# Jurnalul Oficial C 165/2010

| | ISSN 1830-3668
  doi:10.3000/18303668.C_2010.165.ron |
| --- | --- |
| Jurnalul Oficial
  al Uniunii Europene | C 165 |
| | |
| Ediţia în limba română | Comunicări şi informări | Anul 5324 iunie 2010 |

ISSN 1830-3668

doi:10.3000/18303668.C_2010.165.ron

Jurnalul Oficial

al Uniunii Europene

C 165

Ediţia în limba română

Comunicări şi informări

Anul 5324 iunie 2010

---

| Informarea nr. | Cuprins | Pagina |
| --- | --- | --- |
| | I   Rezoluții, recomandări și avize |
| | REZOLUȚII |
| | Consiliu |
| 2010/C 165/01 | Rezoluția Consiliului din 3 iunie 2010 privind un manual actualizat de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru | 1 |

Informarea nr.

Cuprins

Pagina

I   Rezoluții, recomandări și avize

REZOLUȚII

Consiliu

2010/C 165/01

Rezoluția Consiliului din 3 iunie 2010 privind un manual actualizat de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru

1

| | III   Acte pregătitoare |
| --- | --- |
| | INIȚIATIVE ALE STATELOR MEMBRE |
| 2010/C 165/02 | Inițiativă a Regatului Belgiei, a Republicii Bulgaria, a Republicii Estonia, a Regatului Spaniei, a Republicii Austria, a Republicii Slovenia și a Regatului Suediei pentru o directivă a Parlamentului European și a Consiliului din ... privind ordinul european de anchetă în materie penală | 22 |

III   Acte pregătitoare

INIȚIATIVE ALE STATELOR MEMBRE

2010/C 165/02

Inițiativă a Regatului Belgiei, a Republicii Bulgaria, a Republicii Estonia, a Regatului Spaniei, a Republicii Austria, a Republicii Slovenia și a Regatului Suediei pentru o directivă a Parlamentului European și a Consiliului din ... privind ordinul european de anchetă în materie penală

22

| RO | |
| --- | --- |

RO

---

I Rezoluții, recomandări și avize

REZOLUȚII

Consiliu

| 24.6.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 165/1 |
| --- | --- | --- | --- |

24.6.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 165/1

---

REZOLUȚIA CONSILIULUI

din 3 iunie 2010

privind un manual actualizat de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru

2010/C 165/01

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

întrucât:

| (1) | Unul dintre obiectivele Uniunii Europene este acela de a oferi cetățenilor un grad ridicat de siguranță într-un spațiu de libertate, securitate și justiție, prin elaborarea mutatis mutandis a unei acțiuni comune în rândul statelor membre în domeniul polițienesc în legătură cu alte cooperări internaționale, astfel cum sunt prevăzute în Titlul V din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. |
| --- | --- |

(1)

Unul dintre obiectivele Uniunii Europene este acela de a oferi cetățenilor un grad ridicat de siguranță într-un spațiu de libertate, securitate și justiție, prin elaborarea mutatis mutandis a unei acțiuni comune în rândul statelor membre în domeniul polițienesc în legătură cu alte cooperări internaționale, astfel cum sunt prevăzute în Titlul V din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

| (2) | La 21 iunie 1999, Consiliul a adoptat o rezoluție privind un manual pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională (1). |
| --- | --- |

(2)

La 21 iunie 1999, Consiliul a adoptat o rezoluție privind un manual pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională (1).

| (3) | Această rezoluție a fost înlocuită prima dată de Rezoluția Consiliului din 6 decembrie 2001 și, ulterior, de Rezoluția Consiliului din 4 decembrie 2006 privind un manual de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru (2). |
| --- | --- |

(3)

Această rezoluție a fost înlocuită prima dată de Rezoluția Consiliului din 6 decembrie 2001 și, ulterior, de Rezoluția Consiliului din 4 decembrie 2006 privind un manual de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru (2).

| (4) | Prezenta rezoluție propune amendamente la manual având în vedere experiența recentă. |
| --- | --- |

(4)

Prezenta rezoluție propune amendamente la manual având în vedere experiența recentă.

| (5) | Având în vedere experiența din ultimii ani, cum ar fi Cupa Mondială 2006 și Campionatul European din 2008 și evaluarea de către experți a cooperării polițienești internaționale în cadrul acestor turnee, precum și importanta cooperare polițienească cu ocazia meciurilor internaționale și a meciurilor între cluburi disputate în Europa în general, precum și evoluțiile și experiențele comparabile cu privire la alte evenimente sportive de anvergură internațională, manualul anexat la rezoluția menționată din 4 decembrie 2006 a fost revizuit și actualizat. |
| --- | --- |

(5)

Având în vedere experiența din ultimii ani, cum ar fi Cupa Mondială 2006 și Campionatul European din 2008 și evaluarea de către experți a cooperării polițienești internaționale în cadrul acestor turnee, precum și importanta cooperare polițienească cu ocazia meciurilor internaționale și a meciurilor între cluburi disputate în Europa în general, precum și evoluțiile și experiențele comparabile cu privire la alte evenimente sportive de anvergură internațională, manualul anexat la rezoluția menționată din 4 decembrie 2006 a fost revizuit și actualizat.

| (6) | Modificările incluse în manualul actualizat din anexă nu aduc atingere dispozițiilor naționale în vigoare, în special repartizării competențelor între diferitele servicii și autorități ale statelor membre în cauză, nici competențelor exercitate de către Comisie în temeiul Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, |
| --- | --- |

(6)

Modificările incluse în manualul actualizat din anexă nu aduc atingere dispozițiilor naționale în vigoare, în special repartizării competențelor între diferitele servicii și autorități ale statelor membre în cauză, nici competențelor exercitate de către Comisie în temeiul Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene,

ADOPTĂ PREZENTA REZOLUȚIE:

| (1) | Consiliul solicită statelor membre să continue consolidarea cooperării polițienești în ceea ce privește meciurile de fotbal (și, dacă este cazul, alte evenimente sportive) de anvergură internațională. |
| --- | --- |

(1)

Consiliul solicită statelor membre să continue consolidarea cooperării polițienești în ceea ce privește meciurile de fotbal (și, dacă este cazul, alte evenimente sportive) de anvergură internațională.

| (2) | În acest scop, manualul actualizat din anexă furnizează exemple de metode de lucru recomandate cu insistență, care ar trebui să fie puse la dispoziția poliției. |
| --- | --- |

(2)

În acest scop, manualul actualizat din anexă furnizează exemple de metode de lucru recomandate cu insistență, care ar trebui să fie puse la dispoziția poliției.

| (3) | Prezenta rezoluție înlocuiește rezoluția Consiliului din 4 decembrie 2006. |
| --- | --- |

(3)

Prezenta rezoluție înlocuiește rezoluția Consiliului din 4 decembrie 2006.

---

(1)  JO C 196, 13.7.1999, p. 1.

(2)  JO C 322, 29.12.2006, p. 1-39.

---

ANEXĂ

Manual de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru

| |
| --- |

Introducere - Principii de bază

| 1. | Gestionarea informațiilor de către poliție |
| --- | --- |

1.

| 2. | Pregătirea poliției în funcție de evenimente |
| --- | --- |

2.

| 3. | Cooperarea dintre forțele de poliție pe durata unui eveniment |
| --- | --- |

3.

| 4. | Cooperarea dintre poliție și organizator |
| --- | --- |

4.

| 5. | Cooperarea dintre poliție, justiție și organele de urmărire penală |
| --- | --- |

5.

| 6. | Cooperarea dintre poliție și suporteri |
| --- | --- |

6.

| 7. | Comunicarea și strategia mediatică |
| --- | --- |

7.

| 8. | Reuniunea experților în fotbal din UE |
| --- | --- |

8.

| 9. | Lista documentelor relevante privind siguranța și securitatea la meciurile de fotbal |
| --- | --- |

9.

Anexe

| 1. | Evaluarea dinamică de risc și gestionarea mulțimilor |
| --- | --- |

1.

| 2. | Termene pentru solicitarea de produse și servicii ale Europol |
| --- | --- |

2.

| 3. | Caracteristici și exemple ale vestelor de identificare ale poliției |
| --- | --- |

3.

| 4. | Clasificarea suporterilor în fotbal |
| --- | --- |

4.

INTRODUCERE: PRINCIPII DE BAZĂ

Scopul acestui document este de a consolida siguranța și securitatea la meciurile de fotbal de anvergură internațională, în special optimizarea eficienței cooperării polițienești internaționale.

Dacă este cazul, conținutul acestuia se poate aplica și altor evenimente sportive de anvergură internațională.

Acest conținut nu aduce atingere dispozițiilor naționale în vigoare, în special competențelor și responsabilităților diferitelor agenții din fiecare stat membru.

Cu toate că prezentul document se axează în special pe cooperarea polițienească internațională, având în vedere caracterul multi-agenție al gestionării fotbalului (și a altor evenimente sportive), sunt menționate interacțiunile poliției cu alți parteneri-cheie cum ar fi organizatorul evenimentului.

Cooperarea polițienească internațională și operațiile polițienești privind fotbalul trebuie să se ghideze după principiul legalității și al proporționalității. În apendicele 1 sunt detaliate exemple de bune practici.

În timp ce autoritatea competentă din statul membru organizator este responsabilă de asigurarea siguranței și securității evenimentului, autoritățile din statele participante, învecinate și de tranzit au drept responsabilitate acordarea de sprijin dacă este cazul.

Acest document ar trebui să fie difuzat pe larg și aplicat în fiecare stat membru, în alte țări europene și dincolo de acestea, pentru a micșora riscul pentru siguranță și securitate și pentru a asigura o cooperare polițienească internațională eficientă.

CAPITOLUL 1

Gestionarea informațiilor de către poliție

SECȚIUNEA 1

Anumite criterii care ar putea fi respectate cu privire la gestionarea informațiilor

I.   INTRODUCERE

Efectuarea la timp a schimbului de informații exacte este de maximă importanță în consolidarea siguranței și securității și în prevenirea violenței și dezordinii în legătură cu fotbalul.

În conformitate cu Decizia 2002/348/JAI a Consiliului, fiecare stat membru trebuie să creeze un punct național de informare fotbalistică (PNIF) care să acționeze în calitate de punct de contact unic și central pentru schimbul de informații relevante pentru meciurile de fotbal de anvergură internațională și pentru dezvoltarea cooperării polițienești internaționale în legătură cu meciurile de fotbal.

În cazul în care există un contact direct între poliția organizatoare și poliția vizitatoare, informațiile transmise sunt puse simultan la dispoziția PNIF corespunzătoare. Astfel de contacte nu aduc atingere rolului principal al PNIF în asigurarea calității informațiilor și a unei largi diseminări către alți parteneri și alte autorități relevante.

Relația dintre PNIF și autoritățile naționale competente face obiectul dreptului intern aplicabil.

În conformitate cu Decizia 2002/348/JAI a Consiliului, fiecare stat membru asigură:

| — | capacitatea PNIF de a își îndeplini sarcinile în mod eficient și la un standard satisfăcător; |
| --- | --- |

—

capacitatea PNIF de a își îndeplini sarcinile în mod eficient și la un standard satisfăcător;

| — | echiparea PNIF cu instalațiile tehnice necesare pentru îndeplinirea în mod eficient și rapid a sarcinilor sale; |
| --- | --- |

—

echiparea PNIF cu instalațiile tehnice necesare pentru îndeplinirea în mod eficient și rapid a sarcinilor sale;

| — | faptul că personalul PNIF este format și echipat pentru a asigura o sursă națională de cunoștințe și competențe referitoare la activitatea poliției în legătură cu fotbalul și aspectele de siguranță și securitate conexe. |
| --- | --- |

—

faptul că personalul PNIF este format și echipat pentru a asigura o sursă națională de cunoștințe și competențe referitoare la activitatea poliției în legătură cu fotbalul și aspectele de siguranță și securitate conexe.

PNIF activează pe baza echivalenței.

II.   SARCINI DE ANVERGURĂ INTERNAȚIONALĂ

PNIF sprijină autoritățile naționale competente. Pe baza informațiilor care au fost analizate și evaluate, propunerile sau recomandările necesare vor fi trimise autorităților naționale competente pentru a contribui la dezvoltarea unei politici multi-agenție în domeniul problemelor legate de fotbal.

PNIF sprijină poliția locală cu privire la meciurile de fotbal naționale sau internaționale.

În beneficiul PNIF din alte țări, fiecare PNIF menține o analiză de risc actualizată (1) referitoare la propriile cluburi și la propria echipă națională. Analiza de risc este, în general, comunicată altor PNIF utilizând formularele disponibile pe site-ul de internet al PNIF (www.nfip.eu) (2).

Fiecare PNIF are acces la bazele de date relevante ale poliției naționale. Schimbul de informații cu caracter personal face obiectul dreptului național și internațional aplicabil, în special Deciziei Consiliului de la Prum (3) sau acordurilor bilaterale sau multilaterale.

PNIF se asigură că toate informațiile fac obiectul unui control de calitate cu privire la conținut.

PNIF poate, dacă este cazul, să extindă schimbul de informații la alte agenții care își aduc contribuția în domeniul siguranței și securității.

Toate informațiile sunt transmise utilizând formularele corespunzătoare furnizate pe site-ul internet al PNIF.

III.   SCHIMBUL DE INFORMAȚII POLIȚIENEȘTI

1.   Tipuri de informații

Se poate face o distincție între informații cu caracter general și informații cu caracter personal. Termenul „eveniment” este utilizat pentru a desemna un anumit meci sau turneu de fotbal în toate aspectele sale.

(a)   Informații cu caracter general

Informațiile cu caracter general se pot împărți în trei categorii:

| — | informații strategice: informații care definesc evenimentul în toate aspectele sale, cu un accent deosebit asupra riscurilor pentru siguranță și securitate asociate evenimentului; |
| --- | --- |

—

informații strategice: informații care definesc evenimentul în toate aspectele sale, cu un accent deosebit asupra riscurilor pentru siguranță și securitate asociate evenimentului;

| — | informații operaționale: informații pertinente pentru realizarea unei analize cu privire la orice risc potențial cu referire la eveniment; |
| --- | --- |

—

informații operaționale: informații pertinente pentru realizarea unei analize cu privire la orice risc potențial cu referire la eveniment;

| — | informații tactice: informații pertinente pentru persoana responsabilă la nivel operațional să reacționeze în mod corespunzător pe perioada evenimentului la problemele de siguranță și securitate. |
| --- | --- |

—

informații tactice: informații pertinente pentru persoana responsabilă la nivel operațional să reacționeze în mod corespunzător pe perioada evenimentului la problemele de siguranță și securitate.

(b)   Informații cu caracter personal

În acest context, informațiile cu caracter personal înseamnă informații privind persoanele considerate ca reprezentând un risc potențial pentru siguranța publică în legătură cu evenimentul. Acestea pot include persoane care au provocat în trecut violențe sau dezordine în legătură cu meciurile de fotbal sau au contribuit la acestea.

2.   Secvența cronologică a schimbului de informații

Pot fi distinse trei faze: înainte, pe durata și după eveniment. Nu este necesar ca aceste trei faze să fie întotdeauna strict delimitate.

(a)   Sarcinile PNIF din țara organizatoare

1.   Înaintea evenimentului:

, solicitările de informații sunt transmise PNIF din țara/țările care acordă asistență. Aceste solicitări trebuie să conțină:

| — | o analiză de risc a suporterilor echipei vizitatoare; |
| --- | --- |

—

o analiză de risc a suporterilor echipei vizitatoare;

| — | alte informații relevante privind siguranța și securitatea evenimentului, de exemplu informații privind călătoria suporterilor și amenințări politice sau de altă natură. |
| --- | --- |

—

alte informații relevante privind siguranța și securitatea evenimentului, de exemplu informații privind călătoria suporterilor și amenințări politice sau de altă natură.

PNIF din țara organizatoare furnizează informații privind legislația aplicabilă și politica autorităților (de exemplu, politica privind alcoolul), organizarea evenimentului și personalul esențial în domeniul siguranței și securității.

Toate informațiile relevante sunt puse la dispoziția altor PNIF implicate și introduse pe site-ul internet al PNIF prin intermediul formularelor corespunzătoare.

, PNIF din țara/țările care acordă asistență sunt solicitate să asigure la timp informații fiabile privind deplasările suporterilor care prezintă un risc și a celor care nu prezintă un risc, privind echipa participantă (în cazul în care există o amenințare) și vânzările de bilete, împreună cu orice alte informații relevante.

PNIF din țara organizatoare transmite informații către PNIF din țara (țările) care acordă asistență, în special cu privire la integrarea delegației poliției vizitatoare în operațiile polițienești ale țării organizatoare și la informațiile pentru suporterii vizitatori etc.

2.   Pe durata evenimentului

, PNIF din țara organizatoare poate solicita confirmarea informațiilor furnizate anterior și solicită o analiză de risc actualizată. Solicitarea se transmite printr-un sistem de ofițeri de legătură, dacă a fost instituit un astfel de sistem, și primește răspuns pe aceeași cale.

, PNIF din țara organizatoare transmite reacții privind precizia informațiilor asigurate.

Informațiile cu caracter general privind întoarcerea suporterilor, inclusiv a celor care au fost expulzați și/sau cărora li s-a refuzat intrarea, sunt de asemenea transmise către PNIF din țara de origine și din țările de tranzit corespunzătoare.

3.   După eveniment

PNIF din țara organizatoare transmite informații (prin intermediul formularelor corespunzătoare de pe site-ul de internet al PNIF) către PNIF care acordă asistență:

| — | cu privire la comportamentul suporterilor, astfel încât analizele de risc să poată fi actualizate de către PNIF din țara/de la clubul al cărei/căror suporteri sunt și/sau unde își au reședința; |
| --- | --- |

—

cu privire la comportamentul suporterilor, astfel încât analizele de risc să poată fi actualizate de către PNIF din țara/de la clubul al cărei/căror suporteri sunt și/sau unde își au reședința;

| — | privind descrierea oricărui incident. Informațiile privind arestările sau sancțiunile se transmit în conformitate cu dreptul național și internațional; |
| --- | --- |

—

privind descrierea oricărui incident. Informațiile privind arestările sau sancțiunile se transmit în conformitate cu dreptul național și internațional;

| — | privind utilitatea operațională a informațiilor pe care le-au furnizat și a sprijinului delegației (delegațiilor) poliției vizitatoare (a se vedea capitolul 2). |
| --- | --- |

—

privind utilitatea operațională a informațiilor pe care le-au furnizat și a sprijinului delegației (delegațiilor) poliției vizitatoare (a se vedea capitolul 2).

(b)   Sarcinile PNIF din țara/țările care acordă asistență

1.   Înaintea evenimentului:

PNIF din țara/țările care acordă asistență răspund solicitărilor de informații ale PNIF din țara organizatoare și, din proprie inițiativă, furnizează toate informațiile relevante oricărui alt PNIF implicat.

2.   Pe durata evenimentului

Informațiile furnizate se actualizează iar deplasările și șederea suporterilor se monitorizează. De asemenea, se transmit țării organizatoare și oricărui alt PNIF relevant informații utile privind incidentele legate de eveniment din țara de domiciliu a acestora pe durata meciurilor sau a turneelor.

3.   După eveniment

Pe baza informațiilor furnizate de PNIF din țara organizatoare și de delegația poliției vizitatoare, se actualizează analiza de risc (a se vedea capitolul 2).

Se efectuează o evaluare privind schimbul de informații și activitatea delegației poliției vizitatoare.

SECȚIUNEA 2

Orientări suplimentare privind sarcinile PNIF

La nivel național, PNIF coordonează schimbul de informații privind meciurile de fotbal și, dacă este cazul, coordonează și organizează formarea și activitatea agenților de informații și/sau a detectivilor.

PNIF reprezintă canalul pentru schimbul de informații cu țările din afara UE. În cazul în care aceste țări nu au un PNIF, acestea ar trebui să indice un punct unic central de contact. Detaliile de contact ar trebui să fie transmise celorlalte PNIF și introduse pe site-ul de internet al PNIF.

La nivel național, PNIF are rolul de centru al cunoașterii. În plus față de poliție, funcționarii publici și membrii corpului academic ar putea contribui la rolul PNIF de centru al cunoașterii.

Un PNIF poate deveni parte la un acord formal bilateral cu o terță parte privind schimbul anumitor informații în conformitate cu propria legislație națională. Aceste informații nu pot fi transmise mai departe fără acordul celui care le-a transmis inițial.

, PNIF din țara organizatoare comunică cu PNIF din țara/țările care acordă asistență prin intermediul ofițerilor de legătură naționali desemnați, dacă au fost numiți.

, PNIF din țara organizatoare comunică cu PNIF din țara care acordă asistență prin intermediul ofițerilor de legătură desemnați sau al coordonatorului de operații din țară.

În ceea ce privește aspecte cum ar fi combaterea terorismului sau infracționalitatea gravă și criminalitatea organizată, PNIF din țara organizatoare sau agenția de poliție competentă comunică prin rețeaua existentă sau agenții de legătură specializați numiți în acest sens.

În conformitate cu mandatul său legal, Europol poate juca un rol important în sprijinirea autorităților competente din țările care organizează turnee de fotbal internaționale majore prin asigurarea la cerere a informațiilor și a analizelor relevante, precum și a evaluărilor generale ale amenințărilor privind infracționalitatea gravă, criminalitatea organizată și terorismul. Pentru a facilita schimbul de informații, un ofițer de legătură Europol (ELO) poate fi, de asemenea, detașat pe teren pe perioada evenimentului (4).

În cazul în care există un centru local de informare privind fotbalul, acesta cooperează cu PNIF. Centrul local de informare și PNIF se informează reciproc. Acest flux de informații trebuie ia în considerare informațiile furnizate de delegația poliției vizitatoare.

CAPITOLUL 2

Pregătirea poliției în funcție de evenimente

Delegațiile poliției vizitatoare

Pregătirea eficientă de către poliție a evenimentului în țara organizatoare va fi sprijinită printr-un schimb de informații cuprinzător, în conformitate cu principiile enunțate la capitolul 1 din prezentul manual.

În urma unei strânse consultări cu poliția de care aparține, PNIF organizator ar trebui să invite o delegație a poliției vizitatoare din țările care pot contribui cu o valoare adăugată. Această valoare adăugată ar trebui să fie evaluată având în vedere un număr de factori cum ar fi experiența profesională în gestionarea comportamentului suporterilor vizitatori, inclusiv a suporterilor care prezintă un risc, și capacitatea de a furniza poliției organizatoare informații de natură a micșora riscul pentru ordinea publică.

De asemenea, PNIF organizator poate invita agenți de poliție care doresc să câștige experiență în calitate de membri ai unei delegații a poliției vizitatoare, permițându-le să genereze valoare adăugată la meciurile de fotbal implicând în viitor proprii suporteri.

În conformitate cu Decizia 2002/348/JAI a Consiliului, în cazul unui meci individual de anvergură internațională, invitația formală adresată delegației poliției vizitatoare se transmite prin intermediul PNIF din țara organizatoare, care primește consiliere din partea poliției respective. Având în vedere obiectivele specifice ale cooperării, invitația ar trebui să indice compunerea delegației și să clarifice rolul și responsabilitățile acesteia. Aceasta ar trebui să precizeze, de asemenea, durata prevăzută a delegației poliției vizitatoare în țara organizatoare.

În cazul turneelor internaționale și al meciurilor individuale (la solicitarea oricărui PNIF), invitația formală adresată delegației poliției vizitatoare este emisă de ministerul responsabil din țara organizatoare, cu avizul PNIF din țara organizatoare, și poate face obiectul unui acord interguvernamental.

Dacă o delegație a poliției vizitatoare nu este invitată de PNIF organizator, PNIF din țara de origine a delegației poate să trimită către PNIF organizator, dacă este oportun, în mod proactiv, o propunere de trimitere a unei delegații. Dacă PNIF organizator nu acceptă propunerea, orice delegație a poliției care totuși se deplasează acționează neoficial și în afara domeniului de aplicare a prezentului manual.

Detaliile acordurilor (de exemplu, competențele poliției, echipamente, uniforme etc.) privind delegația poliției vizitatoare se decid prin negocieri între PNIF respective, în urma consultărilor cu poliția locală pentru meciul individual. Dacă nu există un acord guvernamental bilateral, aceste acorduri trebuie să respecte articolul 17 din Decizia 2008/616/JAI a Consiliului (5) și dreptul național aplicabil.

Delegația vizitatoare trebuie să nu depășească numărul convenit cu PNIF organizator și trebuie să respecte acordurile de comandă și control ale poliției organizatoare. În cazul în care aceasta acționează într-un mod care nu respectă dispozițiile acordului, acționează în afara domeniului de aplicare al prezentului manual și a deciziilor aplicabile ale Consiliului și a tratatelor UE.

Invitația detaliată de acordare a sprijinului este convenită între PNIF respective cu mult timp înaintea turneului și/sau a meciului individual, pentru a acorda suficient timp de pregătire delegației poliției vizitatoare. În acest context, o invitație de acordare a sprijinului ar trebui să fie transmisă cât mai curând posibil după anunțarea datei meciului.

În cazul meciurilor individuale de anvergură internațională, delegația poliției vizitatoare va solicita un timp de pregătire de cel puțin 3 săptămâni. Dacă notificarea prealabilă acordă mai puțin de 3 săptămâni înainte de meci (de exemplu, în ultimele etape ale unei competiții europene între cluburi sau datorită unui nivel crescut de risc), invitația se transmite imediat. În cazul turneelor internaționale, delegația poliției vizitatoare solicită un timp de pregătire de cel puțin 16 săptămâni.

Dispoziții financiare

În fiecare caz, țara organizatoare achită cazarea, masa (sau cheltuielile de ședere) și alte facilități puse la dispoziție local, în timp ce țara vizitatoare va achita cheltuielile legate de călătorie și salariile membrilor delegației respectivi. În mod excepțional, PNIF respective pot adopta dispoziții alternative. Aceste dispoziții nu trebuie clarificate în protocolul privind desfășurarea delegațiilor poliției vizitatoare, disponibil pe site-ul de internet al PNIF.

Responsabilitățile poliției organizatoare

Poliția din țara organizatoare asigură membrilor importanți ai delegației poliției vizitatoare oportunitatea de a se familiariza cu organizarea operațiilor poliției din țara organizatoare și/sau orașul desemnat și cu amplasarea stadionului, și de a cunoaște comandantul operațional (comandanții operaționali) din orașul (orașele) desemnat(e) în ziua meciului (zilele meciurilor)

| — | în cazul turneelor internaționale, aceasta ar trebui să aibă loc cu cel puțin o lună înainte de turneu (de exemplu, prin găzduirea unui atelier sau a unor seminarii pentru membrii importanți ai delegațiilor poliției vizitatoare); |
| --- | --- |

—

în cazul turneelor internaționale, aceasta ar trebui să aibă loc cu cel puțin o lună înainte de turneu (de exemplu, prin găzduirea unui atelier sau a unor seminarii pentru membrii importanți ai delegațiilor poliției vizitatoare);

| — | în cazul meciurilor individuale de anvergură internațională, aceasta va avea loc într-una din zilele premergătoare meciului. |
| --- | --- |

—

în cazul meciurilor individuale de anvergură internațională, aceasta va avea loc într-una din zilele premergătoare meciului.

Însoțirea delegațiilor poliției vizitatoare

Este foarte importantă asigurarea siguranței tuturor membrilor unei delegații a poliției vizitatoare, aceasta reflectându-se în toate evaluările de risc ale poliției organizatoare și vizitatoare cu privire la desfășurarea poliției.

Membrii unei delegații a poliției vizitatoare, în special ofițerul de legătură, coordonatorul de operații și agenții de poliție operaționali (a se vedea în continuare) ar trebui să lucreze împreună cu agenții poliției locale (denumiți și „ghizi”) care, la rândul lor, ar trebui să asiste agenții de poliție, de preferință cu experiență în operațiile de poliție în legătură cu fotbalul din orașul sau țara lor, inclusiv familiarizarea cu zona desemnată și zonele cu risc potențial.

Ghizii:

| — | trebuie să fie integrați în operația polițienească locală/națională și trebuie să aibă capacitatea de a transmită informații care să permită comandanților poliției operaționale să ia decizii; |
| --- | --- |

—

trebuie să fie integrați în operația polițienească locală/națională și trebuie să aibă capacitatea de a transmită informații care să permită comandanților poliției operaționale să ia decizii;

| — | trebuie să cunoască organizarea poliției din care fac parte, precum și procesele și structura de comandă a acesteia; |
| --- | --- |

—

trebuie să cunoască organizarea poliției din care fac parte, precum și procesele și structura de comandă a acesteia;

| — | nu sunt însărcinați cu monitorizarea propriilor suporteri care prezintă un risc în timp de sunt desfășurați acompaniind membri ai unei delegații a poliției vizitatoare; |
| --- | --- |

—

nu sunt însărcinați cu monitorizarea propriilor suporteri care prezintă un risc în timp de sunt desfășurați acompaniind membri ai unei delegații a poliției vizitatoare;

| — | ar trebui să fie bine informați în prealabil privind organizarea operațiilor polițienești, propriile responsabilități și sarcinile pe care trebuie să le îndeplinească membrii delegației poliției vizitatoare; |
| --- | --- |

—

ar trebui să fie bine informați în prealabil privind organizarea operațiilor polițienești, propriile responsabilități și sarcinile pe care trebuie să le îndeplinească membrii delegației poliției vizitatoare;

| — | vor răspunde de siguranța delegației poliției vizitatoare și vor asigura un canal de comunicare cu poliția organizatoare; |
| --- | --- |

—

vor răspunde de siguranța delegației poliției vizitatoare și vor asigura un canal de comunicare cu poliția organizatoare;

| — | ar trebui să fie desfășurați împreună cu delegația poliției vizitatoare pe durata operației; aceasta va ajuta la dezvoltarea unei relații profesionale eficiente; |
| --- | --- |

—

ar trebui să fie desfășurați împreună cu delegația poliției vizitatoare pe durata operației; aceasta va ajuta la dezvoltarea unei relații profesionale eficiente;

| — | lucrează cu delegația poliției vizitatoare într-o limbă comună stabilită în prealabil. |
| --- | --- |

—

lucrează cu delegația poliției vizitatoare într-o limbă comună stabilită în prealabil.

Compunerea și sarcinile delegației poliției vizitatoare

Compunerea delegației poliției vizitatoare îi va permite să sprijine operația polițienească din țara organizatoare, de exemplu prin:

| 1. | efectuarea și comunicarea către poliția organizatoare a unei analize de risc dinamice permanente (a se vedea apendicele 1); |
| --- | --- |

1.

efectuarea și comunicarea către poliția organizatoare a unei analize de risc dinamice permanente (a se vedea apendicele 1);

| 2. | comunicarea și interacționarea cu suporterii vizitatori; |
| --- | --- |

2.

comunicarea și interacționarea cu suporterii vizitatori;

| 3. | dacă este permis potrivit legislației țării organizatoare și cu condiția acordului țării organizatoare, colectarea de informații și de probe în numele poliției organizatoare sau pentru propriile scopuri. |
| --- | --- |

3.

dacă este permis potrivit legislației țării organizatoare și cu condiția acordului țării organizatoare, colectarea de informații și de probe în numele poliției organizatoare sau pentru propriile scopuri.

În funcție de caracterul exact al sprijinului care trebuie asigurat, compunerea delegației ar putea fi următoarea:

| 1. | un șef al delegației, care este răspunzător din punct de vedere funcțional și ierarhic de delegația poliției vizitatoare; |
| --- | --- |

1.

un șef al delegației, care este răspunzător din punct de vedere funcțional și ierarhic de delegația poliției vizitatoare;

| 2. | un ofițer de legătură (sau mai mulți, cu acordul PNIF respective), care este responsabil în special de schimbul de informații între țara sa și țara organizatoare; |
| --- | --- |

2.

un ofițer de legătură (sau mai mulți, cu acordul PNIF respective), care este responsabil în special de schimbul de informații între țara sa și țara organizatoare;

| 3. | un coordonator de operații, care este responsabil de coordonarea activității agenților de poliție vizitatori; |
| --- | --- |

3.

un coordonator de operații, care este responsabil de coordonarea activității agenților de poliție vizitatori;

| 4. | agenți de poliție operaționali (în haine civile sau uniformă) însărcinați cu urmărirea, legătura cu suporterii, escortarea și alte îndatoriri; |
| --- | --- |

4.

agenți de poliție operaționali (în haine civile sau uniformă) însărcinați cu urmărirea, legătura cu suporterii, escortarea și alte îndatoriri;

| 5. | un purtător de cuvânt / ofițer de presă. Șeful delegației poliției vizitatoare poate, dacă consideră oportun, să acționeze în calitate de purtător de cuvânt și/sau să aibă propriul ofițer de presă. |
| --- | --- |

5.

un purtător de cuvânt / ofițer de presă. Șeful delegației poliției vizitatoare poate, dacă consideră oportun, să acționeze în calitate de purtător de cuvânt și/sau să aibă propriul ofițer de presă.

Sarcini principale:

Ofițerul de legătură și/sau coordonatorul de operații

Existența unui ofițer de legătură și/sau a unui coordonator de operații ar trebui să permită un schimb eficient de informații între autoritățile țării vizitatoare și organizatoare în legătură cu un meci individual sau un turneu.

Este posibil ca ambele roluri să fie atribuite aceluiași ofițer. Decizia referitoare la oportunitatea acestui fapt aparține poliției vizitatoare și organizatoare, care trebuie să decidă în comun de la caz la caz înainte de desfășurarea în țara organizatoare.

Ofițerul de legătură / coordonatorul de operații trebuie să aibă, cel puțin:

| — | o bună cunoaștere operativă a prezentului manual; |
| --- | --- |

—

o bună cunoaștere operativă a prezentului manual;

| — | o înțelegere a proceselor necesare pentru a facilita schimbul internațional de informații; |
| --- | --- |

—

o înțelegere a proceselor necesare pentru a facilita schimbul internațional de informații;

| — | capacitatea de a își reprezenta țara și rolul în mod eficient în momentul realizării legăturii cu serviciile poliției organizatoare (să fie diplomat, încrezător, independent și capabil să comunice într-o limbă comună hotărâtă în prealabil); |
| --- | --- |

—

capacitatea de a își reprezenta țara și rolul în mod eficient în momentul realizării legăturii cu serviciile poliției organizatoare (să fie diplomat, încrezător, independent și capabil să comunice într-o limbă comună hotărâtă în prealabil);

| — | cunoștințe generale ale situației referitoare la violența și dezordinea legate de fotbal în propria țară. |
| --- | --- |

—

cunoștințe generale ale situației referitoare la violența și dezordinea legate de fotbal în propria țară.

Principalele sarcini ale ofițerului de legătură/coordonatorului de operații pot fi rezumate astfel:

| — | colectarea și transferul de informații/date operative între propria delegație și poliția organizatoare/locală; |
| --- | --- |

—

colectarea și transferul de informații/date operative între propria delegație și poliția organizatoare/locală;

| — | asigurarea desfășurării eficiente a propriilor agenți de poliție operaționali (în uniformă sau în haine civile) pentru a juca un rol complet în operația poliției organizatoare la evenimentul respectiv; |
| --- | --- |

—

asigurarea desfășurării eficiente a propriilor agenți de poliție operaționali (în uniformă sau în haine civile) pentru a juca un rol complet în operația poliției organizatoare la evenimentul respectiv;

| — | asigurarea la timp de consiliere precisă către comandantul poliției organizatoare/locale. |
| --- | --- |

—

asigurarea la timp de consiliere precisă către comandantul poliției organizatoare/locale.

Pe durata turneelor internaționale, este posibil ca ofițerul de legătură să se afle într-un centru unic sau bi-național al poliției de coordonare a informațiilor, în timp ce coordonatorul de operații se poate afla într-un centru local de informații în zona în care se va juca meciul. În cazul meciurilor individuale, acestea se pot afla în PNIF țării organizatoare sau în alt mediu corespunzător.

În cazul meciurilor individuale, ofițerul de legătură/coordonatorul de operații lucrează îndeaproape cu poliția orașului organizator.

Pentru a își îndeplini sarcinile în mod eficient, poliția organizatoare asigură ofițerului de legătură/coordonatorului de operații acces la echipamentele tehnice relevante.

Agenții de poliție operaționali

O desfășurare bine echilibrată a agenților de poliție operaționali, fie în uniformă sau în haine civile (numiți și detectivi), poate:

| — | fi utilizată de poliția organizatoare ca mijloc de interacțiune cu suporterii vizitatori pentru a sprijini gestionarea mulțimilor; |
| --- | --- |

—

fi utilizată de poliția organizatoare ca mijloc de interacțiune cu suporterii vizitatori pentru a sprijini gestionarea mulțimilor;

| — | sprijini reducerea anonimității în mulțime a suporterilor care prezintă un risc și a capacității acestora de a instiga și/sau participa la acte de violență sau dezordine fără consecințe ulterioare; |
| --- | --- |

—

sprijini reducerea anonimității în mulțime a suporterilor care prezintă un risc și a capacității acestora de a instiga și/sau participa la acte de violență sau dezordine fără consecințe ulterioare;

Agenții ar trebui să aibă experiență în operațiile polițienești în legătură cu fotbalul în propria țară.

Aceștia:

| — | vor avea competențele și experiența de a comunica în mod eficient (dacă este cazul) pentru a influența comportamentul suporterilor; și/sau |
| --- | --- |

—

vor avea competențele și experiența de a comunica în mod eficient (dacă este cazul) pentru a influența comportamentul suporterilor; și/sau

| — | sunt specializați în comportamentul și în riscurile potențiale reprezentate de proprii suporteri; precum și |
| --- | --- |

—

sunt specializați în comportamentul și în riscurile potențiale reprezentate de proprii suporteri; precum și

| — | pot comunica eficient pe parcursul evenimentului cu comandanții poliției naționale organizatoare, prin intermediul ofițerului de legătură/coordonatorului de operații, informații privind tipul de risc potențial în orice loc și în orice moment. |
| --- | --- |

—

pot comunica eficient pe parcursul evenimentului cu comandanții poliției naționale organizatoare, prin intermediul ofițerului de legătură/coordonatorului de operații, informații privind tipul de risc potențial în orice loc și în orice moment.

Membrii delegațiilor poliției vizitatoare ar trebui să poată comunica aspecte pozitive și negative privind echipa/suporterii naționali. Aceasta va permite comandanților poliției naționale organizatoare să ia decizii echilibrate privind nevoia de a interveni sau de a facilita comportamentul legitim al suporterilor.

Este important să se sublinieze că rolul primordial al agenților de poliție operaționali vizitatori este consultativ și nu operațional sau decizional.

Cu acordul țării organizatoare, agenții de poliție operaționali vizitatori pot fi desfășurați pentru a aduna informații/dovezi prin utilizarea de echipamente autorizate în acest scop și care sunt în general utilizate de poliția organizatoare sau pentru desfășurarea de anchete în țara proprie.

CAPITOLUL 3

Cooperarea dintre forțele de poliție pe durata unui eveniment

Valoarea adăugată și asistența pe care delegația de poliție vizitatoare le poate aduce organizării operațiunilor polițienești trebuie utilizate la maxim.

Delegația poliției vizitatoare ar trebui informată cu privire la planul operațional de organizație al poliției organizatoare (inclusiv filozofia privind gestionarea mulțimilor și nivelurile de toleranță comportamentală). Acestea ar trebui integrate pe deplin în operația poliției organizatoare (și ar trebui oferită posibilitatea participării la reuniunile de informare dinainte și după desfășurarea meciurilor).

În ceea ce privește utilizarea limbii, țările vizate ar trebui să facă aranjamente în prealabil.

Poliția organizatoare și delegația poliției vizitatoare își informează PNIF cu privire la evoluțiile operațiunii și transmis PNIF un raport post-meci în termen de 7 zile.

Membrii delegației poliției vizitatoare sunt protejați de accesul la mass-media cu excepția cazului în care se convin aranjamente specifice cu șeful delegației.

Delegația poliției vizitatoare se asigură că acțiunile acesteia nu pun niciodată în pericol în mod nenecesar siguranța altor persoane (6).

În cazuri urgente (adică atunci când există amenințări imediate la adresa siguranței fizice a persoanei) sau dacă se convine de ambele părți din motive tactice, agentul (agenții) poliției vizitatoare care nu sunt desfășurați în uniformă vor utiliza veste standard de identificare ale poliției vizitatoare, reflectorizante și distincte, conform apendicelui 3. Fiecare agent al poliției vizitatoare își transportă propria vestă.

Poliția țării organizatoare, cu consultarea organizatorilor meciurilor de fotbal, se asigură că delegația poliției vizitatoare are, după caz, acces la stadion și acreditare (nu sunt necesare locuri pe scaune) pentru a-i permite acesteia să-și îndeplinească sarcinile cu eficiență. Stuarzii și personalul de siguranță și securitate ar trebui informați cu privire la aceasta cu ocazia ședințelor de informare înaintea meciului.

Țările care dispun de posibilități legale pentru a-i împiedica pe suporterii care reprezintă un risc să călătorească în străinătate ar trebui să ia toate măsurile necesare pentru a atinge acest obiectiv în mod eficient, informând țara organizatoare în consecință. Fiecare țară ar trebui să ia toate măsurile posibile pentru a-și împiedica cetățenii să participe și/sau să organizeze dezordine publică în altă țară.

Poliția din țara organizatoare ar trebui să încerce să identifice interpreți disponibili pentru limbile vorbite de suporterii din țările vizitatoare. Astfel, poliția vizitatoare nu va avea această sarcină, putându-se concentra pe sarcini operaționale efective. Interpreții ar putea facilita și comunicarea dintre poliția țării organizatoare și delegația poliției vizitatoare.

CAPITOLUL 4

Cooperarea dintre poliție și organizator

SECȚIUNEA 1

Rolul organizatorului

Organizatorii de meciuri de fotbal de anvergură internațională ar trebui să depună toate eforturile pentru a asigura siguranța și gestionarea eficientă a mulțimilor pe stadion, înainte, pe durata și după terminarea meciului, pentru ca poliția să se poată desfășura cât mai eficient posibil.

Coordonarea tuturor părților implicate este esențială unei strategii eficiente de organizare a unor meciuri de fotbal de anvergură internațională. Prin urmare, se recomandă o strânsă cooperare dintre organizator, partenerii privați implicați, autoritățile publice și poliție.

Pentru a minimiza riscurile la adresa siguranței și securității, autoritățile și/sau poliția ar trebui să-i impună organizatorului cerințe minime de îndeplinit pentru a organiza meciuri de fotbal de anvergură internațională. În acest sens, se poate utiliza lista Consiliului Europei (a se vedea capitolul 9).

SECȚIUNEA 2

Cooperarea dintre poliție și organizator

Organizatorul ar trebui să desemneze o persoană responsabilă cu siguranța pe stadion (denumită în general agent de siguranță). Este important ca poliția să stabilească o legătură cu această persoană.

Poliția și organizația responsabilă de siguranța pe stadion ar trebui să colaboreze și să se completeze, fără a afecta responsabilitățile, competențele și sarcinile proprii, stabilite de legislația națională și/sau prevăzute sau specificate într-un acord scris între organizator și poliție.

Cu excepția prevederilor legislației naționale, acest acord ar trebui să prevadă sarcinile care vor fi asumate de organizator și cele care vor fi preluate de poliție, cu sublinierea rolurilor agentului de siguranță și al comandatului de poliție de pe teren, precum și ale personalului de siguranță și agenților de poliție.

Cu excepția prevederilor legislației naționale, acest acord ar trebui să identifice:

| — | cine este responsabil de cordoanele de la intrare și de percheziție; |
| --- | --- |

—

cine este responsabil de cordoanele de la intrare și de percheziție;

| — | cine este responsabil de măsurile de monitorizare și gestionare a mișcării mulțimilor și cine ia decizia de a deschide și închide porțile sau a turnichetelor; |
| --- | --- |

—

cine este responsabil de măsurile de monitorizare și gestionare a mișcării mulțimilor și cine ia decizia de a deschide și închide porțile sau a turnichetelor;

| — | tipul de asistență pe care agenții de poliție o acordă personalului însărcinat cu siguranța și/sau viceversa în vederea prevenirii problemelor sau pentru a aborda persoanele care pun probleme; |
| --- | --- |

—

tipul de asistență pe care agenții de poliție o acordă personalului însărcinat cu siguranța și/sau viceversa în vederea prevenirii problemelor sau pentru a aborda persoanele care pun probleme;

| — | cine decide că începerea meciului este amânată și în ce condiții (în general organizatorul, din motive de securitate, poluția în cazul dezordinii publice efective sau potențiale); |
| --- | --- |

—

cine decide că începerea meciului este amânată și în ce condiții (în general organizatorul, din motive de securitate, poluția în cazul dezordinii publice efective sau potențiale);

| — | cine și în ce condiții decide că meciul este abandonat și cine este responsabil de relația cu arbitrul; |
| --- | --- |

—

cine și în ce condiții decide că meciul este abandonat și cine este responsabil de relația cu arbitrul;

| — | condițiile în care poliția preia controlul unei părți a stadionului sau al întregului stadion, procedura relevantă și eventualul transfer al controlului către organizator; |
| --- | --- |

—

condițiile în care poliția preia controlul unei părți a stadionului sau al întregului stadion, procedura relevantă și eventualul transfer al controlului către organizator;

| — | cine controlează și supraveghează evacuarea stadionului și în ce condiții; |
| --- | --- |

—

cine controlează și supraveghează evacuarea stadionului și în ce condiții;

| — | cine informează serviciile de urgență privind incidente care presupun sau ar putea presupune prezența acestora; |
| --- | --- |

—

cine informează serviciile de urgență privind incidente care presupun sau ar putea presupune prezența acestora;

| — | cine activează procedurile de urgență ale organizatorului. |
| --- | --- |

—

cine activează procedurile de urgență ale organizatorului.

CAPITOLUL 5

Cooperarea dintre poliție, justiție și organele de urmărire penală

Conținutul acestui capitol ar trebui înțeles în contextul unor variații semnificative de structură și competențe ale organelor de justiție și de urmărire penală din statele membre.

Ar putea exista beneficii uriașe din cooperarea strânsă dintre poliție, justiție și organele de urmărire penală atât în ceea ce privește meciurile individuale cât și turneele.

Cu toate că țara organizatoare are suveranitate și își exercită jurisdicția asupra tuturor infracțiunilor presupuse aferente evenimentului, poliția și celelalte autorități din statele membre și organele competente ale UE (de exemplu Eurojust) răspund de sprijinirea organelor de justiție și urmărire penală din țara organizatoare.

Toate statele membre ar trebui să se asigure că infracțiunile aferente evenimentului pot fi abordate rapid și corespunzător.

Poliția organizatoare și celelalte autorități ar trebui să informeze poliția vizitatoare și suporterii cu privire la legislația internă și/sau procedurile penale, civile sau administrative precum și cu privire la sancțiunile maxime pentru majoritatea infracțiunilor legate de meciuri de fotbal.

Acordurile multilaterale existente privind asistența judiciară ar trebui utilizate pe deplin pentru toate meciurile de fotbal de anvergură internațională, după caz, țara organizatoare putând conveni asupra unor acorduri bilaterale cu orice altă țară pentru asistența judiciară înainte, în timpul și după eveniment.

PNIF din țara/țările care acordă asistență ar trebui să informeze PNIF din țara organizatoare cu privire la:

| — | orice posibilități legale (de exemplu ordine de interzicere a meciurilor de fotbal / interdicția de ieșire) pentru a-i împiedica pe suporterii care reprezintă un risc să participe la eveniment; |
| --- | --- |

—

orice posibilități legale (de exemplu ordine de interzicere a meciurilor de fotbal / interdicția de ieșire) pentru a-i împiedica pe suporterii care reprezintă un risc să participe la eveniment;

| — | posibilitățile care pot fi oferite, conform legislației naționale sau internaționale, delegației poliției vizitatoare și/sau altor agenții competente (de exemplu procurori de legătură vizitatori) în cadrul acordului bilateral dintre țările implicate de a aduna dovezi privind infracțiuni legate de meciurile de fotbal comise de suporterii vizitatori; |
| --- | --- |

—

posibilitățile care pot fi oferite, conform legislației naționale sau internaționale, delegației poliției vizitatoare și/sau altor agenții competente (de exemplu procurori de legătură vizitatori) în cadrul acordului bilateral dintre țările implicate de a aduna dovezi privind infracțiuni legate de meciurile de fotbal comise de suporterii vizitatori;

| — | infracțiunile comise în țara organizatoare care ar putea fi urmărite penal în țara care acordă sprijinul (la întoarcerea autorului infracțiunii). |
| --- | --- |

—

infracțiunile comise în țara organizatoare care ar putea fi urmărite penal în țara care acordă sprijinul (la întoarcerea autorului infracțiunii).

Țara organizatoare poate invita alte state să-și trimită procurori/judecători de legătură sau alte organisme cu putere de anchetă cu ocazia evenimentului.

Se recomandă ca autoritatea organizatoare relevantă, conform legislației naționale privind protecția datelor, să asigure delegației poliției vizitatoare și/sau agențiilor competente (de exemplu procurori de legătură vizitatori) informații din registre judiciare sau de grefă și din rapoarte de anchetă ale poliției, inclusiv din caziere, privind cetățenii respectivi.

Alternativ, țara care acordă asistență poate conveni ca procurori/judecători de legătură sau alte organisme cu putere de anchetă disponibile în acel moment să călătorească în țara organizatoare, la cererea acesteia, sau să numească un procuror/judecător de legătură sau alt organisme cu putere de anchetă care să țină legătura cu autoritatea organizatoare.

În sensul legislației naționale, PNIF-urile care acordă asistență vor încerca să răspundă prompt cererilor de informații privind persoanele arestate, cum ar fi detalii privind condamnări anterioare, inclusiv infracțiuni legate de meciurile de fotbal.

Toate costurile privind procurorii/judecătorii de legătură sau alte organisme cu putere de anchetă, trimise în țara organizatoare, fac obiectul unui acord bilateral.

Țara organizatoare asigură mijloacele necesare de comunicare și celelalte facilități pentru procurorii/judecătorii de legătură sau alte organisme cu putere de anchetă care vizitează.

CAPITOLUL 6

Cooperarea dintre poliție și suporteri

Legăturile dintre poliție și grupurile de suporteri la nivel național și local poate avea un impact important asupra minimizarea riscurilor la adresa siguranței și securității la meciurile de fotbal de anvergură internațională. Cu toate acestea, cooperarea poate fi subminată dacă există percepția că reprezentanții suporterilor lucrează în numele poliției prin distribuirea de date cu caracter personal, de exemplu.

Poliția organizatoare și celelalte autorități ar trebui să țină cont de potențialele beneficii asociate inițiativelor organizate de suporteri sau legate de aceștia, cum ar fi ambasade ale fanilor, proiecte ale fanilor și ofițeri de legătură/reprezentanți ai fanilor.

Delegațiile poliției vizitatoare și reprezentanții suporterilor se pot asigura că poliția organizatoare este conștientă de caracterul și cultura suporterilor vizitatori. Această procedură ar trebui avută în vedere în cadrul procesului de evaluare dinamică de risc a poliției organizatoare.

Cooperarea și comunicarea continuă dintre poliție și suporteri pot sta la baza unei atmosfere sigure și prietenoase pentru toți suporterii, și pot facilita un canal de informare pentru diseminarea de informații importante privind transportul, rutele de acces la stadion, legislația aplicabilă și nivelurile de toleranță la comportament. Astfel, s-ar putea asigura un punct de contact și de informare accesibil unde suporterii își pot exprima întrebările.

Urmărirea acestei abordări s-a dovedit a contribui la promovarea autocontrolului în rândul suporterilor și la facilitarea intervenției rapide și adecvate în cazul problemelor sau riscurilor la adresa securității.

CAPITOLUL 7

Comunicarea și strategia mediatică

Strategia de comunicare

Strategiile de comunicare eficiente și transparente sunt importante pentru asigurarea cu succes a siguranței și securității la meciurile de fotbal, turnee și alte evenimente sportive de anvergură internațională.

Agențiile de poliție din țara organizatoare ar trebui, deci, să coopereze cu agențiile guvernamentale și locale, cu autoritățile din domeniul fotbalului/organizatorii, presa și grupurile de suporteri pentru a pregăti și prezenta o strategie complexă de comunicare multi-agenție.

Strategia complexă de comunicare multi-agenție eficientă reprezintă un aspect esențial al oricărei strategii de comunicare în ceea ce privește asigurarea de informații importante tuturor părților, în special suporterilor vizitatori, privind transportul, rutele de acces la stadion, legislația aplicabilă și nivelurile de toleranță la comportament.

Scopul esențial ar trebui să fie sprijinirea unei imagini pozitive a evenimentului în rândul suporterilor locali și străini, al comunităților locale, al publicului larg și al persoanelor care participă la operațiuni de siguranță și securitate. Aceasta ar putea general un mediu prietenos pentru toate părțile implicate și poate juca un rol important prin contribuirea la minimizarea riscurilor la adresa siguranței și a securității.

Strategia mediatică

Strategia poliției (și a celorlalte agenții) ar trebui să vizeze cel puțin:

| — | să ofere informații de o manieră voluntară, deschisă și transparentă; |
| --- | --- |

—

să ofere informații de o manieră voluntară, deschisă și transparentă;

| — | să ofere informații privind pregătirile în ceea ce privește siguranța și securitatea, de o manieră sigură și pozitivă; |
| --- | --- |

—

să ofere informații privind pregătirile în ceea ce privește siguranța și securitatea, de o manieră sigură și pozitivă;

| — | să comunice intenția poliției de a facilita intențiile legitime ale suporterilor; |
| --- | --- |

—

să comunice intenția poliției de a facilita intențiile legitime ale suporterilor;

| — | să identifice în mod clar tipurile de comportament care nu vor fi tolerate; |
| --- | --- |

—

să identifice în mod clar tipurile de comportament care nu vor fi tolerate;

Poliția ar trebui să coopereze cu agențiile guvernamentale și locale, cu autoritățile din domeniul fotbalului/organizatorii și, după caz, cu grupurile de suporteri pentru a stabili și prezenta o strategie complexă de comunicare multi-agenție care:

| — | promovează în mod voluntar o imagine pozitivă a evenimentului; |
| --- | --- |

—

promovează în mod voluntar o imagine pozitivă a evenimentului;

| — | asigură cu claritate responsabilitatea agențiilor polițienești și partenere în ceea ce privește rolul comunicării cu presa privind diversele aspecte ce țin de siguranță și securitate (și nu numai); |
| --- | --- |

—

asigură cu claritate responsabilitatea agențiilor polițienești și partenere în ceea ce privește rolul comunicării cu presa privind diversele aspecte ce țin de siguranță și securitate (și nu numai);

| — | asigură suficiente date de context și de informare tuturor purtătorilor de cuvânt ai forțelor de poliție și agențiilor partenere (materialul de informare ar trebui actualizat periodic pentru a ține cont de teme recurente sau întrebări și de riscuri emergente sau evenimente); |
| --- | --- |

—

asigură suficiente date de context și de informare tuturor purtătorilor de cuvânt ai forțelor de poliție și agențiilor partenere (materialul de informare ar trebui actualizat periodic pentru a ține cont de teme recurente sau întrebări și de riscuri emergente sau evenimente);

| — | asigură diseminarea periodică de informații faptice mass-mediei și/sau pe internet, înainte, în timpul și după eveniment; |
| --- | --- |

—

asigură diseminarea periodică de informații faptice mass-mediei și/sau pe internet, înainte, în timpul și după eveniment;

| — | oferă periodic informări presei/mass-mediei; |
| --- | --- |

—

oferă periodic informări presei/mass-mediei;

| — | ține cont de nevoile/interesele diverselor categorii de jurnaliști/oameni de presă. |
| --- | --- |

—

ține cont de nevoile/interesele diverselor categorii de jurnaliști/oameni de presă.

CAPITOLUL 8

Reuniunea experților în fotbal din UE

Se recomandă ca fiecare președinție să organizeze o reuniune a experților privind:

| — | recomandările menționate la capitolele 1-7; |
| --- | --- |

—

recomandările menționate la capitolele 1-7;

| — | noile tendințe/evoluții ale comportamentului suporterilor; |
| --- | --- |

—

noile tendințe/evoluții ale comportamentului suporterilor;

| — | legăturile internaționale dintre grupurile de suporteri; |
| --- | --- |

—

legăturile internaționale dintre grupurile de suporteri;

| — | schimbul de modele de bună practică polițienească; |
| --- | --- |

—

schimbul de modele de bună practică polițienească;

| — | orice alte aspecte de interes. |
| --- | --- |

—

orice alte aspecte de interes.

Reuniunea experților în fotbal din UE poate mandata subgrupe de experți care să ia în considerare aspecte noi în domeniul securității privind meciurile de fotbal și să facă recomandări.

Președinția raportează Consiliului cu privire la rezultatele reuniunii. Acest raport înlocuiește chestionarul anual privind huliganismul în fotbal conform documentului 8356/01 ENFOPOL 40.

CAPITOLUL 9

Lista documentelor relevante privind siguranța și securitatea la meciurile de fotbal

SECȚIUNEA 1

Lista documentelor adoptate anterior de Consiliul UE

| 1. | Recomandarea Consiliului din 30 noiembrie 1993 privind responsabilitatea organizatorilor de evenimente sportive |
| --- | --- |

1.

Recomandarea Consiliului din 30 noiembrie 1993 privind responsabilitatea organizatorilor de evenimente sportive

| 2. | Recomandarea Consiliului din 1 decembrie 1994 privind schimburile directe și informale de informații cu Țările din Europa Centrală și de Est în domeniul evenimentelor sportive internaționale (rețea de persoane de contact) |
| --- | --- |

2.

Recomandarea Consiliului din 1 decembrie 1994 privind schimburile directe și informale de informații cu Țările din Europa Centrală și de Est în domeniul evenimentelor sportive internaționale (rețea de persoane de contact)

| 3. | Recomandarea Consiliului din 1 decembrie 1994 privind schimbul de informații cu ocazia evenimentelor și reuniunilor sportive importante (rețea de persoane de contact) |
| --- | --- |

3.

Recomandarea Consiliului din 1 decembrie 1994 privind schimbul de informații cu ocazia evenimentelor și reuniunilor sportive importante (rețea de persoane de contact)

| 4. | Recomandarea Consiliului din 22 aprilie 1996 privind orientări pentru prevenirea și ținerea sub control a dezordinii cauzate de meciurile de fotbal, cu o anexă standard pentru schimbul de informații polițienești privind huliganii (JO C 131, 3.5.1996, p. 1). |
| --- | --- |

4.

Recomandarea Consiliului din 22 aprilie 1996 privind orientări pentru prevenirea și ținerea sub control a dezordinii cauzate de meciurile de fotbal, cu o anexă standard pentru schimbul de informații polițienești privind huliganii (JO C 131, 3.5.1996, p. 1).

| 5. | Acțiunea comună din 26 mai 1997 referitoare la cooperarea în domeniul ordinii și siguranței publice (JO L 147, 5.6.1997, p. 1). |
| --- | --- |

5.

Acțiunea comună din 26 mai 1997 referitoare la cooperarea în domeniul ordinii și siguranței publice (JO L 147, 5.6.1997, p. 1).

| 6. | Rezoluția din 9 iunie 1997 a Consiliului privind prevenirea și ținerea sub control a huliganismului prin schimbul de experiență, interdicția de a intra în stadioane și politica mijloacelor de informare în masă (JO C 193, 24.6.1997, p. 1). |
| --- | --- |

6.

Rezoluția din 9 iunie 1997 a Consiliului privind prevenirea și ținerea sub control a huliganismului prin schimbul de experiență, interdicția de a intra în stadioane și politica mijloacelor de informare în masă (JO C 193, 24.6.1997, p. 1).

| 7. | Rezoluția din 21 iunie 1999 a Consiliului privind un manual pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională (JO C 196, 13.7.1999, p. 1). |
| --- | --- |

7.

Rezoluția din 21 iunie 1999 a Consiliului privind un manual pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională (JO C 196, 13.7.1999, p. 1).

| 8. | Rezoluția din 6 decembrie 2001 a Consiliului privind un manual de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru (JO C 22, 24.1.2002, p. 1). |
| --- | --- |

8.

Rezoluția din 6 decembrie 2001 a Consiliului privind un manual de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru (JO C 22, 24.1.2002, p. 1).

| 9. | Decizia din 25 aprilie 2002 a Consiliului privind siguranța la meciurile de fotbal de anvergură internațională (JO L 121, 8.5.2002, p. 1). |
| --- | --- |

9.

Decizia din 25 aprilie 2002 a Consiliului privind siguranța la meciurile de fotbal de anvergură internațională (JO L 121, 8.5.2002, p. 1).

| 10. | Rezoluția din 17 noiembrie 2003 a Consiliului privind impunerea de către statele membre a unor interdicții de acces la locurile de desfășurare a meciurilor de fotbal de anvergură internațională (JO C 281, 22.11.2003, p. 1). |
| --- | --- |

10.

Rezoluția din 17 noiembrie 2003 a Consiliului privind impunerea de către statele membre a unor interdicții de acces la locurile de desfășurare a meciurilor de fotbal de anvergură internațională (JO C 281, 22.11.2003, p. 1).

| 11. | Rezoluția din 4 decembrie 2006 a Consiliului privind un manual actualizat de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru (JO C 322, 29.12.2006, p. 1-39). |
| --- | --- |

11.

Rezoluția din 4 decembrie 2006 a Consiliului privind un manual actualizat de recomandări pentru cooperarea polițienească internațională și de măsuri pentru prevenirea și ținerea sub control a violenței și dezordinii legate de meciurile de fotbal de anvergură internațională care implică cel puțin un stat membru (JO C 322, 29.12.2006, p. 1-39).

| 12. | Decizia din 12 iunie 2007 a Consiliului de modificare a Deciziei 2002/348/JAI privind siguranța la meciurile de fotbal de anvergură internațională (JO L 155, 15.6.2007, p. 76-77). |
| --- | --- |

12.

Decizia din 12 iunie 2007 a Consiliului de modificare a Deciziei 2002/348/JAI privind siguranța la meciurile de fotbal de anvergură internațională (JO L 155, 15.6.2007, p. 76-77).

SECȚIUNEA 2

Lista documentelor adoptate anterior de Comitetul permanent al Consiliului Europei privind Convenția Europeană referitoare la violența și ieșirile necontrolate ale spectatorilor cu ocazia manifestărilor sportive, în special la meciurile de fotbal

| 1. | Convenția Europeană referitoare la violența și ieșirile necontrolate ale spectatorilor cu ocazia manifestărilor sportive, în special la meciurile de fotbal |
| --- | --- |

1.

Convenția Europeană referitoare la violența și ieșirile necontrolate ale spectatorilor cu ocazia manifestărilor sportive, în special la meciurile de fotbal

| 2. | Recomandarea Rec (1999) 1 privind stuarzii |
| --- | --- |

2.

Recomandarea Rec (1999) 1 privind stuarzii

| 3. | Recomandarea Rec (1999) 2 privind înlăturarea gardurilor de pe stadioane |
| --- | --- |

3.

Recomandarea Rec (1999) 2 privind înlăturarea gardurilor de pe stadioane

| 4. | Recomandarea Rec (2001) 6 a Comitetului de Miniștri adresată statelor membre privind prevenirea rasismului, a xenofobiei și a intoleranței rasiale în sport |
| --- | --- |

4.

Recomandarea Rec (2001) 6 a Comitetului de Miniștri adresată statelor membre privind prevenirea rasismului, a xenofobiei și a intoleranței rasiale în sport

| 5. | Recomandarea Rec (1989) 1 privind orientări pentru vânzările de bilete |
| --- | --- |

5.

Recomandarea Rec (1989) 1 privind orientări pentru vânzările de bilete

| 6. | Recomandarea Rec (2002) 1 privind orientări pentru vânzările de bilete la meciuri internaționale de fotbal |
| --- | --- |

6.

Recomandarea Rec (2002) 1 privind orientări pentru vânzările de bilete la meciuri internaționale de fotbal

| 7. | Recomandarea Rec (2003) 1 privind rolul măsurilor sociale și educaționale în prevenirea violenței în sport și manual privind prevenirea violenței în sport |
| --- | --- |

7.

Recomandarea Rec (2003) 1 privind rolul măsurilor sociale și educaționale în prevenirea violenței în sport și manual privind prevenirea violenței în sport

| 8. | Recomandarea Rec (2008) 1 privind lista măsurilor care trebuie luate de organizatorii evenimentelor sportive profesioniste și de autoritățile publice |
| --- | --- |

8.

Recomandarea Rec (2008) 1 privind lista măsurilor care trebuie luate de organizatorii evenimentelor sportive profesioniste și de autoritățile publice

| 9. | Recomandarea Rec (2008) 2 privind utilizarea de stuarzi vizitatori |
| --- | --- |

9.

Recomandarea Rec (2008) 2 privind utilizarea de stuarzi vizitatori

| 10. | Recomandarea Rec (2008) 3 privind utilizarea dispozitivelor pirotehnice la evenimente sportive |
| --- | --- |

10.

Recomandarea Rec (2008) 3 privind utilizarea dispozitivelor pirotehnice la evenimente sportive

| 11. | Recomandarea Rec (2009) 1 privind utilizarea zonelor publice de vizionat la evenimente sportive de mare anvergură |
| --- | --- |

11.

Recomandarea Rec (2009) 1 privind utilizarea zonelor publice de vizionat la evenimente sportive de mare anvergură

| 12. | Recomandare privind principiile ospitalității la organizarea evenimentelor sportive (nefinalizată) |
| --- | --- |

12.

Recomandare privind principiile ospitalității la organizarea evenimentelor sportive (nefinalizată)

---

(1)  Analizele de risc înseamnă elaborarea unui profil al suporterilor echipelor naționale și de club, inclusiv grupurile de risc și modul cum acestea se raportează la alți suporteri din țară sau din străinătate, inclusiv grupuri ale populației locale și circumstanțele care pot crește riscul potențial (inclusiv interacțiunea cu poliția și stuarzii).

(2)  Site-ul de internet al PNIF este un site foarte securizat disponibil pentru uzul exclusiv al PNIF, care conține informații referitoare la meciurile de fotbal de anvergură internațională (de exemplu, prezentarea clubului, rapoarte înainte și după meci).

(3)  Decizia 2008/615/JAI a Consiliului din 23 iunie 2008 – „privind intensificarea cooperării transfrontaliere, în special în domeniul combaterii terorismului și a criminalității transfrontaliere” (JO L 210, 6.8.2008, p. 1).

(4)  A se vedea apendicele 2 pentru detalii privind termenele pentru solicitarea de produse și servicii ale Europol.

(5)  Decizia 2008/616/JAI a Consiliului din 23 iunie 2008 privind punerea în aplicare a Deciziei 2008/615/JAI privind intensificarea cooperării transfrontaliere, în special în domeniul combaterii terorismului și a criminalității transfrontaliere (JO L 210, 6.8.2008, p. 12).

(6)  A se vedea articolele 21 și 22 din Decizia Consiliului de la Prum privind răspunderea civilă și penală.

Apendicele 1

Evaluarea dinamică de risc și gestionarea mulțimilor

Având în vedere:

| — | documentul 8241/05 ENFOPOL 40 privind evaluarea dinamică de risc în contextul meciurilor internaționale de fotbal; |
| --- | --- |

—

documentul 8241/05 ENFOPOL 40 privind evaluarea dinamică de risc în contextul meciurilor internaționale de fotbal;

| — | documentul 8243/05 ENFOPOL 41 privind performanța tactică a poliției în gestionarea ordinii publice în cazul meciurilor de fotbal de anvergură internațională; |
| --- | --- |

—

documentul 8243/05 ENFOPOL 41 privind performanța tactică a poliției în gestionarea ordinii publice în cazul meciurilor de fotbal de anvergură internațională;

| — | experiența și lecțiile învățate cu ocazia campionatului Euro 2004 și a turneelor ulterioare; |
| --- | --- |

—

experiența și lecțiile învățate cu ocazia campionatului Euro 2004 și a turneelor ulterioare;

| — | evaluarea filozofiei polițienești, cunoscută sub denumirea de abordare 3D (dialog, de-escaladare și determinare) cu ocazia campionatului Euro 2008; |
| --- | --- |

—

evaluarea filozofiei polițienești, cunoscută sub denumirea de abordare 3D (dialog, de-escaladare și determinare) cu ocazia campionatului Euro 2008;

următoarele considerente ar trebui aplicate în evaluarea riscului privind siguranța și securitatea, înainte, pe parcursul și după finalizarea evenimentului.

Principii-cheie

Înțelegerea actuală a gestionării eficiente a mulțimilor subliniază importanța:

| — | menținerii percepțiilor desfășurării adecvate a forțelor de poliție printre participanți; |
| --- | --- |

—

menținerii percepțiilor desfășurării adecvate a forțelor de poliție printre participanți;

| — | evitării utilizării forței împotriva mulțimilor în ansamblu dacă numai o minoritate prezintă risc la adresa ordinii publice; |
| --- | --- |

—

evitării utilizării forței împotriva mulțimilor în ansamblu dacă numai o minoritate prezintă risc la adresa ordinii publice;

| — | utilizării unei abordări tactice de „impact redus” sau „graduală” în ceea ce privește desfășurarea forțelor de poliție pentru a îmbunătăți capacitatea acestora de a comunica, dialoga și efectua evaluări dinamice de risc. |
| --- | --- |

—

utilizării unei abordări tactice de „impact redus” sau „graduală” în ceea ce privește desfășurarea forțelor de poliție pentru a îmbunătăți capacitatea acestora de a comunica, dialoga și efectua evaluări dinamice de risc.

Facilitare:

| — | abordarea strategică ar trebui să fie preventivă prin intervenție cu impact redus și nu represivă; |
| --- | --- |

—

abordarea strategică ar trebui să fie preventivă prin intervenție cu impact redus și nu represivă;

| — | este important ca în fiecare etapă a unei operațiuni, strategia și tacticile să țină cont și să faciliteze intențiile suporterilor, dacă acestea sunt pașnice (de exemplu pentru a-și celebra identitatea și cultura, transportul de la și înspre meci în siguranță); |
| --- | --- |

—

este important ca în fiecare etapă a unei operațiuni, strategia și tacticile să țină cont și să faciliteze intențiile suporterilor, dacă acestea sunt pașnice (de exemplu pentru a-și celebra identitatea și cultura, transportul de la și înspre meci în siguranță);

| — | dacă este necesar să se limiteze comportamentul suporterilor, este important să se comunice cu acei suporteri privind acțiunile luate de poliție și mijloacele alternative pe care le aplică aceasta precum și obiectivele legitime care pot fi atinse. |
| --- | --- |

—

dacă este necesar să se limiteze comportamentul suporterilor, este important să se comunice cu acei suporteri privind acțiunile luate de poliție și mijloacele alternative pe care le aplică aceasta precum și obiectivele legitime care pot fi atinse.

Echilibrul

| — | pe durata oricărui eveniment care presupune o mulțime, nivelul de risc la adresa ordinii publice se poate schimba rapid: |
| --- | --- |

—

pe durata oricărui eveniment care presupune o mulțime, nivelul de risc la adresa ordinii publice se poate schimba rapid:

| — | este important să se ajungă la un echilibru proporțional între stilul desfășurării polițienești și nivelul, sursele și natura riscului în momentul interacțiunii dintre poliție și mulțime; |
| --- | --- |

—

este important să se ajungă la un echilibru proporțional între stilul desfășurării polițienești și nivelul, sursele și natura riscului în momentul interacțiunii dintre poliție și mulțime;

| — | este important ca forțele de poliție să se desfășoare gradual și să-și poată modifica strategia ca reacție la natura și nivelurile riscului care crește sau descrește; |
| --- | --- |

—

este important ca forțele de poliție să se desfășoare gradual și să-și poată modifica strategia ca reacție la natura și nivelurile riscului care crește sau descrește;

| — | atunci când se ajunge la un echilibru, majoritatea mulțimii poate percepe acțiunile poliției ca fiind adecvate și este mai puțin dispusă să sprijine și să se asocieze acțiunilor celor care caută confruntare; |
| --- | --- |

—

atunci când se ajunge la un echilibru, majoritatea mulțimii poate percepe acțiunile poliției ca fiind adecvate și este mai puțin dispusă să sprijine și să se asocieze acțiunilor celor care caută confruntare;

| — | astfel, pentru a ajuta la scăderea șansei apariției și a dimensiunii incidentelor, este important ca evaluările de risc să fie exacte și tactica poliției să fie informată în orice moment. |
| --- | --- |

—

astfel, pentru a ajuta la scăderea șansei apariției și a dimensiunii incidentelor, este important ca evaluările de risc să fie exacte și tactica poliției să fie informată în orice moment.

Diferențiere

| — | utilizarea nediferențiată a forței poate contribui la escaladarea pe scară largă a nivelurilor dezordinii publice prin interacțiunea dintre aceasta și dinamica mulțimilor; |
| --- | --- |

—

utilizarea nediferențiată a forței poate contribui la escaladarea pe scară largă a nivelurilor dezordinii publice prin interacțiunea dintre aceasta și dinamica mulțimilor;

| — | diferențierea între suporterii care reprezintă realmente un pericol și cei care nu reprezintă un pericol este, prin urmare, un considerent care trebuie avut în vedere la luarea oricărei decizii strategice și tactice legate de gestionarea mulțimilor (și anume pregătire, planificare, informare și practică operațională); |
| --- | --- |

—

diferențierea între suporterii care reprezintă realmente un pericol și cei care nu reprezintă un pericol este, prin urmare, un considerent care trebuie avut în vedere la luarea oricărei decizii strategice și tactice legate de gestionarea mulțimilor (și anume pregătire, planificare, informare și practică operațională);

| — | este inadecvat să se acționeze împotriva unei întregi mulțimi care se întâmplă să fie prezentă într-un anumit loc, cu excepția cazului în care persoanele încearcă în mod uniform să provoace dezordine. |
| --- | --- |

—

este inadecvat să se acționeze împotriva unei întregi mulțimi care se întâmplă să fie prezentă într-un anumit loc, cu excepția cazului în care persoanele încearcă în mod uniform să provoace dezordine.

Dialog

| — | este important să se comunice proactiv cu suporterii. Acest lucru este realizat cel mai bine de agenții de poliție cu competențe comunicaționale; |
| --- | --- |

—

este important să se comunice proactiv cu suporterii. Acest lucru este realizat cel mai bine de agenții de poliție cu competențe comunicaționale;

| — | accentul se pune pe crearea unei atmosfere prietenoase și pe evitarea unui potențial conflict; |
| --- | --- |

—

accentul se pune pe crearea unei atmosfere prietenoase și pe evitarea unui potențial conflict;

| — | această abordare poate facilita colectarea unor informații de înaltă calitate privind intențiile, perspectivele, preocupările și sensibilitățile suporterilor și a oricăror altor informații privind riscul potențial; |
| --- | --- |

—

această abordare poate facilita colectarea unor informații de înaltă calitate privind intențiile, perspectivele, preocupările și sensibilitățile suporterilor și a oricăror altor informații privind riscul potențial;

| — | de asemenea, aceasta permite poliției să comunice preocupările privind comportamentul suporterilor, riscurile cu care se poate confrunta și soluții la orice dificultăți care apar. |
| --- | --- |

—

de asemenea, aceasta permite poliției să comunice preocupările privind comportamentul suporterilor, riscurile cu care se poate confrunta și soluții la orice dificultăți care apar.

Modele de bună practică

Înaintea evenimentului

Evaluarea riscului ar trebui să țină seama de:

| — | cultura de bază a grupului de suporteri care fac obiectul anchetei poliției (de exemplu comportament caracteristic, motivații și intenții); |
| --- | --- |

—

cultura de bază a grupului de suporteri care fac obiectul anchetei poliției (de exemplu comportament caracteristic, motivații și intenții);

| — | orice factori care pot avea impact asupra riscului, de exemplu activitățile altor grupuri (cum ar fi suporterii echipei adverse și/sau comunitățile locale), sensibilități, istoric și orice alte lucruri care au o semnificație deosebită (date, locuri, forme de acțiune, simboluri); |
| --- | --- |

—

orice factori care pot avea impact asupra riscului, de exemplu activitățile altor grupuri (cum ar fi suporterii echipei adverse și/sau comunitățile locale), sensibilități, istoric și orice alte lucruri care au o semnificație deosebită (date, locuri, forme de acțiune, simboluri);

| — | orice circumstanțe care pot avea impact asupra comportamentului sau riscului reprezentat de suporterii sau grupurile percepute ca reprezentând un risc la adresa ordinii publice. |
| --- | --- |

—

orice circumstanțe care pot avea impact asupra comportamentului sau riscului reprezentat de suporterii sau grupurile percepute ca reprezentând un risc la adresa ordinii publice.

Ar trebui definite nivelurile de toleranță comportamentală și ar trebui acordată prioritate comunicării acestora organizațiilor suporterilor. Ar trebui avută în vedere încurajarea suporterilor în direcția întrunirii într-un mediu controlat/în siguranță (de exemplu o zonă a fanilor).

Pe baza acestor informații și a datelor legate de meciul programat, ar trebui să se poată prevedea și face distincția între meciuri programate cu risc normal și meciuri programate cu risc sporit la adresa ordinii publice.

Este important să se facă distincția clară între riscurile pentru tipuri specifice de incidente, cum ar fi ordinea publică, siguranța publică, criminalitatea în legătură cu evenimente de masă sau cu terorismul.

Contactul inițial

Având în vedere că nivelul de risc la adresa ordinii publice nu este fix, ci extrem de dinamic, acesta poate crește sau descrește rapid în funcție de circumstanțe. Prin urmare, nivelurile de risc trebuie permanent monitorizate și evaluate cu precizie.

Pentru a realiza acest lucru:

| — | poliția ar trebui să intre in interacțiune interpersonală pozitivă la înalte niveluri cu suporterii (postură neagresivă, zâmbitori, desfășurați în perechi sau în grupuri mici în uniformă standard, dispersați peste tot în mulțimi, răspunzând solicitărilor de fotografii etc.); |
| --- | --- |

—

poliția ar trebui să intre in interacțiune interpersonală pozitivă la înalte niveluri cu suporterii (postură neagresivă, zâmbitori, desfășurați în perechi sau în grupuri mici în uniformă standard, dispersați peste tot în mulțimi, răspunzând solicitărilor de fotografii etc.);

| — | atunci când limba nu reprezintă un obstacol, agenții ar trebui să comunice cu suporterii pentru a colecta informații privind comportamentul, intențiile, preocupările, sensibilitățile acestora și orice alte aspecte relevante pentru comportamentul acestora; |
| --- | --- |

—

atunci când limba nu reprezintă un obstacol, agenții ar trebui să comunice cu suporterii pentru a colecta informații privind comportamentul, intențiile, preocupările, sensibilitățile acestora și orice alte aspecte relevante pentru comportamentul acestora;

| — | unitățile de intervenție (și anume forțele de ordine de tip „riot police” cu echipament de protecție, vehicule etc.) ar trebui menținute în locuri discrete cu excepția cazului în care situația necesită o intervenție mai fermă. |
| --- | --- |

—

unitățile de intervenție (și anume forțele de ordine de tip „riot police” cu echipament de protecție, vehicule etc.) ar trebui menținute în locuri discrete cu excepția cazului în care situația necesită o intervenție mai fermă.

Acest lucru va ajuta poliția organizatoare să colecteze informații și să ia decizii de comandă în cunoștință de cauză privind desfășurarea tactică pe baza unei evaluări continue/permanente a riscului.

Risc sporit

Atunci când se identifică circumstanțe care reprezintă un risc, este important:

| — | să se comunice persoanelor care reprezintă un risc faptul că provoacă o potențială intervenție polițienească; |
| --- | --- |

—

să se comunice persoanelor care reprezintă un risc faptul că provoacă o potențială intervenție polițienească;

| — | atunci când un incident implică suporteri vizitatori, evaluările poliției organizatoare ar trebui validate de către delegația poliției vizitatoare. |
| --- | --- |

—

atunci când un incident implică suporteri vizitatori, evaluările poliției organizatoare ar trebui validate de către delegația poliției vizitatoare.

În cazul în care măsurile menționate anterior nu rezolvă situația, utilizarea suplimentară a forței de către poliție poate fi necesară. Obiectivul desfășurării poliției în această fază este de a minimaliza riscurile ulterioare și, prin urmare, este esențial ca orice acțiune a poliției să nu ducă la escaladarea tensiunilor (de exemplu utilizarea nediferențiată a forței). Atunci când se identifică orice potențial de creștere a riscului:

| — | este esențial ca informațiile privind persoanele care creează riscul și natura acestuia să fie comunicate în mod clar echipelor de intervenție desfășurate astfel încât orice utilizare a forței să fie orientată corespunzător; |
| --- | --- |

—

este esențial ca informațiile privind persoanele care creează riscul și natura acestuia să fie comunicate în mod clar echipelor de intervenție desfășurate astfel încât orice utilizare a forței să fie orientată corespunzător;

| — | persoanele care nu reprezintă niciun risc ar trebui să poată părăsi vecinătatea și/sau să aibă un anumit timp la dispoziție pentru a impune „autocontrolul” (self-policing). |
| --- | --- |

—

persoanele care nu reprezintă niciun risc ar trebui să poată părăsi vecinătatea și/sau să aibă un anumit timp la dispoziție pentru a impune „autocontrolul” (self-policing).

Dezescaladare

| — | după ce incidentul este soluționat/incidentele sunt soluționate, nivelurile de control ar trebui să revină la un nivel adecvat. |
| --- | --- |

—

după ce incidentul este soluționat/incidentele sunt soluționate, nivelurile de control ar trebui să revină la un nivel adecvat.

După eveniment

| — | ar trebui realizată o informare aprofundată, iar orice informații relevante (de exemplu calitatea informațiilor primite înaintea și în timpul evenimentului, comportamentul și gestionarea suporterilor, tactica poliției și aplicarea nivelurilor de toleranță) trebuie consemnate împreună cu PNIF. |
| --- | --- |

—

ar trebui realizată o informare aprofundată, iar orice informații relevante (de exemplu calitatea informațiilor primite înaintea și în timpul evenimentului, comportamentul și gestionarea suporterilor, tactica poliției și aplicarea nivelurilor de toleranță) trebuie consemnate împreună cu PNIF.

Image

Image

Apendicele 2

Termene pentru solicitarea de produse și servicii ale Europol
   (1)

| | Cerere oficială adresată Europol |
| --- | --- |
| Evaluarea generală inițială a amenințării privind criminalitatea organizată legată de eveniment (GTA) | D (2) – 12 luni |
| Evaluarea generală inițială a amenințării pe care o reprezintă terorismul legată de eveniment (GTTA) | D – 12 luni |
| Actualizări ale GTA și/sau GTTA | D – 6 luni |
| Evaluarea specifică a (evaluările specifice ale) amenințării (pe care o reprezintă domeniul criminalității) | D – 6 luni |
| Sprijinul analitic operațional în cadrul fișierelor de lucru pentru analiză existente ale Europol | D – 4 luni |
| Curs de formare în domeniul analizei strategice | D – 8 luni |
| Curs de formare în domeniul analizei operaționale | D – 8 luni |
| Cursuri de formare specializate (în domeniul specific al criminalității) | D – 6 luni |
| Ofițerul de legătură Europol de pe teren | D – 12 luni |

Cerere oficială adresată Europol

Evaluarea generală inițială a amenințării privind criminalitatea organizată legată de eveniment (GTA)

D (2) – 12 luni

Evaluarea generală inițială a amenințării pe care o reprezintă terorismul legată de eveniment (GTTA)

D – 12 luni

Actualizări ale GTA și/sau GTTA

D – 6 luni

Evaluarea specifică a (evaluările specifice ale) amenințării (pe care o reprezintă domeniul criminalității)

D – 6 luni

Sprijinul analitic operațional în cadrul fișierelor de lucru pentru analiză existente ale Europol

D – 4 luni

Curs de formare în domeniul analizei strategice

D – 8 luni

Curs de formare în domeniul analizei operaționale

D – 8 luni

Cursuri de formare specializate (în domeniul specific al criminalității)

D – 6 luni

Ofițerul de legătură Europol de pe teren

D – 12 luni

---

(1)  Sprijinul acordat de Europol statelor membre – Evenimente sportive internaționale majore (dosar Europol nr. 2570-50r1).

(2)  Data de începere a evenimentului.

Apendicele 3

Caracteristici și exemple ale vestelor de identificare ale poliției

Aceasta este o vestă fără mâneci ușor de îmbrăcat (pe cap)

Culoare: NATO BLUE:

Cod de culoare: Pantone 279C

Marcaje de identificare

Cuvânt unic: POLICE (numai în limba engleză) cu un chenar dreptunghiular - poziționat în centrul vestei, atât pe față cât și pe spate.

Literele POLICE și chenarul: fond Nato Blue.

Atât literele, cât și chenarul vor fi de culoarea argintiu reflectorizant.

| Dimensiunile chenarului | = | 25 cm × 9 cm |
| --- | --- | --- |

Dimensiunile chenarului

=

25 cm × 9 cm

| Literele POLICE | : | Lățime | = | 1,3 cm/literă |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Înălțime | = | 7,5 cm |

Literele POLICE

:

Lățime

=

1,3 cm/literă

Înălțime

=

7,5 cm

Vestă față:

Partea stângă a pieptului (deasupra chenarului POLICE): Drapel național 10 cm × 7 cm - brodat/cusut pe o mânecă de plastic sau în interiorul acesteia.

Partea dreaptă a pieptului (deasupra chenarului POLICE): Simbol UE 8 cm × 8 cm

Sub chenarul POLICE ar trebui să fie o bandă argintie reflectorizantă pe fața vestei cu lățimea de 5 cm.

Vestă spate:

Drapel național deasupra chenarului POLICE: 10 cm × 7 cm.

Sub chenarul POLICE ar trebui să fie o bandă argintie reflectorizantă pe spatele vestei cu lățimea de 5 cm.

Vesta ar trebui să poată fi securizată prin dispozitive de prindere Velcro sau cu capse în ambele părți.

Image

Apendicele 4

Clasificarea suporterilor în fotbal

| | | |
| --- | --- | --- |
| Categoria A | | Care nu reprezintă un risc |
| Categoria B | | Care reprezintă un risc |
| Categoria C | |

Categoria A

Image

Care nu reprezintă un risc

Categoria B

Image

Care reprezintă un risc

Categoria C

Image

Definiție pentru un suporter care reprezintă un risc

O persoană, cunoscută sau necunoscută, care poate fi considerată ca reprezentând un risc potențial la adresa ordinii publice sau având un comportament antisocial, planificat sau spontan, în cadrul unui meci de fotbal sau în legătură cu acesta (a se vedea evaluarea dinamică a riscului de mai jos)

Definiție pentru un suporter care nu reprezintă un risc

O persoană, cunoscută sau necunoscută, care poate fi considerată ca nereprezentând niciun risc în ceea ce privește cauza violenței sau dezordinii sau contribuția la una din acestea, planificată sau spontană, în cadrul unui meci de fotbal sau în legătură cu acesta

LISTA DE CONTROL PRIVIND SUPORTERII CARE REPREZINTĂ UN RISC

| Elemente | Observații însoțitoare |
| --- | --- |
| ORDINEA PUBLICĂ

  Rivalitatea istorică dintre cluburi
  Violența preconizată
  Comportamentul rasist
  Suporterii echipei adverse care ar putea ajunge în sectorul echipei gazdă
  Invadarea terenului
  Probleme legate de alcool
  Utilizarea de arme
  Cunoașterea tacticilor poliției
  Diverse

  SIGURANȚA PUBLICĂ

  Amenințarea teroristă
  Tensiunea politică/utilizarea de bannere
  Utilizarea posibilă de torțe/artificii
  Suporterii care călătoresc fără bilete
  Biletele de pe piața neagră
  Diverse

  ACTIVITATEA INFRACȚIONALĂ

  Bilete contrafăcute
  Vânzarea/utilizarea de stupefiante ilegale
  Diverse | |

Elemente

Observații însoțitoare

ORDINEA PUBLICĂ

Rivalitatea istorică dintre cluburi

Violența preconizată

Comportamentul rasist

Suporterii echipei adverse care ar putea ajunge în sectorul echipei gazdă

Invadarea terenului

Probleme legate de alcool

Utilizarea de arme

Cunoașterea tacticilor poliției

Diverse

SIGURANȚA PUBLICĂ

Amenințarea teroristă

Tensiunea politică/utilizarea de bannere

Utilizarea posibilă de torțe/artificii

Suporterii care călătoresc fără bilete

Biletele de pe piața neagră

Diverse

ACTIVITATEA INFRACȚIONALĂ

Bilete contrafăcute

Vânzarea/utilizarea de stupefiante ilegale

Diverse

---

III Acte pregătitoare

INIȚIATIVE ALE STATELOR MEMBRE

| 24.6.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | C 165/22 |
| --- | --- | --- | --- |

24.6.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

C 165/22

---

Inițiativă a Regatului Belgiei, a Republicii Bulgaria, a Republicii Estonia, a Regatului Spaniei, a Republicii Austria, a Republicii Slovenia și a Regatului Suediei pentru o directivă a Parlamentului European și a Consiliului din ... privind ordinul european de anchetă în materie penală

2010/C 165/02

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 82 alineatul (1) litera (a),

având în vedere inițiativa Regatului Belgiei, a Republicii Bulgaria a Republicii Estonia, a Regatului Spaniei, a Republicii Austria, a Republicii Slovenia și a Regatului Suediei,

după transmiterea propunerii de act legislativ către parlamentele naționale,

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,

întrucât:

| (1) | Uniunea Europeană și-a stabilit obiectivul de a menține și de a dezvolta un spațiu de libertate, securitate și justiție. |
| --- | --- |

(1)

Uniunea Europeană și-a stabilit obiectivul de a menține și de a dezvolta un spațiu de libertate, securitate și justiție.

| (2) | În conformitate cu articolul 82 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, cooperarea judiciară în materie penală în cadrul Uniunii se bazează pe principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor și a deciziilor judiciare, la care se face trimitere, începând cu Consiliul European de la Tampere din 15-16 octombrie 1999, ca la piatra de temelie a cooperării judiciare în materie penală în cadrul Uniunii. |
| --- | --- |

(2)

În conformitate cu articolul 82 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, cooperarea judiciară în materie penală în cadrul Uniunii se bazează pe principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor și a deciziilor judiciare, la care se face trimitere, începând cu Consiliul European de la Tampere din 15-16 octombrie 1999, ca la piatra de temelie a cooperării judiciare în materie penală în cadrul Uniunii.

| (3) | Decizia-cadru 2003/577/JAI a Consiliului din 22 iulie 2003 privind executarea, în cadrul Uniunii Europene, a ordinelor de indisponibilizare a bunurilor sau a probelor (1) a abordat necesitatea recunoașterii reciproce imediate a ordinelor pentru a preveni distrugerea, transformarea, deplasarea, transferul sau înstrăinarea probelor. Cu toate acestea, deoarece instrumentul respectiv este limitat la faza de indisponibilizare, ordinul de indisponibilizare trebuie să fie însoțit de o cerere separată de transfer al probelor către statul emitent, în conformitate cu normele aplicabile asistenței reciproce în materie penală. Aceasta rezultă într-o procedură în două etape care îi afectează eficiența. În plus, acest regim coexistă cu instrumentele tradiționale de cooperare și, în consecință, este rar utilizat în practică de către autoritățile competente. |
| --- | --- |

(3)

Decizia-cadru 2003/577/JAI a Consiliului din 22 iulie 2003 privind executarea, în cadrul Uniunii Europene, a ordinelor de indisponibilizare a bunurilor sau a probelor (1) a abordat necesitatea recunoașterii reciproce imediate a ordinelor pentru a preveni distrugerea, transformarea, deplasarea, transferul sau înstrăinarea probelor. Cu toate acestea, deoarece instrumentul respectiv este limitat la faza de indisponibilizare, ordinul de indisponibilizare trebuie să fie însoțit de o cerere separată de transfer al probelor către statul emitent, în conformitate cu normele aplicabile asistenței reciproce în materie penală. Aceasta rezultă într-o procedură în două etape care îi afectează eficiența. În plus, acest regim coexistă cu instrumentele tradiționale de cooperare și, în consecință, este rar utilizat în practică de către autoritățile competente.

| (4) | Decizia-cadru 2008/978/JAI a Consiliului din 18 decembrie 2008 privind mandatul european de obținere a probelor în vederea obținerii de obiecte, documente și date în vederea utilizării acestora în cadrul procedurilor în materie penală (2) a fost adoptată în aplicarea principiului recunoașterii reciproce în această materie. Cu toate acestea, mandatul european de obținere a probelor se aplică doar probelor deja existente și, prin urmare, acoperă un spectru limitat de cooperare judiciară în materie penală cu privire la probe. Din cauza domeniului de aplicare limitat, autoritățile competente sunt libere să utilizeze fie noul regim, fie procedurile de asistență judiciară reciprocă, care rămân aplicabile, în orice caz, probelor care nu se încadrează în domeniul de aplicare a mandatului european de obținere a probelor. |
| --- | --- |

(4)

Decizia-cadru 2008/978/JAI a Consiliului din 18 decembrie 2008 privind mandatul european de obținere a probelor în vederea obținerii de obiecte, documente și date în vederea utilizării acestora în cadrul procedurilor în materie penală (2) a fost adoptată în aplicarea principiului recunoașterii reciproce în această materie. Cu toate acestea, mandatul european de obținere a probelor se aplică doar probelor deja existente și, prin urmare, acoperă un spectru limitat de cooperare judiciară în materie penală cu privire la probe. Din cauza domeniului de aplicare limitat, autoritățile competente sunt libere să utilizeze fie noul regim, fie procedurile de asistență judiciară reciprocă, care rămân aplicabile, în orice caz, probelor care nu se încadrează în domeniul de aplicare a mandatului european de obținere a probelor.

| (5) | De la adoptarea Deciziilor-cadru 2003/577/JAI și 2008/978/JAI, a devenit evident faptul că actualul cadru de colectare a probelor este prea fragmentat și prea complicat. În consecință, se impune o nouă abordare. |
| --- | --- |

(5)

De la adoptarea Deciziilor-cadru 2003/577/JAI și 2008/978/JAI, a devenit evident faptul că actualul cadru de colectare a probelor este prea fragmentat și prea complicat. În consecință, se impune o nouă abordare.

| (6) | În cadrul programului de la Stockholm, care a fost adoptat la 11 decembrie 2009, Consiliul European a decis că ar trebui să se urmărească instituirea unui sistem cuprinzător pentru obținerea probelor în cazurile cu o dimensiune transfrontalieră, pe baza principiului recunoașterii reciproce. Consiliul European a arătat că instrumentele existente în acest domeniu constituie un regim fragmentar și că este necesară o nouă abordare, bazată pe principiul recunoașterii reciproce, dar care să ia în considerare și flexibilitatea sistemului tradițional de asistență judiciară reciprocă. În consecință, Consiliul European a solicitat un sistem cuprinzător care să înlocuiască instrumentele existente în acest domeniu, inclusiv Decizia-cadru privind mandatul european de obținere a probelor, care să includă pe cât posibil toate tipurile de probe și care să prevadă termene pentru aplicare și să limiteze pe cât posibil motivele de refuz. |
| --- | --- |

(6)

În cadrul programului de la Stockholm, care a fost adoptat la 11 decembrie 2009, Consiliul European a decis că ar trebui să se urmărească instituirea unui sistem cuprinzător pentru obținerea probelor în cazurile cu o dimensiune transfrontalieră, pe baza principiului recunoașterii reciproce. Consiliul European a arătat că instrumentele existente în acest domeniu constituie un regim fragmentar și că este necesară o nouă abordare, bazată pe principiul recunoașterii reciproce, dar care să ia în considerare și flexibilitatea sistemului tradițional de asistență judiciară reciprocă. În consecință, Consiliul European a solicitat un sistem cuprinzător care să înlocuiască instrumentele existente în acest domeniu, inclusiv Decizia-cadru privind mandatul european de obținere a probelor, care să includă pe cât posibil toate tipurile de probe și care să prevadă termene pentru aplicare și să limiteze pe cât posibil motivele de refuz.

| (7) | Această nouă abordare se bazează pe un instrument unic numit ordinul european de anchetă (EIO - European Investigation Order). Un ordin european de anchetă urmează să fie emis în scopul desfășurării uneia sau a mai multor măsuri de anchetă specifice în statul executant în vederea strângerii probelor. Aceasta include obținerea de probe care sunt deja în posesia autorității executante. |
| --- | --- |

(7)

Această nouă abordare se bazează pe un instrument unic numit ordinul european de anchetă (EIO - European Investigation Order). Un ordin european de anchetă urmează să fie emis în scopul desfășurării uneia sau a mai multor măsuri de anchetă specifice în statul executant în vederea strângerii probelor. Aceasta include obținerea de probe care sunt deja în posesia autorității executante.

| (8) | Un ordin european de anchetă are un domeniu de aplicare orizontal și, în consecință, se aplică tuturor măsurilor de anchetă. Totuși, unele măsuri necesită norme specifice care sunt mai eficient tratate în mod separat, precum instituirea unei echipe comune de anchetă și strângerea de probe în cadrul unei astfel de echipe, precum și unele forme specifice de interceptare a comunicațiilor, ca de exemplu interceptarea cu transmisia și intercepția imediată a telecomunicațiilor prin satelit. Instrumentele existente ar trebui să continue să se aplice acestor tipuri de măsuri. |
| --- | --- |

(8)

Un ordin european de anchetă are un domeniu de aplicare orizontal și, în consecință, se aplică tuturor măsurilor de anchetă. Totuși, unele măsuri necesită norme specifice care sunt mai eficient tratate în mod separat, precum instituirea unei echipe comune de anchetă și strângerea de probe în cadrul unei astfel de echipe, precum și unele forme specifice de interceptare a comunicațiilor, ca de exemplu interceptarea cu transmisia și intercepția imediată a telecomunicațiilor prin satelit. Instrumentele existente ar trebui să continue să se aplice acestor tipuri de măsuri.

| (9) | Prezenta directivă nu se aplică supravegherilor transfrontaliere, menționate la articolul 40 din Convenția din 19 iunie 1990 de punere în aplicare a Acordului Schengen (3). |
| --- | --- |

(9)

Prezenta directivă nu se aplică supravegherilor transfrontaliere, menționate la articolul 40 din Convenția din 19 iunie 1990 de punere în aplicare a Acordului Schengen (3).

| (10) | Ordinul european de anchetă ar trebui să se axeze pe măsura de anchetă care trebuie utilizată. Autoritatea emitentă este cea mai în măsură să decidă ce măsură trebuie utilizată, pe baza cunoașterii detaliilor anchetei avute în vedere. Totuși, autoritatea executantă ar trebui să aibă posibilitatea de a utiliza un alt tip de măsură, fie din cauza faptului că măsura solicitată nu există, fie pentru că nu este disponibilă în temeiul legislației naționale sau din cauza faptului că celălalt tip de măsură va obține același rezultat precum măsura prevăzută de ordinul european de anchetă prin mijloace mai puțin coercitive. |
| --- | --- |

(10)

Ordinul european de anchetă ar trebui să se axeze pe măsura de anchetă care trebuie utilizată. Autoritatea emitentă este cea mai în măsură să decidă ce măsură trebuie utilizată, pe baza cunoașterii detaliilor anchetei avute în vedere. Totuși, autoritatea executantă ar trebui să aibă posibilitatea de a utiliza un alt tip de măsură, fie din cauza faptului că măsura solicitată nu există, fie pentru că nu este disponibilă în temeiul legislației naționale sau din cauza faptului că celălalt tip de măsură va obține același rezultat precum măsura prevăzută de ordinul european de anchetă prin mijloace mai puțin coercitive.

| (11) | Executarea unui ordin european de anchetă ar trebui să se desfășoare în conformitate cu formalitățile și procedurile indicate în mod expres de statul emitent, în cea mai mare măsură posibilă și fără a aduce atingere principiilor fundamentale de drept al statului emitent. Autoritatea emitentă poate solicita ca una sau mai multe autorități ale statului emitent să participe la executarea ordinului european de anchetă, în sprijinul autorităților competente ale statului executant. Posibilitatea nu implică niciun fel de competențe ale autorităților de aplicare a legii pentru autoritățile statutului emitent pe teritoriul statutului executant. |
| --- | --- |

(11)

Executarea unui ordin european de anchetă ar trebui să se desfășoare în conformitate cu formalitățile și procedurile indicate în mod expres de statul emitent, în cea mai mare măsură posibilă și fără a aduce atingere principiilor fundamentale de drept al statului emitent. Autoritatea emitentă poate solicita ca una sau mai multe autorități ale statului emitent să participe la executarea ordinului european de anchetă, în sprijinul autorităților competente ale statului executant. Posibilitatea nu implică niciun fel de competențe ale autorităților de aplicare a legii pentru autoritățile statutului emitent pe teritoriul statutului executant.

| (12) | Pentru a asigura eficacitatea cooperării judiciare în materie penală, posibilitatea refuzului de a recunoaște sau de a executa ordinul european de anchetă, precum și motivele pentru amânarea executării acestuia ar trebui limitate. |
| --- | --- |

(12)

Pentru a asigura eficacitatea cooperării judiciare în materie penală, posibilitatea refuzului de a recunoaște sau de a executa ordinul european de anchetă, precum și motivele pentru amânarea executării acestuia ar trebui limitate.

| (13) | Restricțiile legate de timp sunt necesare pentru a asigura cooperarea rapidă, eficientă și consecventă între statele membre în materie penală. Luarea deciziei privind recunoașterea sau executarea, precum și actuala executare a măsurii de anchetă, ar trebui să se desfășoare cu aceeași viteză și grad de prioritate ca și pentru un caz național similar. Ar trebui să fie prevăzute termene pentru a asigura luarea unei decizii sau executarea în termen rezonabil sau pentru a respecta constrângeri procedurale în statul emitent. |
| --- | --- |

(13)

Restricțiile legate de timp sunt necesare pentru a asigura cooperarea rapidă, eficientă și consecventă între statele membre în materie penală. Luarea deciziei privind recunoașterea sau executarea, precum și actuala executare a măsurii de anchetă, ar trebui să se desfășoare cu aceeași viteză și grad de prioritate ca și pentru un caz național similar. Ar trebui să fie prevăzute termene pentru a asigura luarea unei decizii sau executarea în termen rezonabil sau pentru a respecta constrângeri procedurale în statul emitent.

| (14) | Ordinul european de anchetă prevede un regim unic pentru obținerea probelor. Totuși, sunt necesare norme suplimentare pentru unele tipuri de măsuri de anchetă care ar trebui incluse în ordinul european de anchetă, precum transferul temporar de persoane aflate în custodie, audieri prin teleconferință sau videoconferință, obținerea de informații referitoare la conturile bancare sau la tranzacțiile bancare sau livrări supravegheate. Măsurile de anchetă care implică strângerea probelor în timp real în mod continuu și într-o anumită perioadă de timp sunt incluse în ordinul european de anchetă, dar ar trebui acordată flexibilitate autorității executante pentru aceste măsuri, date fiind diferențele existente în legislațiile naționale ale statelor membre. |
| --- | --- |

(14)

Ordinul european de anchetă prevede un regim unic pentru obținerea probelor. Totuși, sunt necesare norme suplimentare pentru unele tipuri de măsuri de anchetă care ar trebui incluse în ordinul european de anchetă, precum transferul temporar de persoane aflate în custodie, audieri prin teleconferință sau videoconferință, obținerea de informații referitoare la conturile bancare sau la tranzacțiile bancare sau livrări supravegheate. Măsurile de anchetă care implică strângerea probelor în timp real în mod continuu și într-o anumită perioadă de timp sunt incluse în ordinul european de anchetă, dar ar trebui acordată flexibilitate autorității executante pentru aceste măsuri, date fiind diferențele existente în legislațiile naționale ale statelor membre.

| (15) | Prezenta directivă înlocuiește Deciziile-cadru 2003/577/JAI și 2008/978/JAI, precum și diferitele instrumente privind asistența judiciară reciprocă în materie penală, în măsura în care acestea reglementează obținerea de probe pentru utilizarea procedurilor în materie penală. |
| --- | --- |

(15)

Prezenta directivă înlocuiește Deciziile-cadru 2003/577/JAI și 2008/978/JAI, precum și diferitele instrumente privind asistența judiciară reciprocă în materie penală, în măsura în care acestea reglementează obținerea de probe pentru utilizarea procedurilor în materie penală.

| (16) | Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume recunoașterea reciprocă a deciziilor luate în vederea obținerii de probe, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre și, prin urmare, având în vedere amploarea și efectele acțiunii, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii respectivului obiectiv. |
| --- | --- |

(16)

Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume recunoașterea reciprocă a deciziilor luate în vederea obținerii de probe, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre și, prin urmare, având în vedere amploarea și efectele acțiunii, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii respectivului obiectiv.

| (17) | Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute la articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană și reflectate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special la titlul VI din aceasta. Nicio dispoziție din prezenta directivă nu poate fi interpretată ca o interdicție de a refuza executarea unui ordin european de anchetă în cazul în care există motive să se considere, pe baza unor elemente obiective, că respectivul ordin european de anchetă a fost emis cu scopul de a urmări în justiție o persoană sau de a-i impune sancțiuni din motive legate de sex, origine rasială sau etnică, religie, orientare sexuală, cetățenie, limbă sau opinii politice sau să se considere că respectivul ordin european de anchetă poate aduce atingere situației persoanei în cauză din unul dintre aceste motive. |
| --- | --- |

(17)

Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute la articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană și reflectate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special la titlul VI din aceasta. Nicio dispoziție din prezenta directivă nu poate fi interpretată ca o interdicție de a refuza executarea unui ordin european de anchetă în cazul în care există motive să se considere, pe baza unor elemente obiective, că respectivul ordin european de anchetă a fost emis cu scopul de a urmări în justiție o persoană sau de a-i impune sancțiuni din motive legate de sex, origine rasială sau etnică, religie, orientare sexuală, cetățenie, limbă sau opinii politice sau să se considere că respectivul ordin european de anchetă poate aduce atingere situației persoanei în cauză din unul dintre aceste motive.

| (18) | [În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Regatul Unit și Irlanda și-au notificat intenția de a participa la adoptarea prezentei directive.] |
| --- | --- |

(18)

[În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Regatul Unit și Irlanda și-au notificat intenția de a participa la adoptarea prezentei directive.]

| (19) | În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei directive, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării acesteia, |
| --- | --- |

(19)

În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei directive, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării acesteia,

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

CAPITOLUL I

ORDINUL EUROPEAN DE ANCHETĂ

Articolul 1

Definiția ordinului european de anchetă și obligația de executare a acestuia

(1)   Ordinul european de anchetă (EIO) reprezintă o decizie judiciară emisă de o autoritate competentă a unui stat membru (statul emitent) în vederea desfășurării uneia sau a mai multor măsuri de anchetă specifice într-un alt stat membru (statul executant) în vederea strângerii probelor în cadrul procedurilor menționate la articolul 4.

(2)   Statele membre execută orice ordin european de anchetă, pe baza principiului recunoașterii reciproce și în conformitate cu dispozițiile prezentei decizii.

(3)   Prezenta directivă nu are ca efect modificarea obligației de respectare a drepturilor fundamentale și a principiilor juridice fundamentale, astfel cum sunt consacrate la articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană, și nu aduce atingere obligațiilor care revin autorităților judiciare în această privință. De asemenea, prezenta directivă nu are efectul de a solicita statelor membre să adopte măsuri care să contravină normelor constituționale referitoare la libertatea de asociere, libertatea presei și libertatea de exprimare în alte mijloace de informare în masă.

Articolul 2

Definiții

În sensul prezentei directive:

| (a) | „autoritate emitentă” înseamnă:






  (i) | un judecător, o instanță judecătorească, un judecător de instrucție sau un procuror competent pentru cauza vizată; sau |
| --- | --- | --- |

(a)

„autoritate emitentă” înseamnă:

(i)

un judecător, o instanță judecătorească, un judecător de instrucție sau un procuror competent pentru cauza vizată; sau

| (ii) | orice altă autoritate judiciară, astfel cum este definită de către statul emitent, care acționează, în cazul respectiv, în calitate de autoritate care conduce ancheta penală și care este competentă să dispună strângerea de probe în conformitate cu legislația națională; |
| --- | --- |

(ii)

orice altă autoritate judiciară, astfel cum este definită de către statul emitent, care acționează, în cazul respectiv, în calitate de autoritate care conduce ancheta penală și care este competentă să dispună strângerea de probe în conformitate cu legislația națională;

| (b) | „autoritate executantă” înseamnă o autoritate care are competența de a recunoaște sau de a executa un ordin european de anchetă (EIO) în conformitate cu prezenta directivă. Autoritatea executantă este autoritatea care are competența de a dispune măsura de anchetă menționată în ordinul european de anchetă într-un caz național similar. |
| --- | --- |

(b)

„autoritate executantă” înseamnă o autoritate care are competența de a recunoaște sau de a executa un ordin european de anchetă (EIO) în conformitate cu prezenta directivă. Autoritatea executantă este autoritatea care are competența de a dispune măsura de anchetă menționată în ordinul european de anchetă într-un caz național similar.

Articolul 3

Domeniul de aplicare a ordinului european de anchetă

(1)   Ordinul european de anchetă include orice măsuri de anchetă, cu excepția măsurilor menționate la alineatul (2).

(2)   Următoarele măsuri nu sunt incluse în ordinul european de anchetă:

| (a) | instituirea unei echipe comune de anchetă și strângerea probelor în cadrul unei astfel de echipe comune, astfel cum se prevede la articolul 13 din Convenția privind asistența reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene (4) (denumită în continuare „Convenția”) și în Decizia-cadru 2002/465/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind echipele comune de anchetă (5); |
| --- | --- |

(a)

instituirea unei echipe comune de anchetă și strângerea probelor în cadrul unei astfel de echipe comune, astfel cum se prevede la articolul 13 din Convenția privind asistența reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene (4) (denumită în continuare „Convenția”) și în Decizia-cadru 2002/465/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind echipele comune de anchetă (5);

| (b) | interceptarea și transmiterea imediată a telecomunicațiilor menționate la articolul 18 alineatul (1) litera (a) din Convenție; precum și |
| --- | --- |

(b)

interceptarea și transmiterea imediată a telecomunicațiilor menționate la articolul 18 alineatul (1) litera (a) din Convenție; precum și

| (c) | interceptarea de telecomunicații menționate la articolul 18 alineatul (1) litera (b) din Convenție în măsura în care privesc situații menționate la articolul 18 alineatul (2) literele (a) și (c) și la articolul 20 din Convenție. |
| --- | --- |

(c)

interceptarea de telecomunicații menționate la articolul 18 alineatul (1) litera (b) din Convenție în măsura în care privesc situații menționate la articolul 18 alineatul (2) literele (a) și (c) și la articolul 20 din Convenție.

Articolul 4

Tipuri de proceduri pentru care poate fi emis ordinul european de anchetă

Ordinul european de anchetă poate fi emis:

| (a) | în cazul procedurilor penale inițiate de către o autoritate judiciară sau care poate fi inițiată în fața unei autorități judiciare pentru o infracțiune penală în temeiul legislației naționale a statului emitent; |
| --- | --- |

(a)

în cazul procedurilor penale inițiate de către o autoritate judiciară sau care poate fi inițiată în fața unei autorități judiciare pentru o infracțiune penală în temeiul legislației naționale a statului emitent;

| (b) | în cazul procedurilor inițiate de autorități administrative cu privire la fapte care constituie încălcări ale normelor de drept și care sunt incriminate prin legislația națională a statului emitent și în cazul în care decizia autorităților menționate poate da naștere unei căi de atac în fața unei instanțe competente, în special în materie penală; |
| --- | --- |

(b)

în cazul procedurilor inițiate de autorități administrative cu privire la fapte care constituie încălcări ale normelor de drept și care sunt incriminate prin legislația națională a statului emitent și în cazul în care decizia autorităților menționate poate da naștere unei căi de atac în fața unei instanțe competente, în special în materie penală;

| (c) | în cazul procedurilor inițiate de autorități judiciare cu privire la fapte care constituie încălcări ale normelor de drept și care sunt incriminate prin legislația națională a statului emitent și în cazul în care decizia autorităților menționate poate da naștere unei căi de atac în fața unei instanțe competente, în special în materie penală; precum și |
| --- | --- |

(c)

în cazul procedurilor inițiate de autorități judiciare cu privire la fapte care constituie încălcări ale normelor de drept și care sunt incriminate prin legislația națională a statului emitent și în cazul în care decizia autorităților menționate poate da naștere unei căi de atac în fața unei instanțe competente, în special în materie penală; precum și

| (d) | în legătură cu proceduri menționate la literele (a), (b) și (c), care privesc fapte sau infracțiuni care pot angaja răspunderea unei persoane juridice sau pot conduce la aplicarea de sancțiuni penale unei persoane juridice în statul emitent. |
| --- | --- |

(d)

în legătură cu proceduri menționate la literele (a), (b) și (c), care privesc fapte sau infracțiuni care pot angaja răspunderea unei persoane juridice sau pot conduce la aplicarea de sancțiuni penale unei persoane juridice în statul emitent.

Articolul 5

Conținutul și forma ordinului european de anchetă

(1)   Ordinul european de anchetă, prezentat în formularul prevăzut în anexa A, se completează, se semnează, iar conținutul său se certifică pentru conformitate de către autoritatea emitentă.

(2)   Fiecare stat membru precizează limba (limbile) care, între limbile oficiale ale instituțiilor Uniunii și în plus față de limba oficială (limbile oficiale) a (ale) statului membru vizat, poate (pot) fi utilizată (utilizate) pentru redactarea sau traducerea ordinului european de anchetă atunci când statul în cauză este statul executant.

CAPITOLUL II

PROCEDURI ȘI GARANȚII PENTRU STATUL EMITENT

Articolul 6

Transmiterea ordinului european de anchetă

(1)   Ordinul european de anchetă se transmite de autoritatea emitentă către autoritatea executantă prin orice mijloace care permit o înregistrare scrisă și în condiții care să permită statului executant să stabilească autenticitatea acestuia. Toate comunicările oficiale ulterioare au loc direct între autoritatea emitentă și autoritatea executantă.

(2)   Fără a aduce atingere articolului 2 litera (b), fiecare stat membru poate desemna o autoritate centrală sau, în cazul în care sistemul juridic al acestuia prevede astfel, mai multe autorități centrale, pentru a sprijini autoritățile judiciare competente. Un stat membru poate, în cazul în care se dovedește necesar din motive de organizare a sistemului său judiciar intern, să încredințeze autorității sau autorităților sale centrale transmiterea și primirea, pe cale administrativă, a ordinului european de anchetă, precum și a oricărei alte corespondențe oficiale în legătură cu acesta.

(3)   În cazul în care autoritatea emitentă dorește acest lucru, transmiterea poate fi efectuată prin intermediul sistemului securizat de telecomunicații al Rețelei Judiciare Europene.

(4)   În cazul în care autoritatea executantă este necunoscută, autoritatea emitentă face toate investigațiile necesare, inclusiv prin intermediul punctelor de contact ale Rețelei Judiciare Europene, pentru a obține informațiile de la statul executant.

(5)   În cazul în care autoritatea din statul executant care primește un ordin european de anchetă nu are competența să îl recunoască și să ia măsurile necesare pentru executarea acestuia, aceasta transmite din oficiu ordinul european de anchetă autorității executante și informează autoritatea emitentă în consecință.

(6)   Toate dificultățile legate de transmiterea sau de autenticitatea oricărui document necesar executării ordinului european de anchetă sunt soluționate prin contacte directe între autoritățile emitente și autoritățile executante implicate sau, după caz, prin intervenția autorităților centrale ale statelor membre.

Articolul 7

Ordinul european de anchetă cu referire la un ordin precedent

(1)   În cazul în care autoritatea emitentă emite un ordin european de anchetă care vine în completarea unui ordin precedent, aceasta precizează acest fapt în ordinul respectiv, în conformitate cu formularul prevăzut în anexa A.

(2)   În cazul în care, în conformitate cu articolul 8 alineatul (3), autoritatea emitentă participă la executarea ordinului european de anchetă în statul executant, aceasta poate adresa, fără a aduce atingere notificărilor făcute în temeiul articolului 28 alineatul (1) litera (c), un ordin european de anchetă care suplimentează ordinul european de anchetă anterior direct autorității executante, pe durata prezenței sale pe teritoriul statului în cauză.

CAPITOLUL III

PROCEDURI ȘI GARANȚII PENTRU STATUL EXECUTANT

Articolul 8

Recunoașterea și executarea

(1)   Autoritatea de executare recunoaște un ordin european de anchetă, transmis în conformitate cu articolul 6, fără a fi necesară nicio altă formalitate, și ia, fără întârziere, măsurile necesare executării sale în același mod și cu aceleași mijloace ca în situația în care măsura de anchetă în cauză ar fi fost dispusă de către o autoritate a statului executant, cu excepția cazului în care această autoritate hotărăște să invoce unul dintre temeiurile de nerecunoaștere sau de neexecutare menționate la articolul 10 sau unul dintre temeiurile de amânare prevăzute la articolul 14.

(2)   Autoritatea executantă respectă formalitățile și procedurile indicate în mod expres de autoritatea emitentă, cu excepția cazului în care se prevede altfel prin prezenta directivă și cu condiția ca aceste formalități și proceduri să nu contravină principiilor fundamentale de drept al statului executant.

(3)   Autoritatea emitentă poate solicita ca una sau mai multe autorități ale statului emitent să participe la executarea ordinului european de anchetă, în sprijinul autorităților competente ale statului executant. Autoritatea executantă se conformează acestei cereri, cu condiția ca această participare să nu contravină principiilor fundamentale de drept al statului executant.

(4)   Autoritatea emitentă și executantă se pot consulta între ele, prin orice mijloace adecvate, în vederea facilitării aplicării eficiente a dispozițiilor prezentului articol.

Articolul 9

Recurgerea la un tip diferit de măsură de anchetă

(1)   Autoritatea executantă poate decide să recurgă la o altă măsură de anchetă decât cea prevăzută de ordinul european de anchetă atunci când:

| (a) | măsura de anchetă indicată de ordinul european de anchetă nu există în temeiul statului executant; |
| --- | --- |

(a)

măsura de anchetă indicată de ordinul european de anchetă nu există în temeiul statului executant;

| (b) | măsura de anchetă indicată de ordinul european de anchetă există în dreptul statului executant, dar utilizarea sa este limitată la o listă sau categorie de infracțiuni care nu cuprinde infracțiunea inclusă în ordinul european de anchetă; sau |
| --- | --- |

(b)

măsura de anchetă indicată de ordinul european de anchetă există în dreptul statului executant, dar utilizarea sa este limitată la o listă sau categorie de infracțiuni care nu cuprinde infracțiunea inclusă în ordinul european de anchetă; sau

| (c) | măsura de anchetă selectată de autoritatea executantă va avea același rezultat ca măsura prevăzută de ordinul european de anchetă prin mijloace mai puțin coercitive. |
| --- | --- |

(c)

măsura de anchetă selectată de autoritatea executantă va avea același rezultat ca măsura prevăzută de ordinul european de anchetă prin mijloace mai puțin coercitive.

(2)   Atunci când decide să facă uz de posibilitatea menționată la primul alineat, autoritatea executantă informează, în primul rând, autoritatea emitentă, care poate decide retragerea ordinului european de anchetă.

Articolul 10

Motive de nerecunoaștere sau de neexecutare

(1)   Recunoașterea sau executarea ordinului european de anchetă poate fi refuzată în statul executant:

| (a) | în cazul în care legislația statului executant prevede o imunitate sau un privilegiu care face imposibilă executarea ordinului european de anchetă; |
| --- | --- |

(a)

în cazul în care legislația statului executant prevede o imunitate sau un privilegiu care face imposibilă executarea ordinului european de anchetă;

| (b) | dacă, într-un caz specific, executarea sa ar aduce atingere intereselor naționale fundamentale în materie de securitate, ar pune în pericol sursa informației, sau ar implica utilizarea de informații clasificate cu privire la activități specifice ale serviciilor de informații; |
| --- | --- |

(b)

dacă, într-un caz specific, executarea sa ar aduce atingere intereselor naționale fundamentale în materie de securitate, ar pune în pericol sursa informației, sau ar implica utilizarea de informații clasificate cu privire la activități specifice ale serviciilor de informații;

| (c) | dacă, în cazurile menționate la articolul 9 alineatul (1) literele (a) și (b), nu există altă măsură de anchetă disponibilă care va permite obținerea unui rezultat similar; sau |
| --- | --- |

(c)

dacă, în cazurile menționate la articolul 9 alineatul (1) literele (a) și (b), nu există altă măsură de anchetă disponibilă care va permite obținerea unui rezultat similar; sau

| (d) | dacă ordinul european de anchetă a fost emis în cadrul unor proceduri menționate la articolul 4 alineatele (b) și (c) și măsura nu ar fi fost autorizată într-un caz național similară. |
| --- | --- |

(d)

dacă ordinul european de anchetă a fost emis în cadrul unor proceduri menționate la articolul 4 alineatele (b) și (c) și măsura nu ar fi fost autorizată într-un caz național similară.

(2)   În cazurile menționate la alineatul (1) literele (b) și (c), înainte de a decide nerecunoașterea sau neexecutarea unui ordin european de anchetă, în tot sau în parte, autoritatea executantă se consultă cu autoritatea emitentă, prin orice mijloace adecvate, și, după caz, îi solicită să furnizeze, fără întârziere, orice informații necesare.

Articolul 11

Termene pentru recunoaștere sau executare

(1)   Decizia privind recunoașterea sau executarea este luată și măsura de anchetă este pusă în aplicare cu aceeași celeritate și grad de prioritate ca într-un caz național similar și, în orice caz, în cadrul termenelor prevăzute la prezentul articol.

(2)   În cazul în care autoritatea emitentă a indicat în ordinul european de anchetă faptul că, din cauza termenelor procedurale, a gravității infracțiunii sau a altor împrejurări urgente, este necesar un termen mai redus decât cele prevăzute la prezentul articol, sau dacă autoritatea emitentă a declarat în ordinul european de anchetă că măsura de anchetă trebuie pusă în aplicare la o dată anume, autoritatea executantă ține seama de această cerință pe cât posibil.

(3)   Decizia privind recunoașterea sau executarea se ia de îndată ce este posibil și, fără a aduce atingere alineatului (5), în termen de cel mult 30 de zile de la primirea ordinului european de anchetă de către autoritatea executantă competentă.

(4)   Dacă nu există motive de amânare în temeiul articolului 14 sau probele menționate în măsura de anchetă inclusă în ordinul european de anchetă se află deja în posesia statului executant, autoritatea executantă aplică măsura de anchetă fără întârziere și fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (5) nu mai târziu de 90 de zile de la decizia menționată la alineatul (3).

(5)   Atunci când, într-un caz particular, autoritatea executantă competentă nu poate respecta termenul prevăzut la alineatul (3), aceasta informează fără întârziere autoritatea competentă din statul emitent, prin orice mijloace, indicând motivele amânării și timpul estimativ necesar pentru luarea deciziei. În acest caz, termenul prevăzut la alineatul (3) poate fi prelungit cu maximum 30 de zile.

(6)   Atunci când, într-un caz particular, autoritatea executantă competentă nu poate respecta termenul prevăzut la alineatul (4), aceasta informează fără întârziere autoritatea competentă din statul emitent, prin orice mijloace, indicând motivele amânării și se consultă cu autoritatea emitentă cu privire la calendarul adecvat pentru aplicarea măsurii.

Articolul 12

Transferul probelor

(1)   Autoritatea executantă transferă statului emitent, fără întârziere nejustificată, probele obținute ca rezultat al executării ordinului european de anchetă. Atunci când se solicită în ordinul european de anchetă și, dacă este posibil, în temeiul legislației naționale a statului executant, probele sunt imediat transferate autorităților competente ale statului emitent care participă la executarea ordinului european de anchetă, în conformitate cu dispozițiile articolului 8 alineatul (3).

(2)   În momentul transferului probelor obținute, autoritatea executantă indică dacă solicită ca acestea să fie înapoiate statului executant de îndată ce nu mai sunt necesare statului emitent.

Articolul 13

Căi de atac

Căile de atac sunt disponibile pentru părțile interesate, în conformitate cu prevederile legislației naționale. Temeiurile de fond care stau la baza emiterii ordinului european de anchetă nu pot fi contestate decât printr-o acțiune deschisă înaintea unei instanțe judecătorești a statului emitent.

Articolul 14

Temeiuri pentru amânarea recunoașterii sau executării

(1)   Recunoașterea sau executarea ordinului european de anchetă poate fi amânată în statul executant în cazul în care:

| (a) | executarea acestuia ar putea aduce atingere unei anchete penale sau unei urmăriri penale în curs, atât timp cât statul executant consideră necesar; sau |
| --- | --- |

(a)

executarea acestuia ar putea aduce atingere unei anchete penale sau unei urmăriri penale în curs, atât timp cât statul executant consideră necesar; sau

| (b) | obiectele, documentele sau datele vizate sunt deja utilizate în alte proceduri, până când acestea nu mai sunt necesare în acest scop. |
| --- | --- |

(b)

obiectele, documentele sau datele vizate sunt deja utilizate în alte proceduri, până când acestea nu mai sunt necesare în acest scop.

(2)   De îndată ce temeiul pentru amânare încetează să existe, autoritatea executantă ia fără întârziere măsurile necesare executării ordinului european de anchetă și informează autoritatea emitentă în această privință prin orice mijloace care permit o înregistrare scrisă.

Articolul 15

Obligația de a informa

(1)   Autoritatea competentă din statul executant care primește ordinul european de anchetă, fără întârziere și, în orice caz, în termen de o săptămână de la primirea ordinului european de anchetă, confirmă primirea acestuia prin completarea și trimiterea formularului care figurează în anexa B. În cazul în care a fost desemnată o autoritate centrală în conformitate cu articolul 6 alineatul (2), această obligație este aplicabilă atât autorității centrale, cât și autorității executante care primește ordinul european de anchetă prin autoritatea centrală. În cazurile menționate la articolul 6 alineatul (5), această obligație se aplică atât autorității competente care a primit inițial ordinul european de anchetă, cât și autorității executante căreia îi este transmis ordinul în cele din urmă.

(2)   Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 9 alineatul (2), autoritatea executantă informează autoritatea emitentă:

| (a) | de îndată, prin orice mijloace, în cazul în care:






  (i) | este imposibil pentru autoritatea executantă să ia o decizie privind recunoașterea sau executarea din cauza faptului că formularul prevăzut în anexă este incomplet sau în mod vădit incorect; |
| --- | --- | --- |

(a)

de îndată, prin orice mijloace, în cazul în care:

(i)

este imposibil pentru autoritatea executantă să ia o decizie privind recunoașterea sau executarea din cauza faptului că formularul prevăzut în anexă este incomplet sau în mod vădit incorect;

| (ii) | în timpul executării ordinului european de anchetă, autoritatea executantă consideră, fără alte cercetări ulterioare, că ar putea fi oportun să ia măsuri de anchetă care nu au fost prevăzute inițial sau nu au putut fi specificate în momentul emiterii ordinului european de anchetă, pentru a permite autorității emitente să ia măsuri suplimentare în cazul respectiv; |
| --- | --- |

(ii)

în timpul executării ordinului european de anchetă, autoritatea executantă consideră, fără alte cercetări ulterioare, că ar putea fi oportun să ia măsuri de anchetă care nu au fost prevăzute inițial sau nu au putut fi specificate în momentul emiterii ordinului european de anchetă, pentru a permite autorității emitente să ia măsuri suplimentare în cazul respectiv;

| (iii) | autoritatea de executare stabilește că, în cazul respectiv, nu poate respecta formalitățile și procedurile indicate în mod expres de autoritatea emitentă, în conformitate cu articolul 8. |
| --- | --- |

(iii)

autoritatea de executare stabilește că, în cazul respectiv, nu poate respecta formalitățile și procedurile indicate în mod expres de autoritatea emitentă, în conformitate cu articolul 8.

La cererea autorității emitente, informația este confirmată fără întârziere prin orice mijloace care permit o înregistrare scrisă;

| (b) | fără întârziere, prin orice mijloace care permit o înregistrare scrisă:






  (i) | cu privire la orice decizie luată în conformitate cu articolul 10 alineatul (1); |
| --- | --- | --- |

(b)

fără întârziere, prin orice mijloace care permit o înregistrare scrisă:

(i)

cu privire la orice decizie luată în conformitate cu articolul 10 alineatul (1);

| (ii) | cu privire la amânarea executării sau recunoașterii ordinului european de anchetă, motivele principale care stau la baza amânării și, dacă este posibil, durata estimativă a amânării. |
| --- | --- |

(ii)

cu privire la amânarea executării sau recunoașterii ordinului european de anchetă, motivele principale care stau la baza amânării și, dacă este posibil, durata estimativă a amânării.

Articolul 16

Răspunderea penală privind funcționarii

Atunci când este prezent pe teritoriul statului executant în cadrul aplicării prezentei directive, funcționarii din statul emitent sunt considerați funcționari ai statului executant în ceea ce privește infracțiunile comise împotriva acestora sau de către aceștia.

Articolul 17

Răspunderea civilă privind funcționarii

(1)   În cazul în care, în cadrul aplicării prezentei directive, funcționarii statului emitent sunt prezenți pe teritoriul statului executant, statul emitent răspunde de orice prejudicii cauzate de aceștia în cursul operațiunilor, în conformitate cu legislația statului executant.

(2)   Statul membru pe al cărei teritoriu s-au produs prejudiciile menționate la alineatul (1) repară aceste prejudicii în condițiile aplicabile prejudiciilor cauzate de propriii săi agenți.

(3)   Statul membru ai cărui agenți au cauzat prejudicii unei persoane de pe teritoriul unui alt stat membru rambursează acestuia din urmă totalitatea sumelor pe care le-a plătit victimelor sau persoanelor îndreptățite în numele acestora.

(4)   Fără a aduce atingere exercitării drepturilor sale față de terțe părți și cu excepția alineatului (3), fiecare stat membru se abține în cazul prevăzut la alineatul (1) de a pretinde de la un alt stat membru rambursarea despăgubirilor pentru prejudiciile suferite.

Articolul 18

Confidențialitatea

(1)   Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a asigura faptul că autoritatea emitentă și autoritatea executantă țin seama, după cum se cuvine, în executarea ordinului european de anchetă, de confidențialitatea anchetei.

(2)   În conformitate cu prevederile legislației naționale, autoritatea executantă garantează confidențialitatea faptelor și a fondului ordinului european de anchetă, cu excepția gradului necesar pentru executarea măsurii de anchetă. Dacă autoritatea executantă nu poate respecta cerințele de confidențialitate, notifică acest lucru fără întârziere autorității emitente.

(3)   În conformitate cu legislația națională și dacă autoritatea executantă nu a indicat altfel, autoritatea emitentă păstrează confidențialitatea cu privire la orice probe și informații prevăzute de autoritatea executantă, cu excepția cazului în care difuzarea acestora este necesară pentru investigațiile și procedurile descrise în ordinul european de anchetă.

(4)   Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a garanta că băncile nu difuzează clientului băncii vizat sau persoanelor terțe faptul că au fost transmise statului emitent informații, în conformitate cu articolele 23, 24 și 25 sau faptul că se desfășoară o anchetă.

CAPITOLUL IV

DISPOZIȚII SPECIFICE PENTRU ANUMITE MĂSURI DE ANCHETĂ

Articolul 19

Transferul temporar către statul emitent al persoanelor ținute în custodie în scopul anchetei

(1)   Un ordin european de anchetă poate fi emis pentru transferul temporar al unei persoane aflate în custodie în statul executant pentru a aplica o măsură de anchetă pentru care este necesară prezența pe teritoriul statului emitent, cu condiția ca această persoană să fie trimisă înapoi în termenul stipulat de statul executant.

(2)   Pe lângă motivele de refuz menționate la articolul 10 alineatul (1), executarea ordinului european de anchetă poate fi, de asemenea, refuzată dacă:

| (a) | persoana în custodie nu consimte; |
| --- | --- |

(a)

persoana în custodie nu consimte;

| (b) | transferul îi poate prelungi reținerea. |
| --- | --- |

(b)

transferul îi poate prelungi reținerea.

(3)   Într-o situație reglementată de dispozițiile alineatului (1), tranzitul persoanei aflate în custodie pe teritoriul unui stat membru terț este acordat la cerere, cu furnizarea tuturor documentelor necesare.

(4)   Măsurile practice privind transferul temporar al persoanei și data până la care aceasta trebuie returnată pe teritoriul statului executant sunt convenite între statele membre vizate.

(5)   Persoana transferată rămâne în custodie pe teritoriul statului emitent și, după caz, pe teritoriul statului membru prin care este solicitat tranzitul, dacă statul membru executant nu solicită eliberarea sa.

(6)   Perioada de custodie pe teritoriul statului membru emitent se deduce din perioada de reținere pe care persoana vizată este sau va fi obligată să o petreacă pe teritoriul statului membru executant.

(7)   O persoană transferată nu este condamnată, reținută sau supusă niciunei alte restrângeri a libertății sale personale pentru faptele sau convingerile sale anterioare părăsirii teritoriului statului executant și care nu sunt specificate în ordinul european de anchetă.

(8)   Imunitatea prevăzută la alineatul (7) încetează atunci când persoana transferată, care a avut posibilitatea de a pleca în termen de 15 zile consecutive de la data la care prezența sa nu mai era solicitată de autoritățile judiciare, a rămas, totuși, pe teritoriul respectiv, sau atunci când, după ce a plecat, a revenit.

(9)   Costurile cauzate de transfer sunt suportate de statul emitent.

Articolul 20

Transferul temporar către statul executant al persoanelor ținute în custodie în scopul anchetei

(1)   Un ordin european de anchetă poate fi emis pentru transferul temporar al unei persoane ținute în custodie în statul emitent pentru a aplica o măsură de anchetă pentru care este solicitată prezența pe teritoriul statului executant.

(2)   Pe lângă motivele de refuz menționate la articolul 10 alineatul (1), executarea ordinului european de anchetă poate fi, de asemenea, refuzată dacă:

| (a) | este solicitat consimțământul față de transfer din partea persoanei vizate și acest consimțământ nu a fost primit; sau |
| --- | --- |

(a)

este solicitat consimțământul față de transfer din partea persoanei vizate și acest consimțământ nu a fost primit; sau

| (b) | autoritatea emitentă și executantă nu poate ajunge la un acord cu privire la măsurile pentru transferul temporar. |
| --- | --- |

(b)

autoritatea emitentă și executantă nu poate ajunge la un acord cu privire la măsurile pentru transferul temporar.

(3)   În cazul în care este solicitat consimțământul privind transferul din partea persoanei vizate, se pun la dispoziția autorității executante, fără întârziere, o formulare a consimțământului sau o copie a acesteia.

(4)   Fiecare stat membru poate indica faptul că, înaintea executării unui ordin european de anchetă, este necesar consimțământul menționat la alineatul (3) al prezentului articol în anumite condiții indicate în notificare.

(5)   Alineatele (3)-(8) de la articolul 19 se aplică mutatis mutandis transferului temporar în temeiul prezentului articol.

(6)   Costurile cauzate de transfer sunt suportate de statul emitent. Aceasta nu include costuri legate de reținerea persoanei în statul executant.

Articolul 21

Audierea prin videoconferință

(1)   Dacă o persoană se află pe teritoriul statului executant și trebuie audiată ca martor sau expert de către autoritățile judiciare ale statului emitent, autoritatea emitentă poate, în situația în care nu este de dorit sau posibil pentru persoana care urmează a fi audiată să apară în persoană pe teritoriul respectiv, să emită un ordin european de anchetă pentru a audia martorul sau expertul prin videoconferință, după cum se prevede la alineatele (2)-(9).

(2)   Pe lângă motivele de refuz menționate la articolul 10 alineatul (1), executarea ordinului european de anchetă poate fi, de asemenea, refuzată dacă:

| (a) | utilizarea videoconferinței este contrară principiilor fundamentale de drept al statului executant; sau |
| --- | --- |

(a)

utilizarea videoconferinței este contrară principiilor fundamentale de drept al statului executant; sau

| (b) | statul executant nu dispune de mijloacele tehnice pentru videoconferință. |
| --- | --- |

(b)

statul executant nu dispune de mijloacele tehnice pentru videoconferință.

(3)   În cazul în care statul executant nu dispune de mijloacele tehnice care permit realizarea unei videoconferințe, statul emitent le poate pune la dispoziția statului executant, de comun acord.

(4)   Articolul 10 alineatul (2) se aplică mutatis mutandis cazurilor menționate la alineatul (2) litera (b).

(5)   Ordinul european de anchetă emis în scopul unei audieri prin videoconferință conține motivul pentru care nu este de dorit sau nu este posibil ca martorul sau expertul să fie prezent personal la audiere, denumirea autorității judiciare și numele persoanelor care vor efectua audierea.

(6)   În cazul unei audieri prin videoconferință, se aplică următoarele dispoziții:

| (a) | autoritatea judiciară a statului membru executant, este asistată, dacă este cazul, de un interpret; această autoritate este de asemenea responsabilă cu identificarea persoanei audiate și cu respectarea principiilor fundamentale de drept al statului executant. Dacă autoritatea executantă apreciază că principiile fundamentale de drept al statului executant sunt încălcate în timpul audierii, aceasta ia imediat măsurile necesare pentru a se asigura că audierea se desfășoară în conformitate cu principiile menționate; |
| --- | --- |

(a)

autoritatea judiciară a statului membru executant, este asistată, dacă este cazul, de un interpret; această autoritate este de asemenea responsabilă cu identificarea persoanei audiate și cu respectarea principiilor fundamentale de drept al statului executant. Dacă autoritatea executantă apreciază că principiile fundamentale de drept al statului executant sunt încălcate în timpul audierii, aceasta ia imediat măsurile necesare pentru a se asigura că audierea se desfășoară în conformitate cu principiile menționate;

| (b) | autoritățile competente ale statului emitent și ale statului executant convin, dacă este necesar, asupra măsurilor pentru protecția persoanei care urmează să fie audiată; |
| --- | --- |

(b)

autoritățile competente ale statului emitent și ale statului executant convin, dacă este necesar, asupra măsurilor pentru protecția persoanei care urmează să fie audiată;

| (c) | audierea este efectuată direct de către autoritatea emitentă sau sub conducerea acesteia, în conformitate cu legislația sa; |
| --- | --- |

(c)

audierea este efectuată direct de către autoritatea emitentă sau sub conducerea acesteia, în conformitate cu legislația sa;

| (d) | la cererea statului emitent sau a persoanei care trebuie audiată, statul executant se asigură că respectiva persoană este asistată de un interpret, dacă este necesar; |
| --- | --- |

(d)

la cererea statului emitent sau a persoanei care trebuie audiată, statul executant se asigură că respectiva persoană este asistată de un interpret, dacă este necesar;

| (e) | persoana care trebuie audiată poate invoca dreptul de a nu depune mărturie care i-ar fi recunoscut fie de legislația statului executant, fie de aceea a statului emitent. |
| --- | --- |

(e)

persoana care trebuie audiată poate invoca dreptul de a nu depune mărturie care i-ar fi recunoscut fie de legislația statului executant, fie de aceea a statului emitent.

(7)   Fără a aduce atingere oricărei măsuri convenite în ceea ce privește protecția persoanelor, autoritatea executantă întocmește, la sfârșitul audierii, un proces-verbal în care se consemnează data și locul audierii, identitatea persoanei audiate, identitatea și calitatea oricăror alte persoane ale statului executant care au participat la audiere, orice eventuale depuneri de jurământ și condițiile tehnice în care s-a desfășurat audierea. Documentul este trimis autorității emitente de către autoritatea executantă.

(8)   Costul stabilirii legăturii video, costurile legate de punerea la dispoziție a legăturii video în statul executant, remunerarea interpreților pe care îi pune la dispoziție și indemnizațiile plătite martorilor și experților, precum și cheltuielile lor de deplasare în statul executant, sunt rambursate de către statul emitent statului executant, cu excepția cazului în care acesta renunță la rambursarea totală sau parțială a cheltuielilor.

(9)   Fiecare stat membru ia toate măsurile necesare pentru a garanta că, atunci când martorii sau experții sunt audiați pe teritoriul său, în conformitate cu prezentul articol, și refuză să depună mărturie atunci când sunt obligați să o facă sau depun mărturii false, se aplică dreptul intern în același mod în care s-ar fi aplicat dacă audierea ar fi avut loc în cadrul unei proceduri naționale.

(10)   Un ordin european de anchetă poate fi, de asemenea, emis în scopul audierii prin videoconferință a unei persoane acuzate. Alineatele (1)-(9) se aplică mutatis mutandis. Pe lângă motivele de refuz menționate la articolul 10 alineatul (1), executarea ordinului european de anchetă poate fi, de asemenea, refuzată dacă:

| (a) | persoana acuzată nu își exprimă consimțământul; sau |
| --- | --- |

(a)

persoana acuzată nu își exprimă consimțământul; sau

| (b) | executarea unei astfel de măsuri contravine legislației statului executant. |
| --- | --- |

(b)

executarea unei astfel de măsuri contravine legislației statului executant.

Articolul 22

Audierea prin teleconferință

(1)   Dacă o persoană se află pe teritoriul unui stat membru și trebuie audiată ca martor sau expert de către autoritățile judiciare ale unui alt stat membru, autoritatea emitentă al statului din urmă poate să emită un ordin european de anchetă pentru a audia martorul sau expertul prin teleconferință, după cum se prevede la alineatele (2)-(4).

(2)   Pe lângă motivele de refuz menționate la articolul 10 alineatul (1), executarea ordinului european de anchetă poate fi, de asemenea, refuzată dacă:

| (a) | utilizarea teleconferinței contravine principiilor fundamentale de drept al statului executant; sau |
| --- | --- |

(a)

utilizarea teleconferinței contravine principiilor fundamentale de drept al statului executant; sau

| (b) | martorul sau expertul nu este de acord ca audierea să aibă loc prin metoda respectivă. |
| --- | --- |

(b)

martorul sau expertul nu este de acord ca audierea să aibă loc prin metoda respectivă.

(3)   Un ordin european de anchetă emis pentru o audiere prin teleconferință conține denumirea autorității judiciare și numele persoanelor care vor efectua audierea și precizarea faptului că martorul sau expertul este dispus să ia parte la audiere prin teleconferință.

(4)   Măsurile practice privind audierea sunt convenite între autoritatea emitentă și autoritatea executantă. Atunci când convine cu privire la astfel de măsuri, autoritatea executantă se angajează:

| (a) | să comunice martorului sau expertului vizați data, ora și locul audierii; |
| --- | --- |

(a)

să comunice martorului sau expertului vizați data, ora și locul audierii;

| (b) | să asigure identificarea martorului sau a expertului; |
| --- | --- |

(b)

să asigure identificarea martorului sau a expertului;

| (c) | să se asigure că martorul sau expertul este de acord cu audierea prin teleconferință. |
| --- | --- |

(c)

să se asigure că martorul sau expertul este de acord cu audierea prin teleconferință.

Statul executant poate condiționa acordul său de dispozițiile relevante ale articolului 21 alineatele (6) și (9), integral sau în parte. Dacă nu s-a convenit altfel, dispozițiile articolului 21 alineatul (8) se aplică mutatis mutandis.

Articolul 23

Informațiile privind conturile bancare

(1)   Un ordin european de anchetă poate fi emis pentru a decide dacă o persoană fizică sau juridică care face obiectul unei anchete penale deține sau controlează unul sau mai multe conturi, de orice tip, în orice bancă localizată pe teritoriul statului executant.

(2)   În condițiile prevăzute în prezentul articol, fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a fi în măsură să furnizeze informațiile menționate la alineatul (1).

(3)   În cazul în care se solicită într-un ordin european de anchetă și în măsura în care informațiile menționate la alineatul (1) pot fi furnizate într-un termen rezonabil, acestea includ conturi pentru care persoana care face obiectul procedurilor are împuternicire.

(4)   Obligația stipulată în prezentul articol se aplică doar în măsura în care banca gestionară a contului posedă informațiile respective.

(5)   Pe lângă motivele de refuz menționate la articolul 10 alineatul (1), executarea ordinului european de anchetă menționat la alineatul (1) poate fi, de asemenea, refuzată dacă infracțiunea vizată nu reprezintă:

| (a) | o infracțiune pasibilă de o pedeapsă care implică privarea de libertate sau o măsură de siguranță de o durată maximă de cel puțin patru ani în statul emitent și de cel puțin doi ani în statul executant; |
| --- | --- |

(a)

o infracțiune pasibilă de o pedeapsă care implică privarea de libertate sau o măsură de siguranță de o durată maximă de cel puțin patru ani în statul emitent și de cel puțin doi ani în statul executant;

| (b) | o infracțiune menționată la articolul 4 din Decizia 2009/371/JAI a Consiliului din 6 aprilie 2009 privind înființarea Oficiului European de Poliție (Europol) (6) (denumită în continuare „Decizia Europol”); sau |
| --- | --- |

(b)

o infracțiune menționată la articolul 4 din Decizia 2009/371/JAI a Consiliului din 6 aprilie 2009 privind înființarea Oficiului European de Poliție (Europol) (6) (denumită în continuare „Decizia Europol”); sau

| (c) | în măsura în care nu este reglementată prin Decizia Europol, o infracțiune menționată în Convenția privind protejarea intereselor financiare ale Comunităților Europene din 1995 (7), în Protocolul din 1996 (8) aferent acesteia, sau în cel de al doilea Protocol din 1997 (9) aferent acesteia. |
| --- | --- |

(c)

în măsura în care nu este reglementată prin Decizia Europol, o infracțiune menționată în Convenția privind protejarea intereselor financiare ale Comunităților Europene din 1995 (7), în Protocolul din 1996 (8) aferent acesteia, sau în cel de al doilea Protocol din 1997 (9) aferent acesteia.

(6)   În ordinul european de anchetă, autoritatea emitentă indică motivele pentru care consideră că informațiile solicitate sunt considerate fundamentale în cadrul cercetării infracțiunii,și motivele pentru care presupune că băncile de pe teritoriul statului executant dețin conturile respective și, în măsura posibilă, care bănci ar putea fi implicate. De asemenea acesta include în ordinul european de anchetă orice informații disponibile care pot facilita executarea acestuia.

Articolul 24

Informații privind tranzacțiile bancare

(1)   Ordinul european de anchetă poate fi emis pentru a obține detaliile conturilor bancare specificate și ale operațiunilor bancare ce au fost efectuate pe parcursul unei perioade specificate în unul sau mai multe conturi precizate în ordinul european de anchetă, inclusiv detaliile privind orice cont emitent sau beneficiar.

(2)   În condițiile prevăzute la prezentul articol, fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a fi în măsură să furnizeze informațiile menționate la alineatul (1).

(3)   Obligația stipulată în prezentul articol se aplică doar în măsura în care banca gestionară a contului posedă informațiile respective.

(4)   Statul emitent precizează în ordinul european de anchetă motivele pentru care consideră informațiile solicitate relevante în scopul cercetării infracțiunii.

Articolul 25

Monitorizarea tranzacțiilor bancare

(1)   Ordinul european de anchetă poate fi emis pentru a monitoriza, în cursul unei perioade de monitorizare, operațiile bancare care se desfășoară printr-unul sau mai multe conturi precizate în ordinul european de anchetă.

(2)   În condițiile prevăzute la articol, fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a fi în măsură să furnizeze informațiile menționate la alineatul (1).

(3)   Statul emitent precizează în ordinul european de anchetă motivele pentru care consideră informațiile solicitate relevante în scopul cercetării infracțiunii.

(4)   Detaliile practice privind monitorizarea sunt convenite între autoritățile competente ale statului emitent și executant.

Articolul 26

Livrările supravegheate

(1)   Ordinul european de anchetă poate fi emis pentru a întreprinde o livrare supravegheată pe teritoriul statului executant.

(2)   Dreptul de a acționa și de a conduce și controla operații referitoare la executarea ordinului european de anchetă menționat la alineatul (1) aparține autorităților competente ale statului executant.

Articolul 27

Măsurile de anchetă care implică strângerea probelor în timp real în mod continuu și într-o anumită perioadă de timp

(1)   Atunci când este emis un ordin european de anchetă în scopul executării unei măsuri, inclusiv a măsurilor menționate la articolele 25 și 26, care implică strângerea probelor în timp real în mod continuu și într-o anumită perioadă de timp, executarea sa poate fi, de asemenea, refuzată în cazul în care, pe lângă motivele de refuz menționate la articolul 10 alineatul (1), executarea măsurii vizate nu ar fi autorizată într-un caz național similar.

(2)   Articolul 10 alineatul (2) se aplică mutatis mutandis cazurilor menționate la alineatul (1).

(3)   Autoritatea executantă poate dispune executarea unui ordin european de anchetă menționat la alineatul (1) să facă obiectul unui acord privind repartizarea costurilor.

CAPITOLUL V

DISPOZIȚII FINALE

Articolul 28

Notificări

(1)   Până la ... (10) fiecare stat membru notifică Comisiei următoarele:

| (a) | autoritatea sau autoritățile care, în conformitate cu ordinea sa juridică internă, sunt competente în conformitate cu articolul 2 literele (a) și (b), atunci când acest stat membru este statul emitent sau statul executant; |
| --- | --- |

(a)

autoritatea sau autoritățile care, în conformitate cu ordinea sa juridică internă, sunt competente în conformitate cu articolul 2 literele (a) și (b), atunci când acest stat membru este statul emitent sau statul executant;

| (b) | limbile acceptate pentru ordinul european de anchetă, prevăzute la articolul 5 alineatul (2); |
| --- | --- |

(b)

limbile acceptate pentru ordinul european de anchetă, prevăzute la articolul 5 alineatul (2);

| (c) | informații privind autoritatea centrală desemnată sau autoritățile centrale desemnate dacă statul membru dorește să utilizeze posibilitatea, în temeiul articolului 6 alineatul (2). Aceste informații sunt obligatorii pentru autoritățile statului membru emitent; |
| --- | --- |

(c)

informații privind autoritatea centrală desemnată sau autoritățile centrale desemnate dacă statul membru dorește să utilizeze posibilitatea, în temeiul articolului 6 alineatul (2). Aceste informații sunt obligatorii pentru autoritățile statului membru emitent;

| (d) | solicitarea consimțământului privind transferul de la persoana vizată în cazul în care statul membru dorește să facă uz de posibilitatea prevăzută la articolul 20 alineatul (4). |
| --- | --- |

(d)

solicitarea consimțământului privind transferul de la persoana vizată în cazul în care statul membru dorește să facă uz de posibilitatea prevăzută la articolul 20 alineatul (4).

(2)   Statele membre informează Comisia cu privire la orice modificări ulterioare survenite în informațiile menționate la alineatul (1).

(3)   Comisia pune la dispoziția tuturor statelor membre și a Rețelei Judiciare Europene informațiile primite în aplicarea prezentului articol. Rețeaua Judiciară Europeană publică informațiile disponibile pe site-ul internet menționat la articolul 9 din Decizia 2008/976/JAI a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind Rețeaua Judiciară Europeană (11).

Articolul 29

Relația cu alte acorduri și înțelegeri

(1)   Fără a aduce atingere aplicării acestora între statele membre și statele terțe și aplicării temporare a acestora în temeiul articolului 30, prezenta directivă înlocuiește, de la ... (10), dispozițiile corespunzătoare ale următoarelor convenții aplicabile în relațiile dintre statele membre pentru care această directivă este obligatorie:

| — | Convenția europeană privind asistența judiciară în materie penală din 20 aprilie 1959, precum și cele două protocoale suplimentare aferente din 17 martie 1978 și 8 noiembrie 2001 și acordurile bilaterale încheiate în temeiul articolului 26 din Convenție; |
| --- | --- |

—

Convenția europeană privind asistența judiciară în materie penală din 20 aprilie 1959, precum și cele două protocoale suplimentare aferente din 17 martie 1978 și 8 noiembrie 2001 și acordurile bilaterale încheiate în temeiul articolului 26 din Convenție;

| — | Convenția din 19 iunie 1990 de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985; |
| --- | --- |

—

Convenția din 19 iunie 1990 de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985;

| — | Convenția din 29 mai 2000 privind asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale UE și protocolul său din 16 octombrie 2001. |
| --- | --- |

—

Convenția din 29 mai 2000 privind asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale UE și protocolul său din 16 octombrie 2001.

(2)   Decizia-cadru 2008/978/JAI se abrogă. Prezenta directivă se aplică statelor membre în ceea ce privește indisponibilizarea probelor în locul dispozițiilor corespunzătoare ale Deciziei-cadru 2003/577/JAI.

(3)   Statele membre pot continua să aplice acordurile sau înțelegerile bilaterale sau multilaterale în vigoare ulterior datei de ... (10) în măsura în care acestea permit depășirea obiectivelor prezentei directive și contribuie la simplificarea sau facilitarea în continuare a procedurilor de strângere a probelor.

(4)   Statele membre pot încheia acorduri sau măsuri bilaterale sau multilaterale ulterior datei de ... (12) în măsura în care acestea permit aprofundarea sau completarea dispozițiilor prezentei directive și contribuie la simplificarea sau facilitarea în continuare a procedurilor de strângere a probelor.

(5)   Statele membre notifică Comisiei, până la ... (13) acordurile și înțelegerile existente menționate la alineatul (3) pe care doresc să continue să le aplice. Statele membre informează Comisia în termen de trei luni de la semnarea oricărui acord sau a oricărei noi înțelegeri menționate la alineatul (4).

(6)   Dacă Comisia consideră că un acord sau o înțelegere bilaterală sau multilaterală care îi este notificată nu respectă condițiile prevăzute la alineatele (3) și (4), aceasta invită statele membre vizate să termine, modifice sau să se abțină de la încheierea acordului sau înțelegerii în cauză.

Articolul 30

Dispoziții tranzitorii

(1)   Cererile de asistență reciprocă primite până la ... (14) sunt reglementate în continuare de instrumentele existente în domeniul asistenței reciproce în materie penală. Deciziile de a indisponibiliza probele în temeiul Deciziei-cadru 2003/577/JAI și primite până la ... (14) sunt, de asemenea, reglementate de aceasta din urmă.

(2)   Articolul 7 alineatul (1) se aplică mutatis mutandis ordinului european de anchetă în urma deciziei de indisponibilizare luate în temeiul Deciziei-cadru 2003/577/JAI.

Articolul 31

Transpunere

(1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive până la ... (14).

(2)   Atunci când statele membre adoptă respectivele măsuri, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Modalitățile de realizare a respectivei trimiteri se stabilesc de către statele membre.

(3)   Până la ... (14), statele membre transmit Secretariatului General al Consiliului și Comisiei textul dispozițiilor care transpun în legislația națională obligațiile care decurg din prezenta directivă.

(4)   Până la ... (15), Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport de evaluare a măsurii în care statele membre au adoptat măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive, însoțit, dacă este necesar, de propuneri legislative.

Articolul 32

Raport privind cererea

În cel mult cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind aplicarea prezentei directive, pe baza informațiilor de ordin cantitativ și calitativ. Raportul este însoțit, dacă este cazul, de propuneri de modificare a prezentei directive.

Articolul 33

Intrare în vigoare

Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Articolul 34

Destinatari

Prezenta directivă se adresează statelor membre în conformitate cu tratatele.

Adoptată la ...

Pentru Parlamentul European

Președintele

...

Pentru Consiliu

Președintele

...

---

(1)  JO L 196, 2.8.2003, p. 45

1

(2)  JO L 350, 30.12.2008, p. 72.

2

(3)  JO L 239, 22.9.2000, p. 19.

3

(4)  JO C 197, 12.7.2000, p. 3.

4

(5)  JO L 162, 20.6.2002, p. 1.

5

(6)  JO L 121, 15.5.2009, p. 37.

6

(7)  JO C 316, 27.11.1995, p. 49.

7

(8)  JO C 313, 23.10.1996, p. 2.

8

(9)  JO C 221, 19.7.1997, p. 12.

9

(10)  Doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.

10

(11)  JO L 348, 24.12.2008, p. 130.

11

(12)  Data intrării în vigoare a prezentei directive.

12

(13)  Trei luni de la data intrării în vigoare a prezentei directive.

13

(14)  Doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.

14

(15)  Trei ani de la intrarea în vigoare a prezentei directive.

15

---

ANEXA A

ORDINUL EUROPEAN DE ANCHETĂ (EIO)

Prezentul ordin de anchetă a fost emis de o autoritate judiciară competentă. Solicit ca măsura sau măsurile de anchetă precizate mai jos să fie aplicate și probele obținute ulterior ca rezultat al executării ordinului european de anchetă să fie transferate.

Image

Image

Image

Image

---

ANEXA B

CONFIRMAREA PRIMIRII UNUI ORDIN EUROPEAN DE ANCHETĂ

Prezentul formular trebuie completat de autoritatea statului executant care a primit ordinul european de anchetă menționat anterior.

Image

Image

---