, at frivilligt arbejde kan sidestilles med finansiering i EU-støttede programmer i perioden efter 2013, indgår i overvejelserne, og mener, at dette kræver en mere præcis henvisning i finansforordningen og en omfattende intern høringsproces, som inddrager de relevante generaldirektorater;

Finansielle ressourcer

26.   beklager de forholdsvist beskedne midler, som er afsat til det europæiske år for frivilligt arbejde (særligt set i forhold til de 17 millioner EUR, som blev afsat i 2010). Der er en fare for, at målene for det europæiske år ikke fuldt ud kan realiseres med de afsatte midler, og de planlagte aktiviteter vil eventuelt ikke kunne trænge igennem de forskellige strukturer og nå ud til offentligheden;

27.   foreslår derfor, at de 6 millioner EUR, som stilles til rådighed i forslaget til beslutning, betragtes som et minimum, samt at supplerende midler tildeles det europæiske år 2011, når de bliver tilgængelige. Regionsudvalget ser gerne, at Kommissionen præciserer, hvilke andre finansieringskilder til fremme af det europæiske års målsætninger der findes i relevante fællesskabsprogrammer.

Regionsudvalgets rolle

28.   giver tilsagn om aktivt at støtte målsætningerne for det europæiske år for frivilligt arbejde og tage del i de dermed forbundne aktiviteter, hvor det er relevant. Regionsudvalget tilbyder at samarbejde med Kommissionen og medlemsstaterne om at virkeliggøre det europæiske år for frivilligt arbejde.

II.   FORSLAG TIL ÆNDRINGER

Ændringsforslag 1

Ændringsforslag til forslag til Rådets beslutning om det europæiske år for frivilligt arbejde

Artikel 4

| Kommissionens forslag | Regionsudvalgets ændringsforslag |
| --- | --- |
| Hver medlemsstat udpeger et organ, som skal have ansvaret for at arrangere dens deltagelse i det europæiske år (i det følgende benævnt det nationale koordineringsorgan). Den orienterer Kommissionen om udpegelsen af organet senest en måned efter vedtagelsen af denne beslutning.
  Hver medlemsstat drager omsorg for, at en bred vifte af interesserede parter på nationalt, regionalt og lokalt plan inddrages i føromtalte organ.
  Det nationale koordineringsorgan er ansvarligt for at udarbejde det nationale program/de nationale foranstaltninger og prioriteringer for året i henhold til målene i artikel 2 og i henhold til specifikationerne i bilaget. | Hver medlemsstat udpeger et organ, som skal have ansvaret for at arrangere dens deltagelse i det europæiske år (i det følgende benævnt det nationale koordineringsorgan). Den orienterer Kommissionen om udpegelsen af organet senest en måned efter vedtagelsen af denne beslutning.
  Hver medlemsstat drager omsorg for, at en bred vifte af interesserede parter på nationalt, regionalt og lokalt plan inddrages i føromtalte organ.
  Det nationale koordineringsorgan er ansvarligt for at udarbejde det nationale program/de nationale foranstaltninger og prioriteringer for året i henhold til målene i artikel 2 og specifikationerne i bilaget. |

Kommissionens forslag

Regionsudvalgets ændringsforslag

Hver medlemsstat udpeger et organ, som skal have ansvaret for at arrangere dens deltagelse i det europæiske år (i det følgende benævnt det nationale koordineringsorgan). Den orienterer Kommissionen om udpegelsen af organet senest en måned efter vedtagelsen af denne beslutning.

Hver medlemsstat drager omsorg for, at en bred vifte af interesserede parter på nationalt, regionalt og lokalt plan inddrages i føromtalte organ.

Det nationale koordineringsorgan er ansvarligt for at udarbejde det nationale program/de nationale foranstaltninger og prioriteringer for året i henhold til målene i artikel 2 og i henhold til specifikationerne i bilaget.

Hver medlemsstat udpeger et organ, som skal have ansvaret for at arrangere dens deltagelse i det europæiske år (i det følgende benævnt det nationale koordineringsorgan). Den orienterer Kommissionen om udpegelsen af organet senest en måned efter vedtagelsen af denne beslutning.

Hver medlemsstat drager omsorg for, at en bred vifte af interesserede parter på nationalt, regionalt og lokalt plan inddrages i føromtalte organ.

Det nationale koordineringsorgan er ansvarligt for at udarbejde det nationale program/de nationale foranstaltninger og prioriteringer for året i henhold til målene i artikel 2 og specifikationerne i bilaget.

Begrundelse

Det er nødvendigt at høre de relevante aktører i forbindelse med udarbejdelsen af nationale programmer og fastsættelsen af prioriteter.

Ændringsforslag 2

Ændringsforslag til forslag til Rådets beslutning om det europæiske år for frivilligt arbejde

Artikel 7, stk. 1

| Kommissionens forslag | Regionsudvalgets ændringsforslag |
| --- | --- |
| Budgettet til gennemførelsen af denne beslutning i perioden fra 1. januar 2011 til 31. december 2011 er på 6 000 000 EUR. | Budgettet til gennemførelsen af denne beslutning i perioden fra 1. januar 2011 til 31. december 20116 000 000 EUR, . |

Kommissionens forslag

Regionsudvalgets ændringsforslag

Budgettet til gennemførelsen af denne beslutning i perioden fra 1. januar 2011 til 31. december 2011 er på 6 000 000 EUR.

Budgettet til gennemførelsen af denne beslutning i perioden fra 1. januar 2011 til 31. december 20116 000 000 EUR, .

Begrundelse

Med henblik på at sikre håndgribelige resultater må budgettet for det europæiske år forhøjes, og det nuværende forslag må betragtes som et minimum.

Ændringsforslag 3

Ændringsforslag til forslag til Rådets beslutning om det europæiske år for frivilligt arbejde

Artikel 9

| Kommissionens forslag | Regionsudvalgets ændringsforslag |
| --- | --- |
| Kommissionen sørger i samarbejde med medlemsstaterne for, at der er sammenhæng mellem foranstaltningerne i denne beslutning og andre foranstaltninger og initiativer, der bidrager til at virkeliggøre målene for det europæiske år på fællesskabsplan såvel som på nationalt og regionalt plan. | Kommissionen sørger i samarbejde med medlemsstaterne for, at der er sammenhæng mellem foranstaltningerne i denne beslutning og andre foranstaltninger og initiativer, der bidrager til at virkeliggøre målene for det europæiske år på fællesskabsplan såvel som på nationalt, regionalt plan. |

Kommissionens forslag

Regionsudvalgets ændringsforslag

Kommissionen sørger i samarbejde med medlemsstaterne for, at der er sammenhæng mellem foranstaltningerne i denne beslutning og andre foranstaltninger og initiativer, der bidrager til at virkeliggøre målene for det europæiske år på fællesskabsplan såvel som på nationalt og regionalt plan.

Kommissionen sørger i samarbejde med medlemsstaterne for, at der er sammenhæng mellem foranstaltningerne i denne beslutning og andre foranstaltninger og initiativer, der bidrager til at virkeliggøre målene for det europæiske år på fællesskabsplan såvel som på nationalt, regionalt plan.

Begrundelse

Der må ligeledes være overensstemmelse med lokale initiativer.

Bruxelles, den 10. februar 2010

Mercedes BRESSO

Formand for Regionsudvalget

---