# Jurnalul Oficial C 175/2010

| | ISSN 1830-3668
  doi:10.3000/18303668.C_2010.175.rum |
| --- | --- |
| Jurnalul Oficial
  al Uniunii Europene | C 175 |
| | |
| Ediţia în limba română | Comunicări şi informări | Anul 531 iulie 2010 |

ISSN 1830-3668

doi:10.3000/18303668.C_2010.175.rum

Jurnalul Oficial

al Uniunii Europene

C 175

Ediţia în limba română

Comunicări şi informări

Anul 531 iulie 2010

---

| Informarea nr. | Cuprins | Pagina |
| --- | --- | --- |
| | I   Rezoluții, recomandări și avize |
| | AVIZE |
| | Comitetul Regiunilor |
| | A 83-a sesiune plenară din 9 și 10 februarie 2010 |
| 2010/C 175/01 | Avizul Comitetului Regiunilor privind răspunsuri concertate și durabile pentru a face față provocărilor cu care se confruntă sectorul european al automobilelor și pentru a consolida legăturile acestuia cu regiunile | 1 |
| 2010/C 175/02 | Avizul Comitetului Regiunilor privind al șaselea raport intermediar privind coeziunea economică și socială | 4 |
| 2010/C 175/03 | Avizul Comitetului Regiunilor privind contribuția la dezvoltarea durabilă: rolul comerțului echitabil și al sistemelor neguvernamentale de asigurare a durabilității comerciale | 10 |
| 2010/C 175/04 | Avizul Comitetului Regiunilor privind calitatea produselor agricole | 15 |
| 2010/C 175/05 | Avizul Comitetului Regiunilor privind ajutoarele pentru fermierii din zonele cu handicapuri naturale | 19 |
| 2010/C 175/06 | Avizul Comitetului Regiunilor privind o strategie europeană reînnoită: să investim în tineret | 22 |
| 2010/C 175/07 | Avizul Comitetului Regiunilor pe tema Reducerea analfabetismului funcțional – Conceperea unei strategii europene ambițioase de prevenire a excluziunii și de promovare a realizării personale | 26 |
| 2010/C 175/08 | Avizul Comitetului Regiunilor privind cartea verde Pentru promovarea mobilității tinerilor în scop educațional | 31 |
| 2010/C 175/09 | Avizul Comitetului Regiunilor privind internetul obiectelor și reutilizarea informațiilor din sectorul public | 35 |

Informarea nr.

Cuprins

Pagina

I   Rezoluții, recomandări și avize

AVIZE

Comitetul Regiunilor

A 83-a sesiune plenară din 9 și 10 februarie 2010

2010/C 175/01

Avizul Comitetului Regiunilor privind răspunsuri concertate și durabile pentru a face față provocărilor cu care se confruntă sectorul european al automobilelor și pentru a consolida legăturile acestuia cu regiunile

1

2010/C 175/02

Avizul Comitetului Regiunilor privind al șaselea raport intermediar privind coeziunea economică și socială

4

2010/C 175/03

Avizul Comitetului Regiunilor privind contribuția la dezvoltarea durabilă: rolul comerțului echitabil și al sistemelor neguvernamentale de asigurare a durabilității comerciale

10

2010/C 175/04

Avizul Comitetului Regiunilor privind calitatea produselor agricole

15

2010/C 175/05

Avizul Comitetului Regiunilor privind ajutoarele pentru fermierii din zonele cu handicapuri naturale

19

2010/C 175/06

Avizul Comitetului Regiunilor privind o strategie europeană reînnoită: să investim în tineret

22

2010/C 175/07

Avizul Comitetului Regiunilor pe tema Reducerea analfabetismului funcțional – Conceperea unei strategii europene ambițioase de prevenire a excluziunii și de promovare a realizării personale

26

2010/C 175/08

Avizul Comitetului Regiunilor privind cartea verde Pentru promovarea mobilității tinerilor în scop educațional

31

2010/C 175/09

Avizul Comitetului Regiunilor privind internetul obiectelor și reutilizarea informațiilor din sectorul public

35

| | III   Acte pregătitoare |
| --- | --- |
| | Comitetul Regiunilor |
| | A 83-a sesiune plenară din 9 și 10 februarie 2010 |
| 2010/C 175/10 | Avizul Comitetului Regiunilor privind Anul European al Voluntariatului (2011) | 40 |

III   Acte pregătitoare

Comitetul Regiunilor

A 83-a sesiune plenară din 9 și 10 februarie 2010

2010/C 175/10

Avizul Comitetului Regiunilor privind Anul European al Voluntariatului (2011)

40

| RO | |
| --- | --- |

RO

---

I Rezoluții, recomandări și avize

AVIZE

Comitetul Regiunilor

A 83-a sesiune plenară din 9 și 10 februarie 2010

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/1 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/1

---

A 83-A SESIUNE PLENARĂ DIN 9 ŞI 10 FEBRUARIE 2010

Avizul Comitetului Regiunilor privind răspunsuri concertate şi durabile pentru a face faţă provocărilor cu care se confruntă sectorul european al automobilelor şi pentru a consolida legăturile acestuia cu regiunile

(2010/C 175/01)

I.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

1.   aminteşte că industria automobilelor este un domeniu strategic pentru Uniunea Europeană, deoarece reprezintă aproximativ 12 milioane de locuri de muncă directe şi indirecte. Prin intermediul constructorilor şi a numeroşi producători de componente pentru autovehicule, sectorul automobilelor este prezent pe întregul teritoriu european;

2.   constată că industria automobilelor traversează o criză gravă, care s-ar putea agrava în lunile viitoare şi care ar putea avea repercusiuni asupra economiei europene în ansamblu;

3.   consideră că actuala conjunctură de evenimente politice şi economice trebuie să determine Uniunea Europeană să-şi reconsidere sprijinul pe care îl acordă sectoarelor economice-cheie în materie de locuri de muncă şi de potenţial de creştere durabilă;

4.   solicită un „New Deal” pentru ansamblul sectorului european al automobilelor;

5.   apreciază că, în momentul de faţă, este esenţial un efort necesar de concertare din partea contractanţilor industriali şi a autorităţilor publice implicate;

Provocări majore

6.   estimează că încetarea ajutoarelor cu titlu excepţional care se acordă prin planul european şi prin planurile naţionale de redresare economică va scoate la iveală capacităţile excesive ale industriei europene a automobilelor. Aceasta din urmă va fi deci nevoită să-şi limiteze capacitatea de producţie. De asemenea, vor fi ameninţate numeroase situri de asamblare şi IMM-uri din întreaga Europă;

7.   subliniază că întreprinderile şi angajaţii din sectorul automobilelor se confruntă cu nevoi crescânde în materie de formare, reconversie profesională internă şi externă şi inovare socială;

8.   subliniază evoluţia cererii consumatorilor, care doresc autovehicule mai puţin poluante, mai fiabile, la preţuri accesibile;

9.   subliniază că sectorul automobilelor se confruntă cu noi provocări tehnologice. Este important să se elaboreze noi soluţii pentru mobilitatea durabilă;

Pentru o flexibilizare a instrumentelor europene existente

10.   regretă că nu toate instrumentele europene existente sunt adaptate unei reacţii rapide la situaţiile cu care se confruntă actorii economici;

11.   regretă în special procedura lungă şi sinuoasă pentru obţinerea de mijloace financiare din Fondul european de ajustare la globalizare;

12.   deplânge dificultăţile cu care se confruntă anumite autorităţi regionale în ceea ce priveşte modificarea programului lor operaţional FEDER pentru a-l adapta la contextul crizei, deşi Comisia Europeană a încurajat iniţial asemenea adaptări;

13.   solicită Parlamentului European să răspundă la aceste chestiuni;

Pentru crearea unui forum de concertare strategică

14.   subliniază că viitorul multor regiuni europene depinde în mare măsură de deciziile luate de către fabricanţii de automobile;

15.   recomandă intensificarea dialogului în amonte între Comisia Europeană, statele membre, autorităţile locale şi regionale implicate, fabricanţii de automobile şi sindicate (1). Un astfel de dialog ar permite anticiparea restructurărilor majore inevitabile şi adoptarea măsurilor necesare pentru a gestiona perioadele de tranziţie;

16.   doreşte, de asemenea, ca Grupul la nivel înalt CARS 21 să-şi continue activitatea şi să se ocupe, încă din primele luni ale anului 2010, de formularea unor răspunsuri concertate şi pe termen lung la provocările cu care se confruntă sectorul automobilelor. În cadrul acestui forum de consultare, trebuie să fie reprezentate toate autorităţile locale şi regionale implicate şi trebuie să fie ascultate toate vocile;

17.   recomandă înfiinţarea unui observator european al evoluţiei sectorului automobilelor, pentru a sprijini activităţile CARS 21, ale actorilor din cadrul sectorului şi ale autorităţilor publice implicate;

Pentru un „New Deal” în sectorul automobilelor

18.   solicită Comisiei Europene să elaboreze o politică industrială pe termen lung pentru sectorul automobilelor, corelată cu iniţiativele existente, care să cuprindă dimensiunea regională şi să contribuie la obiectivele europene în materie de competitivitate, coeziune teritorială, dezvoltare durabilă şi combatere a schimbărilor climatice;

19.   solicită Comisiei Europene să acorde o atenţie specială menţinerii capacităţilor industriale create cu fonduri structurale comunitare;

20.   îndeamnă Comisia Europeană să facă apel, în procesul de reflecţie cu privire la această politică, la actorii reprezentaţi în cadrul Grupului la nivel înalt CARS 21;

21.   recomandă ca această politică industrială să fie integrată şi să cuprindă, în special, următoarele dispoziţii:

Accesul la finanţare pentru producătorii de componente

22.   recomandă Comisiei Europene să extindă, în cadrul pieţei interne, posibilităţile pe care le au autorităţile locale şi regionale de a sprijini întreprinderile aflate în situaţii dificile;

23.   subliniază dificultăţile mari de acces la credite cu care se confruntă întreprinderile mici şi mijlocii producătoare de piese componente, chiar dacă, pe termen lung, acestea pot supravieţui din punct de vedere financiar;

24.   recomandă Comisiei Europene şi statelor membre să faciliteze înfiinţarea unui sistem de finanţare pentru aceste întreprinderi (2);

O politică ambiţioasă în materie de cercetare şi inovare

25.   îndeamnă Comisia Europeană să aleagă, în colaborare cu actorii implicaţi şi pe baza unor analize ştiinţifice riguroase, un număr redus de opţiuni tehnologice, pe care să le sprijine în mod prioritar, pentru a favoriza crearea automobilului „fără emisii de CO2”;

26.   recomandă alocarea de fonduri suplimentare iniţiativei „automobile ecologice” şi temei „Transporturi” din cadrul celui de-al 7-lea Program-cadru de cercetare şi dezvoltare;

27.   subliniază necesitatea unor acţiuni ferme destinate consumatorilor, de informare, sensibilizare şi promovare a tehnologiilor nepoluante;

28.   recomandă crearea rapidă a infrastructurii şi standardelor necesare dezvoltării şi introducerii pe piaţă a unor noi tehnologii (de exemplu, a autovehiculului cu propulsie electrică) (3);

29.   solicită Comisiei Europene să lanseze un demers exploratoriu în ceea ce priveşte posibilităţile de sprijinire a inovării în sectorul automobilelor, prin intermediul unor proceduri de ofertare publice, înainte de comercializare;

O ofertă adecvată de formare

30.   subliniază că proiectarea, producerea şi întreţinerea vehiculelor presupune tehnologii din ce în ce mai avansate şi creează astfel noi nevoi în materie de formare;

31.   recomandă Comisiei Europene şi statelor membre ca, încă de pe acum, să faciliteze dezvoltarea şi accesul la cursuri de formare iniţială şi continuă în domeniul acestor tehnologii;

32.   recomandă Comisiei Europene şi statelor membre să faciliteze reconversia profesională externă, cu alte cuvinte, către noi sectoare;

O reglementare stimulantă

33.   subliniază capacitatea legislaţiei europene de a accelera tranziţia tehnologică către autovehicule mai ecologice;

34.   solicită Comisiei Europene să-şi continue eforturile în direcţia reducerii amprentei ecologice a autovehiculelor, luând în calcul în acelaşi timp capacitatea de adaptare a întreprinderilor;

35.   recomandă ca orice nouă reglementare să fie însoţită de finanţare în domeniul cercetării şi dezvoltării, ceea ce ar permite întreprinderilor, mai ales celor mici şi mijlocii, să facă faţă provocărilor de natură tehnologică asociate.

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedintele Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---

(1)  Şedinţa informală din 13.3.2009, la care Comisia Europeană a convocat miniştrii din statele implicate şi reprezentanţi ai General Motors, ar trebui folosită ca model şi instrument sistematic de consultare cu ceilalţi fabricanţi prezenţi pe teritoriul european.

1

General Motors

(2)  De exemplu, pe modelul de factoring invers (reverse factoring) pus în practică în Statele Unite şi solicitat de CLEPA (Asociaţia europeană a furnizorilor de componente pentru autovehicule).

2

factoring

reverse factoring

(3)  Grupul de lucru franco-german privind politica industrială reprezintă un exemplu excelent de demers menit să accelereze elaborarea normelor şi standardelor necesare. Misiunea acestuia este, într-adevăr, să studieze posibilităţile de cooperare şi de demarare a unor noi iniţiative franco-germane în domeniul electromobilităţii.

3

---

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/4 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/4

---

Avizul Comitetului Regiunilor privind al şaselea raport intermediar privind coeziunea economică şi socială

(2010/C 175/02)

I.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

Introducere

1.   CoR salută cel de-al şaselea raport intermediar privind coeziunea economică şi socială, care se axează pe creativitate şi inovare, pentru a sprijini Uniunea să iasă mai repede şi mai puternică din criza economică. El indică factorii care pot impulsiona creativitatea şi inovarea în toate regiunile UE. CoR salută, de asemenea, prezentarea rezumatului dezbaterii pe marginea coeziunii teritoriale, care a avut loc după lansarea, anul trecut, a Cărţii verzi privind coeziunea teritorială;

2.   constată că lumea se confruntă cu o criză financiară şi economică majoră. Autorităţile publice şi instituţiile financiare depun eforturi pentru a face faţă problemelor. Întreprinderile, mari sau mici, se confruntă cu dificultăţi financiare. Pe întreg teritoriul european, numeroase persoane, bărbaţi şi femei, riscă să îşi piardă locuinţa şi locul de muncă, iar altele pierd orice speranţă de găsire a unui loc de muncă. Pe termen scurt şi mediu, perspectivele economice şi sociale sunt sumbre: şomaj, falimentul unor întreprinderi, precum şi reducerea încasărilor bugetare la nivel naţional şi local şi restrângerea marjei de manevră în cazul finanţelor publice;

3.   recunoaşte că schimbările climatice constituie o adevărată ameninţare pentru viaţa multor oameni şi pentru numeroase specii din întreaga lume şi că este necesar să se întreprindă imediat acţiuni la toate nivelurile pentru reducerea încălzirii globale. În acelaşi timp, schimbările climatice constituie o ocazie importantă de a face lucrurile altfel, în beneficiul mediului, al societăţii şi al economiei;

4.   înţelege că situaţia în care ne aflăm este considerabil diferită de cea în care au fost stabiliţi parametrii pentru programul 2007-2013. Cu toate acestea, mai rămâne mai mult de jumătate din perioada actuală de programare, înainte de începerea noului program, în 2014. Deşi este de acord cu faptul că funcţia politicii de coeziune este de a elabora şi furniza obiective strategice pe termen lung, CoR consideră că s-ar putea obţine încă de pe acum, prin mici schimbări, unele efecte de atenuare a impactului crizei economice şi financiare actuale asupra statelor membre şi asupra autorităţilor locale şi regionale, precum şi de stimulare a procesului de redresare. CoR consideră că acest lucru este posibil în cadrul obiectivelor strategice actuale ale politicii;

5.   înţelege că nu se va efectua o revizuire intermediară completă a actualei perioade de programare: de aceea, este important să se utilizeze posibilităţile oferite de cel de-al şaselea raport intermediar privind coeziunea economică şi socială şi să se profite la maximum de cele mai bune practici identificate până în prezent. Este o ocazie de a analiza modul în care fondurile structurale europene sunt utilizate la nivel local şi regional şi cum se poate îmbunătăţi eficienţa acestora. Ţinând cont de preocupările crescânde în privinţa viitorului politicii comunitare de coeziune, această contribuţie ar trebui utilizată pentru transmiterea unui mesaj foarte serios prin intermediul celui de-al cincilea Raport privind coeziunea, prevăzut pentru toamna lui 2010, pentru a dezbate viitoarea perioadă de programare, de după 2013, care, în conformitate cu articolul 175 din noul Tratat privind funcţionarea Uniunii Europene, va trebui să abordeze coeziunea economică, socială şi teritorială;

6.   recunoaşte că şi politica de coeziune teritorială, pe care noul Tratat o stabileşte ca nou obiectiv al UE, trebuie să fie pusă în relaţie cu Agenda de la Lisabona. Revizuirea acesteia în 2010 oferă încă o ocazie Uniunii Europene de a evalua succesele obţinute şi situaţiile în care este necesară mai multă flexibilitate, pentru a permite statelor membre şi, în special, autorităţilor locale şi regionale, să aplice cu bune rezultate programele care vor avea un impact direct cert asupra bunăstării cetăţenilor şi a posibilităţilor care li se oferă. De asemenea, aceasta oferă ocazia unei mai bune integrări a chestiunii schimbărilor climatice în viitoarea politică a UE, în special prin intermediul revizuirii mecanismului de alocare a fondurilor structurale în funcţie de noile obiective ale noii Strategii de la Lisabona;

7.   îşi exprimă dezamăgirea cu privire la lipsa regretabilă a unei analize a actualelor condiţii economice şi de mediu din cel de-al şaselea raport intermediar privind coeziunea. De asemenea, acesta nu plasează situaţia actuală în contextul celei mai grave crize economice de la marea recesiune până în prezent şi nu adoptă decizii importante pentru atenuarea efectelor schimbărilor climatice. Cel mai grav este faptul că raportul nu ia în considerare impactul asupra regiunilor Uniunii, asupra municipiilor şi oraşelor şi a cetăţenilor acestora;

8.   susţine necesitatea unei mai bune analize a impactului teritorial al politicilor de inovare ale UE, în vederea identificării şi promovării celor mai bune măsuri la nivel european, pentru a sprijini investiţiile în inovare la nivel local şi regional. Competitivitatea regiunilor, ca generator al creşterii durabile, poate fi asigurată doar prin investiţii publice inteligente în inovare atât în sectorul manufacturier, cât şi, mai ales, în domeniul serviciilor;

9.   a elaborat prezentul aviz pentru a aborda problemele nu din perspectiva soluţiilor internaţionale, ci din perspectiva regiunilor, a municipiilor şi oraşelor, precum şi a locuitorilor acestora, bărbaţi şi femei;

Situaţia actuală în economiile locale şi regionale

10.   înţelege că întreprinderile locale, care se dezvoltă organic odată cu oraşul sau regiunea respectivă, contribuie la forţa şi stabilitatea economică a acesteia. Astfel de întreprinderi – IMM-uri, întreprinderi sociale sau iniţiative cu caracter comunitar – pot stimula regenerarea zonei respective. Dar, pentru ca aceste mici întreprinderi să se dezvolte, trebuie efectuate intervenţii asupra condiţiilor economice, de mediu şi sociale, de exemplu prin îmbunătăţirea competenţelor, derularea a diverse programe de asistenţă, reducerea cauzelor sărăciei, dar şi investiţii în infrastructura publică;

11.   de asemenea, recunoaşte importanţa investiţiilor străine pentru o comunitate. Regiunile şi localităţile întreprind acţiuni pentru a atrage investitori şi pentru a aduce lucrători calificaţi, contribuind totodată la reţinerea celor care trăiesc sau au studiat în regiune. Aceasta presupune examinarea provocărilor economice şi sociale din acea regiune şi definirea modalităţilor de abordare a acestora, pentru a putea profita apoi de oferta unică a regiunii şi pentru a putea exploata toate avantajele comparative în materie de oferte de muncă, locuinţă, educaţie şi calitate a vieţii;

12.   admite faptul că analiza privind situaţia diferitelor categorii de regiuni (convergenţă, tranziţie, competitivitate şi ocuparea forţei de muncă), efectuată de Comisia Europeană în cel de-al şaselea raport intermediar, reflectă situaţia socioeconomică diferită a celor trei tipuri de regiuni, mai ales sub aspectul capacităţilor creative, inovatoare şi antreprenoriale. Atât actuala criză economică, cât şi diferitele variabile care influenţează posibilităţile de dezvoltare regională (demografia, accesibilitatea, capacitatea de inovare etc.) sunt factori care evidenţiază existenţa unor date importante de care trebuie să se ţină seama în momentul evaluării situaţiei economiilor locale şi regionale şi al elaborării unei politici eficace de coeziune. Aceasta impune utilizarea şi a altor indicatori, pe lângă PIB-ul pe cap de locuitor, la clasificarea regiunilor, în contextul perioade de programare de după 2013;

Coeziunea teritorială

13.   salută raportul prezentat în cadrul celui de-al şaselea Raport intermediar privind răspunsurile la Cartea verde privind coeziunea teritorială, care s-a bucurat de contribuţia substanţială a autorităţilor locale şi regionale. Potrivit celui de-al şaselea Raport intermediar, obiectivul coeziunii teritoriale este de a încuraja o dezvoltare armonioasă şi durabilă a tuturor teritoriilor, pe baza caracteristicilor şi resurselor fiecăruia. Aceasta presupune şi o integrare a teritoriilor prin legături de transport şi de comunicare, necesare pentru asigurarea unui flux eficient de mărfuri, servicii şi capitaluri. De asemenea, CoR scoate în evidenţă ideea că nu există două regiuni identice şi că fiecare dintre acestea are de oferit ceva unic prin exploatarea întregului său potenţial;

14.   cu toate acestea, având în vedere sprijinul larg de care se bucură acest nou obiectiv teritorial, precum şi contextul economic din prezent, CoR deplânge lipsa de propuneri concrete în privinţa viitoarei introduceri şi aplicări a coeziunii teritoriale în actuala şi viitoarea perioadă de programare;

15.   reaminteşte că, odată cu aplicarea Tratatului de la Lisabona, coeziunea teritorială a devenit mai importantă, dat fiind că aceasta reprezintă un obiectiv politic al UE şi o a treia dimensiune a politicii de coeziune. Prin urmare, CoR îşi reînnoieşte solicitarea – formulată în avizul său referitor la Cartea verde privind coeziunea teritorială – ca ratificarea Tratatului de la Lisabona să fie urmată de publicarea unei Cărţi albe privind coeziunea teritorială, care să precizeze mai clar modul în care va fi integrat acest obiectiv şi cum se vor crea condiţiile îndeplinirii sale în toate politicile UE;

16.   susţine că, în ceea ce priveşte cooperarea teritorială, programele trebuie să se bazeze pe abordarea provocărilor comune şi pe aportul de valoare adăugată comunitară, utilizând experienţele şi rezultatele actuale ale programului. Valoarea adăugată va fi obţinută prin acţiuni desfăşurate împreună cu autorităţile locale şi regionale, prin extinderea sectoarelor funcţionale, prin utilizarea în comun a unui teritoriu sau a unei zone maritime sau prin abordarea comună a unei provocări tematice de către două sau mai multe state membre. Pentru stimularea dezvoltării unei abordări mai strategice şi mai avansate, s-ar putea dezvolta şi sprijini, în cursul acestei perioade de programare, o serie de proiecte-pilot care să reunească domenii economice funcţionale ce se regăsesc în două sau mai multe state membre. CoR aşteaptă cu interes să contribuie, în 2010, la revizuirea Regulamentului privind Gruparea Europeană de Cooperare Teritorială (GECT), pe baza experienţelor autorităţilor locale şi regionale;

Integrarea inovării şi a creativităţii în politica de coeziune

17.   consideră că obiectivul oricărei revizuiri a politicii de coeziune trebuie să se înscrie în logica învăţării din succese şi nu a perpetuării punctelor slabe. Prin urmare, politica de coeziune însăşi trebuie să fie creativă şi inovatoare şi să fructifice cunoştinţele şi experienţele dobândite de autorităţile locale, de oraşe şi regiuni în cadrul programului existent şi să reţină învăţămintele utile atât în prezent, cât şi în viitor;

18.   consideră că inovarea şi creativitatea nu sunt apanajul companiilor mari sau al instituţiilor de învăţământ superior. Autorităţile locale şi regionale au, de asemenea, nevoie să creeze, să inoveze şi să promoveze creativitatea şi inovarea. Fondurile structurale constituie un instrument în acest scop. Cu toate acestea, este necesară mai multă flexibilitate pentru a permite alocarea urgentă a acestor fonduri şi pentru a se urmări nu numai o creştere puternică sau formarea unor competenţe înalte, ci şi încurajarea spiritului antreprenorial în numeroase domenii. Această măsură va permite localnicilor care întrevăd posibilitatea de a crea o nouă întreprindere să beneficieze de asistenţa şi orientarea necesare pentru a merge înainte;

19.   recunoaşte progresele realizate de Institutul European de Inovare şi Tehnologie, dar vede în acesta în principal un instrument pentru întreprinderile mari şi instituţiile de cercetare. Dat fiind că inovarea şi creativitatea trebuie încurajate în UE de către toate nivelurile de guvernare şi de către toţi cetăţenii, CoR recomandă Comisiei Europene să examineze constituirea unei reţele virtuale a creativităţii şi este pregătit să participe la definirea conţinutului acesteia. Aceasta ar trebui – ca multe reţele de învăţare deschise din UE – să fie deschisă tuturor, oferind asistenţă, sprijin şi acces atât la capitalul de risc, cât şi la serviciile tehnice. Toate autorităţile locale şi regionale implicate, dar şi organismele publice centrale, precum şi sectorul privat, toţi cetăţenii obişnuiţi, femei şi bărbaţi, cu idei, experienţă şi imaginaţie, vor avea ocazia şi competenţa să-şi difuzeze ideile prin intermediul unei reţele mai largi;

20.   recunoaşte că inovatorii şi inventatorii au nevoie să se poată inspira de la persoane şi grupuri care au aceleaşi preocupări şi care să îi încurajeze. O reţea virtuală a creativităţii ar putea contribui la dezvoltarea acestei iniţiative, promovând „campioni ai inovării” şi oferind asistenţă şi expertiză. Avantajul caracterului virtual al iniţiativei este faptul că persoanele care locuiesc pe insule, în regiunile ultraperiferice, în zone rurale, montane sau în zone cu densitate redusă de populaţie şi care se află departe de campusurile universitare ar putea avea acces la asistenţa acordată de experţi, la formare şi la surse de informare, la sprijin antreprenorial şi asistenţă financiară, precum şi la posibilitatea de a forma o comunitate măcar virtuală, dacă nu una concretă;

21.   consideră că creativitatea şi inovarea sunt necesare în actualul program pentru a face faţă cât mai eficient provocărilor dezvoltării durabile şi ale schimbărilor climatice. Eforturile în materie de eficienţă energetică de la nivel local şi regional pot determina nu numai reducerea emisiilor, dar, totodată, pot crea noi locuri de muncă şi întreprinderi ecologice, oferind siguranţă, locuri de muncă pe termen lung şi perfecţionarea calificărilor, aceasta cu sprijinul politicii comunitare de coeziune. Anumite regiuni şi-au stabilit deja, în cadrul programelor proprii, obiectivele în materie de reducere a emisiilor de dioxid de carbon, iar aceste bune practici pot fi aplicate pentru partea rămasă din actuala perioadă de programare;

22.   consideră că sunt necesare stabilirea unui parteneriat între egali, care să reprezinte sectoarele public şi privat, precum şi o abordare care să încurajeze inovarea şi participarea la nivel local şi regional, favorizând incluziunea, nu excluziunea. Din acest punct de vedere, nu trebuie supraevaluat locul parteneriatului, fie public-privat, fie public-public, atât la acelaşi nivel, cât şi la niveluri diferite de guvernanţă; autorităţile locale şi regionale şi partenerii acestora pot constitui, în măsura în care sunt sprijiniţi, soluţia potenţială pentru acoperirea golului în materie de inovare;

23.   declară că momentul actual este cel mai potrivit pentru inovare şi creativitate, oferind autorităţilor locale şi regionale ocazia de a-şi pune în valoare experienţa şi cunoştinţele. De exemplu, cultura şi turismul sunt, în esenţă, gestionate la nivel local şi regional, oferind posibilităţi în materie de ocupare a forţei de muncă şi investiţii. Fie în calitate de capitale europene ale culturii, fie în calitate de centre culturale, prin însăşi natura lor, multe oraşe şi regiuni au demonstrat aportul eficace al acestor sectoare la crearea unei imagini atractive şi distincte şi la dezvoltarea unui potenţial nou în materie de ocupare a forţei de muncă, ceea ce poate atrage şi noi investiţii;

Simplificarea gestionării în vederea îmbunătăţirii eficienţei şi controlului

24.   salută simplificarea măsurilor luate până în prezent şi încurajează aprofundarea dezbaterilor cu părţile implicate pentru a stabili eventualele ajustări pentru această perioadă de programare. CoR consideră că excesul de gestiune financiară şi control blochează coeziunea politică şi o poate face contraproductivă, întrucât poate duce la îndepărtarea celor care doresc să sponsorizeze proiecte din cauza greutăţilor pe care le generează conformarea la reglementările financiare şi la controale. Deşi CoR recunoaşte importanţa unui control financiar riguros al cheltuielilor publice, aceasta nu ar trebui să oblige autorităţile locale şi regionale să evite riscurile, ocolind astfel programele inovative şi creative de teama de a eşua sau de a nu face faţă cheltuielilor. De asemenea, gestionarea trebuie simplificată, pentru a se evita reinterpretările şi pentru a se asigura, prin intermediul unor prevederi clare şi precise, un cadru juridic stabil şi bine definit pentru fiecare perioadă de programare;

25.   consideră că fondurile rămase necheltuite în cadrul N+2 nu ar trebui returnate Comisiei şi apoi restituite statelor membre, ci ar putea fi utilizate la majorarea fondurilor regionale de capital de risc sau de capital de pornire ori a Fondului european de ajustare la globalizare al Comisiei. O altă sugestie priveşte constituirea unui fond european de adaptare la schimbările climatice, care ar sprijini finanţarea proiectelor locale ce urmăresc să permită o adaptare a diferitelor sectoare de activitate la actualele şi viitoarele constrângeri ecologice. Aceste adaptări vor putea îmbrăca forma unor proiecte de recalificare sau de tranziţie profesională a lucrătorilor afectaţi către meserii ecocompatibile sau a unor proiecte antreprenoriale de restructurare a întreprinderilor neviabile din punct de vedere ecologic. Fondurile direcţionate către fondul de capital de risc prin intermediul BEI ar putea oferi IMM-urilor, întreprinderilor sociale şi iniţiativelor comunitare acces la finanţare atât pe termen scurt, cât şi pentru dezvoltare, ceea ce a devenit greu de obţinut în actuala situaţie economică. În orice caz, este recomandabil ca regula N+2 să devină mai flexibilă, având în vedere obiectivele urmărite de politica de coeziune şi efectele pe care schimbările economice ciclice le au asupra finanţelor publice şi a investiţiilor private;

26.   de asemenea, susţine că ar fi posibilă o simplificare sporită dacă Comisia ar analiza procedurile de audit ale statelor membre şi ar studia posibilitatea de a încheia „contracte de încredere”, pentru a evita repetarea procedurilor de audit. În acest context ar trebui să fie vorba nu despre intensificarea controalelor, ci în primul rând despre evitarea erorilor, prevenire şi evaluarea rezultatelor. Pentru reducerea sarcinilor administrative trebuie aplicat principiul proporţionalităţii reglementărilor privind proiectele mici;

Cunoştinţe mai vaste şi mai aprofundate; o privire către viitor ...

27.   ia notă de programele-pilot care vor fi iniţiate de Comisie începând din 2011, pentru introducerea de indicatori suplimentari care nu se limitează la PIB. CoR a militat în numeroase avize pentru elaborarea unor noi indicatori, care să ţină mai bine cont de disparităţile dintre teritorii în politicile publice în general şi în politica de coeziune în special;

28.   încurajează schimburile de experienţă între regiunile UE şi dezvoltarea clusterelor pentru inovare şi eco-inovare care pot contribui în mod substanţial la reducerea fenomenului de concentrare excesivă a acestor activităţi doar în anumite regiuni şi la reducerea decalajelor interregionale.

29.   recunoaşte că informaţiile nu sunt suficient difuzate şi că nu se utilizează suficient rezultatele deja obţinute. De aceea, CoR a lansat cu succes iniţiativa „Regiune europeană întreprinzătoare”, care îşi propune schimbul de bune practici şi recompensarea celei mai bune strategii de dezvoltare economică a unei regiuni întreprinzătoare din UE. De asemenea, CoR salută iniţiativele de tipul premiilor InfoRegio şi RegioStars. Cu toate acestea, o bază de date a proiectelor, care să fie uşor de utilizat şi care, de preferinţă, să nu se limiteze la fondurile politicii regionale, ar permite valorificarea învăţămintelor trecutului. O bază de date interactivă, după modelul unui site internet comercial sau al instrumentelor unei reţele de socializare, ar putea fi utilă pentru toţi;

30.   recunoaşte că, în prezent, în condiţiile în care datele referitoare la situaţia financiară şi efectele ei asupra autorităţilor locale şi regionale sunt vechi de doi ani sau chiar mai mult, lipsa de date va afecta realizarea programelor, va reduce flexibilitatea reacţiilor şi va limita necesarele modificări în ceea ce priveşte regulamentele interne;

31.   consideră că alocarea fondurilor structurale numai pe baza PIB ascunde imaginea reală a economiilor regionale şi nu ia în considerare scăderea nivelului de trai în unele zone din ţările cu un PIB ridicat;

32.   consideră că ar trebui studiate alte modalităţi de simplificare a combinării programelor legate de Fondul european de dezvoltare regională (FEDER), de Fondul social european şi a celor de dezvoltare rurală. În acest sens, o abordare de genul „ghişeului unic” ar putea constitui un punct de pornire. Aceasta ar permite regiunilor să beneficieze mai eficient de posibilităţile de finanţare şi să programeze servicii bazate pe necesităţi. De exemplu, combinarea Fondului european de dezvoltare regională cu Fondul social european ar permite îmbunătăţirea nivelului de calificare şi ar oferi locuri de muncă pentru potenţialii lucrători;

33.   consideră că viitoarea politică de coeziune trebuie să adopte o abordare mai flexibilă, care să permită oraşelor şi regiunilor să dezvolte programe bazate pe nevoile regiunilor şi comunităţilor locale, în loc să încerce să adapteze necesităţile la cadre impuse de o abordare „de sus în jos”. Aceasta înseamnă că programele ar trebui să utilizeze strategiile regionale, bazate pe consultarea cu toate părţile interesate;

34.   subliniază faptul că dezvoltarea unor strategii la nivel macroregional, ca, de exemplu, Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice, trebuie să contribuie la întărirea rolului autorităţilor locale şi regionale în punerea în aplicare a politicilor UE dintr-o perspectivă mai largă; propune, de asemenea, elaborarea în continuare de noi strategii în alte zone geografice, strategii care să beneficieze de un sprijin adecvat din partea statelor în cauză şi din partea instituţiilor europene;

35.   propune ca promovarea atât a eficienţei energetice a clădirilor, cât şi a transporturilor să devină o componentă esenţială a fondurilor de coeziune, ca pilon necesar al unei dezvoltări care să beneficieze de finanţarea comunitară.

Recomandări

36.   CoR sugerează că elaborarea unei Cărţi albe privind coeziunea teritorială ar putea constitui o abordare utilă şi întreabă Comisia Europeană ce intenţionează să facă cu cele 400 de răspunsuri la Cartea verde privind coeziunea teritorială, pentru a sprijini conceptul şi introducerea coeziunii teritoriale în viitoarele politici ale UE;

37.   reafirmă necesitatea continuării politicii de coeziune după 2013, ca un instrument de dezvoltare a Uniunii Europene mai important ca niciodată, în primul rând ca urmare a severei crize economice care a lovit Europa. Solicită, în acest scop, ca al cincilea Raport privind coeziunea să reafirme sprijinul acordat unei politici ambiţioase de coeziune, pe baza unei abordări axate în principal pe locul aplicării, orientată, în conformitate cu articolul 174 din Tratatul de la Lisabona, către promovarea coeziunii economice, sociale şi teritoriale şi disponibilă nu doar pentru regiunile mai puţin dezvoltate, ci pentru toate teritoriile comunitare, atât sub aspectul eliminării dezavantajelor economice şi sociale, cât şi sub cel al fructificării punctelor forte ale regiunii respective;

38.   solicită Comisiei Europene să creeze o bază de date uşor de utilizat, care să conţină cele mai bune practici din diverse domenii ale politicii publice (de exemplu, sprijinirea inovării, a incluziunii, măsurile privind clima). Acesta constituie un aspect esenţial în materie de asistenţă tehnică pentru toate programele cu finanţare comunitară, permiţând un schimb real şi utilizarea celor mai bune practici.

39.   CoR scoate în evidenţă faptul că unele regiuni promovează iniţiative inovatoare şi ecologice care încurajează activ întreprinderile, cu recunoaşterea faptului că programele trebuie să fie durabile atât din punct de vedere social, cât şi ecologic. În plus, trebuie să se ofere autorităţilor locale şi regionale posibilitatea de a învăţa din bunele practici ale celorlalte state membre (1);

40.   admite că trebuie luată în considerarea utilizarea unor indicatori credibili, alţii decât PIB-ul, dar constată că aceştia nu sunt stabiliţi la nivelul întregii UE şi nu sunt valabili pentru nivelul NUTS II. De aceea, CoR sprijină propunerea Comisiei Europene, prezentată în comunicarea acesteia pe tema „Dincolo de PIB”, de a se elabora, până cel târziu în 2012, un raport privind dezvoltarea unor modele europene de indicatori;

41.   solicită Comisiei Europene să caute în continuare modalităţi mai bune de simplificare şi facilitare a punerii în aplicare. Aceasta se poate realiza prin schimbări la nivelul funcţionării interne şi nu ar implica în mod sistematic modificări la nivelul reglementărilor. Adoptarea unor măsuri simple în vederea furnizării de interpretări clare şi de orientări lipsite de ambiguitate tuturor autorităţilor de gestionare ar contribui la evitarea întârzierilor care nu sunt necesare şi a dificultăţilor de punere în aplicare a programelor. În acest sens, s-ar putea dovedi utilă şi publicarea notelor orientative privind punerea în aplicare, asupra cărora s-a căzut de acord în cadrul comitetelor de coordonare Comisia Europeană-state membre; în orice caz, ar fi foarte util ca textele normative să păstreze de-a lungul timpului aceiaşi termeni şi aceleaşi dispoziţii în materie de gestionare, dat fiind că acestea sunt, logic şi normal, invariabile;

42.   recomandă ca fondurile N+2 şi N+3 necheltuite de la nivel regional să poată fi reţinute fie pentru fondurile regionale de capital de risc sau de capital de pornire, dedicate proiectelor de sprijin pentru inovare şi dezvoltare destinate IMM-urilor, fie pentru Fondul european de ajustare la globalizare al Comisiei sau pentru un viitor fond de adaptare la schimbările climatice;

43.   recomandă ca toate programele să aibă acces la actualele bune practici destinate reducerii amprentei de carbon în cadrul punerii în aplicare a programelor legate de Fondul european de dezvoltare regională (FEDER), de Fondul social european şi de dezvoltarea rurală, astfel încât şi alte regiuni să le poată include în programele lor, pentru a face faţă provocării noastre comune privind schimbările climatice. Viitoarea programare va trebui să ia în considerare modul în care fondurile structurale se orientează nu numai către actualele obiective de la Lisabona, ci şi către o economie europeană cu emisii scăzute de dioxid de carbon, luând în considerare bunele practici ale programelor cu nivel 0 al emisiilor de carbon;

44.   CoR recomandă Comisiei Europene să examineze constituirea unei „reţele virtuale a creativităţii” şi este pregătit să participe la definirea conţinutului acesteia;

45.   recomandă remodelarea politicii de coeziune, astfel încât principiul subsidiarităţii să se aplice la nivel local şi regional, nu numai la nivelul statelor membre.

46.   invită Comisia să aplice principiul proporţionalităţii în domeniul procedurilor administrative şi în următoarea perioadă de programare, astfel încât documentaţia solicitată să fie în concordanţă cu sumele acordate, în scopul reducerii birocraţiei;

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedinta Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---

(1)  CoR ia cunoştinţă cu interes de proiecte precum www.train2000.org.uk/wiced – un exemplu la scară mondială de antreprenoriat şi inovare, proiect al Centrului Internaţional al Femeilor pentru Dezvoltare Economică (Women's International Centre for Economic Development–- W.I.C.E.D.) din Liverpool, care oferă sprijin femeilor şi încurajează spiritul antreprenorial al acestora, sau http://www.deaca.dk – „Exemplul danez în materie de întreprindere şi mediu”. În 2007, Centrele regionale de dezvoltare a afacerilor au investit circa 42 de milioane EUR în sprijinirea a 28 de proiecte. Acestea acoperă un spectru larg, de la dezvoltarea energiei durabile, biocombustibili şi biomasă, la proiecte practice de economisire a energiei. Un exemplu de proiect de economisire îl constituie gestionarea inteligentă a energiei în incubatoarele de întreprindere (growth houses) din Danemarca de Sud. Astfel, consumul de energie în incubatorul reprezentativ a fost redus cu 50 %. De asemenea: http://dev.nwdacarboncalculator.com – Durabilitate ecologică. „Contorul de CO2”, care permite coordonatorilor de programe din nord-vestul Angliei să identifice impactul pe care iniţiativele lor îl au asupra mediului, mai ales sub aspectul emisiilor de CO2; http://www.goeast.gov.uk/goeast/european_funding/project_case_studies – Durabilitate ecologică. În estul Angliei este încurajată identificarea şi răspândirea unor variante inovatoare de concepţie şi execuţie a proiectelor. În sfârşit, http://www.em-lyon.com/english/emlyon/who/index.aspx – Spirit antreprenorial din EMLYON (Franţa) este o şcoală europeană de afaceri dedicată învăţării de-a lungul vieţii a managementului internaţional şi de întreprindere.

1

Women's International Centre for Economic Development–- W.I.C.E.D.

growth houses

2

2

---

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/10 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/10

---

Avizul Comitetului Regiunilor privind contribuţia la dezvoltarea durabilă: rolul comerţului echitabil şi al sistemelor neguvernamentale de asigurare a durabilităţii comerciale

(2010/C 175/03)

I.   OBSERVAŢII GENERALE

COMITETUL REGIUNILOR

1.   salută în mod expres Comunicarea Comisiei din 5 mai 2009 intitulată „Contribuind la dezvoltarea durabilă: rolul comerţului echitabil şi al sistemelor neguvernamentale de asigurare a durabilităţii comerciale”. În această comunicare, Comisia Europeană examinează situaţia actuală a comerţului echitabil şi a altor sisteme neguvernamentale (adică private) de asigurare a durabilităţii comerciale;

2.   constată că, în ultimii ani, piaţa produselor provenite din comerţ echitabil a cunoscut o creştere rapidă. Consumatorii UE cumpără astăzi produse certificate „comerţ echitabil” în valoare de aproximativ 1,5 miliarde de euro pe an, ceea ce înseamnă de 70 de ori mai mult decât în 1999, an în care Comisia a prezentat prima ei comunicare pe această temă;

3.   consideră că este indispensabilă o definiţie clară a comerţului echitabil pentru a se evita confruntarea consumatorilor bine intenţionaţi cu o serie de etichete şi certificări care pretind, toate, că reprezintă doar produse realizate în condiţii corecte şi ireproşabile din punct de vedere etic, diferite de cele ale comerţului tradiţional. În Comunicarea Comisiei din 5 mai 2009 se face referire la criteriile comerţului echitabil, astfel cum sunt definite de mişcarea comerţului echitabil şi menţionate în Rezoluţia Parlamentului European privind comerţul echitabil şi dezvoltarea din 6 iunie 2006. Se utilizează noţiunea de „comerţ echitabil” în conformitate cu standardele stabilite de organisme internaţionale de standardizare şi de evaluare a conformităţii, membre ale ISEAL, şi aplicate de organizaţiile de comerţ echitabil;

4.   ia la cunoştinţă cu interes faptul că gradul de cunoaştere al etichetelor „comerţ echitabil” s-a situat în 2008 în Regatul Unit la peste 70 % (faţă de 12 % în anul 2000) şi în 2005 în Franţa la 74 % (faţă de 9 % în anul 2000). În Germania, în cadrul unui studiu din 2009 a 407 firme şi organizaţii fără scop lucrativ, eticheta „comerţ echitabil” ocupă primul loc ca marcă durabilă;

5.   îşi exprimă bucuria că, la sfârşitul anului 2007, vânzările mondiale de produse certificate „comerţ echitabil” au depăşit 2,3 miliarde de euro (acestea se află însă evident sub volumul vânzărilor de alimente produse în mod ecologic şi reprezintă mai puţin de 1 % din comerţul total). Europa este bastionul comerţului echitabil cu 60-70 % din vânzările mondiale. În acest context, se observă diferenţe mari între piaţa care creşte cel mai rapid, adică Suedia, şi noile state membre, în care conceptul este încă relativ necunoscut.

II.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

Trăsăturile comerţului echitabil

6.   evidenţiază că una dintre trăsăturile specifice ale comerţului echitabil şi a altor sisteme de asigurare a durabilităţii rezidă în faptul că este vorba în mod esenţial de un mecanism voluntar şi dinamic care se dezvoltă odată cu sensibilizarea şi cerinţele societăţii şi ale consumatorului;

7.   subliniază opinia Comisiei conform căreia stabilirea unor criterii de ierarhizare sau reglementare pentru sistemele private de asigurare a durabilităţii comerciale nu ar servi obiectivelor dezvoltării durabile. Mai degrabă, aceasta ar îngrădi elementul dinamic al iniţiativelor private în acest domeniu şi ar putea sta în calea dezvoltării comerţului echitabil;

8.   solicită ca etichetele „comerţ echitabil” să asigure în deplină transparenţă publică că fiecare etapă a lanţului de producţie satisface criteriile stabilite;

9.   constată că dezvoltarea durabilă poate fi sprijinită prin concepte care combină elemente din domeniul ecologic, social şi economic. Pentru buna funcţionare a unei pieţe este important ca producătorii şi consumatorii să aibă acces la informaţii fiabile despre aceste concepte. Utile sunt etichetele şi certificările independente, în care consumatorul să poate avea încredere şi care să fie supravegheate de organisme independente;

Achiziţiile publice

10.   salută în mod expres directivele UE privind achiziţiile publice din 2004. Acestea reprezintă baza a numeroase legi privind achiziţiile publice din statele membre şi permit utilizarea unor criterii sociale şi de mediu la realizarea achiziţiilor;

11.   constată că autorităţile publice cheltuiesc fonduri în valoare de 16 % din PIB-ul Uniunii Europene şi, de aceea, reprezintă o piaţă-cheie strategică. Luarea în considerare a dezvoltării durabile şi a comerţului echitabil la efectuarea achiziţiilor publice permite autorităţilor locale şi regionale să contribuie decisiv nu doar la rentabilitatea şi eficienţa serviciilor lor pe termen mediu şi lung, ci şi la dreptatea socială şi dezvoltarea durabilă;

12.   subliniază că produsele provenite din comerţul echitabil oferă consumatorilor, dar şi autorităţilor care efectuează achiziţii publice, posibilitatea de a contribui prin puterea lor de cumpărare la asigurarea coerenţei între obiectivele politicii comerciale şi obiectivele politicii de dezvoltare;

13.   accentuează faptul că autorităţile locale şi regionale sunt răspunzătoare de o parte însemnată a cheltuielilor pentru achiziţiile publice. Pe baza acestui rol important, ele trebuie implicate în sprijinirea măsurilor privind dezvoltarea durabilă şi comerţul echitabil în întreaga Europă. Autorităţile teritoriale trebuie să ia în considerare nu doar aspectele economice, tehnice sau juridice ale comerţului echitabil, ci şi cele politice;

14.   a constatat în trecut că dispoziţiile în vigoare referitoare la achiziţiile publice sunt deja destul de complicate şi că multe autorităţi teritoriale au dificultăţi deosebite privind aplicarea adecvată a acestora. De aceea, Comitetul solicită Comisiei ca în viitor să stabilească linii directoare clare şi detaliate pentru achiziţiile publice sociale care pot fi utilizate de autorităţile locale şi regionale la acordarea contractelor publice pentru produsele din comerţul echitabil;

15.   a luat la cunoştinţă cu interes că, pentru a veni în sprijinul autorităţilor contractante la punerea în aplicare a unui sistem de achiziţii publice durabile, Comisia a adoptat recent o comunicare privind achiziţiile publice ecologice (menită să vină în completarea ghidului Comisiei privind achiziţiile publice ecologice) şi pregăteşte în prezent publicarea unui ghid paralel privind achiziţiile publice sociale. Împreună, acestea constituie un ghid cuprinzător pentru achiziţiile publice durabile (ecosociale);

16.   salută anunţul referitor la apariţia unui al doilea ghid şi, având în vedere evoluţia rapidă în acest domeniu, solicită Comisiei să asigure publicare rapidă a acestuia;

17.   propune să acţioneze el însuşi ca multiplicator la răspândirea unor linii directoare corespunzătoare, făcând apel la propria reţea de contacte şi, totodată, să colaboreze cu Comisia Europeană pentru a întreprinde un schimb de informaţii între autorităţile locale şi regionale. Autorităţile teritoriale (în special cele care au cerinţe comparabile) pot crea propriile reţele de cele mai bune practici pentru a aborda problematica produselor din comerţul echitabil;

18.   pune întrebarea dacă un nou proiect s-ar putea dovedi util pentru informarea reciprocă. Comisia European şi CoR creează în prezent o „bursă a cooperării descentralizate” pentru a facilita şi coordona elaborarea măsurilor de cooperare descentralizată între autorităţile locale şi regionale din UE şi partenerii lor din ţările în curs de dezvoltare. Bursa cooperării va fi un serviciu online care va avea rolul de a crea o legătură între nevoile şi cerinţele de sprijin şi ofertele şi manifestările de interes corespunzătoare. Membrii CoR sunt rugaţi să utilizeze acest instrument electronic (prevăzut pentru 2010), pentru a comunica date relevante. Prin acesta se uşurează substanţial schimbul de informaţii între autorităţile locale şi regionale europene care colaborează în vederea dezvoltării şi se permite armonizarea proiectelor autorităţilor teritoriale din UE şi din ţările în curs de dezvoltare;

19.   în acest context, proiectele de cooperare descentralizată ar putea contribui la dezvoltarea produselor din cadrul comerțului echitabil, sintetiza studiile de impact şi sprijini micii producători din sud;

20.   pe lângă promovarea achiziţiilor publice echitabile, menţionează beneficiile potenţiale ale promovării achiziţiilor private în conformitate cu standardele comerţului echitabil. De aceea, încurajează autorităţile locale şi regionale să creeze stimulente pentru întreprinderi în favoarea achiziţiilor în conformitate cu standardele comerţului echitabil, cum ar fi întrecerile inspirate din concursurile existente precum „Capitala comerţului echitabil” sau „Oraşele comerţului echitabil”;

Sprijinul Comisiei

21.   salută angajamentul Comisiei faţă de comerţul echitabil şi alte sisteme de asigurare a durabilităţii comerciale, dată fiind contribuţia lor potenţială la dezvoltarea durabilă, precum şi disponibilitatea sa de a sprijini astfel de concepte şi în viitor;

22.   consideră că este indispensabil un echilibru corect între dorinţa de comerţ, investiţii şi creştere economică ca parte a unei agende bazate pe liberalizare şi globalizare, pe de o parte, şi respectarea principiilor dezvoltării durabile, a necesităţii condiţiilor comerciale transparente şi corecte şi a unei recunoaşteri clare de către ţările industrializate mai bogate a problemelor urgente ale ţărilor mai puţin dezvoltate în cadrul negocierilor comerciale, pe de altă parte. Diferite organizaţii de comerţ echitabil sunt convinse că schimburile comerciale pot fi un instrument foarte eficient pentru promovarea dezvoltării durabile şi pentru reducerea sărăciei, dacă sunt realizate corect şi cu răspundere. Îndeplinirea acestor obiective necesită totuşi o schimbare fundamentală în configurarea politicii comerciale. Abordarea actuală dominantă, bazată pe piaţă, nu va putea elimina dezechilibrul existent în ceea ce priveşte forţa de negociere a concernelor multinaţionale şi a micilor producători. Doar implicarea sistematică a micilor producători marginalizaţi din ţările sărace în configurarea politicii comerciale poate contribui la eliminarea nedreptăţilor care rezultă din sistemul comercial actual;

23.   ia notă cu satisfacţie de sprijinul financiar oferit de Comisie pentru comerţul echitabil şi alte activităţi de comerţ durabile, în principal prin instrumentele ei de colaborare în vederea dezvoltării. Între 2007 şi 2008 au fost puşi la dispoziţie 19,466 milioane de euro pentru diferite acţiuni, care au inclus în principal măsuri de sensibilizare în Uniunea Europeană. În 2008 şi 2009 au fost puse la dispoziţie fonduri suplimentare de câte 1 milion de euro;

24.   solicită însă Comisiei, având în vedere evoluţia rapidă din domeniul comerţului echitabil din unele state membre, să examineze dacă nu ar trebui puse la dispoziţie fonduri suplimentare pentru statele membre care nu sunt încă atât de implicate;

25.   sprijină intenţia Comisiei de a iniţia analize ale consecinţelor şi de a depune eforturi pentru îmbunătăţirea transparenţei pieţei şi, în plus, de a acorda o atenţie sporită evaluării dificultăţilor privind transpunerea conceptelor şi obţinerea certificărilor. Aceasta ar putea fi susţinută în continuare prin măsuri comparabile din partea statelor membre UE, cum ar fi finanţarea studiilor privind efectul comerţului echitabil;

Angajamentul autorităţilor teritoriale în politica de dezvoltare

26.   salută în mod expres recunoaşterea rolului important al autorităţilor locale şi regionale pentru politica comercială privind produsele din comerţul echitabil. În acest sens, angajamentul autorităţilor teritoriale în politica de dezvoltare nu reprezintă un lucru nou. Multe regiuni şi autorităţi locale şi regionale europene derulează de mulţi ani proiecte privind comerţul echitabil cu partenerii lor din ţările în curs de dezvoltare. Parteneriatele trebuie să se bazeze pe încrederea reciprocă a partenerilor şi pe transparenţă în relaţiile dintre ei. Contractele încheiate sub emblema comerţului echitabil trebuie să respecte principiile tratamentului egal, al recunoaşterii reciproce şi al proporţionalităţii;

27.   constată în plus că, în contextul descentralizării, autorităţile locale şi regionale abordează din ce în ce mai profesional comerţul echitabil. Autorităţile locale şi regionale posedă cunoştinţe valoroase în domeniile care sunt de importanţă esenţială pentru ţările în curs de dezvoltare şi pentru îndeplinirea Obiectivelor de dezvoltare ale mileniului. De aceea, ele trebuie considerate drept actori importanţi ai unei politici de comerţ echitabil;

28.   salută dorinţa Comisiei de a menţine în întreaga UE caracterul neguvernamental al comerţului echitabil şi al altor sisteme similare de asigurare a durabilităţii comerciale. Reglementarea de către sectorul public ar putea afecta dezvoltarea sau funcţionarea sistemelor private dinamice;

29.   consideră totuşi că în domeniul achiziţiilor publice sunt necesare anumite standarde legale pentru licitaţii pentru a oferi furnizorilor de produse din comerţul echitabil şansa de a concura;

Activităţile de sensibilizare

30.   îşi exprimă satisfacţia faţă de dezvoltarea comerţului echitabil şi disponibilitatea din ce în ce mai mare a localităţilor şi regiunilor din Europa de a introduce criterii ecosociale în cadrul procedurilor de achiziţii publice. Această disponibilitate devine şi mai importantă în actuala criză financiară şi economică. La începuturile comerţului echitabil în anii '70, critica faţă de structurile inechitabile ale comerţului mondial se afla în centrul atenţiei. Lansat iniţial ca o activitate de sensibilizare, comerţul echitabil se evidenţiază astăzi, înainte de toate din punct de vedere strict al politicii comerciale, prin creşteri ale vânzărilor;

31.   reaminteşte că structurile descentralizate responsabile de activităţile de sensibilizare, ca partener important în comerţul echitabil, precum şi organizaţiile consumatorilor, ar trebui implicate sistematic în procesul de stabilire a obiectivelor politicii de dezvoltare. În acest context ar trebui încurajată confruntarea cu structurile comerţului mondial inechitabil, în special ale politicii comerciale şi agrare europene, privind posibilităţile personale de acţiune pentru a cumpăra „echitabil”. Activitatea de sensibilizare rămâne un instrument de combatere a sărăciei, subdezvoltării, exploatării, foametei şi distrugerii mediului;

32.   constată cu satisfacţie că autorităţile locale şi regionale din Uniunea Europeană, aflându-se la nivelul cel mai apropiat de cetăţeni în domeniul comerţului echitabil şi al achiziţiilor echitabile, s-au afirmat şi şi-au confirmat rolul. Oraşele şi universităţile comerţului echitabil au coborât în mod evident pragul înlesnind coparticiparea a multor mii de oameni şi au creat posibilităţi concrete de a acţiona în favoarea comerţului echitabil. Oraşe ale comerţului echitabil există în Marea Britanie din 2001, iar din 2008 şi în Germania. De altfel, Marea Britanie deţine locul doi la nivel mondial în consumul de produse din comerţul echitabil pe cap de locuitor. Există peste 700 de oraşe ale comerţului echitabil în 12 state membre ale UE şi mulţi alţi candidaţi la titlul de oraş al comerţului echitabil;

33.   atrage atenţia asupra necesităţii sporirii puterii consumatorului prin activităţi de informare şi sensibilizare prin participarea presei locale şi naţionale şi, din ce în ce mai mult, şi prin mijloace electronice. Colaborarea cu organizaţiile de protecţie a drepturilor consumatorilor deschide calea către exploatarea unor potenţiale suplimentare;

34.   salută recentele iniţiative ale Oficiului de promovare a comerţului echitabil (Fair Trade Advocacy Office) de stimulare a membrilor Parlamentului European să-şi asume angajamentul de a susţine comerţul echitabil în vederea sprijinirii producătorilor marginalizaţi şi lucrătorilor săraci din ţările din sud. Comitetul consideră că astfel de iniţiative ar putea fi extinse la alte niveluri de guvernare;

35.   subliniază că provocarea globalizării a ajuns de mult la nivelul localităţilor şi regiunilor din Europa. Pentru a se putea reacţiona la aceasta, la faţa locului, în mod corespunzător şi cu atenţia orientată spre viitor este nevoie în continuare de formarea continuă, profesionalizarea şi interconectarea actorilor locali, regionali şi naţionali. Aceste activităţi se află în Europa încă într-o fază incipientă şi necesită urgent o dezvoltare sistematică;

Sprijinirea localităţilor şi regiunilor

36.   observă cu interes că, de exemplu, Germania a creat din 2001 un serviciu pentru „Localităţi într-o singură lume” care colaborează între timp cu 2 600 de localităţi germane şi, adesea, şi cu partenerii acestora din lume (inclusiv cu oraşele înfrăţite). Susţinut de guvernul federal, de cele mai multe landuri, de asociaţiile organizaţiilor locale şi de asociaţia organizaţiilor neguvernamentale, acest serviciu a contribuit în mod esenţial la intensificarea angajamentului localităţilor germane în politica de dezvoltare pentru promovarea comerţului echitabil şi a achiziţiilor ecosociale;

37.   recomandă autorităţilor locale şi regionale să se conecteze într-o reţea, pentru a mări printr-un sprijin sistematic potenţialul de a face faţă provocărilor globale din ce în ce mai mari şi pentru a asigura o dezvoltare durabilă în vederea combaterii sărăciei şi a distrugerii mediului şi să faciliteze în special schimbul între statele membre vechi şi noi ale UE. Schimbul de informaţii trebuie încurajat prin intermediul portalului CoR de cooperare descentralizată, pentru împărtăşirea experienţelor şi crearea unor evaluări comparative, în vederea sprijinirii ţărilor din Sudul şi Estul Europei să elaboreze idei cu privire la susţinerea comerţului echitabil în contextul strategiilor lor de dezvoltare durabilă şi de adaptare la schimbările climatice;

38.   consideră că fondurile de 19 milioane de euro menţionate în comunicare şi mărirea planificată cu 1 milion pentru consolidarea comerţului echitabil reprezintă un început remarcabil, însă menţionează că, în viitor, având în vedere amploarea problemei, dar şi şansele care apar pentru consolidarea potenţialelor existente, va fi nevoie de fonduri suplimentare;

39.   menţionează că autorităţile locale şi regionale pot contribui, de asemenea, în mod direct la succesul comerţului echitabil, prin:

| — | vânzarea doar de cafea şi ceai provenite din comerţul echitabil, în şedinţele, birourile şi cantinele lor; |
| --- | --- |

—

vânzarea doar de cafea şi ceai provenite din comerţul echitabil, în şedinţele, birourile şi cantinele lor;

| — | sprijinirea de către consiliile orăşeneşti şi comunale a campaniilor corespunzătoare; |
| --- | --- |

—

sprijinirea de către consiliile orăşeneşti şi comunale a campaniilor corespunzătoare;

| — | recunoaşterea de către localităţi a eforturilor „magazinelor mondiale”; |
| --- | --- |

—

recunoaşterea de către localităţi a eforturilor „magazinelor mondiale”;

| — | eforturile a cât mai multe oraşe de a obţine titlul de „oraşe ale comerţului echitabil”; |
| --- | --- |

—

eforturile a cât mai multe oraşe de a obţine titlul de „oraşe ale comerţului echitabil”;

Elaborarea unei Strategii europene a comerţului echitabil

40.   propune elaborarea unei Strategii europene comune a comerţului echitabil pentru autorităţile locale şi regionale, pentru sprijinirea comerţului echitabil şi a achiziţiilor ecosociale, însoţită de un program de acţiune care să îndeplinească criteriile ecologice şi sociale. O astfel de strategie ar putea fi elaborată în urma pregătirilor naţionale şi interregionale prin seminare şi conferinţe cu participarea părţilor interesate din viaţa politică, din structurile de stat, din organizaţiile neguvernamentale şi din sectorul privat;

41.   consideră că această strategie ar putea fi adoptată într-o conferinţă organizată de CoR sau de Preşedinţia în funcţie şi ar putea fi dezbătută şi prezentată la Bruxelles în cadrul manifestării „Zilele porţilor deschise” (Open Days), organizată de CoR şi care se bucură de o mare audienţă;

42.   intenţionează prin acest proces, având în vedere criza financiară şi economică şi catastrofele climatice ameninţătoare, să privească şi în direcţia actorilor-cheie din ţările din sud, să-i implice şi pe aceştia şi să menţină trează conştiinţa consecinţelor globalizării. Consolidarea structurilor comerţului echitabil şi achiziţiile ecosociale la nivel local şi regional sunt, în acest scop, la fel de importante ca şi o interconectare mai solidă cu partenerii ţărilor producătoare;

43.   menţionează că efectele în ansamblu pozitive ale comerţului echitabil şi ale achiziţiilor ecosociale se concentrează în principal pe produsele agrare ale micilor producători din aşa numitele ţări în curs de dezvoltare. În viitor, se are în vedere o lărgire a paletei produselor şi serviciilor din comerţul echitabil, prin preluarea experienţelor şi criteriilor, precum şi prin dezvoltarea lor în continuare pentru consolidarea securităţii juridice. Trebuie avută în vedere şi sprijinită dezvoltarea în continuare a legăturii dintre producători şi consumatorii finali. Această paletă de produse lărgită are în vedere produsele manufacturiere şi industriale din toate ţările, precum şi oferirea de servicii din comerţul echitabil, precum „turismul echitabil”. Dezvoltarea în continuare a structurilor înseamnă în primul rând evaluarea respectării criteriilor ecosociale şi a standardelor minime ale OIM, precum şi abordarea chestiunilor privind transporturile şi vânzările;

44.   atrage atenţia că abordările de până acum ale acestei teme nu au luat în considerare în mod corespunzător directivele Comisiei din 2008 privind consolidarea drepturilor persoanelor cu handicap. Experienţele parteneriatelor internaţionale dintre localităţi se dovedesc încurajatoare în ceea ce priveşte implicarea sporită a persoanelor cu handicap în comerţul echitabil şi în achiziţiile ecosociale. Comitetul propune abordarea şi aprofundarea acestei teme în strategia propusă, precum şi în cadrul pregătirilor naţionale şi interregionale;

45.   este conştient că, în Europa, comerţul echitabil reprezintă mai puţin de 1 % din volumul comercial total. Dimpotrivă, ţările avansate cu cote de mai mult de 10 % precum Elveţia, Anglia, ţările scandinave, Ţările de Jos, Austria şi Luxemburg reprezintă o încurajare exemplară la acţiuni intensificate în special în Europa de Sud şi de Est. Cooperarea, deseori excelentă, dintre organizaţiile neguvernamentale, localităţi şi actorii economici locali a dus, împreună cu partenerii din sud, la crearea unor modele impresionante, responsabile pentru întreaga Europă. Acestea reprezintă un stimulent pentru toate localităţile şi regiunile din Europa pentru a se putea aduce totodată o contribuţie importantă la îndeplinirea Obiectivelor de dezvoltare ale mileniului (ODM) până în 2015.

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedinta Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/15 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/15

---

Avizul Comitetului Regiunilor privind calitatea produselor agricole

(2010/C 175/04)

I.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

Aspecte generale

1.   întâmpină cu satisfacţie şi apreciază pozitiv comunicarea elaborată de Comisia Europeană, întrucât aceasta îşi manifestă interesul pentru produsele agroalimentare de calitate şi, în special, pentru crearea unui cadru adecvat, care să sprijine şi să încurajeze o producţie agricolă de calitate în UE şi să sporească nivelul de acceptare a acesteia în rândul consumatorilor;

2.   consideră că producţia de produse agroalimentare de calitate este extrem de importantă pentru o dezvoltare orientată către viitor a mediului rural şi contribuie la conservarea pe termen lung a peisajelor şi identităţii regionale, modelate de agricultori şi crescători de animale prin modurile lor de producţie, contribuind astfel la viitoarea dezvoltare regională;

3.   reaminteşte că, dată fiind importanţa lor, aceste producţii ar trebui să dispună de un cadru de sprijin care să le garanteze stabilitatea pe termen lung, precum şi rentabilitatea investiţiilor prin intermediul unor măsuri orientate către pieţe, care să includă dispoziţii privind posibilitatea de introducere a unei etichetări în care să se precizeze ţara producătoare şi să promoveze normele de producţie comunitare, în special în materie de siguranţă alimentară, protecţia mediului şi tehnicile tradiţionale de producţie;

4.   este satisfăcut de faptul că în comunicarea Comisiei se recunoaşte legătura intrinsecă dintre calitatea produselor agricole şi tradiţii, dezvoltarea şi durabilitatea regiunilor, dar consideră că sunt necesare consolidarea şi protejarea acestora prin sisteme cum ar fi indicaţiile geografice (IG), a căror proprietate intelectuală trebuie respectată la nivel mondial;

5.   doreşte să atragă atenţia Comisiei că trebuie să fie prima care promovează, prin măsuri concrete, informarea consumatorilor, în special a celor europeni, în ceea ce priveşte caracteristicile specifice ale indicaţiilor geografice, caracteristicile acestora şi legătura specială a acestora cu dezvoltarea durabilă a mediului rural;

6.   împărtăşeşte ideea Comisiei potrivit căreia principalele aspecte care trebuie abordate la elaborarea unei politici adecvate privind calitatea trebuie să fie informarea, coerenţa şi evitarea complexităţii;

7.   este conştient de faptul că trebuie elaborate linii directoare care să garanteze buna funcţionare a sistemelor de certificare, asigurând un anumit grad de uniformitate în cazul unor aspecte importante, cum ar fi cerinţele minime de control, pentru evitarea posibilelor dezechilibre între sisteme similare;

8.   admite că, în cazul măsurilor privind etichetarea, este necesar să fie stabilite norme comunitare de comercializare, care trebuie însă simplificate;

9.   este convins de faptul că o politică ambiţioasă privind calitatea agroalimentară este esenţială pentru a se ajunge la o dezvoltare semnificativă a agriculturii europene durabile, capabilă să răspundă în mod corespunzător necesităţilor societăţii europene şi să îşi extindă cota de piaţă pe pieţele externe;

10.   consideră, de asemenea, că trebuie recunoscute pe deplin şi în faţa întregii societăţi europene eforturile depuse de agricultorii şi crescătorii de animale europeni pentru a se adapta la exigentele cerinţe de protecţie a mediului, siguranţă alimentară şi bunăstare animală;

Exigenţele Uniunii Europene în ceea ce priveşte producţia agricolă

11.   consideră că s-ar putea studia posibilitatea de a crea o etichetare voluntară care să indice locul de producţie (locul de recoltare a produselor vegetale, locul de naştere şi de creştere a şeptelului, locul unde au fost mulse vacile de lapte etc.). De asemenea, s-ar putea analiza posibilitatea de a impune obligaţia de a indica originea (în cazul produselor prelucrate, „originea” poate să însemne locul în care a avut loc ultima prelucrare substanţială) evaluându-se în prealabil avantajele şi dezavantajele posibile ale acestei măsuri, dat fiind că este obligatorie pentru anumite produse. În acest fel, producătorii europeni ar putea fi diferenţiaţi pe baza acestor indicaţii, iar consumatorii ar dispune de informaţii ample şi concrete;

12.   sprijină propunerile de extindere a etichetării bunăstării animale şi amprentei de carbon; propune, de asemenea, îmbunătăţirea reglementării la nivel european a producţiei integrate;

Normele de comercializare

13.   este conştient de importanţa normelor de comercializare, care trebuie să rămână obligatorii, dar care trebuie revizuite în profunzime în vederea simplificării, eliminând ceea ce prisoseşte şi lăsând doar ceea ce este cu adevărat important pentru comercializarea fiecărui produs. Această revizuire ar trebui efectuată în strânsă colaborare cu operatorii, creând un mecanism de revizuire care să permită introducerea modificărilor în mod rapid şi flexibil. În orice caz, trebuie menţinute caracteristicile sectoriale specifice ale acestor norme, pentru facilitarea înţelegerii şi aplicării lor;

14.   consideră oportună analizarea posibilităţii de a introduce menţiuni rezervate facultative pentru produsele tradiţionale şi pentru cele provenite din agricultura montană şi subliniază că administraţiile regionale pot juca un rol foarte important în definirea acestora;

Indicaţiile geografice

15.   se opune unificării celor trei sisteme diferite existente în vederea menţinerii coerenţei sistemului şi specificităţilor proprii fiecărui produs; de asemenea, pledează pentru menţinerea celor două instrumente, DOC (denumirea de origine controlată) şi IGP (indicaţia geografică protejată). Ambele s-au arătat a fi foarte utile şi au fost foarte bine acceptate de producători. Cu toate acestea, consideră esenţială consolidarea muncii de informare şi promovare a acestor instrumente;

16.   consideră că este indispensabilă simplificarea, nu doar a demersurilor administrative, ci şi a tuturor aspectelor legate de înscriere, întreţinere şi gestionare pe care trebuie să le efectueze operatorii înscrişi în diversele sisteme;

17.   este în favoarea eventualei utilizări a acestor indicaţii în cazul produselor prelucrate, cu condiţia să se poată garanta în mod satisfăcător originea ingredientelor utilizate, iar producătorii denumirilor respective să fi autorizat utilizarea acestora;

18.   consideră că, în ceea ce priveşte produsele proaspete, ar fi interesant să se examineze extinderea exigenţelor în materie de certificare a diverşilor operatori din lanţul de aprovizionare, după exemplul produselor provenite din agricultura ecologică, în vederea evaluării eventualelor aspecte pozitive ale acestui sistem;

19.   subliniază că numeroşi operatori implicaţi în sistemele DOC şi IGP au scos în evidenţă necesitatea de a dispune de instrumente care să permită reglementarea producţiei şi insistă asupra faptului că, în lipsa acestor instrumente, DOC şi IGP sunt în pericol de dispariţie sau de pierdere a autenticităţii şi calităţii lor intrinsece, ceea ce ar periclita ţesutul social şi de producţie din mediul rural al multor regiuni europene;

20.   invită Comisia Europeană să propună instrumentele de gestionare a producţiei necesare pentru DOC şi IGP, de care acestea trebuie să dispună. Dezvoltarea regională endogenă este adesea legată de dezvoltarea rurală durabilă şi nu se poate realiza dacă DOC şi IGP nu dispun de instrumente care să permită reglementarea potenţialului de producţie şi atingerea, în consecinţă, a unui echilibru rezonabil între cerere şi ofertă, astfel încât producţia să poată creşte proporţional cu creşterea vânzărilor;

21.   DOC şi IGP sunt drepturi de proprietate intelectuală şi, prin urmare, trebuie să fie posibil – aşa cum se întâmplă în cazul oricărei mărci comerciale – ca acestea să fie reglementate în mod voluntar, atât în ceea ce priveşte aspectele calitative, cât şi cele cantitative, fiind de la sine înţeles că această reglementare nu trebuie să aibă un scop speculativ, ci unul de durabilitate;

22.   recomandă analizarea aspectelor legate de protecţia DOC şi IGP. Potrivit operatorilor şi regiunilor, trebuie să existe un nivel unic de protecţie internaţională, drept care se solicită Comisiei Europene să depună eforturile necesare pentru garantarea unei protecţii maxime, indiferent de impactul iniţial al diverselor DOC şi IGP dincolo de frontierele regiunilor sau ale statelor membre ale UE;

23.   invită Comisia Europeană să-şi intensifice eforturile în vederea întăririi normelor în cadrul OMC şi a progresului către încheierea de acorduri bilaterale cu ţările strategice şi să insiste asupra protecţiei DOC şi IGP în cadrul Acordului comercial împotriva contrafacerii (ACTA);

Agricultura ecologică

24.   salută recentele modificări legislative din acest domeniu şi decizia de aplicare a noului logotip ecologic al UE din 2010 şi este convins de faptul că această măsură, împreună cu un efort susţinut din partea operatorilor europeni din sectorul agriculturii ecologice, asigură o puternică dezvoltare a acestui sistem de producţie deosebit de ecologic;

Specialităţile tradiţionale

25.   împărtăşeşte opinia Comisiei potrivit căreia acest sistem nu şi-a folosit întreaga capacitate şi sprijină ideea de a se studia posibilitatea introducerii unor menţiuni cum ar fi „produs tradiţional”, cu condiţia ca acele produse să respecte criterii perfect definite şi demonstrabile;

26.   solicită Comisiei să examineze şi să pună în aplicare sistemele de sprijin specifice care se impun atât pentru produsele tradiţionale, cât şi pentru cele provenite din agricultura montană, în cazul în care aceste două tipuri de produse ar înlocui SGT-urile actuale;

Coerenţa noilor sisteme ale UE

27.   recomandă Comisiei să asigure coerenţa viitoarelor sisteme şi iniţiative privind calitatea, prin intermediul unei evaluări proactive şi pragmatice a valorii adăugate şi a oportunităţii acestora; în acest sens, consideră că trebuie evaluate şi necesităţile consumatorilor şi interesul real pe care îl reprezintă pentru aceştia punerea în aplicare a noilor sisteme;

Liniile directoare aplicabile sistemelor private şi naţionale de certificare a alimentelor

28.   sprijină iniţiativa Comisiei de a elabora linii directoare de bune practici pentru funcţionarea tuturor sistemelor referitoare la calitatea produselor agricole şi agroalimentare şi împărtăşeşte opinia potrivit căreia nu trebuie să se introducă dispoziţii legislative care să reglementeze sistemele de certificare naţionale şi private;

Recomandări finale

29.   invită Comisia să depună eforturi susţinute pentru informarea consumatorului european şi promovarea sistemului european de calitate agroalimentară, în scopul consolidării sistemului, al clarificării diverselor noţiuni pe care le acoperă şi al încurajării consumului de astfel de produse, pentru a se obţine implicarea întregii societăţi europene în menţinerea ţesutului de producţie al zonelor rurale europene;

30.   propune Comisiei să acorde o mai mare recunoaştere rolului strategic al regiunilor europene în ceea ce priveşte producţia agricolă şi agroalimentară de calitate şi să acorde toată atenţia necesară solicitărilor formulate de regiuni în legătură cu acest aspect atât de important pentru o mai bună dezvoltare socioeconomică regională.

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedintele Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/19 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/19

---

Avizul Comitetului Regiunilor privind ajutoarele pentru fermierii din zonele cu handicapuri naturale

(2010/C 175/05)

I.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

Observaţii privind agricultura şi dezvoltarea rurală

1.   ia notă de faptul că această comunicare a Comisiei Europene se concentrează în mod clar asupra zonelor defavorizate intermediare; sprijină ferm propunerea Comisiei Europene, care urmăreşte clarificarea delimitării acestor zone, şi subliniază că zonele de munte nu fac în mod direct obiectul comunicării şi că obiectivul nu este acela de a se concentra asupra legăturilor dintre diferitele categorii de zone cu handicapuri naturale;

2.   salută metoda de lucru propusă de Comisie, care este în consens cu recomandările formulate de Comitet în proiectul său de aviz privind guvernanţa pe mai multe niveluri (1);

3.   subliniază faptul că agricultura constituie un sector economic foarte important al UE, oferind locuri de muncă unui număr de aproximativ 30 de milioane de persoane. Prezenţa fermierilor este esenţială pentru a menţine structura socială în zonele rurale şi pentru a proteja mediul şi peisajul. Este, de asemenea, important să se menţină capacităţile de producţie agricolă în întreaga Uniune Europeană, pentru a se păstra capacitatea Europei de a produce alimente de înaltă calitate, rol care devine tot mai important, dat fiind că schimbările climatice reduc capacităţile de producţie din alte părţi ale lumii. Sistemul de ajutor în favoarea zonelor defavorizate este vital pentru a compensa dezavantajele datorate handicapurilor naturale în anumite zone şi deci pentru a menţine activitatea agricolă în aceste zone;

4.   subliniază că această comunicare priveşte în mod direct autorităţile locale şi regionale, dat fiind că, în 2005, zonele cu handicapuri naturale reprezentau 31,2 % din suprafaţa agricolă exploatată a Europei (SAE), în contextul în care agricultura reprezintă o parte importantă a economiei;

5.   subliniază că de la începutul acestei politici, în 1975, nevoia de măsuri pentru zonele defavorizate a evoluat în mod considerabil. Gestionarea adecvată a terenurilor, astfel încât să se depăşească dezavantajele create de handicapurile naturale, a devenit prioritatea absolută. Agricultura din zonele defavorizate contribuie, de asemenea, la menţinerea atractivităţii regiunilor, a biodiversităţii şi a peisajului cultural al acestora;

6.   subliniază că plăţile compensatorii ar trebui să rămână un instrument menit să compenseze dezavantajele create de handicapurile naturale sau condiţiile de producţie defavorabile şi că acestea nu sunt destinate a reprezenta măsuri agricole şi de mediu;

7.   subliniază că simulările solicitate trebuie privite ca un exerciţiu, şi nu ca un temei juridic obligatoriu. În orice caz, CoR va reexamina propunerile pe care Comisia le va prezenta în curând pe baza unei analize exhaustive şi aprofundate a impactului aşteptat al acestora;

8.   ţine seama de observaţiile formulate de raportul Curţii de Conturi, care declară că Comisia prezintă motive insuficiente pentru a continua utilizarea clasificării actuale a zonelor defavorizate, ceea ce aduce prejudicii eficienţei şi eficacităţii punerii în aplicare a sistemului de ajutor (punctul 76);

Aspecte concrete legate de delimitarea zonelor defavorizate (criterii, ajustare etc.):

9.   consideră că decizia de a defini criterii biofizice pentru îmbunătăţirea identificării zonelor afectate de handicapuri naturale reprezintă o modalitate adecvată de a crea un sistem mai obiectiv, mai coerent şi mai comparabil, care să garanteze că ajutorul în favoarea acestor zone este repartizat în mod mai echitabil şi mai eficient;

10.   solicită criterii comune simple şi uşor de gestionat, precum şi criterii de eligibilitate clare, pentru a garanta transparenţa şi comparabilitatea plăţilor. Astfel, ar trebui să se asigure un sistem de compensare eficient, în favoarea menţinerii activităţii agricole şi a capacităţii de producţie în zonele afectate de handicapuri naturale. Este absolut esenţial să se garanteze că acest sistem este uşor de înţeles de către fermieri, poate fi contestat în justiţie şi este uşor de gestionat de către administraţie;

11.   propune ca delimitarea zonelor afectate de un singur handicap natural să se bazeze, de asemenea, pe criterii geografice şi de amenajare a teritoriului şi nu doar pe criterii biofizice, astfel încât să ţină seama de factori cum ar fi izolarea, accesul la infrastructuri şi fragilitatea unor ecosisteme specifice;

12.   ia notă de faptul că în comunicare se sugerează ca o zonă să fie clasificată ca fiind defavorizată dacă cel puţin 66 % din terenurile sale agricole exploatate îndeplinesc cel puţin unul dintre cele opt criterii prezentate. În contextul în care obiectivul întregului exerciţiu de clasificare pe zone este acela de a sprijini zonele în care acesta este vital pentru menţinerea agriculturii, limita propusă nu ar trebui să fie prea ridicată şi nici să ducă la potenţiala excludere a zonelor afectate de handicapuri naturale importante. Prin urmare, definiţia finală a procentajului începând de la care o zonă este considerată defavorizată ar trebui să facă obiectul unei reflecţii atente şi ar putea fi discutată în continuare numai după ce sunt disponibile simulările şi hărţile;

13.   propune ca, în cazul zonelor eterogene care sunt afectate simultan de handicapuri multiple, să se ia în considerare posibilitatea de a se aplica criterii cumulative sau sisteme de indicatori. Utilizarea unui indicator compus ar permite combinarea mai multor criterii, permiţând astfel ca o zonă să fie definită ca zonă defavorizată, chiar şi atunci când criteriile individuale nu ar conduce la o astfel de clasificare;

14.   propune luarea în considerare a utilizării unor criterii suplimentare cum ar fi zilele în care umiditatea atinge 100 % din capacitatea de absorbţie a solului, element care indică în ce măsură terenul poate fi exploatat şi care măsoară interacţiunea dintre umiditatea solului şi climă; recomandă, de asemenea, ca procentul de păşuni permanente să fie şi el inclus pe lista criteriilor, dat fiind că regiunile în care exploatarea păşunilor este dominantă dispun de mult mai puţine alternative de utilizare decât regiunile cu terenuri arabile;

15.   solicită să se analizeze dacă noua delimitare a aşa-numitelor zone intermediare ar putea fi făcută, de asemenea, pe baza unor unităţi teritoriale mai mici decât nivelul LAU 2 (de exemplu subdiviziuni cadastrale sau parcele individuale), cu condiţia ca datele necesare să fie disponibile. Astfel s-ar putea garanta o mai bună adecvare a plăţilor compensatorii, şi faptul că acestea sunt mai uşor de înţeles de către fermieri şi pot fi contestate în justiţie;

16.   ia notă de sugestia Comisiei Europene, conform căreia statele membre ar trebui să „ajusteze” zonele delimitate prin aplicarea criteriilor biofizice, ţinând seama de indicatorii de producţie adecvaţi, astfel încât să excludă în mod sistematic zonele în care problemele au fost depăşite prin intervenţii artificiale şi în care indicatorii de producţie relevanţi sunt comparabili cu media naţională;

17.   recomandă, cu toate acestea, ca „ajustarea” propusă de Comisie să fie înlocuită cu criterii adaptate la nivel regional, însoţite de praguri adecvate. Statele membre şi regiunile sunt mai bine plasate pentru a identifica criteriile adecvate şi pragurile corespunzătoare în ceea ce priveşte delimitarea zonelor defavorizate în fiecare regiune. În orice caz, aplicarea fie a „ajustării”, fie a unei soluţii adaptate la nivel regional trebuie să constituie un instrument opţional şi nu trebuie să devină o obligaţie;

Prevederea unei etape de eliminare progresivă a acestui sistem

18.   apreciază obiectivul comunicării, care este acela de a utiliza o metodă mai transparentă, mai adecvată şi mai comparabilă pentru identificarea zonelor agricole afectate de handicapuri naturale, care sunt, prin urmare, eligibile pentru ajutor compensatoriu şi de a răspunde astfel observaţiilor formulate în raportul special al Curţii de Conturi Europene pe această temă;

19.   cu toate acestea, este preocupat de posibila excludere a numeroase regiuni în urma eliminării criteriilor socio-economice sau a sistemelor de indici recunoscute, care sunt utilizate în prezent pentru delimitarea zonelor; ar fi însă util să se reflecteze asupra modului de integrare a criteriilor geografice şi de amenajare a teritoriului în sistemul de reclasificare a zonelor cu handicapuri naturale;

20.   analizează, de asemenea, necesitatea de a se prevedea o etapă de eliminare progresivă a acestui sistem pentru regiunile şi/sau localităţile care nu mai sunt eligibile pentru această clasificare. Ar trebui să existe o perioadă tranzitorie corespunzătoare, care să le permită fermierilor să se adapteze la noul sistem de sprijin pentru regiunile defavorizate. Ar trebui, de asemenea, să se ţină seama de acest proces atunci când se hotărăsc orientările politice din cadrul viitoarei PAC;

Subsidiaritatea

21.   este de acord cu faptul că utilizarea unei serii de criterii biofizice comune poate conduce la o metodă simplificată, mai transparentă şi comparabilă de clasificare, care ar duce, la rândul său, la o gestionare mai eficientă a fondurilor. Având în vedere riscul de a exista divergenţe, nivelul comunitar pare să fie nivelul de acţiune cel mai adecvat, conform principiului subsidiarităţii;

O mai bună legiferare

22.   salută călduros procedura urmată la elaborarea comunicării. Analiza de impact ţine seama de diversele opţiuni, analizându-le în amănunt. Este important să se ţină seama de costurile suplimentare pe care le va implica noul model, în special în etapele iniţiale;

23.   subliniază, însă, că reforma sistemului actual şi tranziţia către un sistem bazat pe criterii biofizice vor avea consecinţe socio-economice de care va trebui să se ţină seama la punerea în aplicare a noii metode;

24.   în sfârşit, se aşteaptă, cu încredere, ca definirea unui set de criterii comune pentru delimitarea zonelor defavorizate să simplifice, de asemenea, punerea în aplicare a sistemului de ajutor pentru compensarea handicapurilor naturale la nivel european şi astfel să garanteze un nivel mai înalt de transparenţă şi eficienţă.

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedintele Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---

(1)  CdR 89/2009 fin

1

---

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/22 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/22

---

Avizul Comitetului Regiunilor privind o strategie europeană reînnoită: să investim în tineret

(2010/C 175/06)

I.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

Observaţii generale

1.   consideră că tinerii europeni reprezintă viitorul societăţii. Toţi tinerii ar trebui să aibă posibilitatea de a-şi dezvolta talentele şi potenţialul. Talentul se dezvoltă nu numai în şcoli (sistemul de învăţământ), ci şi în sânul familiei, în asociaţii (de sport, muzică şi în alte medii culturale), în grupuri non-formale de tineri, precum şi în propriul cartier (în măsura în care există librării, şcoli de muzică, cluburi de sport ş. a.). Autorităţile locale şi regionale (ALR) sunt cele mai apropiate de mediul în care trăiesc tinerii, prin urmare au de jucat un rol crucial în crearea unui cadru propice acestei dezvoltări;

2.   afirmă că merită să se investească în tineri şi să se acţioneze în sensul mobilizării acestora. Administraţiile locale şi regionale care oferă dotările necesare tineretului pentru o bună educaţie formală şi informală, pentru sport, cultură şi divertisment vor înregistra în viitor o creştere a prosperităţii şi a siguranţei, dublată de consolidarea dimensiunii sociale, caracterizată prin toleranţă şi respect reciproc;

3.   îşi exprimă convingerea că strategiile pentru tineret ar trebui să adopte o abordare centrată pe tineret, care să aibă ca punct de plecare individul, talentul şi nevoile acestuia de a-şi dezvolta pe deplin potenţialul;

4.   recunoaşte că tineretul reprezintă prea adesea unul dintre cele mai vulnerabile grupuri sociale, în special în contextul actualei crize economice şi sociale şi că, în cadrul societăţii noastre în curs de îmbătrânire, tineretul ar trebui privit ca o resursă socială preţioasă şi esenţială, care poate şi trebuie să fie mobilizată pentru îndeplinirea unor scopuri sociale şi economice (1);

5.   afirmă necesitatea unei politici pozitive pentru tineret, active şi transversale, care să ia în considerare potenţialul tuturor tinerilor, garantând condiţii favorabile de dezvoltare a talentelor acestora şi a competenţelor lor de a trăi, munci şi participa activ la viaţa socială, în loc să se concentreze numai asupra tinerilor cu probleme, care necesită o atenţie specială;

6.   atrage în mod deosebit atenţia asupra importanţei măsurilor proactive şi de prevenire (2) şi constată importanţa asigurării de condiţii de viaţă mai bune pentru tineri (1) şi a creării unei societăţi care să asigure condiţii bune copiilor şi tinerilor (3);

7.   salută prezenta comunicare a Comisiei Europene privind o metodă deschisă de coordonare reînnoită pentru a aborda provocările şi oportunităţile tineretului, precum şi abordarea propusă în această comunicare, care militează pentru investiţiile în favoarea tinerilor şi pentru mobilizarea acestora;

8.   recunoaşte că politica pentru tineret este – prin natura sa – larg cuprinzătoare şi sprijină, prin urmare, abordarea orizontală a UE privind includerea problematicii tineretului într-o gamă largă de politici (abordare intersectorială) şi dezvoltarea, în paralel, a unei politici pe probleme mai specifice ale ocupării forţei de muncă în rândul tinerilor;

9.   recomandă Comisiei Europene să ia în considerare experienţa şi observaţiile de la nivel local şi regional, iar viitoarele acţiuni să fie bazate pe iniţiativele existente, cum este iniţiativa Capitalelor europene ale tinerilor, precum şi pe anumite cadre, de tipul Convenţiei Naţiunilor Unite privind drepturile copilului;

10.   reaminteşte că, în multe state membre, autorităţile locale şi regionale sunt cele mai competente şi direct responsabile pentru elaborarea, finalizarea şi punerea în aplicare a politicii pentru tineret. Acest lucru a fost dovedit de rezultatele consultării (4) organizate de Reţeaua de monitorizare a subsidiarităţii a CoR, în contextul prezentului aviz; recomandă Comisiei, având în vedere rolul important al ALR în dezvoltarea şi implementare politicii de tineret, să ţină seama de trăsăturile specifice ale regiunilor, cum ar fi cele geografice;

11.   solicită ca, la elaborarea politicilor pentru tineret, să se ţină seama în mod adecvat de punctele de vedere şi de contribuţiile autorităţilor locale şi regionale, dat fiind că, în majoritatea statelor membre, aceste autorităţi deţin competenţele relevante în domeniu;

12.   atrage atenţia supra rolului esenţial al autorităţilor locale şi regionale în aplicarea Strategiei comunitare propuse şi ar fi apreciat o referire mai explicită a comunicării la rolul şi competenţele acestora. Încurajează ALR să contribuie la strategia propusă, în strânsă colaborare cu toate părţile interesate, de la toate nivelurile, în special cu tinerii şi organizaţiile reprezentative ale acestora;

Integrare şi cooperare

13.   este de acord cu abordarea UE privind integrarea tineretului într-o gamă largă de politici, astfel încât problemele acestora să fie luate în considerare, în mod coerent, în diferite domenii de acţiune;

14.   sprijină abordarea flexibilă a unei politici pentru tineret, structurată în jurul a trei obiective pe termen lung, generale şi interconectate, în domenii de acţiune care vor fi revizuite în mod regulat; consideră că este necesar ca obiectivele şi acţiunile corespunzătoare să fie monitorizate în mod eficient şi durabil la fiecare nivel competent şi recomandă autorităţilor locale să se pregătească pentru a aborda pe o durată de timp mai lungă anumite teme centrale, în vederea consolidării opţiunilor de acţiune;

15.   sprijină domeniile de acţiune identificate în comunicare şi acţiunile propuse de statele membre şi de Comisie în domeniile lor de competenţă respective;

16.   consideră că este esenţial ca nevoile şi aspiraţiile tinerilor să fie luate în considerare în cadrul fiecărei reforme a UE şi recomandă ca tineretul să fie integrat ca grup-ţintă în cadrul unor strategii, campanii şi activităţi ale UE mai ample, precum: strategia care succedă Strategiei de la Lisabona, Agenda socială europeană, strategiile tematice şi activităţile pe care speră că Uniunea (instituţiile şi viitoarele preşedinţii ale UE) le va planifica şi organiza în strânsă cooperare cu autorităţile locale şi regionale, precum şi cu Comitetul Regiunilor;

17.   reaminteşte, în această privinţă, că tinerii reprezintă un factor-cheie pentru atingerea obiectivelor Strategiei de la Lisabona reînnoite şi consideră că este esenţial ca acestora să li se ofere o mai bună educaţie, formare, mobilitate, intrare pe piaţa muncii, incluziune socială, precum şi servicii mai bune pentru familiile tinere;

18.   solicită o strategie europeană pentru tineret pe termen mediu care, sub aspect calitativ, să se desfăşoare pe o perioadă de timp mai îndelungată şi să se concentreze pe câteva teme centrale. Trebuie reunite eforturile şi resursele investite pentru sporirea eficienţei acesteia;

19.   salută desemnarea anului 2011 ca An european al voluntariatului. Solicită Comisiei Europene să includă în mod explicit în agenda sa copiii şi tinerii, ca grupuri prioritare. Încurajează ALR să participe în mod activ la această iniţiativă;

Implementarea şi schimbul de experienţă

20.   sprijină ideea ca o politică pentru tineret eficientă să impună la nivel european, naţional regional şi local abordări politice intersectoriale care să producă rezultate în domenii precum copiii şi familia, educaţia, egalitatea de gen, ocuparea forţei de muncă, locuinţele şi asistenţa medicală;

21.   îşi exprimă satisfacţia cu privire la faptul că în comunicare se recunoaşte faptul că ALR joacă un rol esenţial în aplicarea strategiilor intersectoriale pentru tineret, dar reaminteşte că, în multe state membre, autorităţile locale şi regionale sunt primele instanţe competente şi responsabile de elaborarea, finalizarea şi punerea în aplicare a politicii pentru tineret;

22.   consideră că, având în vedere principiul subsidiarităţii, Comisia Europeană ar trebui să se concentreze pe sugerarea, încurajarea şi sprijinirea de noi iniţiative şi a iniţiativelor existente în domeniul politicii pentru tineret, în strânsă colaborare cu ALR;

23.   este de acord cu importanţa stabilirii unui dialog structurat cu tinerii, la diferite niveluri de guvernare şi cu participarea tuturor părţilor interesate;

24.   încurajează participarea activă a ALR la învăţarea reciprocă (peer learning), precum şi la conceperea, punerea în aplicare şi diseminarea celor mai bune practici din domeniul politicii „pentru tineri şi împreună cu aceştia”. Reţelele CLIP (European Network of Cities for Local Integration Policies for Migrants – Rețeaua europeană a orașelor pentru politicile de integrare locală a migranților) şi ERY (European regions for youth – Regiunile europene pentru tineri) reprezintă un bun exemplu pentru o astfel de abordare (5);

25.   consideră că alegerea unei Metode deschise de coordonare (MDC) reînnoite, ca instrument de punere în aplicare a strategiei, poate fi adecvată. În acest sens trebuie să se garanteze că nivelul european nu îşi depăşeşte competenţele şi că nu apar mecanisme care să adauge sarcini birocratice pentru administraţiile statelor membre;

26.   subliniază faptul că, la nivel decizional, ALR sunt cele mai apropiate de copii, de tineri, de cei care îi întreţin, de infrastructura pentru educaţie, sănătate şi îngrijire, precum şi de societatea civilă. Subliniază, prin urmare, necesitatea implicării directe a autorităţilor locale şi regionale ca actori-cheie, în toate etapele MDC propuse, pentru punerea în aplicare a strategiei UE;

27.   consolidarea mijloacelor de implicare a tineretului în cadrul acestor instituţii va permite stabilirea unei relaţii mai flexibile şi mai dinamice şi creşterea capacităţii tinerilor de a influenţa deciziile publice, garantându-se astfel integrarea lor efectivă în viaţa economică, socială şi politică a regiunilor;

28.   subliniază că utilizarea MDC nu trebuie să provoace transferul de competenţe de la niveluri administrative inferioare către guvernele naţionale. Subliniază că aceasta nu trebuie să ducă la armonizare şi nici să afecteze competenţele statelor membre prin elaborarea unor indicatori şi prin alte cerinţe de raportare. Atrage atenţia asupra Cărţii albe a Comitetului Regiunilor privind guvernanţa pe mai multe niveluri, publicată anterior (6);

29.   reaminteşte solicitarea adresată Comisiei Europene de către CoR privind necesitatea ca aplicarea MDC să valorifice la maximum rolul autorităţilor locale şi regionale, respectând misiunea acestora şi luând în considerare iniţiativele deja existente (7);

30.   solicită statelor membre să sprijine MDC prin planuri de acţiune locale şi regionale, pe de o parte, şi să depună eforturi pentru ca planurile locale şi regionale să fie luate în considerare în planurile naţionale şi să facă obiectul unor acorduri scrise la mai multe niveluri, pe de altă parte;

31.   este de acord cu necesitatea elaborării unor politici pe bază de fapte şi cu propunerea de a exploata mai eficient instrumentele existente pentru culegerea de informaţii;

32.   este de acord cu propunerea de constituire a unui grup de lucru pentru a discuta „descriptorii” (indicatorii simpli) posibili pentru evaluarea impactului acţiunilor politice în domeniile prioritare. Recunoaşte că ALR joacă un rol esenţial în procesul de punere în aplicare pe teren şi încurajează cu fermitate implicarea activă a acestora în cadrul grupului de lucru menţionat;

33.   subliniază faptul că acţiunea de raportare ar trebui simplificată şi focalizată pe descriptorii-cheie pentru domeniile prioritare şi că nu ar trebui să producă sarcini administrative suplimentare;

34.   solicită Comisiei Europene să asigure accesul părţilor interesate de la nivel local şi regional la toate fondurile europene relevante şi să promoveze vizibilitatea şi atractivitatea acestor programe prin reducerea sarcinilor administrative legate de aceste fonduri, precum programul „Tineretul în acţiune”;

35.   solicită statelor membre să atribuie resurse financiare adecvate autorităţilor locale şi regionale şi părţilor interesate pentru îndeplinirea obiectivelor comune în ceea ce priveşte activităţile de voluntariat ale tinerilor şi încurajează statele membre să utilizeze fondurile şi programele UE (ca, de exemplu, Fondul Social European şi programul „Tineretul în acţiune”) pentru a spori calitatea proiectelor internaţionale de voluntariat, prin sprijinirea şi îndrumarea organizaţiilor de voluntariat naţionale, regionale şi locale (8). Procedurile de ofertare şi de alocare a resurselor financiare ar trebui să fie mai transparente, iar volumul de muncă pentru depunerea cererii, raportare şi documentare ar trebui redus;

36.   este de acord cu necesitatea de a coopera cu alte instituţii UE şi organizaţii internaţionale, astfel încât activităţile să valorifice punctele forte ale tuturor şi să existe un beneficiu reciproc de pe urma schimburilor de experienţă.

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedinta Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---

(1)  CdR 334/2006.

1

(2)  CdR 337/2008.

2

(3)  CdR 255/2007.

3

(4)  Raportul privind consultarea organizată de reţeaua de monitorizare a subsidiarităţii şi de Comisia EDUC, referitoare la Comunicarea privind o strategie a UE pentru tineret, CdR 325/2009.

4

(5)  http://www.eurofound.europa.eu/areas/populationandsociety/clipabout.htm

5

(6)  CdR 89/2009.

6

(7)  CdR 253/2005.

7

(8)  CdR 252/2008.

8

---

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/26 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/26

---

Avizul Comitetului Regiunilor pe tema „Reducerea analfabetismului funcţional – Conceperea unei strategii europene ambiţioase de prevenire a excluziunii şi de promovare a realizării personale”

(2010/C 175/07)

I.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

A.   Principii şi observaţii generale

Clarificarea confuziei cu privire la definiţia conceptului de „analfabetism funcţional”

1.   reaminteşte că fenomenul analfabetismului şi al analfabetismului funcţional există în toate ţările lumii, 960 de milioane de persoane fiind afectate de acest flagel. Conform definiţiei din 1958 a UNESCO, este considerată analfabetă orice persoană care nu a învăţat niciodată să scrie şi să citească. Conceptul de „analfabetism funcţional” se referă la situaţia persoanelor care, în ciuda frecventării unei instituţii şcolare o anumită perioadă, nu au dobândit în cursul acesteia, în ce priveşte scrisul, cititul şi socotitul, competenţe considerate de bază în sistemul educaţional respectiv, şi, ca atare, prezintă un handicap în ceea ce priveşte scrisul sau cititul. Analfabetismul funcţional se caracterizează prin faptul că persoanele afectate nu au dobândit o capacitate de a citi, a scrie şi a socoti suficientă pentru a face faţă, cu şanse egale, nevoilor din viaţa cotidiană;

2.   menţionează că, potrivit studiilor PISA (Programul pentru evaluarea internaţională a elevilor) realizate de OCDE, numărul tinerilor având competenţe de citire reduse este în creştere în Uniunea Europeană, proporţia lor sporind de la 21,3 % în 2000 la 24,1 % în 2006. Această constatare îngrijorătoare necesită o mobilizare crescută a instituţiilor europene;

3.   reaminteşte faptul că obiectivele programului de lucru „Educaţie şi formare profesională 2010”, care prevedea o reducere de 20 % a procentului de elevi care prezintă dificultăţi de citire şi de scriere, sunt departe de a fi atinse şi că în noul cadru strategic pentru cooperare europeană în domeniul educaţiei şi formării (Educaţie şi formare 2020) s-a stabilit o valoare de referinţă europeană medie corespunzătoare (criteriu de referinţă european). Până în 2020, proporţia persoanelor de 15 ani cu rezultate slabe în domeniul cititului, al matematicii şi al ştiinţelor naturii trebuie să scadă sub 15 %. În acelaşi timp, solicită o definiţie europeană a conceptului de „analfabetism”;

4.   reaminteşte că nivelul local este cel mai în măsură să evalueze problema analfabetismului funcţional şi să acţioneze în vederea rezolvării acesteia, întrucât autorităţile locale reprezintă adeseori primul punct de contact al persoanelor cu astfel de deficienţe;

5.   reaminteşte faptul că Fondul social european care, în cea mai mare parte a statelor membre ale Uniunii, susţine programe de luptă împotriva analfabetismului funcţional, este instrumentul financiar adecvat, dar că acesta este utilizat în mod necorespunzător sau insuficient din cauza lipsei unui set de orientări strategice în domeniu;

6.   subliniază că, în contextul crizei economice şi al ocupării forţei de muncă, deţinerea competenţelor-cheie este necesară mai mult decât oricând, astfel încât să existe acces la piaţa forţei de muncă. Competenţele de citire şi scriere sunt fundamentale pentru viitor, aşa cum se arată în studiul CEDEFOP, care estimează că, în 2015, 75 % dintre locurile de muncă vor fi de calificare medie sau de înaltă calificare;

7.   constată că aplicarea Strategiei de la Lisabona, care urmărea să facă din Uniunea Europeană economia bazată pe cunoaştere cea mai avansată din lume, a avut tendinţa de a se concentra pe persoanele cele mai calificate; totuşi, o economie bazată pe cunoaştere şi pe inovare nu se poate susţine mulţumită doar unei avangarde de profesionişti cu înaltă calificare, fiind necesar ca întreaga piaţă a forţei de muncă să deţină competenţele-cheie ce permit învăţarea de-a lungul vieţii şi formarea continuă. Mai mult, această strategie nu îşi poate îndeplini obiectivele economice dacă în Europa continuă să existe zone aproape subdezvoltate. Lupta împotriva analfabetismului funcţional este, deci, şi un imperativ economic pentru Uniunea Europeană.

Renunţarea la ideile preconcepute

8.   Având în vedere că ar fi de dorit definirea profilului persoanelor susceptibile de a fi afectate de analfabetism funcţional, şi ţinând cont de necesitatea evitării posibilelor stereotipuri în această privinţă, Comitetul Regiunilor şi actorii din teritoriu constată următoarele:

| — | analfabetismul funcţional nu reprezintă exclusiv o problemă a tinerilor, acesta afectând toate categoriile de vârstă, în special persoanele de peste 45 de ani; |
| --- | --- |

—

analfabetismul funcţional nu reprezintă exclusiv o problemă a tinerilor, acesta afectând toate categoriile de vârstă, în special persoanele de peste 45 de ani;

| — | analfabetismul funcţional este răspândit de o manieră complexă în teritoriu, făcând dificile generalizările. Cu toate acestea, statistica indică o prezenţă puternică a fenomenului în zonele urbane afectate de excluziune, precum şi în mediile rurale cu un acces restrâns la servicii; |
| --- | --- |

—

analfabetismul funcţional este răspândit de o manieră complexă în teritoriu, făcând dificile generalizările. Cu toate acestea, statistica indică o prezenţă puternică a fenomenului în zonele urbane afectate de excluziune, precum şi în mediile rurale cu un acces restrâns la servicii;

| — | analfabetismul funcţional nu afectează numai persoanele excluse de pe piaţa forţei de muncă, s-a demonstrat că jumătate din persoanele afectate de analfabetismul funcţional au un loc de muncă; |
| --- | --- |

—

analfabetismul funcţional nu afectează numai persoanele excluse de pe piaţa forţei de muncă, s-a demonstrat că jumătate din persoanele afectate de analfabetismul funcţional au un loc de muncă;

| — | chestiunea analfabetismului funcţional şi cea a imigraţiei nu pot fi confundate, deoarece 3/4 din persoanele prezentând astfel de deficienţe vorbesc doar limba ţării-gazdă după 5 ani de la sosire. Lupta împotriva analfabetismului funcţional nu trebuie deci confundată cu politica lingvistică în favoarea imigranţilor; lupta împotriva analfabetismului funcţional reprezintă o componentă esenţială a învăţării de-a lungul vieţii; |
| --- | --- |

—

chestiunea analfabetismului funcţional şi cea a imigraţiei nu pot fi confundate, deoarece 3/4 din persoanele prezentând astfel de deficienţe vorbesc doar limba ţării-gazdă după 5 ani de la sosire. Lupta împotriva analfabetismului funcţional nu trebuie deci confundată cu politica lingvistică în favoarea imigranţilor; lupta împotriva analfabetismului funcţional reprezintă o componentă esenţială a învăţării de-a lungul vieţii;

| — | analfabetismul funcţional afectează într-un mod inegal bărbaţii şi femeile din diferite categorii de vârstă. În anumite cazuri, formularea unui răspuns eficient la această problemă necesită luarea în considerare a aspectului de gen; |
| --- | --- |

—

analfabetismul funcţional afectează într-un mod inegal bărbaţii şi femeile din diferite categorii de vârstă. În anumite cazuri, formularea unui răspuns eficient la această problemă necesită luarea în considerare a aspectului de gen;

9.   reaminteşte faptul că, la articolul 14, Carta drepturilor fundamentale, care a dobândit forţă juridică obligatorie odată cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, garantează dreptul la educaţie şi la accesul la formare profesională şi formare continuă. Competenţele de scriere şi de citire fiind un corolar indispensabil oricărui proces educaţional, Uniunea Europeană trebuie să completeze şi să coordoneze iniţiativele statelor membre, în vederea intensificării luptei împotriva analfabetismului funcţional şi respectării acestui drept la educaţie;

10.   reaminteşte faptul că trebuie să se acorde prioritate evaluării necesităţilor de formare, în cadrul programelor de învăţare de-a lungul vieţii, în special celor din cadrul administraţiei şi al întreprinderilor, pentru a identifica persoanele care se confruntă cu analfabetismul funcţional şi pentru a le permite să dobândească competenţele fundamentale. Multe dintre persoanele afectate de analfabetism funcţional adoptă strategii de evitare pentru a-şi ascunde aceste deficienţe;

11.   analfabetismul funcţional este un factor de excluziune şi de sărăcie care împiedică persoanele să desfăşoare o activitate profesională, limitează participarea acestora la viaţa democratică şi socială şi afectează grav realizarea personală şi apărarea drepturilor proprii.

B.   Măsurile preconizate

Prevenirea, inserţia tinerilor şi evoluţia profesională

Comitetul Regiunilor are în vedere:

12.   promovarea schimbului de bune practici la nivel european, în special prin încurajarea schimburilor între autorităţile locale care au acumulat multă experienţă în elaborarea de strategii de luptă împotriva analfabetismului funcţional; crearea unui registru de bune practici prin înfiinţarea unui forum permanent privind bunele practici. În cazul strategiilor care trebuie elaborate pentru tineri, va trebui să se identifice tipul de dificultate la citit despre care este vorba, pentru a se formula un răspuns adecvat necesităţilor reale;

13.   integrarea luptei împotriva analfabetismului funcţional ca unul dintre obiectivele transversale ale versiunii revizuite a Strategiei de la Lisabona pentru perioada de după 2010;

14.   susţinerea, prin intermediul Fondului social european, a întreprinderilor şi a administraţiilor care pun în aplicare programe de formare a salariaţilor care se confruntă cu analfabetismul funcţional, cu asigurarea faptului că procedurile de identificare garantează în modul cel mai strict respectul vieţii private şi protecţia identităţii acestora;

15.   sprijinirea iniţiativelor de formare a adulţilor ce răspund nevoilor persoanelor afectate de analfabetism funcţional care nu desfăşoară o activitate profesională remunerată;

16.   înscrierea luptei împotriva analfabetismului funcţional în orientările strategice comunitare care guvernează Fondul social european;

17.   elaborarea unei definiţii europene a analfabetismului, inclusiv a analfabetismului funcţional;

18.   considerarea nivelurilor local şi regional ca nivelurile cele mai bine plasate pentru coordonarea mijloacelor în jurul obiectivelor strategice şi al programelor de acţiune, cu instituirea mecanismelor interregionale şi supraregionale de coordonare care asigură utilizarea convergentă a respectivelor mijloace. Acestea trebuie sprijinite de nivelurile naţional şi european pentru crearea unor planuri de acces la citire, scriere şi la competenţe de bază pentru toţi. În primul rând trebuie să se asigure că autorităţile naţionale responsabile acţionează în mod coordonat la armonizarea obiectivelor lor strategice şi stabilirea programelor lor. În principiu, trebuie să se ia măsuri pentru a se garanta vizibilitatea contribuţiei statului, a autorităţilor locale şi regionale, a actorilor economici şi a societăţii civile;

19.   formularea propunerii ca autorităţile administrative locale şi regionale să servească drept exemplu, lansând programe de formare a personalului afectat de analfabetism funcţional care să cuprindă proceduri adecvate de identificare, şi să organizeze sesiuni de formare pentru persoanele care întâmpină dificultăţi în activitate. Aceste programe ar putea fi susţinute financiar de Uniunea Europeană;

20.   promovarea dezvoltării activităţii de prevenire a analfabetismului funcţional şi de combatere a acestuia pe piaţa forţei de muncă:

| — | la nivelul întreprinderilor:
  prin sensibilizarea managerilor de întreprinderi cu privire la politica contractuală, la acordurile sectoriale şi la acordurile interprofesionale privind fondurile de ajustare care permit organizarea unor programe de formare, asigurarea evoluţiei în carieră şi validarea competenţelor profesionale dobândite; |
| --- | --- |

—

la nivelul întreprinderilor:

prin sensibilizarea managerilor de întreprinderi cu privire la politica contractuală, la acordurile sectoriale şi la acordurile interprofesionale privind fondurile de ajustare care permit organizarea unor programe de formare, asigurarea evoluţiei în carieră şi validarea competenţelor profesionale dobândite;

| — | la nivelul salariaţilor:
  prin informarea salariaţilor cu privire la dreptul individual la formare şi prin înlesnirea accesului acestora la consiliere de specialitate în vederea orientării; |
| --- | --- |

—

la nivelul salariaţilor:

prin informarea salariaţilor cu privire la dreptul individual la formare şi prin înlesnirea accesului acestora la consiliere de specialitate în vederea orientării;

21.   includerea în programul Anului european de luptă împotriva sărăciei şi a excluziunii sociale a temei luptei împotriva analfabetismului funcţional, care reprezintă un factor agravant al excluziunii sociale;

22.   facilitarea accesului la presa scrisă sau electronică şi încurajarea competenţei mediatice, în special în rândul tinerilor, ceea ce le va permite să îşi dezvolte simţul critic şi să se familiarizeze cu cultura textului scris, pentru o adaptare mai bună la lumea modernă;

23.   lansarea unei campanii de comunicare a UE privind flagelul analfabetismului funcţional. O astfel de iniţiativă ar putea contribui la eliminarea tabuului legat de acest fenomen şi la încurajarea persoanelor interesate în sensul solicitării de ajutor;

24.   îmbunătăţirea mecanismelor de formare pentru persoanele care suferă de analfabetism funcţional şi care, din cauză că nu desfăşoară o activitate profesională, nu sunt de obicei identificate ca atare şi pot fi excluse din programele de formare. Este vorba despre categorii cum ar fi cea a şomerilor pe termen lung, a persoanelor care prestează activităţi la domiciliu etc.;

25.   îmbunătăţirea formării continue a categoriilor de lucrători independenţi, cum ar fi micii fermieri şi micii proprietari, în vederea îmbunătăţirii competenţelor-cheie ale acestora şi a depăşirii analfabetismului funcţional, care acţionează ca o frână în calea dezvoltării economice a anumitor sectoare de producţie;

26.   acordarea unei atenţii speciale populaţiei feminine (mai ales lucrătoarelor în vârstă), care poate fi caracterizată de un procentaj mai ridicat de analfabetism funcţional, drept urmare a unor fenomene de excluziune;

27.   promovarea unui sistem european de evaluare a analfabetismului, care să conţină indicatori şi metodologii comune de evaluare pentru statele membre ale Uniunii Europene;

28.   promovarea integrării şi coordonării eforturilor de învăţare de-a lungul vieţii, educaţie formală şi formare a adulţilor, în vederea elaborării unei strategii comune de reducere a analfabetismului funcţional.

C.   Concluzii rezultate în urma schimburilor de puncte de vedere cu actorii din teritoriu

29.   lupta împotriva analfabetismului funcţional reprezintă o componentă esenţială a politicii de învăţare de-a lungul vieţii (formare iniţială şi formare continuă). Aceasta nu trebuie confundată cu politica lingvistică în favoarea imigranţilor. Este vorba despre facilitarea accesului tuturor la scriere, la competenţe de calcul aritmetic şi la alte competenţe de bază;

30.   aceasta duce la îmbunătăţirea performanţei economice a întreprinderilor şi facilitează evoluţia profesională şi personală a salariaţilor. Cu cât se vor simţi mai confortabil la locul de muncă, cu atât se vor simţi mai confortabil şi în viaţă;

31.   formarea de bază permite anticiparea schimbărilor şi prevenirea rupturilor profesionale. Ea oferă confort celor mai vulnerabili şi previne riscul de excluziune;

32.   politica de prevenire şi de luptă împotriva analfabetismului funcţional ar trebui să fie inclusă din ce în ce mai mult în cadrul celorlalte politici, astfel încât fiecare dintre politicile publice să poată contribui pe termen lung, în mod direct sau indirect, la aceasta;

33.   la aproape 10 ani de la lansarea Strategiei de la Lisabona, autorităţile locale şi regionale îndeplinesc rolul de furnizori de formare profesională de-a lungul vieţii, dar şi de actori ai vieţii sociale şi economice a statelor membre, în ipostaza acestora de angajatori şi furnizori de servicii. Flagelul analfabetismului funcţional le afectează direct în misiunea lor de furnizare de servicii către public. Trebuie să li se atragă atenţia asupra exemplelor de bune practici prezentate în anexă, trebuie să se încurajeze schimburile şi să se iniţieze un dialog cu părţile interesate, astfel încât nivelurile local şi regional să fie implicate în conceperea şi în punerea în practică a iniţiativelor de la nivel european.

II.   ANEXE

Graficul 2: Persoane cu un nivel scăzut al competenţelor în materie de citit (în vârstă de 15 ani) pe scara de alfabetizare la citire/lectură (PISA) în UE şi ţările terţe selectate, în 2000 şi 2006 (Sursa: OCDE)

Image

Exemple de bune practici:

| — | un serviciu de asistenţă telefonică, ofertă de consiliere şi de iniţiative privind dobândirea competenţelor de citire şi scriere; |
| --- | --- |

—

un serviciu de asistenţă telefonică, ofertă de consiliere şi de iniţiative privind dobândirea competenţelor de citire şi scriere;

| — | programe de formare pentru adulţi destinate unor grupuri-ţintă specifice; |
| --- | --- |

—

programe de formare pentru adulţi destinate unor grupuri-ţintă specifice;

| — | acordarea de diplome de formare continuă în parteneriat cu universităţile; |
| --- | --- |

—

acordarea de diplome de formare continuă în parteneriat cu universităţile;

| — | acţiuni educative, culturale, sociale adresate familiilor, pentru a facilita însoţirea copiilor şi pentru a lupta împotriva abandonului şcolar; |
| --- | --- |

—

acţiuni educative, culturale, sociale adresate familiilor, pentru a facilita însoţirea copiilor şi pentru a lupta împotriva abandonului şcolar;

| — | punerea în aplicare a unor practici culturale destinate în special familiilor nomade, în cadrul programelor familiale; |
| --- | --- |

—

punerea în aplicare a unor practici culturale destinate în special familiilor nomade, în cadrul programelor familiale;

| — | cititul ca modalitate de prevenire a analfabetismului funcţional în mediul rural; |
| --- | --- |

—

cititul ca modalitate de prevenire a analfabetismului funcţional în mediul rural;

| — | acţiuni educative şi preventive orientate către copii, inclusiv către copiii preşcolari, în biblioteci; |
| --- | --- |

—

acţiuni educative şi preventive orientate către copii, inclusiv către copiii preşcolari, în biblioteci;

| — | formarea părinţilor pentru însoţirea copiilor lor pe durata şcolarizării; |
| --- | --- |

—

formarea părinţilor pentru însoţirea copiilor lor pe durata şcolarizării;

| — | accesul deţinuţilor la cunoştinţe de bază; |
| --- | --- |

—

accesul deţinuţilor la cunoştinţe de bază;

| — | sprijin în găsirea unui loc de muncă pentru tinerii şcolarizaţi care întâmpină mari dificultăţi în ceea ce priveşte dobândirea cunoştinţelor de bază; |
| --- | --- |

—

sprijin în găsirea unui loc de muncă pentru tinerii şcolarizaţi care întâmpină mari dificultăţi în ceea ce priveşte dobândirea cunoştinţelor de bază;

| — | asimilarea cunoştinţelor de bază şi inserţia prin intermediul atelierelor la care se folosesc suporturi digitale; |
| --- | --- |

—

asimilarea cunoştinţelor de bază şi inserţia prin intermediul atelierelor la care se folosesc suporturi digitale;

| — | conceperea de programe de formare de bază adaptate salariaţilor; |
| --- | --- |

—

conceperea de programe de formare de bază adaptate salariaţilor;

| — | organizarea de programe de formare de bază pentru funcţionarii din cadrul autorităţilor locale; |
| --- | --- |

—

organizarea de programe de formare de bază pentru funcţionarii din cadrul autorităţilor locale;

| — | accesul la cunoştinţele de bază pentru muncitorii agricoli care deţin calificări minime; |
| --- | --- |

—

accesul la cunoştinţele de bază pentru muncitorii agricoli care deţin calificări minime;

| — | identificarea nevoilor de formare de bază ale salariaţilor la locul de muncă; |
| --- | --- |

—

identificarea nevoilor de formare de bază ale salariaţilor la locul de muncă;

| — | sesiuni de formare de bază în întreprinderi; |
| --- | --- |

—

sesiuni de formare de bază în întreprinderi;

| — | sensibilizarea factorilor de decizie; |
| --- | --- |

—

sensibilizarea factorilor de decizie;

| — | elaborarea de strategii regionale şi de planuri de acţiune împreună cu actorii locali; |
| --- | --- |

—

elaborarea de strategii regionale şi de planuri de acţiune împreună cu actorii locali;

| — | dezvoltarea dreptului la formare în întreprinderi; |
| --- | --- |

—

dezvoltarea dreptului la formare în întreprinderi;

| — | consolidarea competenţelor de bază pentru ucenici, în cadrul planului de evoluţie în carieră şi de validare a experienţei dobândite; |
| --- | --- |

—

consolidarea competenţelor de bază pentru ucenici, în cadrul planului de evoluţie în carieră şi de validare a experienţei dobândite;

| — | sesiuni de formare de bază în întreprindere, în vederea asigurării evoluţiei în carieră; |
| --- | --- |

—

sesiuni de formare de bază în întreprindere, în vederea asigurării evoluţiei în carieră;

| — | organizarea de sisteme de formare care să permită dobândirea de experienţă profesională în paralel cu studiile, în vederea facilitării tranziţiei de la şcoală la viaţa profesională; |
| --- | --- |

—

organizarea de sisteme de formare care să permită dobândirea de experienţă profesională în paralel cu studiile, în vederea facilitării tranziţiei de la şcoală la viaţa profesională;

| — | sesiuni de formare în domeniul noilor TIC şi al internetului; |
| --- | --- |

—

sesiuni de formare în domeniul noilor TIC şi al internetului;

| — | crearea de puncte de informare publice pentru asistarea persoanelor afectate de analfabetismul funcţional să se orienteze în transportul public; |
| --- | --- |

—

crearea de puncte de informare publice pentru asistarea persoanelor afectate de analfabetismul funcţional să se orienteze în transportul public;

| — | programe de identificare a analfabetismului funcţional în cadrul autorităţilor locale şi regionale. |
| --- | --- |

—

programe de identificare a analfabetismului funcţional în cadrul autorităţilor locale şi regionale.

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedintele Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/31 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/31

---

Avizul Comitetului Regiunilor privind cartea verde „Pentru promovarea mobilităţii tinerilor în scop educaţional”

(2010/C 175/08)

I.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

1.   salută iniţiativa Comisiei de încurajare prin intermediul Cărţii verzi „Pentru promovarea mobilităţii tinerilor în scop educaţional” a unei dezbateri la nivel european, în vederea discutării posibilităţilor unei mai bune promovări a mobilităţii, a identificării obstacolelor în calea mobilităţii transfrontaliere a tinerilor şi a evidenţierii utilităţii experienţelor în materie de mobilitate;

2.   îşi reafirmă sprijinul exprimat în repetate rânduri pentru mobilitatea tinerilor în Europa şi dincolo de graniţele acesteia şi împărtăşeşte punctul de vedere al Consiliului şi al Comisiei, conform căruia perioadele de studiu în străinătate ar trebui să devină treptat o regulă pentru toţi tinerii din Europa şi să nu rămână o excepţie;

3.   subliniază faptul că promovarea mobilităţii elevilor şi studenţilor şi a cadrelor didactice reprezintă un element central al cooperării în domeniul politicii educaţiei în Europa şi un obiectiv al activităţii Uniunii Europene în domeniul educaţiei, prevăzut în mod explicit în tratat;

4.   în acest context, este de părere că abordarea acestei teme la nivel european generează o considerabilă valoare adăugată europeană şi poate da un impuls important pentru definirea programelor, instrumentelor şi iniţiativelor europene, naţionale, regionale şi locale de promovare la nivel transfrontalier a mobilităţii în scop educaţional a tinerilor;

5.   consideră că realizarea unor schimburi aprofundate de informaţii şi experienţe între statele membre reprezintă un câştig considerabil şi, în acest context, acordă o mare importanţă în special diseminării bunelor practici din statele membre prin intermediul Comisiei Europene;

6.   aprobă abordarea cuprinzătoare a Cărţii verzi, care se axează pe situaţia tuturor tinerilor în diverse contexte educaţionale, incluzând toate domeniile învăţării formale, non-formale şi informale;

7.   menţionează contribuţia importantă a autorităţilor locale şi regionale la promovarea mobilităţii în scop educaţional pe care acestea şi-o pot aduce în special în ceea ce priveşte informarea, consilierea şi sensibilizarea, precum şi, în cele mai multe cazuri, prin măsuri de sprijin pentru asigurarea calităţii şi a finanţării;

Referitor la importanţa în creştere a mobilităţii în scop educaţional

8.   împărtăşeşte aprecierea Comisiei, conform căreia mobilitatea în scop educaţional - adică o şedere în străinătate în scopul dobândirii unor noi aptitudini şi competenţe - constituie una dintre principalele posibilităţi prin care tinerii se pot dezvolta din punct de vedere personal, pot obţine noi cunoştinţe, îşi pot îmbunătăţi cunoştinţele de limbi străine, pot dobândi competenţe interculturale şi îşi pot spori şansele pe piaţa forţei de muncă;

9.   este convins că, în vremurile unei globalizări accelerate şi ale interconectării transfrontaliere a tuturor domeniilor vieţii şi muncii, competenţele interculturale, cunoştinţele de limbi străine şi experienţa internaţională dobândesc o importanţă din ce în ce mai mare;

10.   este de acord cu Comisia că mobilitatea tinerilor favorizează o mai profundă înţelegere a identităţii europene şi conştiinţa civică europeană şi contribuie la combaterea xenofobiei, sporind de asemenea diseminarea cunoştinţelor, care constituie cheia pentru viitorul bazat pe cunoaştere al Europei;

11.   este de acord cu Comisia că mobilitatea în scop educaţional ar trebui să constituie un element inerent al identităţii europene şi o şansă pentru toţi tinerii din Europa, pentru a contribui în acest mod la asigurarea competitivităţii Uniunii Europene, la construcţia unei societăţi a cunoaşterii intensive şi, prin aceasta, la obiectivele Strategiei de la Lisabona pentru creştere economică şi locuri de muncă;

12.   împărtăşeşte aprecierea Comisiei conform căreia, pe ansamblu, încă prea puţini tineri merg în străinătate în scopuri educaţionale, însă atrage atenţia că în Cartea verde nu sunt luate în considerare numeroasele măsuri financiare şi organizatorice de promovare a mobilităţii oferite în statele membre, în plus faţă de programele UE;

13.   subliniază faptul că statele membre, precum şi autorităţile locale şi regionale, şcolile, universităţile şi alte instituţii educaţionale şi de tineret, întreprinderile, asociaţiile şi organizaţiile promovează o multitudine de măsuri în favoarea mobilităţii, în serviciul învăţării formale, non-formale şi informale;

14.   subliniază faptul că adesea proiectele de mobilitate mici, întreprinse la nivel local, regional sau naţional, sunt cele care au un impact decisiv şi contribuie la consolidarea unui mod de gândire european, a unei cetăţenii active a Uniunii şi a democraţiei;

Referitor la condiţiile pentru o mai mare mobilitate a tinerilor

15.   consideră că disponibilitatea unor informaţii ample şi precise şi a unei consilieri personale obiective, adaptate nevoilor personale, la faţa locului, constituie criterii centrale pentru realizarea şi succesul unei perioade de mobilitate;

16.   consideră că este necesară o mai bună informare, în special cu privire la măsuri de promovare a mobilităţii în afara programelor UE şi în acest sens crede că este utilă realizarea unor sinteze privind programele deja existente în statele membre – de exemplu sub forma unor ghiduri, inclusiv în format electronic;

17.   este de părere că, pe lângă calitatea, transparenţa, compatibilitatea şi acceptabilitatea generală a ofertelor de formare şi a diplomelor obţinute în străinătate, disponibilitatea de participare la o formă de mobilitate este influenţată în special de condiţiile-cadru de natură socială şi instituţională, precum şi de factorii financiari;

18.   consideră că este necesar să li se explice tinerilor diversele avantaje ale unei perioade de mobilitate, să li se indice posibilităţile de sprijin existente şi ca aceştia să fie convinşi de utilitatea unei perioade de mobilitate;

19.   atrage atenţia că multe obstacole în calea mobilităţii sunt influenţabile doar într-o măsură limitată de factori externi şi îşi subliniază convingerea că o creştere a mobilităţii necesită în mare măsură disponibilitate, timp, eforturi şi deschidere din partea tuturor părţilor implicate;

20.   regretă, de aceea, că în Cartea verde nu se face trimitere la răspunderea individuală a tinerilor de a-şi dovedi, în ciuda obstacolelor care persistă în calea mobilităţii, propriul angajament şi propria iniţiativă, pentru a încerca să depăşească barierele existente, de exemplu prin participarea la acţiuni de schimb organizate; menţionează în acest context importanţa măsurilor care suscită şi încurajează propria iniţiativă a tinerilor;

21.   regretă, de asemenea, faptul că în Cartea verde nu se accentuează rolul important al casei părinteşti, deoarece disponibilitatea de a merge în străinătate în scop educaţional trebuie inoculată devreme în familie; aceasta presupune că părinţii cunosc utilitatea considerabilă a şederilor în străinătate, că îşi motivează copiii să participe la perioade de mobilitate şi că îi sprijină, dacă este posibil, în pregătirea şi realizarea şederii în străinătate; în acest context o mare provocare o constituie implicarea categoriilor mai puţin instruite şi defavorizate din punct de vedere economic;

22.   se pronunţă cu tărie în favoarea implicării mai puternice în programele de mobilitate a grupurilor defavorizate social sau economic, a persoanelor cu nevoi speciale şi a tinerilor din familii de migranţi şi, dacă este cazul, a acordării de sprijin suplimentar sub forma unor ajutoare sporite, deoarece tocmai aceste grupuri sunt adesea confruntate cu obstacole specifice;

23.   avertizează ca, în ciuda cerinţei îndreptăţite privind o extindere a mobilităţii transfrontaliere în scop educaţional, să nu se neglijeze – în detrimentul calităţii educaţiei - celelalte sarcini şi nevoi ale şcolilor, universităţilor şi ale altor instituţii de formare - de exemplu în ceea ce priveşte planificarea anului şcolar sau organizarea pe termen lung a proceselor didactice;

24.   se pronunţă pentru continuarea programelor educaţionale ale UE care promovează mobilitatea după anul 2013 şi solicită Comisiei, Consiliului şi Parlamentului European să planifice din timp, la pregătirea cadrului financiar multianual 2014-2020, suficiente fonduri;

25.   îşi exprimă satisfacţia faţă de faptul că în Cartea verde se face referire din nou la contribuţia esenţială a nivelului local şi regional la promovarea mobilităţii; de aceea, face apel la Comisie să ţină mai mult seama de acest rol fundamental al autorităţilor locale şi regionale la elaborarea şi punerea în aplicare a programelor de mobilitate, implicându-le în mod durabil în elaborarea programelor;

26.   este de părere că cerinţa privind promovarea mobilităţii tinerilor şi la nivel interprofesional ar trebui să se reflecte în definirea programului comunitar pentru învăţarea de-a lungul vieţii; astfel s-ar putea crea, de exemplu, pentru elevii din toate tipurile de şcoli, posibilitatea de a sprijini şi stagiile în întreprinderi sau în alte instituţii extraşcolare în străinătate;

27.   recomandă reducerea semnificativă a cheltuielilor administrative asociate măsurilor în favoarea mobilităţii ale UE şi simplificarea formularelor complicate de cereri;

28.   atrage atenţia autorităţilor naţionale, regionale şi locale competente, ca urmare a scăderii ratei natalităţii în statele membre ale UE, să rezerve domeniului educaţiei fondurile obţinute pentru a le putea utiliza pentru promovarea cantitativă şi calitativă a mobilităţii;

29.   încurajează statele membre şi autorităţile locale şi regionale să adopte reglementări în domeniile lor de răspundere şi de competenţă, care să sprijine mobilitatea şi să contribuie la eliminarea obstacolelor din calea mobilităţii;

30.   consideră că macroregiunile, care joacă un rol din ce în ce mai important într-o Uniune Europeană cu 27 de state membre în prezent, pot să-şi aducă o contribuţie importantă şi în ceea ce priveşte promovarea mobilităţii în scop educaţional;

31.   recomandă autorităţilor locale şi regionale să contribuie la învăţarea non-formală prin măsuri în favoarea mobilităţii în contextul parteneriatelor regionale sau între oraşe;

32.   consideră că este necesar ca într-o societate bazată pe cunoaştere, din ce în ce mai globalizată, să fie sensibilizate mai puternic şi cadrele didactice, formatorii, angajatorii, precum şi publicul larg cu privire la relevanţa competenţelor internaţionale;

Referitor la un nou parteneriat pentru mobilitate

33.   împărtăşeşte aprecierea Comisiei, conform căreia pentru o creştere semnificativă a posibilităţilor în materie de mobilitate ale tinerilor este nevoie de o procedură armonizată, aplicabilă în toate domeniile, precum şi de un nou parteneriat, în cadrul căruia autorităţile publice să colaboreze cu societatea civilă, întreprinderile şi diverşi alţi actori din domeniile educaţiei şi tineretului;

34.   recomandă eforturi în toate domeniile şi la toate nivelurile pentru a se exploata pe deplin potenţialele existente în domeniul mobilităţii şi noi căi de promovare a mobilităţii;

35.   împărtăşeşte părerea Comisiei conform căreia multiplicatori– precum cadrele didactice, formatorii, consilierii de tineret şi foştii participanţi la programele de mobilitate - joacă un rol-cheie în promovarea mobilităţii tinerilor şi, prin urmare, propune să se evidenţieze mai puternic această funcţie importantă a liderilor de opinie în viitoarele licitaţii şi generaţii de programe;

36.   salută noua acţiune COMENIUS Regio, care permite implicarea instituţiilor extraşcolare şi are drept obiectiv promovarea cooperării europene în domeniul şcolar la nivelul regiunilor şi localităţilor, oferind posibilitatea partenerilor să colaboreze cu privire la teme de interes general, să facă schimb de experienţă şi să dezvolte structuri durabile de cooperare;

37.   este reticent faţă de cerinţa Comisiei ca autorităţile regionale, naţionale şi europene să trebuiască să coopereze cu instituţiile de învăţământ, societatea civilă şi autorităţile locale, pentru a unifica diversele posibilităţi de finanţare, având în vedere distribuţia competenţelor în domeniul educaţiei, precum şi eterogenitatea actorilor din acest sector;

38.   avertizează că, prin punerea laolaltă a resurselor financiare nu va creşte în niciun caz volumul acestora şi, de aceea, se pronunţă mai ales în favoarea unei dezvoltări calitative a programelor existente şi a unei mai bune informări cu privire la ofertele existente;

39.   solicită autorităţilor locale şi regionale ca pentru promovarea mobilităţii în scop educaţional, nu doar să realizeze proiecte în cadrul programului de învăţare de-a lungul vieţii, ci şi să verifice în detaliu în ce grad măsurile în favoarea mobilităţii, de exemplu în cadrul parteneriatelor bilaterale şi multilaterale ale regiunilor în domeniul formării profesionale, pot fi finanţate şi prin fondurile structurale europene;

40.   încurajează universităţile să exploreze noi forme de cooperare între instituţiile publice şi sectorul privat în vederea promovării mobilităţii;

41.   face un apel către întreprinderi să îşi aducă contribuţia, în special în domeniul formării şi perfecţionării profesionale, precum şi în cel al cercetării, la promovarea mobilităţii şi, în ciuda diferenţelor structurale uneori considerabile dintre sistemele de formare profesională, să sprijine măsurile în favoarea mobilităţii celor care urmează cursuri de formare profesională şi să investească în cunoaştere, aptitudini şi competenţe, chiar şi în aceste vremuri dificile din punct de vedere economic;

42.   reaminteşte sprijinul său pentru iniţiativa-pilot „Erasmus pentru aleşii locali şi regionali” (1), prin care li se oferă acestora posibilitatea de a-şi extinde cunoştinţele, de a căpăta noi experienţe şi de a face schimb de bune practici;

43.   deşi este de părere că mobilitatea virtuală poate doar însoţi, nu şi înlocui mobilitatea fizică, este convins de faptul că mobilitatea virtuală îşi poate aduce o contribuţie valoroasă la mobilitatea fizică, înlesnind tinerilor pregătirea unei perioade de mobilitate fizică şi îmbunătăţind în mod durabil calitatea acesteia;

Referitor la stabilirea obiectivelor în materie de mobilitate la nivel european, regional şi local

44.   face trimitere la Concluziile Consiliului din 12 mai 2009 privind un cadru strategic de cooperare europeană în domeniul învăţământului general şi profesional, prin care se cere Comisiei să propună, până la sfârşitul anului 2010, o valoare medie europeană de referinţă (benchmark european), care să includă aspecte cantitative şi calitative, şi aşteaptă cu mare interes rezultatele acestor lucrări;

45.   reaminteşte că valorile medii europene de referinţă nu includ stabilirea unor obiective naţionale şi nu impun deciziile care trebuie adoptate de fiecare guvern, chiar dacă măsurile naţionale bazate pe priorităţi naţionale contribuie la atingerea valorilor de referinţă;

46.   în ceea ce priveşte propunerea Comisiei de a se stabili, pe lângă valorile medii europene de referinţă, indicatori separaţi pentru regiuni, universităţi, şcoli, întreprinderi şi asociaţii, atrage atenţia că stabilirea unor indicatori naţionali sau regionali ţine de competenţa statelor membre;

47.   în continuare subliniază ferm că elaborarea unor noi indicatori şi parametri poate duce în anumite condiţii la un considerabil efort administrativ şi financiar suplimentar pentru nivelul naţional, regional şi local, şi, de aceea, având în vedere eforturile de debirocratizare depuse de Comisie, acest lucru ar trebui realizat numai în cazul unei analize costuri-beneficii detaliate şi favorabile;

48.   solicită Comisiei ca, după evaluarea rezultatelor consultării, să elaboreze un catalog al bunelor practici cu soluţii concrete, utile din punct de vedere practic pentru problemele din domeniul promovării mobilităţii, punând apoi acest catalog la dispoziţia factorilor de răspundere competenţi de la nivelurile local, regional şi naţional.

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedinta Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---

(1)  Cartea albă a Comitetului Regiunilor privind guvernanţa pe mai multe niveluri, CdR 89/2009.

1

---

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/35 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/35

---

Avizul Comitetului Regiunilor privind internetul obiectelor şi reutilizarea informaţiilor din sectorul public

(2010/C 175/09)

I.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

1.   salută iniţiativa Comisiei de a reexamina aplicarea Directivei privind reutilizarea informațiilor din sectorul public (ISP) şi de a promova planul de acţiune pentru internetul obiectelor (IO), întrucât acestea au capacitatea de a oferi avantaje valoroase cetăţenilor, întreprinderilor şi administraţiilor şi ar putea contribui la crearea de locuri de muncă şi îmbunătăţirea calităţii serviciilor publice;

2.   subliniază importanţa reutilizării informațiilor din sectorul public atât în scopuri comerciale, cât şi necomerciale, şi importanţa investiţiilor în cercetare, în vederea sprijinirii activităţilor specifice, precum şi a dezvoltării aplicaţiilor viitoare pentru a spori valoarea domeniului IO;

3.   subliniază importanţa autorităţilor locale şi regionale în conformitate cu Strategia i2010 pentru o societate informațională europeană, întrucât acestea reprezintă motorul creşterii economice la nivel local şi generează, utilizează şi deţin multe produse şi servicii de informaţii digitale; din acest motiv, autorităţile locale şi regionale trebuie implicate deplin şi efectiv în guvernarea şi dezvoltarea IO;

4.   evidenţiază faptul că, la nivel local şi regional, internetul obiectelor poate spori calitatea vieţii şi activităţile sociale şi economice ale cetăţenilor, poate stimula dezvoltarea regională şi întreprinderile locale şi poate furniza servicii publice mai eficiente, adaptate nevoilor cetăţenilor. Există mai multe căi prin care regiunile şi oraşele pot contribui la garantarea atingerii depline a acestui potenţial; autorităţile locale şi regionale se numără printre principalii beneficiari ai principiilor de guvernare a IO şi reprezintă motoarele principale ale dezvoltării şi punerii în aplicare;

5.   solicită să se identifice soluţiile corespunzătoare pentru colectarea şi gestionarea informațiilor din sectorul public, luându-se în considerare diversitatea culturală şi administrativă a statelor membre şi a organismelor locale și regionale;

6.   subliniază rolul logisticii necesare pentru a gestiona cantitatea mare de date care vor fi utilizate de aplicaţiile dezvoltate şi utilizate de administraţiile publice;

7.   salută faptul că Directiva privind reutilizarea ISP încearcă să minimizeze sarcina administrativă suplimentară care revine organismelor publice prin punerea la dispoziţie a acestor informaţii;

8.   accentuează semnificaţia şi necesitatea normelor şi practicilor comune care reglementează reutilizarea şi exploatarea informațiilor din sectorul public, pentru a se asigura aplicarea aceloraşi condiţii de bază tuturor actorilor de pe piaţa europeană a informațiilor, o mai mare transparenţă a condiţiilor de reutilizare a acestor informaţii, precum şi eliminarea denaturărilor de pe piaţa internă;

9.   evidenţiază necesitatea de a promova e-incluziunea, ceea ce înseamnă o societate a informaţiei favorabilă incluziunii, echitabilă din punct de vedere regional şi social, care utilizează TIC în cadrul domeniului de aplicare mai larg al IO, pentru creşterea competitivităţii şi servicii publice mai bune;

10.   pledează pentru încurajarea creării de laboratoare în Europa pe baza unei finanţări combinate din partea universităţilor şi a întreprinderilor private, în vederea amplificării impactului activităţilor de cercetare în domeniul tehnologiei informaţiei (TI) în Europa;

11.   subliniază că prin reutilizarea informațiilor din sectorul public şi accesul la acestea se pot promova aplicaţiile internetului obiectelor. Oraşele şi regiunile, principalele depozitare şi deţinătoare de conținut pentru ISP, joacă un rol-cheie în facilitarea creării IO;

Directiva privind reutilizarea ISP

12.   evidenţiază faptul că, pentru a crea o piaţă pentru reutilizarea ISP, este necesar să se anuleze acordurile exclusive încheiate între organismele din sectorul public şi întreprinderile private şi să se pună în aplicare politici care folosesc modele de acordare a licenţelor şi de stabilire a tarifelor pentru a facilita şi a maximiza reutilizarea ISP (în special prin aplicarea costurilor marginale); de asemenea, este important să se examineze şi să se clarifice tipul de mecanisme utilizate în producerea şi gestionarea datelor cu caracter public;

13.   în ceea ce priveşte principiul unei pieţe a ISP competitive, subliniază că este esenţial să se garanteze că furnizorilor de servicii private li se aplică aceleaşi condiţii ca instituţiilor publice, pentru a permite accesul utilizatorilor privaţi la date cu caracter public şi pentru a evidenţia în mod clar condiţiile în care pot fi folosite aceste date în scopuri comerciale;

14.   evidenţiază faptul că este esenţial să se stabilească o modalitate de măsurare a valorii economice a informaţiei în mod obiectiv, având în vedere caracterul public al informaţiei şi legătura acesteia cu instituţiile guvernamentale;

15.   propune să se facă deosebirea între accesul la informaţiile cu caracter public şi reutilizarea acestora, în conformitate deplină cu normele privind protecția datelor, în vederea creşterii beneficiilor producătorului de informaţii, care se poate afla în situaţia de a nu-şi acoperi în totalitate cheltuielile legate de generarea de informaţii, precum şi a minimizării numărului de cazuri în care se acordă acces limitat la informaţiile cu caracter public;

Autorităţile locale şi regionale – principalele motoare şi beneficiari ai utilizării ISP

16.   solicită să se pună un accent mai mare pe acţiuni de sensibilizare la nivel regional şi local, având în vedere lipsa de cunoştinţe şi/sau a unor mecanisme de identificare a informaţiilor disponibile pentru reutilizare şi de sprijinire a organismelor publice pentru a fi mai transparente şi a promova reutilizarea ISP;

17.   subliniază că întregul potenţial al reutilizării ISP poate fi atins prin implicarea într-o mai mare măsură a autorităţilor locale şi regionale, care ar putea contribui în mod semnificativ la promovarea reutilizării ISP, în vederea creşterii competitivităţii şi creării de locuri de muncă;

18.   evidenţiază faptul că pentru instituţiile publice de la nivel regional şi local este esenţial să dispună de capacităţi interne adecvate şi resurse financiare durabile pentru digitalizare. Parteneriatele public-privat şi dezvoltarea pieţelor de învățare online (e-learning) oferă alternative de finanţare a digitalizării conţinutului. Informaţiile din sectorul public pot genera surse de venit autonome, contribuind la eforturile de creare de date şi de digitalizare. Pe lângă aceasta, şi reţelele şi comunităţile interactive sunt importante, deoarece permit reducerea costurilor, de exemplu, în cazul dezvoltării de programe informatice deschise;

Internetul obiectelor

19.   subliniază că dezvoltarea TI este o chestiune esenţială pentru societăţile noastre şi pentru piaţa unică europeană, cu condiţia ca UE să aloce resurse economice suficiente pentru inovare, cercetarea fundamentală şi cercetare şi dezvoltare, precum şi resurse politice pentru guvernare, pentru viitorului internetului;

20.   semnalează că dezvoltarea platformelor interactive, cum ar fi Web 2.0, este mai utilă în prezent datorită funcţiilor complexe ale acestora în materie de schimb de informaţii şi interoperabilităţii avansate dintre un număr ridicat de reţele, oferind opţiuni pentru crearea sau furnizarea de conţinut, fie prin intermediul persoanelor, fie prin formate care favorizează cooperarea sau prin formate colective; în acest context, dezvoltarea rapidă a tehnologiilor de stocare în masă este vitală pentru bazele de date ale administraţiilor publice, care vor conţine descrierea obiectelor identificate prin adresele lor de internet;

21.   propune să se acorde atenţie specială viitorului internetului, care poate evolua în direcţia unei combinaţii dintre internetul obiectelor şi conţinut şi servicii de înaltă calitate prin utilizarea Web 2.0 ca platformă a tehnologiei. Noul model al acestuia va redefini locul şi rolul reţelelor omniprezente în viaţa oamenilor şi în creşterea economică, ceea ce poate determina schimbări sociale importante;

Guvernarea internetului obiectelor, viaţa privată şi securitatea datelor

22.   subliniază că dezvoltarea IO nu poate fi lăsată doar în seama sectorului privat, având în vedere schimbările sociale profunde determinate de acesta. Numai prin implicarea factorilor de decizie la nivelul UE şi a autorităţilor publice, inclusiv a autorităţilor locale şi regionale, se poate asigura contribuţia TIC la favorizarea, printre altele, a creşterii economice, la furnizarea de soluţii pentru provocările societăţii în curs de îmbătrânire şi la stimularea utilizării eficiente a energiei;

23.   evidenţiază faptul că guvernarea IO trebuie concepută şi exercitată într-un mod coerent cu toate activităţile de politică publică, după cum s-a afirmat în Cartea albă a CoR privind guvernanţa pe mai multe niveluri (1), care are obiectivul de a consolida eficienţa acţiunilor la nivel comunitar prin intermediul unor acţiuni coordonate de Uniunea Europeană, statele membre şi autorităţile locale şi regionale, pe baza unui parteneriat şi în perspectiva elaborării şi punerii în aplicare a politicilor UE;

24.   evidenţiază necesitatea de a aborda cu succes o provocare strategică importantă precum IO, prin intermediul principiilor şi mecanismelor guvernanţei pe mai multe niveluri, atât la nivel vertical, între „autorităţile locale şi regionale, guvernele naţionale şi Uniunea Europeană”, cât şi la nivel orizontal, între „autorităţile locale şi regionale şi societatea civilă”, sau prin experimentarea anumitor inovaţii la nivel local şi regional;

25.   subliniază că, în procesul de construire a infrastructurii IO şi de dezvoltare a serviciilor oferite de acesta, va fi esenţial să se asigure îndeplinirea tuturor cerinţelor de securitate la fiecare nivel, pentru a garanta niveluri optime de confidenţialitate şi de protecţie a datelor cu caracter personal şi a preveni orice urmărire neautorizată a diferitelor tipuri de informaţii personale şi crearea de profiluri, inclusiv în ceea ce priveşte preferinţele în materie de cumpărături, starea medicală, fişele medicale etc.;

26.   reaminteşte că asigurarea protecţiei vieţii private depinde de anumiţi factori, inclusiv de structura organismelor din sectorul public (aflate, în majoritate, la nivel local), convergenţa legislaţiei UE, promovarea unei culturi inovatoare în rândul funcţionarilor autorităţilor publice, inclusiv prin aplicarea unui cod deontologic comun şi gestionarea aplicaţiilor bazate pe TIC;

27.   prin urmare, este de părere că trebuie acordată o atenţie specială elaborării unor linii directoare şi a unor recomandări destinate definirii strategiilor TIC, a normelor, a standardelor şi a formatelor comune, în vederea creşterii securităţii datelor şi a sprijinirii protecţiei vieţii private;

28.   solicită organizarea de vaste acțiuni de formare pentru întregul personal, în special pentru personalul tehnic specializat (de exemplu, în domeniul rețelelor, al sistemelor, al securităţii, al confidențialităţii etc.), pentru personalul care lucrează în mod direct cu procedurile de securitate care implică diferite metodologii şi pentru personalul implicat în general sau indirect în procesele de inovare și de modernizare (de exemplu, alfabetizarea informatică a consumatorilor);

Implicaţiile socioeconomice ale internetului obiectelor

29.   este de părere că, după cum a menţionat în mai multe avize anterioare (2), autoritățile locale și regionale ar trebui să participe la o cooperare extinsă pentru îmbunătățirea interoperabilității administrațiilor publice și a eficacităţii prestării de servicii publice;

30.   evidenţiază faptul că autoritățile locale și regionale pot prelua şi preiau într-adevăr rolul de lider în stimularea competitivităţii europene, în sporirea oportunităţilor de afaceri, în îmbunătăţirea serviciilor de sănătate publică, precum şi în utilizarea TIC pentru creşterea eficienţei energetice prin schimbul de bune practici tehnologice, prin identificarea partenerilor de proiect şi prin alocarea de fonduri;

31.   remarcă faptul că politicile menite să susțină TIC nu vor conduce singure la îmbunătățirea performanței economice și nu pot fi realizate fără o susținere și o participare activă din partea autorităților locale și regionale. Societatea civilă, autoritățile locale și regionale şi guvernele trebuie să colaboreze, pentru a asigura punerea în mişcare a unui „cerc virtuos” al îmbunătățirii calificării resurselor umane, al schimbărilor organizaționale, al TIC și al productivității;

32.   subliniază că acţiunile menite să sporească cunoștințele elementare în materie de TIC, dobândirea de competențe de înalt nivel în domeniul TIC, promovarea învățării de-a lungul vieții în materie de TIC și îmbunătățirea competențelor de gestionare și de punere în rețea necesare pentru o utilizare eficientă a TIC sunt extrem de importante și fac parte din competențele esențiale ale autorităților locale și regionale;

Cercetarea, dezvoltarea și inovarea

33.   felicită Comisia pentru angajamentul său de a sprijini în continuare cercetarea şi dezvoltarea tehnologică în materie de IO prin intermediul PC7, dincolo de realizările actuale remarcabile, şi susţine utilizarea programului PCI (program-cadru pentru competitivitate și inovare) ca o platformă excelentă de promovare a dezvoltării viitoarelor aplicaţii din cadrul IO. În acest sens, nivelul local şi regional se pot dovedi a fi foarte benefice pentru desfăşurarea unor proiecte-pilot, atât în ceea ce priveşte uşurinţa de implementare, cât şi raportul costuri/beneficii;

34.   îşi exprimă sprijinul pentru ca părţile interesate de la nivel naţional şi regional să joace un rol mai mare în elaborarea unor noi iniţiative europene importante, cum ar fi ERA-NETs sau inițiativele tehnologice comune (3). În acest sens, procesul de creare a potenţialului de cercetare şi inovare, în vederea asigurării unui avantaj competitiv durabil în Europa, şi, astfel, a îndeplinirii mai rapide a obiectivelor IO, poate avea succes doar prin implicarea acelor oraşe şi autorităţi regionale care tratează cercetarea şi inovarea ca pe o prioritate esenţială în alocarea fondurilor publice;

35.   solicită o mai mare complementaritate între politicile şi instrumentele de cooperare existente şi utilizarea coordonată a PC7, a fondurilor structurale şi a PCI, care oferă posibilităţi de investiţii în acord cu caracteristicile diferitelor proiecte de cercetare;

36.   evidenţiază necesitatea de a atrage cercetătorii de prim rang din afara Europei şi subliniază importanţa regiunilor ca principali furnizori de servicii educaționale şi necesitatea tot mai mare de a consolida investiţiile regionale în resurse umane. Trebuie să se acorde o atenţie deosebită politicilor de inovare, centrelor tehnologice, incubatoarelor de afaceri, parcurilor științifice și capitalurilor de risc la nivel local;

Dialogul internaţional

37.   evidenţiază faptul că, în cadrul cooperării internaţionale, regiunile sunt deosebit de importante datorită condițiilor-cadru de sprijin structurale, legislative și de programare în contextul politicilor lor de cercetare;

38.   subliniază că până și instituțiile mici la nivel regional şi local pot genera cunoştinţe de interes internațional în domenii foarte specializate, mai ales atunci când fac parte din rețele mondiale și cooperează cu întreprinderi bazate pe cunoaștere;

39.   evidenţiază, în acest sens, că legăturile şi cooperarea dintre regiuni devin tot mai importante, atât în interiorul țărilor, cât și între țări, în special în domeniul politicilor care sprijină sistemele bazate pe clustere, pe reţele şi pe inovare, în timp ce sprijinul acordat acestora evoluează mai curând în direcţia creării unor „noduri” la nivel mondial, pentru a face legătura cu lanţurile de inovare mondiale, decât către clustere bazate pe criterii geografice.

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedinta Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---

(1)  CdR 89/2009 fin.

1

(2)  CdR 10/2009 fin.

2

(3)  CdR 83/2007 fin.

3

---

III Acte pregătitoare

Comitetul Regiunilor

A 83-a sesiune plenară din 9 și 10 februarie 2010

| 1.7.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 175/40 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 175/40

---

A 83-a SESIUNE PLENARĂ DIN 9 ŞI 10 FEBRUARIE 2010

Avizul Comitetului Regiunilor privind Anul European al Voluntariatului (2011)

(2010/C 175/10)

I.   RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

1.   salută propunerea Comisiei Europene de a desemna anul 2011 ca An european al voluntariatului şi susţine analiza Comisiei privind contribuţia multilaterală pe care voluntariatul o aduce societăţii europene, precum şi provocările şi necesităţile în materie de politici cu care se confruntă acest sector;

2.   salută recunoaşterea de către Comisie a activităţilor de voluntariat drept o componentă esenţială a cetăţeniei active la nivel local, regional, naţional şi comunitar. Pentru multe persoane, activitatea de voluntariat constituie manifestarea la nivel individual a conceptelor de coeziune socială şi capital social, reprezentând o cetăţenie „activă” în adevăratul sens al cuvântului;

3.   subliniază rolul esenţial jucat de autorităţile locale şi de regiuni în promovarea, dezvoltarea şi sprijinirea activităţilor de voluntariat, rol evidenţiat de numărul mare de astfel de acţiuni facilitate direct la aceste niveluri, şi salută recunoaşterea acordată rolului autorităţilor locale şi regionale în cadrul proiectului de propunere;

4.   salută înţelegerea de către Comisia Europeană a importanţei voluntariatului sub aspectul şanselor de angajare şi al învăţării pe tot parcursul vieţii. Voluntariatul are o importanţă sporită în acest moment datorită crizei economice, dar el se dovedeşte esenţial şi în momente de bunăstare economică, ca mijloc de încurajare a coeziunii sociale;

5.   evidenţiază contribuţia adusă de activităţile de voluntariat la economiile de la nivel local, regional, naţional şi comunitar, precum şi ca factor de influenţă pentru investiţii şi crearea de noi locuri de muncă. Consideră de asemenea că Anul european 2011 reprezintă o ocazie de a reflecta mai mult asupra acestei contribuţii, în contextul reînnoirii Strategiei europene pentru creştere economică şi locuri de muncă (Lisabona) şi a Programelor naţionale de reformă;

6.   subliniază însă faptul că voluntariatul nu trebuie utilizat în niciun domeniu ca un substitut sau un înlocuitor al personalului angajat; autorităţile publice ar trebui să se asigure, în limita competenţelor proprii, că nici acestea, nici partenerii lor contractuali nu se implică în astfel de practici;

Temeiul juridic şi denumirea Anului european

7.   acceptă schimbarea denumirii anului 2011 în „Anul european al activităţilor de voluntariat pentru promovarea cetăţeniei active”, în baza temeiului juridic folosit pentru proiectul de propunere, dar consideră că denumirea iniţială ar trebui folosită în continuare în relaţie cu publicul, pentru a facilita sprijinirea, recunoaşterea şi înţelegerea Anului european şi pentru a evita deplasarea accentului de la tema centrală, care este voluntariatul;

8.   în plus, solicită evitarea discuţiilor lungi privind temeiul juridic şi adoptarea cât mai repede cu putinţă a unei decizii privind propunerea, pentru ca în 2010 să rămână suficient timp pentru pregătiri;

9.   recunoaşte că voluntariatul este o dimensiune esenţială a cetăţeniei active şi a democraţiei, dar subliniază şi faptul că acesta reprezintă doar un aspect şi că Anul european trebuie să promoveze şi vasta contribuţie pe care activităţile de voluntariat o aduc societăţii europene;

O mai bună sinergie a Anilor europeni

10.   consideră că desemnarea anului 2011 ca An european al voluntariatului ar trebui să vină în continuarea unor activităţi ale Anului European de luptă împotriva sărăciei şi excluziunii sociale 2010, având în vedere rolul jucat de voluntariat în acest domeniu. Propune de asemenea ca Anul european să sprijine cu acţiuni complementare cea de-a zecea aniversare a „Anului internaţional al voluntarilor”, organizat de ONU;

11.   pledează de asemenea pentru utilizarea rezultatelor Anului european al voluntariatului 2011 în planificarea şi implementarea acţiunilor legate de viitorii Ani europeni pe teme apropiate, precum cel al îmbătrânirii active (în 2012) şi cel al cetăţeniei (propus pentru 2013);

12.   recomandă Comisiei să dezvolte o mai bună sinergie între Anii europeni în general şi nu să-i considere ca evenimente izolate, ceea ce ar oferi mai multă valoare adăugată şi ar spori valoarea acţiunilor şi rezultatelor Anilor europeni;

13.   propune în acest sens ca diferitele servicii din cadrul Comisiei Europene să se implice mai mult şi să existe o coordonare orizontală mai pronunţată între acestea, iar statele membre să îşi ia angajamente şi mai extinse şi să facă, de asemenea, eforturi mai mari în vederea implicării nivelurilor subnaţionale de guvernanţă, pentru a se asigura o continuare eficientă a anului 2011, care să se bazeze pe rezultatele obţinute;

Obiectivele Anului european 2011

14.   salută cele patru obiective ale Comisiei Europene privind Anul european al voluntariatului, acestea fiind o ilustrare practică şi clară a aspectelor pe care le implică voluntariatul, atât pentru persoanele fizice, cât şi pentru organizaţiile care lucrează cu voluntari;

15.   atrage atenţia asupra diverselor forme, domenii şi tradiţii de voluntariat din statele membre şi subliniază faptul că în 2010 şi 2011 este nevoie de o abordare bazată pe înţelegere şi flexibilitate. Consideră de asemenea că Anul european al voluntariatului oferă o şansă unică de a trece în revistă şi de a crea forumuri care să permită împărtăşirea experienţelor şi bunelor practici de la nivel naţional, regional şi local din întreaga Uniune Europeană;

16.   pledează pentru luarea în considerare a posibilităţii dezvoltării unei abordări comune tuturor statelor membre pentru cuantificarea activităţilor de voluntariat, ca temă centrală în cadrul obiectivului 3 - Recompensarea şi recunoaşterea activităţilor de voluntariat;

17.   subliniază necesitatea de a profita de Anul european al voluntariatului pentru a îmbunătăţi condiţiile de desfăşurare a activităţilor de voluntariat în Uniunea Europeană, mai ales în ceea ce priveşte furnizarea unei infrastructuri bine finanţate, eficiente şi vizibile, în vederea facilitării accesului publicului la oportunităţile de voluntariat;

18.   pledează pentru desemnarea unei zile a voluntariatului (spre sfârşitul lui 2011) în toată Uniunea Europeană, având în vedere diferitele tradiţii de voluntariat existente la nivelul statelor membre. Această zi ar putea sluji anual la inducerea unui sentiment de solidaritate printre cetăţenii UE care se oferă voluntari, şi pentru a populariza într-un mod coerent şi inovativ voluntariatul în cadrul publicului larg;

19.   în plus, având în vedere rolul pe care politicile publice îl pot juca în promovarea şi facilitarea activităţilor de voluntariat la nivel local/regional, CoR propune instituirea la nivelul comunitar şi al statelor membre individuale, în 2011, a unui premiu bienal pentru oraşul/autoritatea locală sau regională cel/cea mai orientat(ă) către voluntariat, şi se declară în favoarea acordării unor premii de genul „voluntarul anului”, care să recompenseze angajamentul şi realizările individuale în domeniul voluntariatului;

20.   atrage atenţia asupra faptului că este necesar ca reprezentanţii publicului larg (mai ales cei din grupurile marginalizate social) deja angajaţi în activităţi de voluntariat să se implice în transmiterea către toţi cetăţenii UE a unor mesaje relevante de încurajare a acestei activităţi;

21.   subliniază că aceste acţiuni de comunicare ar trebui să se concentreze pe teme precum activitatea de voluntariat la nivel local, la nivel transfrontalier în cadrul UE şi la nivelul ţărilor în curs de dezvoltare;

Rezultatele Anului european 2011

22.   subliniază că, pentru atingerea cu succes a obiectivelor Anului european, este necesară o masă critică de iniţiative care să aibă un impact durabil asupra voluntariatului din întreaga Uniune Europeană. În special, Anul european al voluntariatului trebuie să se străduiască să obţină angajamente politice privind:

| (a) | abordarea lipsei unui statut legal al voluntarilor, care să fie acelaşi în întreaga UE; |
| --- | --- |

(a)

abordarea lipsei unui statut legal al voluntarilor, care să fie acelaşi în întreaga UE;

| (b) | o colectare de date mai sistematică privind voluntarii şi serviciile oferite de aceştia, pentru evaluarea corespunzătoare a valorii economice a acestui sector; şi |
| --- | --- |

(b)

o colectare de date mai sistematică privind voluntarii şi serviciile oferite de aceştia, pentru evaluarea corespunzătoare a valorii economice a acestui sector; şi

| (c) | eliminarea diferitelor bariere care stau în calea celor care vor să se ofere voluntari (precum lipsa unui proces mai sistematic de certificare a bunelor moravuri pentru cei ce doresc să lucreze cu copiii şi adulţii vulnerabili în Uniunea Europeană sau, în cazul şomerilor, pericolul de a pierde ajutoarele sociale dacă se angajează voluntari etc.); |
| --- | --- |

(c)

eliminarea diferitelor bariere care stau în calea celor care vor să se ofere voluntari (precum lipsa unui proces mai sistematic de certificare a bunelor moravuri pentru cei ce doresc să lucreze cu copiii şi adulţii vulnerabili în Uniunea Europeană sau, în cazul şomerilor, pericolul de a pierde ajutoarele sociale dacă se angajează voluntari etc.);

23.   propune ca Anul european al voluntariatului să pună bazele formulării unui Plan de acţiune pentru voluntariat care să asigure o mai bună recunoaştere şi mai mult sprijin pentru voluntariat în cadrul diverselor politici şi programe ale Uniunii Europene şi consideră că conferinţele tematice planificate pentru 2011 ar trebui folosite pentru identificarea elementelor-cheie şi a priorităţilor Planului de acţiune;

24.   consideră că Anul european ar putea de asemenea să prilejuiască o discuţie privind adoptarea unor politici adecvate la nivel naţional, de stimulare şi promovare a activităţilor de voluntariat şi de continuare a iniţiativelor şi realizărilor din 2011;

25.   propune de asemenea acordarea unei atenţii sporite acceptării pe scară mai largă a echivalenţei în bani a activităţii de voluntariat drept cofinanţare în cadrul programelor finanţate de UE după 2013, şi consideră că acest lucru necesită prevederi mai stricte în cadrul regulamentelor financiare, precum şi o amplă consultare între serviciile din cadrul direcţiilor generale relevante;

Resurse financiare

26.   regretă nivelul scăzut al resurselor financiare alocate Anului european al voluntariatului (în special în comparaţie cu cele 17 milioane EUR alocate în 2010). La acest nivel de finanţare există pericolul ca obiectivele Anului să nu se realizeze pe deplin, şi ca activităţile avute în vedere să nu îşi poată croi drum, prin diversele structuri, până la public;

27.   propune aşadar ca cele 6 milioane EUR prevăzute în propunerea de decizie să fie considerate un minimum, precum şi alocarea de resurse suplimentare Anului european 2011, în funcţie de posibilităţi. Comisia Europeană ar trebui să definească mai clar spectrul posibilităţilor alternative de finanţare, în contextul programelor comunitare relevante, care ar putea contribui la îndeplinirea obiectivelor Anului european;

Rolul Comitetului Regiunilor

28.   se angajează să promoveze în mod activ obiectivele Anului european al voluntariatului şi să se alăture activităţilor din cadrul acestuia, acolo unde este cazul, şi se oferă să colaboreze cu Comisia Europeană şi cu statele membre, astfel încât Anul european al voluntariatului să aibă rezultate concrete;

II.   RECOMANDĂRI DE AMENDAMENTE

Amendamentul 1

Amendament la propunerea de decizie a Consiliului privind Anul european al voluntariatului

Articolul 4

| Textul propus de Comisie | Amendamentul CoR |
| --- | --- |
| Fiecare stat membru numeşte un organism însărcinat cu organizarea participării sale la Anul european (denumit în continuare: organism naţional de coordonare). Acesta informează Comisia cu privire la desemnarea respectivă în termen de o lună de la adoptarea prezentei decizii
  Fiecare stat membru se asigură că organismul mai sus menţionat asociază în mod corespunzător o gamă largă de părţi interesate la nivel naţional, regional şi local.
  Organismul naţional de coordonare este însărcinat cu stabilirea programelor/acţiunilor şi priorităţilor naţionale pentru Anul european, în conformitate cu obiectivele enumerate la articolul 2 şi potrivit specificaţiilor din anexă. | Fiecare stat membru numeşte un organism însărcinat cu organizarea participării sale la Anul european (denumit în continuare: organism naţional de coordonare). Acesta informează Comisia cu privire la desemnarea respectivă în termen de o lună de la adoptarea prezentei decizii
  Fiecare stat membru se asigură că organismul mai sus menţionat asociază în mod corespunzător o gamă largă de părţi interesate la nivel naţional, regional şi local.
  Organismul naţional de coordonare este însărcinat cu stabilirea programelor/acţiunilor şi priorităţilor naţionale pentru Anul european, , în conformitate cu obiectivele enumerate la articolul 2 şi potrivit specificaţiilor din anexă. |

Textul propus de Comisie

Amendamentul CoR

Fiecare stat membru numeşte un organism însărcinat cu organizarea participării sale la Anul european (denumit în continuare: organism naţional de coordonare). Acesta informează Comisia cu privire la desemnarea respectivă în termen de o lună de la adoptarea prezentei decizii

Fiecare stat membru se asigură că organismul mai sus menţionat asociază în mod corespunzător o gamă largă de părţi interesate la nivel naţional, regional şi local.

Organismul naţional de coordonare este însărcinat cu stabilirea programelor/acţiunilor şi priorităţilor naţionale pentru Anul european, în conformitate cu obiectivele enumerate la articolul 2 şi potrivit specificaţiilor din anexă.

Fiecare stat membru numeşte un organism însărcinat cu organizarea participării sale la Anul european (denumit în continuare: organism naţional de coordonare). Acesta informează Comisia cu privire la desemnarea respectivă în termen de o lună de la adoptarea prezentei decizii

Fiecare stat membru se asigură că organismul mai sus menţionat asociază în mod corespunzător o gamă largă de părţi interesate la nivel naţional, regional şi local.

Organismul naţional de coordonare este însărcinat cu stabilirea programelor/acţiunilor şi priorităţilor naţionale pentru Anul european, , în conformitate cu obiectivele enumerate la articolul 2 şi potrivit specificaţiilor din anexă.

Expunere de motive

Trebuie demarat un proces de consultare cu părţile interesate, pentru elaborarea programelor naţionale şi stabilirea priorităţilor.

Amendamentul 2

Amendament la propunerea de decizie a Consiliului privind Anul european al voluntariatului

Articolul 7.1

| Textul propus de Comisie | Amendamentul CoR |
| --- | --- |
| Bugetul alocat punerii în aplicare a prezentei decizii pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2011 şi 31 decembrie 2011 este de 6 000 000 EUR. | Bugetul alocat punerii în aplicare a prezentei decizii pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2011 şi 31 decembrie 20116 000 000 EUR, . |

Textul propus de Comisie

Amendamentul CoR

Bugetul alocat punerii în aplicare a prezentei decizii pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2011 şi 31 decembrie 2011 este de 6 000 000 EUR.

Bugetul alocat punerii în aplicare a prezentei decizii pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2011 şi 31 decembrie 20116 000 000 EUR, .

Expunere de motive

Pentru a obţine rezultate concrete, bugetul pentru Anul european trebuie sporit, propunerea actuală urmând a fi considerată un minimum.

Amendamentul 3

Amendament la propunerea de decizie a Consiliului privind Anul european al voluntariatului

Articolul 9

| Textul propus de Comisie | Amendamentul CoR |
| --- | --- |
| Comisia, împreună cu statele membre, se asigură că măsurile prevăzute de prezenta decizie sunt compatibile cu celelalte acţiuni şi iniţiative comunitare, naţionale şi regionale care contribuie la realizarea obiectivelor Anului european. | Comisia, împreună cu statele membre, se asigură că măsurile prevăzute de prezenta decizie sunt compatibile cu celelalte acţiuni şi iniţiative comunitare, naţionale, regionale care contribuie la realizarea obiectivelor Anului european. |

Textul propus de Comisie

Amendamentul CoR

Comisia, împreună cu statele membre, se asigură că măsurile prevăzute de prezenta decizie sunt compatibile cu celelalte acţiuni şi iniţiative comunitare, naţionale şi regionale care contribuie la realizarea obiectivelor Anului european.

Comisia, împreună cu statele membre, se asigură că măsurile prevăzute de prezenta decizie sunt compatibile cu celelalte acţiuni şi iniţiative comunitare, naţionale, regionale care contribuie la realizarea obiectivelor Anului european.

Expunere de motive

Trebuie să se facă referire şi la compatibilitatea cu iniţiativele locale.

Bruxelles, 10 februarie 2010

Preşedinta Comitetului Regiunilor

Mercedes BRESSO

---