# Uradni list C 175/2010

| | ISSN 1725-5244
  doi:10.3000/17255244.C_2010.175.slv |
| --- | --- |
| Uradni list
  Evropske unije | C 175 |
| | |
| Slovenska izdaja | Informacije in objave | Zvezek 531. julij 2010 |

ISSN 1725-5244

doi:10.3000/17255244.C_2010.175.slv

Uradni list

Evropske unije

C 175

Slovenska izdaja

Informacije in objave

Zvezek 531. julij 2010

---

| Obvestilo št. | Vsebina | Stran |
| --- | --- | --- |
| | I   Resolucije, priporočila in mnenja |
| | MNENJA |
| | Odbor regij |
| | 83. plenarno zasedanje 9. in 10. februarja 2010 |
| 2010/C 175/01 | Mnenje Odbora regij – Usklajen in trajnosten odgovor na izzive, s katerimi se srečuje evropska avtomobilska industrija, za njeno večjo povezanost z lokalno ravnijo | 1 |
| 2010/C 175/02 | Mnenje Odbora regij – Šesto poročilo o napredku na področju gospodarske in socialne kohezije | 4 |
| 2010/C 175/03 | Mnenje Odbora regij – Prispevek k trajnostnemu razvoju: vloga pravične trgovine in nevladnih sistemov zagotavljanja trajnosti, povezanih s trgovino | 10 |
| 2010/C 175/04 | Mnenje Odbora regij – Kakovost kmetijskih proizvodov | 15 |
| 2010/C 175/05 | Mnenje Odbora regij – Pomoč kmetom na območjih z naravnimi omejitvami | 19 |
| 2010/C 175/06 | Mnenje Odbora regij – Prenovljena evropska strategija vlaganja v mlade | 22 |
| 2010/C 175/07 | Mnenje Odbora regij – Boj proti funkcionalni nepismenosti – Razmišljanje o ambiciozni evropski strategiji za preprečevanje izključenosti in spodbujanje osebne rasti | 26 |
| 2010/C 175/08 | Mnenje Odbora regij – Zelena knjiga o spodbujanju učne mobilnosti za mlade | 31 |
| 2010/C 175/09 | Mnenje Odbora regij – Internet stvari in ponovna uporaba informacij javnega sektorja | 35 |

Obvestilo št.

Vsebina

Stran

I   Resolucije, priporočila in mnenja

MNENJA

Odbor regij

83. plenarno zasedanje 9. in 10. februarja 2010

2010/C 175/01

Mnenje Odbora regij – Usklajen in trajnosten odgovor na izzive, s katerimi se srečuje evropska avtomobilska industrija, za njeno večjo povezanost z lokalno ravnijo

1

2010/C 175/02

Mnenje Odbora regij – Šesto poročilo o napredku na področju gospodarske in socialne kohezije

4

2010/C 175/03

Mnenje Odbora regij – Prispevek k trajnostnemu razvoju: vloga pravične trgovine in nevladnih sistemov zagotavljanja trajnosti, povezanih s trgovino

10

2010/C 175/04

Mnenje Odbora regij – Kakovost kmetijskih proizvodov

15

2010/C 175/05

Mnenje Odbora regij – Pomoč kmetom na območjih z naravnimi omejitvami

19

2010/C 175/06

Mnenje Odbora regij – Prenovljena evropska strategija vlaganja v mlade

22

2010/C 175/07

Mnenje Odbora regij – Boj proti funkcionalni nepismenosti – Razmišljanje o ambiciozni evropski strategiji za preprečevanje izključenosti in spodbujanje osebne rasti

26

2010/C 175/08

Mnenje Odbora regij – Zelena knjiga o spodbujanju učne mobilnosti za mlade

31

2010/C 175/09

Mnenje Odbora regij – Internet stvari in ponovna uporaba informacij javnega sektorja

35

| | III   Pripravljalni akti |
| --- | --- |
| | Odbor regij |
| | 83. plenarno zasedanje 9. in 10. februarja 2010 |
| 2010/C 175/10 | Mnenje Odbora regij – Evropsko leto prostovoljstva (2011) | 40 |

III   Pripravljalni akti

Odbor regij

83. plenarno zasedanje 9. in 10. februarja 2010

2010/C 175/10

Mnenje Odbora regij – Evropsko leto prostovoljstva (2011)

40

| SL | |
| --- | --- |

SL

---

I Resolucije, priporočila in mnenja

MNENJA

Odbor regij

83. plenarno zasedanje 9. in 10. februarja 2010

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/1 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/1

---

83. PLENARNO ZASEDANJE 9. IN 10. FEBRUARJA 2010

Mnenje Odbora regij – Usklajen in trajnosten odgovor na izzive, s katerimi se srečuje evropska avtomobilska industrija, za njeno večjo povezanost z lokalno ravnijo

(2010/C 175/01)

I.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

1.   opozarja, da je avtomobilska industrija za Evropsko unijo strateška panoga, saj neposredno in posredno zaposluje 12 milijonov ljudi. Prek številnih proizvajalcev in izdelovalcev opreme je avtomobilska industrija navzoča na celotnem evropskem ozemlju;

2.   ugotavlja, da avtomobilska industrija preživlja hudo krizo, ki se utegne v prihodnjih mesecih poglobiti in bo imela posledice za celotno evropsko gospodarstvo;

3.   meni, da morajo sedanje politične in gospodarske razmere Evropsko unijo pripraviti do tega, da bo na novo razmislila o svoji podpori ključnim gospodarskim panogam, ki so bistvenega pomena za zaposlovanje in trajno rast;

4.   se zavzema za „new deal“ za evropsko avtomobilsko industrijo v celoti;

5.   meni, da je v sedanjem trenutku poglavitno, da vpleteni naročniki in oblasti začnejo s potrebnimi prizadevanji za usklajeno delovanje.

Glavni izzivi

6.   meni, da bo konec izjemne pomoči iz naslova evropskega načrta in nacionalnih načrtov za oživitev gospodarstva pokazal na velike presežne zmogljivosti evropske avtomobilske industrije. Ta bo zato morala zmanjšati svojo proizvodno zmogljivost. Mnoge tovarne, v katerih sestavljajo avtomobile, ter številna MSP po Evropi so tako ogrožena;

7.   poudarja, da se podjetja in zaposleni v avtomobilskem sektorju soočajo z rastočimi potrebami na področju izobraževanja, notranjega in zunanjega prestrukturiranja ter socialne inovativnosti;

8.   poudarja, da se spreminjajo zahteve potrošnikov, ki želijo okolju prijaznejše, zanesljivejše in cenovno dostopnejše avtomobile;

9.   poudarja, da se avtomobilska industrija sooča z novimi tehnološkimi izzivi. Treba je razvijati nove oblike trajnostne mobilnosti.

Za prilagodljivost obstoječih evropskih instrumentov

10.   obžaluje, da vsi obstoječi evropski instrumenti niso prilagojeni za hiter odziv na razmere, s katerimi se soočajo gospodarski akterji;

11.   zlasti obžaluje dolg in zapleten postopek pridobivanja sredstev Evropskega sklada za prilagajanje na globalizacijo;

12.   obžaluje težave, s katerimi se srečujejo nekatere regionalne oblasti pri pridobivanju soglasja za spremembe operativnega programa ESRR, s katerimi bi ga prilagodili na krizo, čeprav je to prilagoditev na začetku spodbujala Evropska komisija;

13.   poziva Evropski parlament, da se posveti tem vprašanjem.

Za ustanovitev organa za strateško posvetovanje

14.   poudarja, da je prihodnost številnih evropskih ozemelj odvisna predvsem od odločitev, ki jih sprejemajo proizvajalci avtomobilov;

15.   priporoča, da se najprej okrepi dialog med Evropsko komisijo, državami članicami, vpletenimi lokalnimi in regionalnimi skupnostmi ter proizvajalci avtomobilov in sindikati (1); takšen dialog bi omogočil načrtovanje večjega prestrukturiranja, ki je neizogibno, in uvedbo potrebnih ukrepov za upravljanje sprememb;

16.   izraža željo, da bi ohranili skupino CARS 21 na visoki ravni, ki bi že v začetku leta 2010 začela pripravljati usklajene in dolgoročne odgovore na izzive, s katerimi se srečuje avtomobilska industrija. V tej skupini morajo biti zastopane vpletene lokalne in regionalne oblasti, da bodo vsi vpleteni prišli do besede;

17.   priporoča, da se ustanovi evropski center za spremljanje razvoja avtomobilske industrije, da se tako podpre delo skupine CARS 21, akterjev v avtomobilski industriji in vpletenih oblasti.

Za avtomobilski „new deal“

18.   poziva Evropsko komisijo, naj pripravi dolgoročno industrijsko politiko za avtomobilsko industrijo, ki bo temeljila na obstoječih pobudah in bo vključila regionalno razsežnost ter bo prispevala k doseganju evropskih ciljev konkurenčnosti, teritorialne kohezije, trajnostnega razvoja in boja proti podnebnim spremembam;

19.   poziva Evropsko komisijo, da posebno pozornost nameni ohranitvi industrijskih zmogljivosti, doseženih s pomočjo evropskih strukturnih skladov;

20.   spodbuja Evropsko komisijo, da se pri razmisleku o tej politiki opre na akterje, zastopane v skupini CARS 21 na visoki ravni;

21.   priporoča, naj bo ta industrijska politika celovita in naj vključuje zlasti ukrepe, ki so navedeni v nadaljevanju.

Dostop izdelovalcev opreme do finančnih sredstev

22.   priporoča Evropski komisiji, da v okviru notranjega trga poveča možnosti lokalnih in regionalnih oblasti za podporo podjetjem v težavah;

23.   opozarja na velike težave pri dostopanju do kreditov, s katerimi se srečujejo majhni in srednje veliki proizvajalci opreme, tudi če so dolgoročno gospodarsko sposobni preživeti;

24.   priporoča Evropski komisiji in državam članicam, da olajšajo vzpostavitev sistema financiranja za ta podjetja (2).

Ambiciozna raziskovalna politika in inovacijska politika

25.   spodbuja Evropsko komisijo, da ob posvetovanju z vpletenimi akterji in na podlagi temeljitih znanstvenih analiz izbere omejeno število tehnoloških načinov, ki jih je treba prednostno podpreti, da bi tako spodbudili razvoj avtomobila „brez ogljika“;

26.   priporoča dodelitev dodatnih finančnih sredstev pobudi „zeleni avtomobil“ in področju prometa v okviru sedmega okvirnega programa za raziskave in razvoj;

27.   poudarja potrebo po odločnih ukrepih obveščanja, ozaveščanja in spodbujanja potrošnikov glede tehnologij za okolju prijazno mobilnost;

28.   priporoča hitro vzpostavitev infrastrukture in standardov, potrebnih za razvoj in dajanje na trg novih tehnologij (na primer električnega avtomobila) (3);

29.   poziva Evropsko komisijo, da začne proučevati možnosti podpore inovacijam v avtomobilski industriji prek javnih razpisov še pred trženjem.

Ustrezna ponudba izobraževanja

30.   poudarja, da snovanje, proizvodnja in vzdrževanje avtomobilov vključuje vedno naprednejše tehnologije in prebuja nove potrebe na področju izobraževanja;

31.   priporoča Evropski komisiji in državam članicam, da čim prej olajšajo razvoj in dostop do začetnega in nadaljnjega izobraževanja o teh novih tehnologijah;

32.   Evropski komisiji in državam članicam priporoča, da olajšajo izvajanje ukrepov za preusmeritev navzven, tj. v nove sektorje.

Stimulativna zakonodaja

33.   poudarja zmogljivost evropske zakonodaje za pospešitev tehnološkega prehoda k čistejšim vozilom;

34.   poziva Evropsko komisijo, da nadaljuje s prizadevanji za zmanjšanje ekološkega odtisa vozil ter upošteva prilagoditveno zmogljivost podjetij;

35.   priporoča, da vsakršno novo zakonodajo spremlja financiranje raziskav in razvoja, ki bo podjetjem, zlasti malim in srednje velikim, omogočilo soočenje s tehnološkimi izzivi na njihovih področjih.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---

(1)  Neformalni sestanek 13. marca 2009, na katerem je Evropska komisija zbrala ministre vpletenih držav članic in predstavnike General Motors, velja ponoviti in ga redno pripravljati z drugimi proizvajalci, navzočimi na evropskem ozemlju.

1

(2)  Ta na primer temelji na „obratnem faktoringu“ (reverse factoring), ki se izvaja v ZDA in za katerega se zavzema Evropsko združenje dobaviteljev avtomobilskih komponent (CLEPA).

2

(3)  Francosko-nemška delovna skupina za industrijsko politiko je odličen primer pristopa, katerega cilj je pospešitev razvoja potrebnih predpisov in standardov. Njena naloga je raziskati možnosti za sodelovanje in nove francosko-nemške pobude na področju elektromobilnosti.

3

---

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/4 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/4

---

Mnenje Odbora regij – Šesto poročilo o napredku na področju gospodarske in socialne kohezije

(2010/C 175/02)

I.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

Uvod

1.   pozdravlja 6. poročilo o napredku na področju gospodarske in socialne kohezije, ki se osredotoča na ustvarjalnost in inovativnost, da bi Unija izplavala iz sedanje gospodarske krize čim hitreje in čim močnejša. Poročilo predstavlja dejavnike, ki lahko spodbudijo ustvarjalnost in inovativnost v vseh regijah EU. OR pozdravlja tudi povzetek razprave o teritorialni koheziji po lanski objavi zelene knjige;

2.   ugotavlja, da je svet v veliki finančni in gospodarski krizi. Državni organi in finančne institucije si prizadevajo, da bi obvladali težave. Družbe in podjetja, velika in majhna, se soočajo s finančnimi težavami. Ljudje v Evropi opažajo, da so njihovi domovi in službe ogroženi ali da nimajo več možnosti zaposlitve. Kratkoročni in srednjeročni gospodarski obeti na socialnem področju niso dobri: brezposelnost, zapiranje podjetij, zmanjšanje državnih in lokalnih proračunskih prihodkov ter manj manevrskega prostora na področju javnih financ;

3.   priznava, da podnebne spremembe v svetu resno ogrožajo življenja veliko ljudi in obstoj številnih vrst, zato je treba že sedaj sprejeti ukrepe na vseh ravneh, da bi čim bolj zmanjšali zvišanje temperature. Vendar so podnebne spremembe hkrati tudi velika priložnost, da začnemo delovati drugače in v dobro okolja, družbe in gospodarstva;

4.   se zaveda, da so sedanje razmere, v katerih smo se znašli, bistveno drugačne od tistih, v katerih so bili opredeljeni parametri programa za obdobje 2007–2013. Vendar je pred nami še več kot polovica sedanjega programskega obdobja, preden se leta 2014 začnejo novi programi. OR priznava, da je funkcija kohezijske politike opredeliti in uresničiti dolgoročne strateške cilje, vendar je tudi prepričan o koristnosti takojšnjih manjših sprememb, ki bi ublažile učinke sedanje gospodarske in finančne krize na države članice ter na lokalne in regionalne oblasti, in bi prispevale k oživitvi gospodarstva. OR je prepričan, da bi to lahko dosegli v okviru sedanjih strateških ciljev te politike;

5.   se zaveda, da ne bo popolnega vmesnega pregleda sedanjega programskega obdobja, zato je treba izkoristiti priložnost, ki jo ponuja šesto poročilo o napredku na področju kohezije za izkoriščanje dosedanje najboljše prakse. To je priložnost, da ugotovimo, kako evropski strukturni skladi delujejo na lokalni in regionalni ravni ter kako bi jih lahko bolje uporabljali. Zaradi vse večje zaskrbljenosti, ki se pojavlja glede same prihodnosti kohezijske politike EU, je treba izsledke uporabiti za močno sporočilo v okviru petega poročila o koheziji, katerega objava je predvidena za jesen 2010, ko bo potekala razprava o programskem obdobju po letu 2013. To poročilo bo zdaj – v skladu s členom 175 te nove pogodbe o delovanju Evropske unije – obravnavalo tudi ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo;

6.   priznava, da se mora politika teritorialne kohezije, ki jo nova pogodba opredeljuje kot novi cilj EU, nanašati tudi na lizbonsko agendo. Pregled agende v letu 2010 ponuja EU še eno priložnost, da oceni doseženi uspeh in ugotovi, kje je potrebna večja prožnost, da bi državam članicam – in zlasti lokalnim in regionalnim oblastem – omogočili uspešno izvajanje programov, ki bodo imeli resničen neposredni vpliv na življenja ali življenjske priložnosti državljanov. To bo tudi priložnost, da se vprašanja podnebnih sprememb bolje vključijo v prihodnjo usmeritev EU, tudi v okviru pregleda mehanizma dodeljevanja sredstev iz strukturnih skladov v skladu z novimi cilji nove lizbonske strategije;

7.   obžaluje, da šesto poročilo o napredku na področju kohezije ne vključuje analize sedanjih gospodarskih in okoljskih razmer. Poleg tega sedanjih razmer ne obravnava kot najhujše gospodarske krize po svetovni gospodarski krizi v prejšnjem stoletju, manjkajo pa tudi pomembne odločitve za ublažitev učinkov podnebnih sprememb. Nenazadnje ni proučen niti učinek na naše regije, mesta in njihovo prebivalstvo;

8.   meni, da je treba bolj natančno preučiti, kakšen teritorialni vpliv imajo politike EU za inovacije, ter na evropski ravni spodbujati najboljše ukrepe za podporo naložbam v inovacije na lokalni in regionalni ravni. Konkurenčnost regij, ki so gonilo trajnostne rasti, je možno doseči samo s preudarnimi javnimi naložbami v inovacije v proizvodnji in storitvenem sektorju;

9.   je pripravil to mnenje, da težav ne bi obravnavali z vidika mednarodnih rešitev, temveč z vidika regij, mest ter njihovega prebivalstva.

Sedanje razmere v lokalnih in regionalnih gospodarstvih

10.   se zaveda, da domača podjetja, ki so organski del mesta ali regije, povečujejo moč in stabilnost tamkajšnjega gospodarstva. Takšna podjetja (MSP, socialna podjetja ali pobude na lokalni ravni) imajo lahko vlogo katalizatorja pri regeneraciji posameznih področij. Preden pa bi lahko ta podjetja začela rasti in bila uspešna, so potrebni posegi v gospodarske, okoljske in socialne razmere – kot so izboljšanje sposobnosti, izvajanje različnih programov pomoči in omejevanje vzrokov pomanjkanja – ter naložbe v javno infrastrukturo;

11.   prav tako priznava pomen vhodnih naložb v skupnost. Regije in lokalne skupnosti si prizadevajo pritegniti naložbe podjetij in usposobljene delojemalce, njihova vloga pa je tudi zadržati tiste, ki že živijo v posamezni regiji ali so v njej študirali. To pomeni, da je treba odkriti gospodarske in socialne izzive na tem področju in opredeliti, kako jih obravnavati, da bi lahko imeli koristi od edinstvene ponudbe svoje regije ter bi bili zmožni izkoristiti vse njene primerjalne prednosti pri ponudbi delovnih mest, nastanitvi, izobraževanju in kakovosti življenja;

12.   poudarja, da analiza, ki jo je opravila Evropska komisija v šestem poročilu o napredku glede položaja posameznih kategorij regij (konvergenca, tranzicija ter konkurenčnost in zaposlovanje) odraža razlike družbenega in gospodarskega položaja treh vrst regij, zlasti z vidika njihove zmogljivosti na področju kreativnosti, inovacij in podjetništva. Glede na sedanjo gospodarsko krizo in niz spremenljivk, ki vplivajo na razvojni potencial regij (demografsko vprašanje, dostopnost, možnost inovacij itd.), je jasno, da je treba pri ocenjevanju gospodarstva na lokalni in regionalni ravni ter pri oblikovanju učinkovite kohezijske politike upoštevati precej pomembnih podatkov. Zato je treba vključiti nove kazalnike za BDP na prebivalca pri razvrščanju regij v novem programskem obdobju po letu 2013.

Teritorialna kohezija

13.   pozdravlja opis odzivov na Zeleno knjigo o teritorialni koheziji v šestem poročilu o napredku, h kateremu so znatno prispevale lokalne in regionalne oblasti. Cilj teritorialne kohezije je v skladu s šestim poročilom o napredku spodbujati usklajen trajnostni razvoj vseh teritorijevobmočij, da bi jim omogočili, da se oprejo na svoje teritorialne značilnosti in vire. To zahteva tudi primerno prostorsko načrtovanje s potrebnimi prometnimi in komunikacijskimi povezavami, da bi omogočili nemoten pretok blaga, storitev in kapitala. OR poudarja tudi dejstvo, da nobeni dve regiji nista popolnoma enaki in da lahko pri uresničevanju svojega celotnega potenciala vsaka ponudi nekaj edinstvenega;

14.   kljub močni podpori novemu teritorialnemu cilju in glede na trenutne gospodarske razmere pa OR obžaluje, da v sedanjem in prihodnjem programskem obdobju ni dovolj konkretnih predlogov za prihodnji razvoj in izvajanje teritorialne kohezije;

15.   opozarja, da je v skladu z Lizbonsko pogodbo teritorialna kohezija pomembnejša, saj je s to pogodbo postala eden od političnih ciljev EU in tretja razsežnost kohezijske politike. OR zato znova poudarja svojo zahtevo iz mnenja o Zeleni knjigi o teritorialni koheziji, da je treba po ratifikaciji Lizbonske pogodbe objaviti belo knjigo o teritorialni koheziji, v kateri bi bilo natančneje opredeljeno, kako bo ta cilj vključen v vse politike EU in kako ga bo mogoče doseči;

16.   trdi, da morajo programi teritorialnega sodelovanja temeljiti na reševanju skupnih izzivov in dodajati vrednost k EU ter upoštevati izkušnje in rezultate dosedanjih programov. Dodano vrednost bomo pridobili v okviru sodelovanja z lokalnimi in regionalnimi oblastmi, s širšimi funkcionalnimi območji, s skupno uporabo kopenskih ali morskih območij ali v okviru tematskih izzivov v dveh ali več državah članicah. V tem programskem obdobju bi bilo mogoče razviti in podpreti vrsto pilotnih projektov, ki bi zajemali funkcionalna gospodarska območja dveh ali več držav članic, in tako razviti bolj strateški pristop. OR izraža pripravljenost, da na podlagi izkušenj lokalnih in regionalnih oblasti prispeva k pregledu Uredbe o evropskem združenju za teritorialno sodelovanje (EZTS) v letu 2010.

Vključevanje inovativnosti in ustvarjalnosti v kohezijsko politiko

17.   meni, da mora biti cilj vsakega pregleda kohezijske politike učenje na podlagi uspehov, ne pa ponavljanje napak. Kohezijska politika mora biti zato ustvarjalna in inovativna; izkoristiti mora dosedanje znanje in izkušnje lokalnih oblasti, mest in regij ter prispevati k našemu znanju tako danes kot tudi v prihodnje;

18.   se zaveda, da inovativnost in ustvarjalnost nista v celoti v rokah vodilnih podjetij ali visokošolskih ustanov. Tudi lokalne in regionalne oblasti morajo biti ustvarjalne in inovativne ter omogočati ustvarjalnost in inovativnost. Pri tem jim lahko pomagajo strukturni skladi. Vendar je potrebna večja prožnost za hitrejšo dodelitev teh sredstev, pri tem pa se ne sme osredotočati le na veliko rast ali večjo raven usposobljenosti, ampak na spodbujanje podjetništva na več področjih. Lokalnemu prebivalstvu, ki vidi priložnost za ustanovitev novega podjetja, bo tako omogočen dostop do svetovanja in usmerjanja, ki ga potrebujejo, da naredijo naslednji korak;

19.   priznava napredek, ki ga je dosegel Evropski inštitut za inovacije in tehnologijo, vendar meni, da je predvsem orodje za vodilna podjetja in raziskovalne ustanove. Vse ravni uprave in vsi državljani EU morajo spodbujati inovativnosti in ustvarjalnost, zato Odbor regij Evropski komisiji priporoča, da prouči uvedbo „virtualne mreže ustvarjalnosti“, ter izraža pripravljenost sodelovati pri opredelitvi njene vsebine. Kot številne odprte mreže EU za učenje bi bila tudi ta odprta za vse, nudila bi svetovanje, podporo ter dostop do tveganega kapitala in tehničnih storitev. Poleg osrednjih organov in zasebnega sektorja bodo imele vse zadevne lokalne in regionalne oblasti ter vsi navadni državljani z idejami, izkušnjami in domišljijo priložnost in možnost, da svoje ideje predstavijo širši mreži;

20.   se zaveda, da inovatorji in izumitelji navdih in spodbudo iščejo pri podobnih ljudeh in skupinah. Virtualna mreža ustvarjalnosti bi prispevala k tovrstnemu razvoju – proizvajala bi „inovatorske mojstre“ ter zagotavljala mentorstvo in strokovno znanje. Prednost virtualnosti je v tem, da bi prebivalcem otokov, najbolj oddaljenih regij, podeželja, goratih in redko poseljenih območij, ki so daleč od univerzitetnih središč, omogočila, da izkoristijo dostop do strokovnega svetovanja, izobraževanja in znanja ter dostop do podjetniške podpore in finančnega usmerjanja, ob tem pa bi se oblikovala virtualna, če že ne dejanska skupnost;

21.   meni, da sta ustvarjalnost in inovativnost potrebna tudi v sedanjem programu, da bi se kar najbolje soočili z izzivi trajnosti in podnebnih sprememb. Prizadevanje za energetsko učinkovitost na lokalni in regionalni ravni ima potenciala ne le za zmanjšanje emisij, ampak tudi za ustvarjanje novih zelenih delovnih mest in podjetij, ki bodo zagotavljala varno in dolgoročno zaposlitev in povečala usposobljenost, kar mora kohezijska politika EU podpirati. Nekatere regije imajo že postavljene cilje za zmanjšanje ogljika v svojih programih. To dobro prakso bi lahko začeli uporabljati že zdaj in do konca tega programskega obdobja;

22.   meni, da je potrebno partnerstvo enakovrednih partnerjev, ki predstavljajo javni ali zasebni sektor, tj. pristop, ki spodbuja lokalno in regionalno inovativnost in sodelovanje ter je vključujoč, ne izključujoč. Pri tem je treba poudarjati pomen partnerstva (javno-zasebnega ali javno-javnega) tako na posamezni ravni uprave kot tudi med različnimi ravnmi uprave. Lokalne in regionalne oblasti ter njihovi partnerji so potencialna rešitev za vrzel na področju inovacij, če bodo za ta namen dobili podporo;

23.   trdi, da je zdaj čas za inovativnost in ustvarjalnost ter za to, da lokalne in regionalne oblasti dobijo priložnost, da pokažejo svoje strokovno in drugo znanje. Kultura in turizem se na primer glede na svojo naravo spodbujata na lokalni in regionalni ravni, imata pa potencial za ustvarjanje delovnih mest in za naložbe. Številna evropska mesta in regije so kot evropske prestolnice kulture – ali kot siceršnja kulturna središča – pokazale učinkovitost teh področij politike pri oblikovanju privlačne in edinstvene podobe ter pri ustvarjanju možnosti za nova delovna mesta, s čimer se lahko prav tako pritegnejo nove naložbe.

Poenostavitev upravljanja za večjo učinkovitost in boljši nadzor

24.   pozdravlja dosedanje ukrepe za poenostavitev in spodbuja nadaljnje razprave z zainteresiranimi stranmi, da bi ugotovili, kje bi lahko izvedli druge prilagoditve v tem programskem obdobju. OR verjame, da pretirano finančno upravljanje in nadzor ovirata kohezijsko politiko in imata lahko nasprotni učinek, saj se sponzorji projektov oddaljijo od te politike zaradi velikih zahtev glede finančne skladnosti in nadzora. Čeprav OR priznava pomen strogega finančnega nadzora javnega denarja, to ne bi smelo prisiliti lokalnih in regionalnih oblasti, da se izogibajo tveganju ter inovativnim in ustvarjalnim programom le zaradi strahu pred neuspehom ali zahtevami po vračilu sredstev. Upravljanje je treba poenostaviti in preprečiti različna tolmačenja določb ter z jasnimi in natančnimi določbami zagotoviti stabilen pravni okvir za vsako programsko obdobje;

25.   meni, da sredstev, ki niso bila porabljena zaradi pravila N+2, ne bi smeli vrniti Komisiji in nato poslati nazaj državi članici, ampak bi jih namesto tega lahko prispevali bodisi v regionalne sklade tveganega kapitala ali izhodiščnega kapitala bodisi v Evropski sklad za prilagajanje globalizaciji. Druga možnost je, da se v okviru sklada za prilagajanje podnebnim spremembam financirajo lokalni projekti, katerih cilj je različnim gospodarskim sektorjem omogočiti prilagajanje na trenutne in prihodnje okoljske omejitve. Prilagajanje bi lahko potekalo v obliki projektov za prekvalifikacijo zaposlenih ali programov pomoči prizadetim delavcem, da se prekvalificirajo v okoljsko trajnostne poklice, vključno s programi za prestrukturiranje podjetij, ki niso trajnostna z okoljskega vidika. Sredstva, ki se namenjajo skladu tveganega kapitala prek Evropske investicijske banke, lahko MSP, socialnim podjetjem in pobudam na lokalni ravni omogočijo dostop do finančnih sredstev za kratkoročno in srednjeročno rast, ki so sicer v sedanjih gospodarskih razmerah postala težko dosegljiva. V vsakem primeru mora pravilo N +2 postati prilagodljivejše glede na cilje kohezijske politike ter učinke cikličnih gospodarskih sprememb na javne finance in zasebne naložbe;

26.   trdi tudi, da bi lahko dodatno poenostavitev dosegli, če bi Komisija analizirala revizijske postopke v državi članici in ugotovila, ali bi lahko sklenili pogodbe o zaupanju, da bi se izognili podvajanju revizijskih postopkov. Pri tem ne sme biti poudarek na strožjem nadzoru, temveč predvsem na izogibanju napakam, predčasnih ukrepih in oceni rezultatov. Za zmanjšanje obremenitev bi morali pri predpisih za manjše projekte uporabiti načelo sorazmernosti.

Več boljšega znanja – pogled v prihodnost

27.   je seznanjen s pilotnimi programi, s katerimi bo Komisija na začetku leta 2011 uvedla dodatne kazalnike, ki so širši od BDP. OR se je v več mnenjih zavzel za pripravo novih kazalnikov, da bi se lahko v večji meri upoštevale ozemeljske razlike v javnih politikah na splošno in zlasti v kohezijski politiki;

28.   podpira izmenjavo izkušenj med evropskimi regijami in razvoj grozdov za inovacije in ekološke inovacije, kar bi precej prispevalo k preprečevanju koncentriranja teh dejavnosti v samo nekaterih regijah in k zmanjšanju razlik med posameznimi regijami;

29.   se zaveda, da je premalo izmenjave informacij in opiranja na dosežene uspehe. Zato je pripravil pobudo za evropsko podjetniško regijo, ki je bila uspešna; cilj pobude je širiti primere dobre prakse in nagraditi najboljšo strategijo za gospodarski razvoj posamezne podjetniške regije v EU. OR tudi pozdravlja pobude, kot sta InfoRegio in nagrade RegioStars, vendar bi učenje lahko zagotovili s podatkovno bazo projektov, ki bi bila uporabniku prijaznejša in bi po možnosti presegala sklade regionalne politike. Interaktivna podatkovna baza, ki bi se razvila po vzoru kakšne komercialne spletne strani ali orodij za socialno mreženje, bi koristila vsem;

30.   se zaveda, da bo sedanje pomanjkanje podatkov (razpoložljivi podatki glede finančne situacije in njenega vpliva na lokalne in regionalne oblasti so stari dve leti ali več) vplivalo na izvajanje programov, upočasnilo prožnost odziva in omejilo potrebne spremembe notranjih predpisov;

31.   meni, da dodelitev sredstev strukturnih skladov le na podlagi BDP zakriva resnično gospodarsko stanje v regijah in zanemarja povečanje socialne stiske v državah članicah z visokim BDP;

32.   meni, da si je treba prizadevati za enostavnejše kombiniranje Evropskega sklada za regionalni razvoj, Evropskega socialnega sklada in programov za razvoj podeželja. Pristop „vse na enem mestu“ bi bil lahko izhodišče za proučitev tega. Tako bi lahko regije bolje izkoristile možnosti financiranja in glede na potrebe načrtovale ustrezne storitve, na primer s kombiniranjem Evropskega sklada za regionalni razvoj in Evropskega socialnega sklada z namenom izboljšati usposobljenost in zagotoviti delo za potencialne delojemalce;

33.   meni, da bi morala prihodnja kohezijska politika uporabiti prožnejši pristop ter mestom in regijam dovoliti razvoj programov glede na potrebe njihovih regionalnih in lokalnih skupnosti, namesto da bi poskušali potrebe prilagoditi okvirom, predpisanim na višji ravni. To pomeni, da morajo programi temeljiti na regionalnih strategijah, o katerih so potekala obširna posvetovanja z vsemi zainteresiranimi stranmi;

34.   meni, da moramo z razvojem strategij na makroravni – na primer strategije EU za območje Baltskega morja – prispevati h krepitvi vloge lokalnih in regionalnih oblasti pri širšem izvajanju politik EU; poleg tega predlaga, da se nadaljuje z razvojem novih strategij za druga območja, ob zadostni podpori zadevnih držav in evropskih institucij;

35.   predlaga, da prizadevanje za energetsko učinkovitost zgradb in prometa postane ena od bistvenih sestavin pri dodeljevanju kohezijskih sredstev – kot nujni steber razvoja, za katerega se lahko uporabljajo finančna sredstva EU.

Priporočila

36.   meni, da je lahko Bela knjiga o teritorialni koheziji koristen pristop, in Evropsko komisijo poziva, naj pojasni, kaj namerava storiti s 400 odzivi na Zeleno knjigo o teritorialni koheziji, da bi podprla zasnovo teritorialne kohezije in njeno izvajanje v prihodnjih politikah EU.

37.   ponavlja, da se mora kohezijska politika kot vedno pomembnejši instrument razvoja Evropske unije tudi po hudi gospodarski krizi, ki je prizadela Evropo, nadaljevati tudi po letu 2013. Zato zahteva, da peto poročilo o koheziji ponovno izreče podporo velikopotezni kohezijski politiki, temelječi na odločnem lokalnem pristopu, ki bi morala biti v skladu s členom 174 Lizbonske pogodbe usmerjena v spodbujanje gospodarske, socialne in teritorialne kohezije ter bi morala biti pri odpravljanju obstoječih gospodarskih in socialnih pomanjkljivosti ter izkoriščanju teritorialnih prednosti na voljo ne le zaostalim regijam, temveč vsem območjem v EU;

38.   poziva Evropsko komisijo, naj oblikuje uporabniku prijazno podatkovno bazo primerov najboljše prakse na različnih področjih javne politike (na primer podpora inovacijam, podpora vključevanju, ukrepi glede podnebnih sprememb). To je ključno področje tehnične pomoči za vse programe, ki jih financira EU in ki naj omogočijo tako dejansko izmenjavo najboljših praks in kot tudi opiranje nanje;

39.   poudarja, da nekatere regije že spodbujajo inovativne in okoljske pobude, ki dejavno podpirajo podjetništvo, hkrati pa se zaveda potrebe po programih, ki bi bili socialno in okoljsko trajnostni. Poleg tega je treba lokalnim in regionalnim oblastem dati možnost, da se o uspešnih postopkih učijo iz izkušenj drugih držav članic (1);

40.   ugotavlja, da je poleg BDP treba razmisliti o dodatnih alternativnih kazalnikih, da pa doslej še niso dogovorjeni na ravni EU in da jih ni niti na ravni NUTS II. Zato OR podpira predlog Evropske komisije v sporočilu z naslovom BDP in več, da se najpozneje do leta 2012 pripravi poročilo o nadaljnjem razvoju evropskih sistemov kazalnikov;

41.   poziva Evropsko komisijo, naj še naprej proučuje, kako bi lahko izvajanje še bolj poenostavili in olajšali. To bi lahko potekalo v okviru notranjega delovanja, predpisov pa morda ne bi bilo treba spreminjati. S preprostimi ukrepi, s katerimi bi zagotovili jasno razlago in nedvoumno usmeritev za vse organe upravljanja, bi prispevali k odpravi nepotrebnih zamud in težav pri izvajanju programov. Objavljanje smernic za izvajanje, ki so določene v okviru usklajevalnih odborov Komisije in držav članic, bi bilo v tem okviru ravno tako koristno; v vsakem primeru bi bilo zelo koristno, če bi v pravnih besedilih ohranili terminologijo in določbe, ki se nanašajo na upravljanje v različnih obdobjih, saj je za njih običajno in logično, da se ne spreminjajo;

42.   priporoča, da se vsa neporabljena sredstva po sistemu N+2 in N+3 v posamezni regiji namenijo regionalnim skladom tveganega ali izhodiščnega kapitala z izključnim namenom pomagati inovacijskim in razvojnim projektom MSP ter Evropskemu skladu za prilagajanje globalizaciji ali prihodnjemu evropskemu skladu za prilagajanje podnebnim spremembam;

43.   priporoča, da bi morali imeti vsi programi dostop do trenutnih primerov dobre prakse pri zmanjšanju emisij ogljika v okviru izvajanja programov Evropskega sklada za regionalni razvoj, Evropskega socialnega sklada in programov za razvoj podeželja, da bi jih lahko tudi drugi vključili v svoje programe za obravnavo skupnega izziva podnebnih sprememb. V prihodnjem programskem obdobju bo treba zagotoviti, da strukturni skladi ne bodo le v skladu s sedanjimi lizbonskimi cilji, temveč tudi s ciljem nizkoogljičnega gospodarstva v vsej Evropi, pri čemer so programi brez ogljikovih emisij primeri najboljše prakse;

44.   Evropski komisiji predlaga, da prouči uvedbo „virtualne mreže ustvarjalnosti“, in izraža pripravljenost sodelovati pri njenem vsebinskem oblikovanju;

45.   priporoča preoblikovanje kohezijske politike, da bo načelo subsidiarnosti veljalo na lokalni in regionalni ravni, ne zgolj na ravni držav članic.

46.   poziva Komisijo, da upravne postopke izvaja po načelu sorazmernosti tudi v prihodnjem programskem obdobju, da bo zahtevana dokumentacija v pravem razmerju glede na dodeljena finančna sredstva in bo tako mogoče zmanjšati birokracijo.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---

(1)  OR z zanimanjem spremlja naslednje projekte: www.train2000.org.uk/wiced – vodilni primer podjetništva in inovacij na svetovni ravni; Ženski mednarodni center za gospodarski razvoj (Women's International Centre for Economic Development – W.I.C.E.D.) – gre za projekt, ki podpira in spodbuja podjetništvo med ženskami v Liverpoolu; http://www.deaca.dk/ – danski primer: podjetništvo in okolje. Regionalni centri za razvoj podjetij so v letu 2007 v podporo 28 projektom vložili okoli 42 milijonov EUR. Ti različni projekti podpirajo tako razvoj trajnostne energije, biogoriva in biomase kot tudi praktične projekte varčevanja z energijo. Primeri projektov varčevanja z energijo so inteligentno upravljanje z energijo v inkubatorjih v južni danski regiji, kjer se je poraba energije v testnem inkubatorju zmanjšala za 50 odstotkov; http://dev.nwdacarboncalculator.com – okoljska trajnost – „kalkulator ogljika“ koordinatorjem programa na SZ Anglije omogoča določiti, kakšen učinek ima njihova pobuda na okolje, zlasti na raven emisij CO2; http://www.goeast.gov.uk/goeast/european_funding/project_case_studies/ – okoljska trajnost; Vzhodna Anglija spodbuja iskanje in širjenje inovativnih oblik oblikovanja ter uresničevanja projektov; http://www.em-lyon.com/english/emlyon/who/index.aspx – EMLYON (Francija) je evropska poslovna šola za vseživljenjsko učenje podjetniškega in mednarodnega menedžmenta;

1

2

---

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/10 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/10

---

Mnenje Odbora regij – Prispevek k trajnostnemu razvoju: vloga pravične trgovine in nevladnih sistemov zagotavljanja trajnosti, povezanih s trgovino

(2010/C 175/03)

I.   SPLOŠNE UGOTOVITVE

ODBOR REGIJ

1.   izrecno pozdravlja sporočilo Komisije z dne 5. maja 2009Prispevek k trajnostnemu razvoju: vloga pravične trgovine in nevladnih sistemov zagotavljanja trajnosti, povezanih s trgovino, ki obravnava trenutno stanje na področju pravične trgovine in drugih nevladnih (tj. zasebnih) sistemov zagotavljanja trajnosti v trgovini;

2.   ugotavlja, da je trg za izdelke pravične trgovine v zadnjih letih doživel hiter razmah. Potrošniki v EU vsako leto kupijo za približno 1,5 milijarde EUR certificiranih izdelkov pravične trgovine, kar je sedemdesetkrat več kot v letu 1999, ko je Komisija objavila prvo sporočilo na to temo;

3.   meni, da je jasna opredelitev pravične trgovine nujna, če želimo preprečiti, da bodo dobronamerni kupci soočeni z množico oznak in certifikatov, ki naj bi vsi predstavljali izdelke, proizvedene izključno na pravičen, etično neoporečen in alternativen način. Komisija se v sporočilu z dne 5. maja 2009 sklicuje na merila pravične trgovine, ki jih je opredelilo gibanje pravične trgovine in na katera je ponovno opozoril Evropski parlament v resoluciji o pravični trgovini in razvoju z dne 6. junija 2006. Izraz „pravična trgovina“ je uporabljen v skladu z normami mednarodnih organizacij za določanje standardov in ugotavljanje skladnosti, članic združenja ISEAL, ter v skladu z rabo v organizacijah pravične trgovine;

4.   z zanimanjem ugotavlja, da je bila stopnja prepoznavnosti oznake pravične trgovine leta 2008 med potrošniki v Združenem kraljestvu več kot 70-odstotna (v primerjavi z 12 % leta 2000), v Franciji pa je bila leta 2005 74-odstotna (v primerjavi z 9 % leta 2000). V raziskavi, ki je bila leta 2009 opravljena v Nemčiji in v katero je bilo vključenih 407 blagovnih znamk in neprofitnih organizacij, je oznaka pravične trgovine zasedla prvo mesto kot najbolj trajnostna blagovna znamka;

5.   izraža zadovoljstvo, ker je svetovna prodaja certificiranih izdelkov pravične trgovine konec leta 2007 presegla 2,3 milijarde EUR (vendar je še vedno veliko manjša od prodaje ekološko pridelane hrane in znaša manj kot 1 % celotne trgovine). Pravična trgovina se je najbolj uveljavila v Evropi, saj se tukaj opravi med 60 % in 70 % svetovne prodaje. Pri tem je opaziti velike razlike med najhitreje rastočim trgom, tj. Švedsko, in trgi v novih državah članicah, kjer je ta pojem še razmeroma neznan.

II.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

Značilnosti pravične trgovine

6.   poudarja, da je ena od posebnosti pravične trgovine in drugih sistemov zagotavljanja trajnosti v tem, da v bistvu gre za prostovoljen, dinamičen mehanizem, ki se razvija glede na ozaveščenost in povpraševanje potrošnikov in celotne družbe;

7.   opozarja na stališče Komisije, da določanje meril za razvrščanje in regulacijo zasebnih sistemov zagotavljanja trajnosti v trgovini ni v skladu s cilji trajnostnega razvoja, temveč lahko zmanjša dinamičnost zasebnih pobud na tem področju in ovira nadaljnji razvoj pravične trgovine;

8.   poziva, naj bodo oznake pravične trgovine, ki morajo biti popolnoma pregledne za javnost, zagotovilo, da vsaka faza proizvodne verige izpolnjuje sledljiva merila;

9.   ugotavlja, da lahko sistemi, ki povezujejo okoljske, socialne in gospodarske vidike, spodbujajo trajnostni razvoj. Za nemoteno delovanje trga je pomembno, da imajo potrošniki in proizvajalci dostop do zanesljivih informacij o sistemih. V pomoč so neodvisne oznake in certifikati, ki jim potrošniki lahko zaupajo in ki jih nadzorujejo neodvisne službe.

Javna naročila

10.   izrecno pozdravlja direktive EU o javnih naročilih iz leta 2004, ki so podlaga za mnoge zakone o javnih naročilih v državah članicah in pri javnem naročanju dopuščajo socialna in okoljska merila;

11.   ugotavlja, da javni organi porabijo 16 % BDP Evropske unije in so zato pomemben strateški trg. Z upoštevanjem trajnostnega razvoja in pravične trgovine pri javnem naročanju lahko lokalne in regionalne oblasti bistveno izboljšajo srednjeročno in dolgoročno donosnost in učinkovitost svojih storitev ter tako prispevajo k socialni pravičnosti in trajnostnemu razvoju;

12.   poudarja, da so izdelki pravične trgovine za potrošnike in tudi javne naročnike primerna priložnost, da s svojo kupno močjo pomagajo okrepiti povezanost med cilji trgovinske in razvojne politike;

13.   poudarja, da so lokalne in regionalne oblasti pristojne za precejšen del izdatkov za javna naročila. Zaradi te pomembne vloge jih je treba vključiti v spodbujanje ukrepov za trajnostni razvoj in ukrepov na področju pravične trgovine v vsej Evropi. Lokalne in regionalne oblasti morajo poleg gospodarskih, tehničnih ali pravnih vidikov upoštevati tudi politične vidike pravične trgovine;

14.   je že v preteklosti ugotovil, da so veljavni predpisi o javnih naročilih že dovolj zapleteni in da njihovo pravilno izvajanje mnogim lokalnim in regionalnim oblastem povzroča precejšnje težave. Zato Komisijo prosi, naj v prihodnje opredeli jasne in natančne smernice za javna naročila, ki upoštevajo socialna merila, tako da bodo lokalne in regionalne oblasti te smernice lahko uporabljale pri oddaji javnih naročil za izdelke pravične trgovine;

15.   je z zanimanjem ugotovil, da je Komisija za podporo javnim naročnikom pri izvajanju bolj trajnostnih postopkov naročil nedavno sprejela sporočilo o javnih naročilih za boljše okolje (kot dopolnilo priročnika Komisije za „zelena“ javna naročila), sedaj pa pripravlja priročnik o upoštevanju socialnih meril pri javnih naročilih. Ta priročnika skupaj tvorita izčrpen vodič o trajnostnih javnih naročilih (ki upoštevajo okoljska in socialna merila);

16.   pozdravlja napoved novega vodiča in glede na hiter razvoj na tem področju Komisijo prosi, naj ga objavi čim prej;

17.   predlaga, da sam deluje kot posrednik pri seznanjanju z ustreznimi smernicami tako, da uporabi svojo mrežo stikov, in hkrati sodeluje z Evropsko komisijo s ciljem izmenjati informacije med lokalnimi in regionalnimi oblastmi. Te oblasti (zlasti tiste s podobnimi zahtevami) bi lahko vzpostavile lastne mreže dobrih praks pri uporabi izdelkov pravične trgovine;

18.   predlaga razmislek o tem, ali bi bil koristen nov projekt za izmenjavo informacij. Evropska komisija in OR trenutno vzpostavljata „borzo decentraliziranega sodelovanja“, da bi olajšala in uskladila razvoj ukrepov za decentralizirano sodelovanje lokalnih in regionalnih oblasti v EU in njihovih partnerjev v državah v razvoju. „Borza sodelovanja“ bo spletna storitev, ki bo povezovala potrebe in povpraševanje po podpori z ustreznimi interesenti ali ponudniki. Člani OR so zaprošeni, naj uporabljajo ta elektronski instrument (predviden za leto 2010) za sporočanje ustreznih informacij. To bo precej olajšalo izmenjavo informacij med evropskimi lokalnimi in regionalnimi oblastmi, ki so vključene v razvojno sodelovanje, ter omogočilo usklajevanje projektov lokalnih in regionalnih oblasti v EU ter državah v razvoju;

19.   projekti decentraliziranega sodelovanja bi lahko prispevali k razvoju izdelkov pravične trgovine, zbiranju študij o učinku in podpori malih proizvajalcev v državah na jugu;

20.   poleg spodbujanja javnega naročanja po merilih pravične trgovine poudarja tudi morebitne koristi spodbujanja zasebnih naročil v skladu s temi merili. Zato poziva lokalne in regionalne oblasti, naj razvijejo spodbude za podporo zasebnim naročilom v skladu z merili pravične trgovine, kot so natečaji po zgledu obstoječih tekmovanj za „prestolnico pravične trgovine“ (Fair trade Capitals) in „mesto pravične trgovine“ (Fair trade Towns).

Podpora Komisije

21.   pozdravlja zavzetost Komisije glede možnega prispevka pravične trgovine in drugih sistemov zagotavljanja trajnosti v trgovini in njeno pripravljenost, da takšne sisteme podpre tudi v prihodnje;

22.   meni, da je nujno treba najti ustrezno ravnovesje med željo po trgovanju, naložbah in gospodarski rasti kot delu agende za liberalizacijo in globalizacijo na eni strani ter upoštevanjem načel trajnostnega razvoja, nujnostjo preglednih in poštenih pogojev ter dejstvom, da morajo bogatejše industrijske države v trgovinskih pogajanjih izrecno priznati pereče probleme manj razvitih držav na drugi strani. Različne organizacije pravične trgovine so prepričane, da je trgovina lahko učinkovit instrument za spodbujanje trajnostnega razvoja in zmanjševanje revščine, če se trguje pravično in odgovorno. Za dosego tega cilja pa so potrebne temeljne spremembe v oblikovanju trgovinske politike. Tržno naravnan pristop, ki zdaj prevladuje, ne bo mogel odpraviti neravnovesja med pogajalsko močjo večnacionalnih podjetij in manjših proizvajalcev. Le sistematično vključevanje manjših proizvajalcev v revnejših državah, ki so potisnjeni na rob, v oblikovanje trgovinske politike lahko pomaga odpraviti nepravičnosti, ki so posledica sedanjega trgovinskega sistema;

23.   izraža zadovoljstvo, da je Komisija predvsem s svojimi instrumenti razvojnega sodelovanja finančno podprla pravično trgovino in druge trajnostne dejavnosti v trgovini. Med letoma 2007 in 2008 je bilo za različne dejavnosti namenjenih 19.466 milijonov EUR, predvsem za ukrepe ozaveščanja v Evropski uniji. Leta 2008 in 2009 so bila v ta namen odobrena dodatna sredstva v višini 1 milijona EUR za posamezno leto;

24.   vendar pa Komisijo prosi, naj – glede na nagel razvoj pravične trgovine v nekaterih državah članicah – preveri, ali bi bilo treba državam članicam, ki na tem področju še niso tako prizadevne, zagotoviti dodatna sredstva;

25.   podpira namero Komisije, da izvede presoje učinka in spodbudi prizadevanja za večjo preglednost trga, hkrati pa nameni več pozornosti oceni težav pri izvajanju sistemov zagotavljanja trajnosti ter pri pridobivanju oznak. To bi lahko podprle tudi države članice s podobnimi ukrepi, npr. financiranjem študij o učinku pravične trgovine.

Vključevanje lokalnih in regionalnih oblasti v razvojno politiko

26.   izrecno pozdravlja priznanje pomembne vloge lokalnih in regionalnih oblasti v trgovinski politiki na področju pravične trgovine. Pri tem prizadevanja lokalnih in regionalnih oblasti na področju razvojne politike niso nič novega. Mnoge evropske regije ter lokalne in regionalne oblasti s svojimi partnerji v državah v razvoju že leta izvajajo projekte pravične trgovine. Partnerstva morajo temeljiti na vzajemnem zaupanju sodelujočih in preglednih medsebojnih odnosih. Pogodbe, sklenjene v smislu pravične trgovine, morajo upoštevati načela enakega obravnavanja, vzajemnega priznavanja in sorazmernosti;

27.   poleg tega ugotavlja, da se lokalne in regionalne oblasti v okviru decentralizacije vse bolj profesionalno lotevajo pravične trgovine. Imajo dragoceno znanje na področjih, ki so bistvenega pomena za države v razvoju in uresničitev razvojnih ciljev novega tisočletja. Zato jih je treba obravnavati kot pomembne akterje politike na področju pravične trgovine;

28.   pozdravlja željo Komisije, da v vsej Evropski uniji ohrani nevladni značaj pravične trgovine in podobnih sistemov zagotavljanja trajnosti. Predpisi javnih organov bi lahko ovirali razvoj oz. delovanje dinamičnih zasebnih sistemov;

29.   vendar pa meni, da morajo na področju javnih naročil za javne razpise veljati določeni predpisi, ki ponudnikom izdelkov pravične trgovine zagotavljajo možnosti za sodelovanje.

Prizadevanja za večjo ozaveščenost

30.   izraža zadovoljstvo zaradi razvoja pravične trgovine in vse večje pripravljenosti občin in regij v Evropi, da pri javnem naročanju upoštevajo tudi okoljska in socialna merila. Ta pripravljenost je v sedanji finančni in gospodarski krizi še toliko pomembnejša. Pravična trgovina se je pojavila v 70-ih letih, ko je bila v ospredju kritika nepoštene organizacije svetovne trgovine, in naj bi na začetku povečala ozaveščenost ljudi o tem problemu, danes pa z vidika trgovinske politike zbuja pozornost predvsem zaradi naraščanja prometa;

31.   opozarja, da je treba decentralizirane evropske organizacije, ki si prizadevajo za krepitev ozaveščenosti, pa tudi organizacije za varstvo potrošnikov kot pomembne partnerje pravične trgovine sistematično vključevati v cilje razvojne politike. Pri tem je treba spodbujati možnosti posameznika, da se lahko upre nepravičnim strukturam v svetovni trgovini, predvsem v evropski trgovinski in kmetijski politiki, tako, da kupuje „pravične“ izdelke. Krepitev ozaveščenosti je instrument za boj proti revščini, nerazvitosti, izkoriščanju, lakoti in uničevanju okolja;

32.   z zadovoljstvom ugotavlja, da so lokalne in regionalne oblasti v Evropski uniji kot raven, ki je državljanom najbliže, na področju pravične trgovine in javnega naročanja, ki upošteva merila pravične trgovine, požele priznanje in se uveljavile. Mesta in univerze, ki so dobile priznanje za spodbujanje pravične trgovine, so več tisoč ljudem močno olajšale sodelovanje in ustvarile konkretne možnosti za podporo pravični trgovini. Velika Britanija je že leta 2001 začela podeljevati oznako „mesto pravične trgovine“, Nemčija pa leta 2008. Velika Britanija je poleg tega druga na svetovnem seznamu porabe izdelkov pravične trgovine na prebivalca. V državah članicah EU-12 je več kot 700 „mest pravične trgovine“, še veliko več mest pa se poteguje za ta naziv;

33.   opozarja, da je treba nujno povečati moč potrošnikov, in sicer z obveščanjem in krepitvijo ozaveščenosti ob sodelovanju lokalnih in nadregionalnih časopisov in vedno bolj tudi elektronskih medijev. Sodelovanje z organizacijami za varstvo potrošnikov odpira dodatne možnosti;

34.   pozdravlja nedavno pobudo urada za podporo pravične trgovine (Fair Trade Advocacy Office) za spodbuditev poslancev Evropskega parlamenta, da se zavežejo podpreti pravično trgovino ter zapostavljene proizvajalce in revne delavce v državah na jugu. Odbor meni, da bi bilo mogoče tovrstne pobude razširiti tudi na druge ravni upravljanja;

35.   poudarja, da so izzivi, ki jih prinaša globalizacija, že zdavnaj dosegli občine in regije Evrope. Za ustrezen in v prihodnost usmerjen odgovor na te izzive na lokalni ravni so potrebni nadaljnje izobraževanje, profesionalizacija ter mrežno povezovanje lokalnih, regionalnih in nacionalnih akterjev. To delo se v Evropi šele začenja in se ga je treba na vsak način sistematično lotiti.

Podpora občinam in regijam

36.   z zanimanjem ugotavlja, da je Nemčija na primer leta 2001 ustanovila službo za „občine v enem svetu“ (Kommunen in der einen Welt), ki sedaj sodeluje z 2 600 nemškimi občinami in pogosto tudi drugimi mednarodnimi partnerji (tudi partnerskimi mesti). Ob podpori zvezne vlade, večine zveznih dežel, najpomembnejših združenj občin in krovnega združenja nevladnih organizacij je služba bistveno pripomogla k večjim prizadevanjem nemških občin na področju razvojne politike s ciljem spodbujanja pravične trgovine in javnih naročil, ki upoštevajo okoljska in socialna merila;

37.   predlaga, da se za lokalne in regionalne oblasti pripravijo priporočila za sistematično krepitev in mrežno povezovanje njihovega potenciala, potrebnega za soočanje z vse večjimi svetovnimi izzivi, povezanimi s trajnostnim razvojem, ki je nujen za premagovanje revščine in boj proti uničevanju okolja. Predvsem je treba olajšati izmenjavo informacij med starimi in novimi državami članicami EU; izmenjavo bi bilo treba spodbujati prek portala OR za decentralizirano sodelovanje ter tako omogočiti posredovanje izkušenj in pripravo kazalnikov, s čimer bi južno- in vzhodnoevropskim državam pomagali, da v okviru svojih strategij trajnostnega razvoja in prilagajanja podnebnim spremembam razvijajo zamisli za podporo pravični trgovini;

38.   meni, da so v sporočilu omenjena sredstva v višini 19 milijonov EUR in načrtovano povišanje za milijon EUR, namenjeno podpori pravične trgovine, prepričljiv začetek, vendar opozarja, da bodo glede na obseg težav, pa tudi glede na priložnosti za povečanje sedanjega potenciala, v prihodnje potrebna dodatna sredstva;

39.   poudarja, da lahko lokalne in regionalne oblasti tudi zelo neposredno pripomorejo k uspehu pravične trgovine, in sicer tako, da:

| — | med sejami, v pisarnah in menzah ponudijo le kavo in čaj iz pravične trgovine; |
| --- | --- |

—

med sejami, v pisarnah in menzah ponudijo le kavo in čaj iz pravične trgovine;

| — | mestni in občinski sveti podprejo ustrezne kampanje; |
| --- | --- |

—

mestni in občinski sveti podprejo ustrezne kampanje;

| — | občine priznajo delo trgovin, specializiranih za prodajo izdelkov pravične trgovine; |
| --- | --- |

—

občine priznajo delo trgovin, specializiranih za prodajo izdelkov pravične trgovine;

| — | si čim več mest prizadeva dobiti oznako „mesto pravične trgovine“. |
| --- | --- |

—

si čim več mest prizadeva dobiti oznako „mesto pravične trgovine“.

Priprava evropske strategije pravične trgovine

40.   predlaga, da se v podporo pravični trgovini in javnemu naročanju ob upoštevanju okoljskih in socialnih meril pripravi skupna „evropska strategija pravične trgovine za lokalne in regionalne oblasti“ z akcijskim programom, ki izpolnjuje okoljska in socialna merila. Po pripravah na nacionalni in medregionalni ravni bi lahko takšno strategijo dokončali na seminarjih in konferencah ob sodelovanju vpletenih in zainteresiranih strani iz politike, vlad, nevladnih organizacij in zasebnega sektorja;

41.   meni, da bi strategijo lahko sprejeli na konferenci, ki bi jo pripravil Odbor ali predsedstvo Sveta, o njej pa bi lahko razpravljali in jo predstavili na dogodku Open Days v Bruslju, ki ga organizira OR in ki žanje velik uspeh;

42.   želi na ta način – glede na finančno in gospodarsko krizo ter grozeče podnebne katastrofe – usmeriti pozornost tudi na ključne akterje iz držav na jugu, jih vključiti in ohraniti zavest o posledicah globalizacije. Krepitev struktur pravične trgovine in javno naročanje ob upoštevanju okoljskih in socialnih meril na lokalni in regionalni ravni sta pri tem ravno tako pomembna kot tesnejše povezovanje s partnerji iz držav proizvajalk;

43.   opozarja, da se na splošno pozitiven vpliv pravične trgovine in javnega naročanja ob upoštevanju okoljskih in socialnih meril doslej kaže predvsem pri kmetijskih proizvodih malih kmetov iz t. i. držav v razvoju. V prihodnje bo mogoče razširiti paleto izdelkov in storitev pravične trgovine na podlagi izkušenj in meril, ki jih je treba še dodatno razviti za večjo pravno varnost. Prizadevati si je treba za nadaljnji razvoj povezave med proizvajalci in končnimi porabniki in ga podpreti. Razširjena paleta izdelkov pomeni obrtne in industrijske izdelke iz vseh držav izvora kot tudi opravljanje storitev v skladu z načeli pravične trgovine, kot je „pravični turizem“. Nadaljnji razvoj struktur pa predvsem pomeni oceno upoštevanja okoljskih in socialnih meril ter najnižjih standardov Mednarodne organizacije dela in tudi vprašanj glede prevoza in prodaje;

44.   opozarja, da pri obravnavi te tematike doslej niso bile ustrezno upoštevane direktive Komisije iz leta 2008 o krepitvi pravic invalidov. Izkušnje mednarodnih partnerstev med občinami z vključevanjem invalidov v pravično trgovino in javno naročanje ob upoštevanju okoljskih in socialnih meril so spodbujajoče. Odbor predlaga, da se ta tema obravnava in poglobi v omenjeni strategiji ter med nacionalnimi in medregionalnimi pripravami;

45.   se zaveda, da pravična trgovina znaša manj kot 1 % celotnega trgovinskega prometa v Evropi. Toda vodilne države na tem področju, kot so Švica, Anglija, skandinavske države, Nizozemska, Avstrija in Luksemburg, kjer ta delež znaša več kot 10 %, so zgled in spodbuda za še večja prizadevanja predvsem v južni in vzhodni Evropi. Na podlagi pogosto odličnega sodelovanja med nevladnimi organizacijami, občinami in lokalnim gospodarstvom ter partnerji na jugu so se razvili omembe vredni in odgovorni modeli za celo Evropo. Ti so spodbuda za vse občine in regije Evrope, ki lahko s tem pomembno prispevajo k uresničitvi ciljev novega tisočletja do leta 2015.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/15 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/15

---

Mnenje Odbora regij – Kakovost kmetijskih proizvodov

(2010/C 175/04)

I.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

Splošni vidiki

1.   z zadovoljstvom pozdravlja sporočilo Evropske komisije in ga zelo pozitivno ocenjuje, saj Komisija v njem izraža interes za kakovostne kmetijske izdelke in zlasti za razvoj ustreznega okvira za podpiranje in spodbujanje kakovostne kmetijske proizvodnje v EU, ki bi izboljšal tudi njeno sprejemanje med potrošniki;

2.   meni, da je pridelava kakovostnih kmetijskih izdelkov za trajnostni razvoj podeželja posebno pomembna in prispeva k dolgoročnemu ohranjanju regionalnih območij in njihove identitete, ki jih z načini proizvodnje oblikujejo kmetje in rejci, s čimer se omogoča nadaljnji regionalni razvoj;

3.   opozarja, da velik pomen te proizvodnje upravičuje uvedbo okvira podpore, ki bi s pomočjo trgom namenjenih ukrepov zagotovil dolgoročno stabilnost ter donosnost naložb, vključeval tudi zakonodajo o možnosti etiketiranja z navedbo države proizvodnje in spodbudil uvedbo proizvodnih standardov Skupnosti, zlasti na področjih varne hrane, zaščite okolja ter tradicionalnih načinov proizvodnje;

4.   izraža zadovoljstvo, da Komisija priznava dejstvo, da je kakovost kmetijskih izdelkov tesno povezana s tradicijo, razvojem in ohranjanjem regij, vendar pa je to treba okrepiti in zaščititi s pomočjo sistemov, kot je geografska oznaka, katere intelektualna lastnina mora biti priznana na svetovni ravni;

5.   opozarja Komisijo, da mora biti prva pri uvajanju konkretnih ukrepov za informiranje predvsem evropskih potrošnikov o posebnih značilnostih geografskih oznak, njihovih dobrih lastnostih in zlasti njihove povezave s trajnostnim razvojem podeželja;

6.   se strinja s Komisijo, da so informiranost, skladnost in odprava zapletenosti glavni vidiki, ki bi jih bilo treba upoštevati pri razvijanju ustrezne politike kakovosti;

7.   meni, da je treba izdelati smernice, ki bi zagotavljale dobro delovanje sistema certificiranja, z zagotavljanjem določene enotnosti tako pomembnih vidikov, kot so minimalne zahteve po nadzoru, da bi se izognili morebitnim neravnovesjem med podobnimi sistemi;

8.   priznava, da je v primeru ukrepov označevanja treba določiti tržne standarde EU, obenem pa bi bilo treba označevanje poenostaviti;

9.   je prepričan, da je ambiciozna politika na področju kakovosti kmetijskih izdelkov ključnega pomena, če hočemo doseči velik napredek trajnostnega evropskega kmetijstva, ki bo sposobno zadostiti potrebe evropske družbe ter povečati deleže na zunanjih trgih;

10.   verjame tudi, da je treba pred celotno evropsko javnostjo pošteno priznati prizadevanja evropskih kmetov in rejcev za prilagajanje strogim zahtevam glede okolja, varne hrane in dobrega počutja živali.

Zahteve za kmetovanje v EU

11.   meni, da bi lahko preučili možnost neobveznega označevanja kraja proizvodnje (kraj žetve kmetijskih proizvodov, kraj rojstva in vzreje živine, kraj molže krav mlekaric itd.). Prav tako bi lahko preučili možnost obveznega označevanja porekla (pri predelanih proizvodih bi bil kraj porekla kraj, kjer je prišlo do zadnje pomembnejše predelave), s tem da bi morali predhodno oceniti prednosti in slabosti tega ukrepa, ki za nekatere proizvode že velja. Takšne navedbe bi evropskim proizvajalcem omogočile medsebojno razlikovanje in olajšale široko in konkretno obveščanje potrošnikov;

12.   podpira predlog za razvoj označevanja tako v zvezi z dobrim počutjem živali kot tudi ogljikovim odtisom ter predlaga, da se na evropski ravni oblikujejo predpisi o integrirani pridelavi.

Tržni standardi

13.   priznava pomen tržnih standardov, ki morajo ostati obvezni, čeprav bi bilo treba predvideti njihovo temeljito revizijo s ciljem poenostavitve, ki bi odpravila vse, kar je odveč, in ohranila zgolj to, kar je za trženje proizvoda res pomembno. Omenjena revizija bi morala potekati v tesnem sodelovanju z operaterji, določiti pa bi bilo treba tudi mehanizem revidiranja, ki bi omogočil hitro in prožno uvajanje sprememb. V vsakem primeru pa bi bilo treba ohraniti sektorske posebnosti teh standardov, da bi bili lažje razumljivi in bi se lažje izvajali;

14.   meni, da bi bilo zanimivo preučiti izvedljivost uvedbe neobveznih rezerviranih navedb za tradicionalne in gorske proizvode in poudarja, da bi regionalne uprave lahko imele zelo pomembno vlogo pri njihovem opredeljevanju.

Geografske označbe

15.   nasprotuje združitvi sedanjih treh sistemov s ciljem ohraniti skladnost sistema in posebnosti vsakega proizvoda. Prav tako se zavzema za ohranitev obeh instrumentov: ZOP (zaščitena označba porekla) in ZGO (zaščitena geografska označba), saj sta se izkazala kot zelo koristna in so ju proizvajalci zelo dobro sprejeli. Vendar pa meni, da je bistvenega pomena okrepiti prizadevanja za informiranje o njiju in za njuno promocijo;

16.   meni, da je nujno poenostaviti ne le upravne obremenitve, temveč tudi vse postopke, povezane z vpisovanjem, vzdrževanjem in upravljanjem, ki jih morajo upoštevati operaterji, vpisani v različne sisteme;

17.   podpira možnost uporabe teh označb na predelanih proizvodih, pod pogojem, da je možno v zadostni meri jamčiti za poreklo uporabljenih sestavin in da so proizvajalci, ki so nosilci določene označbe, dovolili njeno uporabo;

18.   meni, da bi bila zanimiva možnost preučiti razširitev pogojev za certificiranje svežih proizvodov na različne operaterje v dobavni verigi, po zgledu izdelkov ekološkega kmetovanja, da bi lahko ocenili verjetne pozitivne vidike takšnega sistema;

19.   poudarja, da so zaradi velikega števila operaterjev, na katere se nanašata sistema ZOP in ZGO, očitno potrebni instrumenti, ki bodo omogočali regulacijo proizvodnje, in ponavlja, da brez takšnih instrumentov obstaja očitno tveganje, da bosta označbi ZOP in ZGO izginili ali izgubili avtentičnost in svojstveno lastnost, kar bi ogrozilo tudi družbeno-proizvodno tkivo podeželskega okolja v številnih evropskih regijah;

20.   poziva Evropsko komisijo, naj poišče potrebne instrumente upravljanja proizvodnje izdelkov ZOP in ZGO ter jih da na voljo proizvajalcem. Endogeni regionalni razvoj je v veliko primerih povezan s trajnostnim razvojem podeželja, ki pa ne bo možen, če označbi ZOP in ZGO ne bosta imeli na voljo instrumentov za regulacijo potenciala proizvodnje in, posledično, ustvarjanje ravnovesja med ponudbo in povpraševanjem, da bi proizvodnja lahko naraščala sorazmerno z večanjem obsega prodaje;

21.   Označbi ZOP in ZGO sta pravici intelektualne lastnine, zato mora – tako kot pri vseh blagovnih znamkah – obstajati možnost njunega prostovoljnega urejanja, ki se nanaša tako na kakovostne kot na količinske vidike, vendar pa cilj tega urejanja ne sme biti špekulacija, temveč trajnost.

22.   priporoča preučitev vidikov, ki so povezani z zaščito ZOP in ZGO. Po mnenju operaterjev in regij bi morala biti raven mednarodne zaščite enotna; tudi Odbor poziva Komisijo, naj naredi vse potrebno za kar največjo zaščito, ne glede na začetni učinek različnih označb ZOP in ZGO onkraj meja regij ali držav članic;

23.   želi, da bi Evropska komisija podvojila prizadevanja za okrepitev predpisov v okviru STO, napredovala pri procesu sklepanja dvostranskih sporazumov s strateško pomembnimi državami ter vztrajala pri zaščiti označb ZOP in ZGO v okviru sporazumov ACTA (trgovinski sporazum proti ponarejanju).

Ekološko kmetovanje

24.   pozdravlja nedavne zakonodajne spremembe na tem področju in odločitev o uporabi novega ekološkega logotipa EU od leta 2010 ter je prepričan, da bo ta ukrep, skupaj z velikimi prizadevanji evropskih ekoloških kmetov, omogočil velik napredek tega sistema, ki je izredno prijazen do okolja.

Tradicionalne posebnosti

25.   se strinja s Komisijo, da ta sistem ni docela izkoristil svojega potenciala, in podpira zamisel o preučitvi možnosti uvedbe oznake „tradicionalni proizvod“, pod pogojem da izdelek upošteva točno določene zahteve in da ga je mogoče certificirati;

26.   poziva Komisijo, naj preuči in nato začne izvajati posebne sisteme podpore, ki so potrebni v primeru tradicionalnih kot tudi gorskih proizvodov, če bi ti dve vrsti proizvodov na koncu dejansko nadomestili sedanje ZTP (zajamčene tradicionalne posebnosti).

Skladnost novih shem EU

27.   Komisiji priporoča, naj skrbi za skladnost prihodnjih shem in pobud na področju kakovosti s pomočjo proaktivnega in pragmatičnega ocenjevanja dodane vrednosti in njihove primernosti. Meni, da mora pri tem oceniti tudi potrebe potrošnikov ter njihov realni interes za uvedbo novih sistemov.

Smernice za zasebne in nacionalne sheme certificiranja živil

28.   podpira pobudo Komisije za opredelitev smernic glede primerov dobre prakse na področju delovanja sistemov kakovosti kmetijskih in živilskih proizvodov ter se strinja z načelom, da ni treba pripravljati zakonodaje, ki bi urejala državne in zasebne sisteme certificiranja.

Sklepna priporočila

29.   poziva Komisijo, naj si močno prizadeva za obveščanje o evropskem sistemu kakovosti kmetijskih izdelkov in za njegovo promocijo ter naj prizadevanja usmeri v evropske potrošnike, s ciljem okrepiti sistem, pojasniti njegove različne koncepte ter spodbuditi potrošnjo teh proizvodov, tako da bi celotna evropska družba prispevala k ohranitvi proizvodnega tkiva evropskih podeželskih območij;

30.   predlaga Komisiji, naj v večji meri prizna strateško vlogo evropskih regij v proizvodnji kakovostnih kmetijskih izdelkov in živil ter vso potrebno pozornost nameni zahtevam, ki jih izražajo regije glede tega vidika, ki je tako pomemben za regionalni družbeni in gospodarski napredek.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/19 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/19

---

Mnenje Odbora regij – Pomoč kmetom na območjih z naravnimi omejitvami

(2010/C 175/05)

I.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

Ugotovitve v zvezi s kmetijstvom in razvojem podeželja

1.   glede na to, da se to sporočilo Evropske komisije jasno osredotoča na območja z omejenimi možnostmi, močno podpira predlog Komisije, da se razjasni pojem „vmesna območja z omejenimi možnostmi“, in poudarja, da se to sporočilo ne nanaša neposredno na gorska območja in da njegov namen ni obravnava povezav med posameznimi kategorijami območij z naravnimi omejitvami;

2.   pozdravlja metodo dela, ki jo predlaga Komisija in je v skladu s priporočili, ki jih je Odbor predstavil v mnenju z naslovom Bela knjiga o upravljanju na več ravneh (1);

3.   poudarja, da je kmetijstvo zelo pomemben gospodarski sektor v EU, ki omogoča zaposlitev skoraj 30 milijonom ljudi. Kmetje so pomembni za ohranjanje socialne mreže na podeželskih območjih, pa tudi za varovanje okolja in ohranjanje krajine. V celotni EU je treba ohraniti kmetijske obrate, da bi v Evropi še naprej proizvajali visokokakovostno hrano, kar je vse bolj pomembno, saj podnebne spremembe v drugih delih sveta to vse bolj onemogočajo. Sistem pomoči za območja z omejenimi možnostmi je nujen, če želimo ublažiti prikrajšanost zaradi naravnih omejitev in ohraniti kmetijsko dejavnost na teh območjih;

4.   poudarja, da se to sporočilo nanaša neposredno na lokalne in regionalne skupnosti, saj so v letu 2005 območja z naravnimi omejitvami predstavljala 31,2 % izkoriščanih kmetijskih površin v Evropi, kjer je kmetijstvo pomemben del gospodarstva;

5.   opaža, da so se od začetka leta 1975 do zdaj potrebe po ukrepih za „območja z omejenimi možnostmi“ precej spremenile. Ustrezno gospodarjenje z zemljišči postaja ključnega pomena, če želimo premagati težave, povezane z naravnimi omejitvami. Kmetijstvo na območjih z omejenimi možnostmi ohranja tudi privlačnost regije, biotsko raznovrstnost in kulturno krajino;

6.   poudarja, da morajo nadomestila ostati sredstvo za povrnitev stroškov zaradi naravnih omejitev ali slabih pogojev in da niso mišljena kot kmetijsko-okoljski ukrepi;

7.   poudarja, da morajo biti simulacije mišljene kot preizkus in niso pravno zavezujoče. OR bo vsekakor ponovno preučil predloge, ki jih bo Komisija kmalu pripravila na podlagi obsežne in podrobne analize njihovih pričakovanih učinkov;

8.   upošteva pripombe iz poročila Računskega sodišča, da Komisija ni dovolj obrazložila razlogov za nadaljnjo uporabo sedanje klasifikacije vmesnih območij z omejenimi možnostmi, kar ovira učinkovito izvajanje sistema pomoči (tč. 76).

Konkretni vidiki razmejitve območij z omejenimi možnostmi (merila, podrobna opredelitev itd.):

9.   meni, da bi bila opredelitev biofizikalnih meril za boljšo identifikacijo območij z naravnimi omejitvami primeren način za uvedbo bolj objektivnega, koherentnega in primerljivega sistema, ki bi omogočal pravičnejšo in učinkovitejšo razdelitev pomoči tem območjem;

10.   poziva k bolj enostavnim in obvladljivim skupnim merilom ter k jasnim merilom upravičenosti, da bi zagotovili transparentnost in primerljivost plačil. Na ta način bi lahko zagotovili učinkovit sistem nadomestil za kmetijsko dejavnost in proizvodne zmogljivosti na območjih z naravnimi omejitvami. Nujno pa je treba zagotoviti, da bo sprejeti sistem razumljiv za kmete, iztožljiv in za upravne organe obvladljiv;

11.   predlaga, da se razvrščanje območij z eno samo naravno omejitvijo določa na podlagi geografskih meril in meril načrtovanja rabe zemljišč, ne samo na podlagi biofizikalnih meril, da bi pri tem upoštevali tudi dejavnike, kot so izoliranost, dostop do infrastrukture in občutljivost posameznih ekosistemov;

12.   ugotavlja, da Komisija v tem sporočilu predlaga, da se določeno območje razglasi za območje z omejenimi možnostmi, če za vsaj 66 % izkoriščanih kmetijskih površin na tem območju velja vsaj eno od osmih meril. Namen celotnega opredeljevanja zemljišč je sicer podpora območjem, ki so bistvenega pomena za ohranitev kmetijstva, vendar predlagani prag ne sme biti previsok, da ne bi bila zaradi tega izključena območja s precejšnjimi naravnimi omejitvami. Zato bi bilo treba previdno določiti, kakšen naj bo dokončni delež (v odstotkih), da se območje lahko uvrsti med območja z omejenimi možnostmi, nadaljnja razprava o tem pa bo možna samo po opravljenih simulacijah in izdelanih zemljevidih;

13.   predlaga, da se razmisli o kumulativnih merilih ali sistemu indeksiranja za heterogena območja, ki se istočasno soočajo z več omejitvami. Sestavljeni kazalnik bi omogočil kombinacijo več meril in na podlagi tega bi lahko določeno območje razglasili za območje z omejenimi možnostmi tudi takrat, kadar ob upoštevanju vsakega posameznega merila to ne bi bilo možno;

14.   predlaga tudi, da se razmisli o uporabi dodatnih meril, kot je poljska kapaciteta tal za vodo, na podlagi katere se določa „uporabnost“ tal in ki meri razmerje med vlažnostjo tal in vremenom. Poleg tega bi bilo treba med merila vključiti tudi delež trajnega travinja, saj je na območjih, kjer se ukvarjajo predvsem s pašništvom, precej manj alternativnih možnosti rabe zemljišč kot na poljedelskih območjih;

15.   predlaga, da se preveri, ali bi bila mogoča nova razmejitev po t. i. vmesnih območjih na podlagi enot, ki so manjše kot enote po sistemu LAU 2 (npr. katastrskih občin ali posameznih parcel), če so na voljo potrebni podatki. Tako bi bila namreč nadomestila ustreznejša, lažje razumljiva za kmete in lažje iztožljiva;

16.   ugotavlja, da Evropska komisija državam članicam predlaga, naj podrobneje določijo razmejitev območij z uporabo biofizikalnih meril v kombinaciji z ustreznimi kazalniki, povezanimi s proizvodnjo., s čimer bi sistematično izločili območja, ki so z umetnimi posegi odpravila težave in kjer so relevantni s proizvodnjo povezani kazalniki primerljivi z nacionalnim povprečjem;

17.   kljub vsemu priporoča, da bi zamisel Komisije o podrobnejši določitvi razmejitve območij nadomestili z regionalno prilagojenimi merili, z ustreznimi pragovi za razmejitev. Države članice in regije bodo bolje določile primerne pogoje in ustrezne pragove za razvrščanje območij z omejenimi možnostmi v posameznih regijah. Vsekakor pa mora biti odločitev za „podrobno določanje“ ali pa rešitev, prilagojena posamezni regiji, stvar izbire in ne sme biti obvezna.

Priprava na postopno ukinitev sistema

18.   pozdravlja namen tega sporočila, da se uvede bolj transparentna, ustrezna in primerljiva metoda za določanje kmetijskih območij z naravnimi omejitvami, ki so zaradi teh upravičena do nadomestil, kar je odgovor na pripombe iz poročila Računskega sodišča v zvezi s tem;

19.   zaskrbljeno ugotavlja, da bi lahko bile številne regije izključene, če se ukine socialno-ekonomsko merilo ali zanesljiv in preverjen sistem indeksiranja, ki se trenutno uporablja pri razvrščanju območij. Kljub temu bi bilo koristno, če bi razmislili o tem, da bi v prihodnji sistem za razvrščanje območij z naravnimi omejitvami dodali geografska merila in merila načrtovanja rabe zemljišč;

20.   meni, da bi bilo treba uvesti postopno ukinitev sistema za regije in/ali občine, ki niso več upravičene do uvrstitve v ta razred. Določiti bi bilo treba primerno prehodno obdobje, v katerem bi se lahko kmetje prilagodili novemu sistemu pomoči za območja z omejenimi možnostmi. To bi lahko upoštevali tudi pri odločanju o usmeritvah prihodnje SKP.

Subsidiarnost

21.   se strinja, da bi lahko z uporabo skupnih biofizikalnih meril resnično dobili bolj transparentno, poenostavljeno in primerljivo metodo razvrščanja, na podlagi katere bi bilo možno bolj učinkovito upravljanje sredstev. Glede na možne razlike bi bila raven EU – v skladu z načelom subsidiarnosti – najbolj primerna raven ukrepanja.

Boljša priprava zakonodaje

22.   izraža veliko naklonjenost postopku, ki je bil uporabljen pri pripravi tega sporočila. V analizi učinkov so upoštevane in podrobno obravnavane različne možnosti. Upoštevati je treba, da bo z novim modelom zlasti v začetni fazi prišlo do dodatnih stroškov;

23.   kljub vsemu poudarja, da bo imela sprememba sedanjega sistema in prehod na sistem na podlagi biofizikalnih meril socialno-ekonomske posledice, ki jih bo treba upoštevati pri izvajanju nove metode;

24.   pričakuje, da se bo z opredelitvijo skupnih meril za razvrščanje območij z omejenimi možnostmi poenostavilo tudi izvajanje sistema pomoči za povračilo stroškov zaradi naravnih omejitev na ravni EU, s čimer bi dosegli večjo transparentnost in učinkovitost.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---

(1)  CdR 89/2009 fin.

1

---

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/22 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/22

---

Mnenje Odbora regij – Prenovljena evropska strategija vlaganja v mlade

(2010/C 175/06)

I.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

Splošne ugotovitve

1.   meni, da so mladi Evropejci prihodnost družbe. Vsi mladi bi morali imeti možnost, da v celoti razvijejo svojo nadarjenost in sposobnosti. Nadarjenost se ne razvija le v šolah (izobraževanje), temveč tudi v družini, društvih (športne, glasbene in druge kulturne ustanove), mladinskih organizacijah, neformalnih skupinah mladih in okolju, kjer živijo (kjer so na voljo knjižnice, glasbene šole, športni klubi in druge ustanove). Lokalne in regionalne oblasti so najbližje mladim, zato imajo ključno vlogo pri zagotavljanju okvira za ta razvoj;

2.   meni, da se vlaganje v mlade ter v krepitev njihove vloge in položaja obrestuje. Občine in regije, ki mladim zagotavljajo dobre formalne in neformalne možnosti za izobraževanje, šport, kulturo in preživljanje prostega časa, bodo zato gospodarsko uspešnejše in varnejše. To ima tudi močno socialno razsežnost, za katero sta značilna strpnost in medsebojno spoštovanje;

3.   je prepričan, da bi morale strategije za mlade temeljiti na pristopu, ki se osredotoča na mlade in katerega izhodišče so posameznik, njegova nadarjenost in potrebe, da v celoti razvije svoje sposobnosti;

4.   ugotavlja, da so mladi prepogosto ena od najbolj ranljivih skupin v družbi, kar zlasti velja v času trenutne gospodarske in finančne krize; prav tako ugotavlja, da bi morali v naši starajoči se družbi mlade obravnavati kot vir, ki je za družbo dragocen in ključen ter ga je mogoče in treba spodbuditi, da doseže socialne in gospodarske cilje (1);

5.   odobrava potrebo po pozitivni in aktivni horizontalni politiki mladih, ki se s tem, ko zagotavlja ugodne pogoje za razvoj njihove nadarjenosti ter sposobnosti za življenje, delo in aktivno sodelovanje v družbi, osredotoča na potencial vseh mladih in ne le izključno na mladostnike, ki zaradi svojih težav zahtevajo posebno pozornost;

6.   zlasti opozarja na pomen proaktivnih in preventivnih ukrepov (2) ter ugotavlja, kako pomembno je, da se mladim zagotovijo boljši življenjski pogoji (1) in oblikuje družba, ki je prijazna do otrok in mladih (3);

7.   pozdravlja sporočilo Komisije o prenovljeni odprti metodi koordinacije za obravnavo izzivov in priložnosti za mlade ter pristop, da se vlaga v mlade in krepita njihova vloga in položaj, ki je predlagan v tem sporočilu;

8.   priznava, da je politika mladih že sama po sebi obsežna, in zato odobrava medsektorski pristop EU, da se vprašanja mladih vključijo v številna področja politik (na podlagi medsektorskega pristopa), in obenem nadalje razvijejo bolj prilagojene politike o mladinskem delu;

9.   priporoča, da Komisija upošteva izkušnje in spoznanja, ki so na voljo na lokalni in regionalni ravni, in prihodnje ukrepe oblikuje na podlagi obstoječih pobud, kot je pobuda Evropska prestolnica mladih, in obstoječih okvirov, kot je na primer Konvencija OZN o otrokovih pravicah;

10.   opozarja, da so v številnih državah članicah lokalne in regionalne oblasti tiste, ki so najbolj pristojne in odgovorne za razvoj, uresničevanje in izvajanje politike mladih. To so pokazali tudi izsledki posvetovanja (4), ki ga je organizirala mreža OR za nadzor subsidiarnosti v okviru priprave tega mnenja; Komisiji priporoča, glede na pomembno vlogo lokalnih in regionalnih oblasti pri oblikovanju in izvajanju politike mladih, da upošteva posebne značilnosti regije, kot je njen geografski položaj;

11.   zahteva, da se pri pripravi politik mladih ustrezno upoštevajo mnenje in prispevki lokalnih in regionalnih oblasti, saj so te oblasti v večini držav pristojne za to področje;

12.   opozarja na ključno vlogo lokalnih in regionalnih oblasti pri izvajanju predlagane strategije EU ter si želi, da bi bilo v celotnem besedilu sporočila sklicevanje na vlogo in pristojnosti lokalnih in regionalnih oblasti bolj poudarjeno; prav tako spodbuja lokalne in regionalne oblasti, da v tesnem sodelovanju z vsemi zainteresiranimi stranmi, zlasti z mladimi in njihovimi predstavniškimi organizacijami, na vseh ravneh prispevajo k predlagani strategiji EU.

Vključevanje in sodelovanje

13.   podpira pristop EU k vključevanju mladih v številna področja politik, da bi se na ta način nenehno upoštevale skrbi mladih na različnih političnih področjih;

14.   podpira prilagodljiv pristop pri politiki mladih, ki je usmerjen k trem dolgoročnim splošnim in medsebojno povezanim ciljem, navezujočim se na področja ukrepanja, ki se bodo redno pregledovala; meni, da je nujno, da se cilji in z njimi povezani ukrepi učinkovito in trajnostno uresničujejo na vseh za to pristojnih ravneh, in priporoča lokalnim in regionalnim oblastem, naj se pripravijo na daljšo obravnavo izbranih najpomembnejših tem, da se okrepijo možnosti učinkovanja;

15.   podpira področja ukrepanja, opredeljena v sporočilu, in predloge ukrepov za države članice in Komisijo v okviru njihovih pristojnosti;

16.   meni, da je treba potrebe in težnje mladih nujno upoštevati v vsaki reformi EU, in priporoča, da se mladi kot ciljna skupina vključijo v pomembnejše strategije, kampanje in dejavnosti EU, kot so naslednja različica lizbonske strategije, socialna agenda EU ter tematske strategije in dejavnosti, ki jih bo Unija (institucije in prihodnja predsedstva EU) načrtovala in izvajala v prihodnosti – upajmo, da v tesnem sodelovanju z lokalnimi in regionalnimi oblastmi ter Odborom regij;

17.   v zvezi s tem opozarja, da so mladi odločilni dejavnik za doseganje ciljev nove lizbonske strategije, in meni, da jim je treba nujno zagotoviti boljše izobraževanje, usposabljanje, mobilnost, vstop na trg dela, socialno vključenost in storitve za mlade družine;

18.   poziva k srednjeročni evropski strategiji za mlade, ki bi bila z vidika kakovosti usmerjena v daljše časovno obdobje in bi zajemala manj prednostnih nalog. Združiti je treba prizadevanja in vire ter tako povečati učinkovitost;

19.   pozdravlja razglasitev leta 2011 za evropsko leto prostovoljstva, poziva Komisijo, naj otroke in mlade izrecno vključi v svojo agendo kot ciljno skupino ter odločno spodbuja lokalne in regionalne oblasti k aktivni udeležbi.

Izvajanje in izmenjava izkušenj

20.   se strinja, da so za učinkovito politiko mladih potrebni medsektorski politični pristopi na ravni EU ter na nacionalni, regionalni in lokalni ravni, če želimo na področjih, kot so otroška in družinska politika, izobraževanje, enakost spolov, zaposlovanje, stanovanja in zdravstvo, doseči dobre rezultate;

21.   z veseljem ugotavlja, da so lokalne in regionalne oblasti v sporočilu navedene kot ključne za izvajanje medsektorskih strategij za mlade, vendar opozarja, da so v številnih državah članicah lokalne in regionalne oblasti tiste, ki so v prvi vrsti pristojne in odgovorne za razvoj, uresničevanje in izvajanje politike mladih;

22.   meni, da bi se ob upoštevanju načela subsidiarnosti Komisija morala osredotočati na spodbujanje in podpiranje novih ter obstoječih pobud glede politike mladih v tesnem sodelovanju z lokalnimi in regionalnimi oblastmi;

23.   se strinja, da je strukturiran dialog z mladimi na različnih ravneh oblasti, ki vključuje vse zainteresirane strani, pomemben;

24.   spodbuja aktivno sodelovanje lokalnih in regionalnih oblasti pri vzajemnem učenju za boljše oblikovanje politik ter snovanju, izvajanju in širjenju primerov najboljše prakse v politiki mladih in skupaj z njimi; dober primer takšnega pristopa sta mreži CLIP (Evropska mreža mest za vključevanje priseljencev na lokalni ravni) in ERY (Evropske regije za mlade) (5);

25.   meni, da je izbrana prenovljena odprta metoda koordinacije lahko primerno orodje za izvajanje politike; pri tem je treba paziti, da evropska raven ne prekorači svojih pristojnosti ali da ne pride do dodatnih birokratskih mehanizmov, ki bi bremenili uprave držav članic;

26.   poudarja, da lokalne in regionalne oblasti predstavljajo raven oblasti, ki je najtesneje povezana z otroki, mladimi, njihovimi skrbniki, infrastrukturo za izobraževanje, zdravstvom in nego ter civilno družbo; zato izpostavlja zahtevo, da se lokalne in regionalne oblasti kot osrednji akterji neposredno vključijo in sodelujejo v vseh fazah predlagane odprte metode koordinacije, da bi bilo mogoče uresničiti strategijo EU;

27.   priporoča povečanje možnosti za sodelovanje mladih v teh institucijah, da bi njihova medsebojna povezanost postala prožnejša in bolj dinamična ter bi se povečala sposobnost vplivanja mladih na javno odločanje, s čimer bi jih dejansko vključili v gospodarsko, družbeno in politično življenje regij;

28.   poudarja, da uporaba odprte metode koordinacije ne sme imeti za posledico odvzema pristojnosti nižjim upravnim organom v korist držav; poudarja, da to ne sme voditi k uskladitvi ali zaradi uvedbe kazalnikov in dodatnih obveznosti poročanja poseči v pristojnosti držav članic; opozarja na že objavljeno belo knjigo OR o upravljanju na več ravneh (6);

29.   opozarja na svojo zahtevo Komisiji, da se pri uporabi odprte metode koordinacije ustrezno upošteva vloga lokalnih in regionalnih oblasti ter spoštujejo njihove pristojnosti in obstoječe pobude (7);

30.   poziva države članice, da z lokalnimi in regionalnimi akcijskimi načrti podprejo odprto metodo koordinacije, po drugi strani pa pomagajo zagotoviti, da se v nacionalnih načrtih upoštevajo lokalni in regionalni načrti in da so ti predmet pisnih dogovorov na več ravneh;

31.   se strinja s potrebo po oblikovanju politik na podlagi dejstev in podpira predlog, da se obstoječa orodja bolje uporabijo za zbiranje informacij;

32.   podpira predlog, da se ustanovi delovna skupina za razpravo o možnih deskriptorjih (enostavnih kazalnikih) za oceno vpliva političnih ukrepov na prednostnih področjih; ugotavlja tudi, da so lokalne in regionalne oblasti ključne za izvajanje na terenu, in odločno spodbuja njihovo dejavno sodelovanje v tej delovni skupini;

33.   poudarja, da bi bilo treba poročanje poenostaviti, osredotočati pa bi se moralo na ključne deskriptorje za prednostna področja; prav tako poudarja, da poročanje ne bi smelo povzročati dodatnega upravnega bremena;

34.   poziva Komisijo, naj zagotovi, da imajo zainteresirane strani na lokalni in regionalni ravni dostop do vseh ustreznih skladov EU, in spodbudi prepoznavnost in zanimivost teh programov, tako da zmanjša upravno breme, povezano s skladi EU, kot je na primer program Mladi v akciji;

35.   poziva države članice, da lokalnim in regionalnim oblastem ter zainteresiranim stranem dodelijo ustrezna finančna sredstva za uresničevanje skupnih ciljev na področju prostovoljskih dejavnosti mladih, ter države članice spodbuja, da uporabijo sklade in programe EU (kot sta Evropski socialni sklad in program Mladi v akciji), ki podpirajo in usmerjajo nacionalne, lokalne in regionalne prostovoljske organizacije, da bi tako izboljšale kakovost mednarodnih prostovoljskih projektov (8); razpisni postopki in postopki za dodeljevanje sredstev bi morali biti preglednejši, zmanjšati pa bi bilo treba tudi obremenitve, povezane z oddajo prošenj, poročanjem in dokumentacijo;

36.   se strinja s potrebo po sodelovanju z drugimi institucijami EU in mednarodnimi organizacijami, kar bi omogočilo, da dejavnosti druga drugo nadgrajujejo in se medsebojno oplajajo.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---

(1)  CdR 334/2006.

1

(2)  CdR 337/2008.

2

(3)  CdR 255/2007.

3

(4)  Poročilo o posvetovanju mreže za nadzor subsidiarnosti in članov komisije EDUC v zvezi s sporočilom o strategiji EU za mlade, CdR 325/2009.

4

(5)  http://www.eurofound.europa.eu/areas/populationandsociety/clipabout.htm.

5

(6)  CdR 89/2009.

6

(7)  CdR 253/2005.

7

(8)  CdR 252/2008.

8

---

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/26 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/26

---

Mnenje Odbora regij – Boj proti funkcionalni nepismenosti – Razmišljanje o ambiciozni evropski strategiji za preprečevanje izključenosti in spodbujanje osebne rasti

(2010/C 175/07)

I.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

A.   Načela in splošne ugotovitve

Odpraviti nejasnosti glede opredelitve nepismenosti

1.   opozarja, da se funkcionalna nepismenost in nepismenost pojavljata v vseh državah sveta. Ocenjuje se, da se s tem problemom spopada 960 milijonov ljudi. Po opredelitvi Unesca iz leta 1958 je nepismena vsaka oseba, ki se ni nikoli naučila brati in pisati. Izraz funkcionalna nepismenost pa označuje stanje oseb, ki kljub temu, da so se nekaj časa šolale, niso osvojile sposobnosti branja, pisanja in računanja, ki so osnovni elementi posameznega izobraževalnega sistema, in zato pisane besede ne obvladajo. Funkcionalna nepismenost je posebna oblika nepismenosti; gre za ljudi, ki nikoli niso dosegli za vsakdanje življenje potrebne ravni branja, pisanja in računanja in nimajo enakih možnosti;

2.   na podlagi raziskav PISA, ki jih izvaja OECD, poudarja, da v EU narašča število mladih s slabimi bralnimi sposobnostmi. Njihov delež je bil leta 2000 21,3 %, leta 2006 pa 24,1 %. Ta zaskrbljujoča ugotovitev zahteva večjo mobilizacijo evropskih institucij;

3.   opozarja, da cilji programa „Izobraževanje in usposabljanje 2010“, ki predvideva zmanjšanje 20-odstotnega deleža petnajstletnikov s slabimi rezultati pri branju in pisanju, še zdaleč niso doseženi in da je bilo tudi v novem strateškem okviru za evropsko sodelovanje v izobraževanju in usposabljanju („ET 2020“) določeno ustrezno evropsko primerjalno merilo: do leta 2020 naj bi delež petnajstletnikov s slabimi rezultati pri branju, matematiki in naravoslovju znašal manj kot 15 %; Odbor tudi zahteva evropsko opredelitev funkcionalne nepismenosti;

4.   opozarja, da je za ocenjevanje problema funkcionalne nepismenosti in iskanje rešitev zanj najprimernejša lokalna raven, saj je ta pogosto prva točka za stik z nepismenimi;

5.   opozarja, da je Evropski socialni sklad, ki v večini držav članic Unije podpira programe za boj proti funkcionalni nepismenosti, ustrezen finančni instrument, vendar se ga slabo ali malo uporablja, ker za to vprašanje ni okvirnih strateških smernic;

6.   poudarja, da je v okviru gospodarske krize in krize zaposlovanja bolj kot kadar koli prej za dostop do trga dela potrebno obvladovanje ključnih sposobnosti. Branje in pisanje sodita med osnovna znanja za prihodnost, kot je razvidno iz študije Evropskega centra za razvoj poklicnega usposabljanja (CEDEFOP), ki navaja, da bodo leta 2015 za 75 % delovnih mest potrebne visoke ali srednje kvalifikacije;

7.   ugotavlja, da izvajanje lizbonske strategije, s katero naj bi Evropska unija postala najnaprednejše na znanju temelječe gospodarstvo na svetu, v glavnem zadeva najbolj kvalificirane delavce. Vendar pa na znanju in inovativnosti temelječe gospodarstvo ne sme zadevati samo elite najbolj usposobljenih delavcev. Na trgu dela morajo vsi imeti ključne sposobnosti, ki omogočajo vseživljenjsko učenje in usposabljanje. Gospodarskih ciljev lizbonske strategije tudi ne bo mogoče doseči, dokler v Evropi še obstajajo skoraj nerazvita območja. Boj proti funkcionalni nepismenosti je za Evropsko unijo torej tudi gospodarska nuja.

Odpraviti nepreverjene stereotipe

8.   Odbor regij in akterji na terenu ob upoštevanju tako želje po opredelitvi profila oseb, ki bi jih lahko obravnavali kot funkcionalno nepismene, kot potrebe po izogibanju morebitnim stereotipom v zvezi s tem profilom ugotavljajo naslednje:

| — | funkcionalna nepismenost ni izključno problem mladih, saj jo najdemo pri ljudeh vseh starosti in zlasti pri starejših od 45 let; |
| --- | --- |

—

funkcionalna nepismenost ni izključno problem mladih, saj jo najdemo pri ljudeh vseh starosti in zlasti pri starejših od 45 let;

| — | zaradi kompleksne razporeditve funkcionalne nepismenosti po ozemljih tega problema ne moremo posploševati. Vendar pa statistični podatki kažejo višjo raven funkcionalne nepismenosti v mestnih območjih, kjer se soočajo s problemom izključevanja, in na podeželskih območjih, kjer je omejen dostop do storitev; |
| --- | --- |

—

zaradi kompleksne razporeditve funkcionalne nepismenosti po ozemljih tega problema ne moremo posploševati. Vendar pa statistični podatki kažejo višjo raven funkcionalne nepismenosti v mestnih območjih, kjer se soočajo s problemom izključevanja, in na podeželskih območjih, kjer je omejen dostop do storitev;

| — | funkcionalna nepismenost ne zadeva samo izključenih s trga dela, saj se je pokazalo, da je polovica funkcionalno nepismenih zaposlenih; |
| --- | --- |

—

funkcionalna nepismenost ne zadeva samo izključenih s trga dela, saj se je pokazalo, da je polovica funkcionalno nepismenih zaposlenih;

| — | funkcionalne nepismenosti in priseljevanja ni mogoče zamenjevati, saj tri četrtine funkcionalno nepismenih pet let po prihodu govorijo samo jezik države gostiteljice. Boja proti funkcionalni nepismenosti torej ne smemo povezovati z jezikovno politiko za priseljence; boj proti funkcionalni nepismenosti je bistven del vseživljenjskega učenja; |
| --- | --- |

—

funkcionalne nepismenosti in priseljevanja ni mogoče zamenjevati, saj tri četrtine funkcionalno nepismenih pet let po prihodu govorijo samo jezik države gostiteljice. Boja proti funkcionalni nepismenosti torej ne smemo povezovati z jezikovno politiko za priseljence; boj proti funkcionalni nepismenosti je bistven del vseživljenjskega učenja;

| — | funkcionalna nepismenost moških in žensk v posameznih starostnih skupinah ne prizadene v enaki meri. V nekaterih primerih je treba zato upoštevati vidik spola, da bi učinkovito rešili ta problem; |
| --- | --- |

—

funkcionalna nepismenost moških in žensk v posameznih starostnih skupinah ne prizadene v enaki meri. V nekaterih primerih je treba zato upoštevati vidik spola, da bi učinkovito rešili ta problem;

9.   opozarja, da člen 14 Listine o temeljnih pravicah EU, ki je z začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe pridobila zavezujočo pravno veljavo, zagotavlja pravico do izobraževanja in dostopa do poklicnega in nadaljnjega usposabljanja. Sposobnosti branja in pisanja sta obvezna elementa izobraževalnega procesa, zato mora Evropska unija dopolniti in uskladiti ukrepe držav članic, da bi okrepila boj proti funkcionalni nepismenosti in zagotovila pravico do izobraževanja;

10.   opozarja, da je treba dajati prednost oceni potreb po usposabljanju v okviru programov vseživljenjskega učenja, zlasti v upravah in podjetjih, da bi našli osebe, ki so funkcionalno nepismene, in jim omogočili, da osvojijo ključne sposobnosti. Številni zaposleni, ki so funkcionalno nepismeni, razvijejo strategije izmikanja, da bi prikrili svojo funkcionalno nepismenost;

11.   funkcionalna nepismenost je eden od dejavnikov izključenosti in revščine, ki ovira delovno aktivnost državljanov, omejuje njihovo demokratično udeležbo in sodelovanje v družbi ter resno škodi osebni rasti in obrambi njihovih pravic.

B.   Predlagani ukrepi

Preprečevanje, vključevanje mladih in poklicni razvoj

Odbor regij priporoča, da se:

12.   spodbuja izmenjava dobre prakse na evropski ravni, zlasti med lokalnimi oblastmi, ki so dobro razvile svoje strategije boja proti funkcionalni nepismenosti. Z oblikovanjem stalnega foruma dobre prakse bi lahko pripravili register dobre prakse. Pri oblikovanju strategij za mlade bi morali upoštevati različne vrste težav pri branju, da bi se lahko ustrezno odzvali na dejanske potrebe;

13.   boj proti funkcionalni nepismenosti vključi med medsektorske cilje prenovljene lizbonske strategije po letu 2010;

14.   z Evropskim socialnim skladom podprejo podjetja in uprave, ki uvedejo programe za usposabljanje zaposlenih, ki so funkcionalno nepismeni, pri tem pa zagotovijo, da se v okviru teh postopkov odkrivanja v največji možni meri zaščitita zasebnost zaposlenih in njihova identiteta;

15.   podprejo pobude usposabljanja odraslih, prilagojene potrebam funkcionalno nepismenih državljanov, ki ne opravljajo plačane poklicne dejavnosti;

16.   boj proti funkcionalni nepismenosti uvrsti med strateške smernice Skupnosti za vodenje Evropskega socialnega sklada;

17.   pripravi evropska definicija nepismenosti, vključno s funkcionalno nepismenostjo;

18.   lokalna in regionalna raven ohranita kot najustreznejši ravni za usklajevanje sredstev pri strateških ciljih in akcijskih programih z vzpostavitvijo medregionalnih in nadregionalnih mehanizmov usklajevanja, ki bi zagotavljali skladno uporabo omenjenih sredstev. Podpreti ju morata nacionalna in evropska raven, da bi ustvarili načrte za dostop vseh do branja, pisanja in osnovnih sposobnosti. Treba je paziti predvsem na to, da pristojni nacionalni organi pri določanju strateških ciljev in programov delujejo usklajeno. Zagotoviti je treba, da bo prispevek države, lokalnih in regionalnih oblasti, gospodarskih akterjev in civilne družbe opazen;

19.   uprave lokalnih in regionalnih skupnosti pokažejo kot vzor in uvedejo programe usposabljanja za funkcionalno nepismene osebe med svojimi zaposlenimi, v te programe vključijo ustrezne postopke odkrivanja ter zagotovijo usposabljanje za delavce, ki imajo na delovnem mestu težave. Tovrstne programe bi lahko finančno podprla Evropska unija;

20.   na delovnem mestu spodbudita preprečevanje in boj proti funkcionalni nepismenosti:

| — | na ravni podjetij:
  z ozaveščanjem direktorjev podjetij o pogodbeni politiki, o panožnih in medpanožnih dogovorih o izravnalnem skladu, ki omogoča izvajanje programov usposabljanja, varovanje poklicnega napredovanja in potrjevanje pridobljenega poklicnega znanja; |
| --- | --- |

—

na ravni podjetij:

z ozaveščanjem direktorjev podjetij o pogodbeni politiki, o panožnih in medpanožnih dogovorih o izravnalnem skladu, ki omogoča izvajanje programov usposabljanja, varovanje poklicnega napredovanja in potrjevanje pridobljenega poklicnega znanja;

| — | na ravni zaposlenih:
  z obveščanjem zaposlenih o pravicah posameznikov do usposabljanja in tako, da se jim omogoči dostop do svetovalcev za usposabljanje; |
| --- | --- |

—

na ravni zaposlenih:

z obveščanjem zaposlenih o pravicah posameznikov do usposabljanja in tako, da se jim omogoči dostop do svetovalcev za usposabljanje;

21.   v program Evropskega leta boja proti revščini in socialni izključenosti vključi vprašanje boja proti funkcionalni nepismenosti, problema, ki še poglablja socialno izključenost;

22.   zlasti mladim olajša dostop do časopisov – tiskanih ali v elektronski obliki – in izobraževanja o medijih, s čimer bi lahko razvili kritično razmišljanje in se seznanili s kulturo pisane besede, da bi se lahko bolje prilagodili sodobnemu svetu;

23.   začne informacijska kampanja Evropske unije glede te problematike. S tovrstno pobudo bi prispevali k odpravljanju tabujev o funkcionalni nepismenosti in prizadete osebe spodbudili, da poiščejo pomoč;

24.   izboljšajo mehanizmi usposabljanja funkcionalno nepismenih državljanov, ki jih kot takšne ponavadi ni mogoče odkriti, ker niso zaposleni, zato so morda izključeni iz programov usposabljanja. Sem sodijo kategorije dolgotrajno brezposelnih, zaposlenih v okviru pomoči na domu itd.;

25.   izboljša vseživljenjsko usposabljanje kategorij samozaposlenih oseb, kot so mali kmetje in mali lastniki. Tako bi izboljšali njihova ključna znanja in odpravili funkcionalno nepismenost, ki predstavlja oviro za gospodarski razvoj posameznih sektorjev proizvodnje;

26.   posebna pozornost nameni ženskam, zlasti delavkam v zrelih letih, pri katerih je raven funkcionalne nepismenosti lahko višja zaradi različnih oblik izključevanja;

27.   spodbuja evropski sistem ocenjevanja funkcionalne nepismenosti, ki bi vključeval kazalnike in metodologije ocenjevanja, skupne vsem državam članicam Evropske unije;

28.   spodbujata povezovanje in usklajevanje dejavnosti na področju vseživljenjskega usposabljanja, formalnega poklicnega izobraževanja in usposabljanja odraslih, da bi oblikovali skupno strategijo za zmanjšanje funkcionalne nepismenosti.

C.   Sklepi na podlagi izmenjave mnenj z akterji na terenu

29.   Boj proti funkcionalni nepismenosti je bistven del politike vseživljenjskega učenja (začetno usposabljanje in nadaljnje redno usposabljanje). Obravnavati ga je treba ločeno od jezikovne politike za priseljence. Gre za spodbujanje dostopa vseh do pisanja, računanja in osnovnih sposobnosti;

30.   boj proti funkcionalni nepismenosti izboljša gospodarsko uspešnost podjetja in olajša poklicni in osebni razvoj zaposlenih. Če jim bo lažje na delovnem mestu, jim bo lažje tudi v življenju;

31.   osnovno usposabljanje omogoča predvideti spremembe in preprečiti prekinitve poklicne poti. Pomaga najšibkejšim in preprečuje nevarnost izključenosti;

32.   politika preprečevanja in boja proti funkcionalni nepismenosti bi morala vse pogosteje biti del politik splošnega prava, da bi lahko vsaka javna politika k temu neposredno ali posredno dolgotrajno prispevala;

33.   skoraj deset let po sprejetju lizbonske strategije imajo lokalne in regionalne oblasti svojo vlogo pri zagotavljanju vseživljenjskega učenja in tudi kot akterji socialnega in gospodarskega življenja v državah članicah, v katerih so delodajalci in dobavitelji storitev. Problem funkcionalne nepismenosti jih kot dobavitelje javnih storitev neposredno zadeva. Njihovo pozornost je treba usmeriti na primere dobre prakse v prilogi, spodbujati izmenjave, pozivati k dialogu z zainteresiranimi akterji in tako omogočiti vključevanje lokalne in regionalne ravni v pripravo in izvajanje pobud na evropski ravni.

II.   PRILOGI

Diagram: Posamezniki (v starosti 15 let) s slabim uspehom na lestvici PISA za bralno razumevanje v EU in nekaterih tretjih državah leta 2000 in 2006 (vir podatkov:OECD)

Image

Primeri dobre prakse:

| — | služba za pomoč po telefonu, ki ponuja svetovanje in pobude za branje in pisanje, |
| --- | --- |

—

služba za pomoč po telefonu, ki ponuja svetovanje in pobude za branje in pisanje,

| — | programi usposabljanja odraslih za specifične ciljne skupine, |
| --- | --- |

—

programi usposabljanja odraslih za specifične ciljne skupine,

| — | podeljevanje diplom nadaljnjega izobraževanja v partnerstvu z univerzami, |
| --- | --- |

—

podeljevanje diplom nadaljnjega izobraževanja v partnerstvu z univerzami,

| — | izobraževalni, kulturni, socialni projekti za družine, da bi olajšali skrb za otroke in se borili proti opuščanju šolanja; |
| --- | --- |

—

izobraževalni, kulturni, socialni projekti za družine, da bi olajšali skrb za otroke in se borili proti opuščanju šolanja;

| — | izvajanje kulturnih dejavnosti, namenjenih zlasti družinam potujočega ljudstva v okviru družinskih programov, |
| --- | --- |

—

izvajanje kulturnih dejavnosti, namenjenih zlasti družinam potujočega ljudstva v okviru družinskih programov,

| — | branje kot preventiva proti funkcionalni nepismenosti na podeželju, |
| --- | --- |

—

branje kot preventiva proti funkcionalni nepismenosti na podeželju,

| — | izobraževalne in preventivne dejavnosti v knjižnicah za otroke, vključno s predšolskimi otroki, |
| --- | --- |

—

izobraževalne in preventivne dejavnosti v knjižnicah za otroke, vključno s predšolskimi otroki,

| — | usposabljanje staršev, da bi lahko pomagali svojim otrokom pri šolanju, |
| --- | --- |

—

usposabljanje staršev, da bi lahko pomagali svojim otrokom pri šolanju,

| — | dostop do kulture osnovnih znanj za zapornike, |
| --- | --- |

—

dostop do kulture osnovnih znanj za zapornike,

| — | pomoč pri iskanju zaposlitve za mlade šolarje, ki imajo velike težave z osnovnimi znanji, |
| --- | --- |

—

pomoč pri iskanju zaposlitve za mlade šolarje, ki imajo velike težave z osnovnimi znanji,

| — | osnovno usposabljanje in vključevanje z delavnicami, ki vsebujejo digitalne medije, |
| --- | --- |

—

osnovno usposabljanje in vključevanje z delavnicami, ki vsebujejo digitalne medije,

| — | oblikovanje osnovnega usposabljanja po meri zaposlenih, |
| --- | --- |

—

oblikovanje osnovnega usposabljanja po meri zaposlenih,

| — | razvoj osnovnega usposabljanja za lokalne in regionalne uslužbence, |
| --- | --- |

—

razvoj osnovnega usposabljanja za lokalne in regionalne uslužbence,

| — | dostop do osnovnega znanja za kmetijske delavce z najnižjo stopnjo kvalifikacij, |
| --- | --- |

—

dostop do osnovnega znanja za kmetijske delavce z najnižjo stopnjo kvalifikacij,

| — | opredelitev potreb po osnovnem usposabljanju delavcev na delovnem mestu, |
| --- | --- |

—

opredelitev potreb po osnovnem usposabljanju delavcev na delovnem mestu,

| — | učenje osnovnih znanj v podjetju, |
| --- | --- |

—

učenje osnovnih znanj v podjetju,

| — | ozaveščanje nosilcev odločanja, |
| --- | --- |

—

ozaveščanje nosilcev odločanja,

| — | razvoj regionalnih strategij in akcijskih načrtov z lokalnimi akterji, |
| --- | --- |

—

razvoj regionalnih strategij in akcijskih načrtov z lokalnimi akterji,

| — | razvoj pravice do usposabljanja v podjetju, |
| --- | --- |

—

razvoj pravice do usposabljanja v podjetju,

| — | utrjevanje osnovnih sposobnosti za vajence v okviru razvoja poklicne poti in potrjevanja pridobljenih poklicnih izkušenj, |
| --- | --- |

—

utrjevanje osnovnih sposobnosti za vajence v okviru razvoja poklicne poti in potrjevanja pridobljenih poklicnih izkušenj,

| — | učenje osnovnih znanj v podjetju za zaščito poklicnega napredovanja, |
| --- | --- |

—

učenje osnovnih znanj v podjetju za zaščito poklicnega napredovanja,

| — | uvajanje izmeničnega usposabljanja in prakse, da bi izboljšali prehod med šolanjem in delom, |
| --- | --- |

—

uvajanje izmeničnega usposabljanja in prakse, da bi izboljšali prehod med šolanjem in delom,

| — | usposabljanje za poznavanje novih informacijskih in komunikacijskih tehnologij ter interneta, |
| --- | --- |

—

usposabljanje za poznavanje novih informacijskih in komunikacijskih tehnologij ter interneta,

| — | priprava javnih informacijskih točk, ki bi ljudem olajšale uporabo javnega prevoza, |
| --- | --- |

—

priprava javnih informacijskih točk, ki bi ljudem olajšale uporabo javnega prevoza,

| — | program za odkrivanje funkcionalne nepismenosti v okviru lokalnih in regionalnih oblasti. |
| --- | --- |

—

program za odkrivanje funkcionalne nepismenosti v okviru lokalnih in regionalnih oblasti.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/31 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/31

---

Mnenje Odbora regij – Zelena knjiga o spodbujanju učne mobilnosti za mlade

(2010/C 175/08)

I.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

1.   pozdravlja pobudo Komisije, da z zeleno knjigo o spodbujanju učne mobilnosti mladih spodbudi vseevropsko razpravo o možnostih boljšega spodbujanja mobilnosti, da se ugotovijo obstoječe ovire za čezmejno mobilnost mladih in opozori na koristnost izkušenj, pridobljenih z mobilnostjo;

2.   poudarja svojo že večkrat izrečeno podporo mobilnosti znotraj in zunaj Evrope ter tako kot Svet in Komisija meni, da bi morala obdobja izobraževanja v tujini za vse mlade v Evropi počasi postati pravilo in ne bi smela ostati izjema;

3.   opozarja, da je spodbujanje mobilnosti učencev in učiteljev osrednji element evropskega sodelovanja na področju politike izobraževanja ter s Pogodbo določen izrecen cilj delovanja Evropske unije na področju izobraževanja;

4.   ob upoštevanju tega meni, da obravnava te teme na evropski ravni predstavlja precejšnjo dodano vrednost in lahko zagotovi pomembne spodbude za oblikovanje evropskih, pa tudi nacionalnih, regionalnih in lokalnih programov, instrumentov in pobud za spodbujanje čezmejne učne mobilnosti mladih;

5.   meni, da bi poglobljena izmenjava informacij in izkušenj med državami članicami prinesla veliko korist, in v zvezi s tem pripisuje velik pomen zlasti razširjanju dobrih praks držav članic prek Evropske komisije;

6.   podpira širok pristop zelene knjige, v središču katere je položaj vseh mladih v različnih učnih okoljih in ki obravnava vsa področja formalnega, neformalnega in priložnostnega učenja;

7.   opozarja na pomemben prispevek regionalnih in lokalnih oblasti k spodbujanju učne mobilnosti, zlasti pri obveščanju, svetovanju in ozaveščanju ter v večini primerov pri podpornih ukrepih za zagotavljanje kakovosti in financiranja.

Učna mobilnost je vse pomembnejša

8.   se strinja z oceno Komisije, da je učna mobilnost, tj. bivanje v tujini zaradi pridobivanja novih spretnosti, eden izmed osnovnih načinov, na katerega lahko mladi izboljšajo svoj osebni razvoj, dobijo dostop do novega znanja, razvijejo nove jezikovne spretnosti in medkulturne kompetence ter izboljšajo svoje možnosti na trgu dela;

9.   izraža prepričanje, da bodo v času vse hitrejše globalizacije in vse močnejšega čezmejnega prepletanja vseh življenjskih in poklicnih področij vse pomembnejše medkulturne kompetence, jezikovno znanje in mednarodno znanje;

10.   se strinja s Komisijo, da mobilnost pri mladih okrepi čut za evropsko identiteto in državljanstvo ter preprečuje ksenofobijo. Povečuje tudi širjenje znanja, ki je ključno za prihodnost Evrope, temelječo na znanju;

11.   se strinja s Komisijo, da bi morala biti učna mobilnost stalna sestavina evropske identitete in priložnost za vse mlade v Evropi, da na ta način prispevajo k zagotavljanju konkurenčnosti Evropske unije, izgradnji družbe znanja in s tem k ciljem lizbonske strategije za rast in delovna mesta;

12.   se sicer strinja z oceno Komisije, da še vedno premalo mladih odhaja v tujino zaradi študija ali usposabljanja, vendar opozarja, da zelena knjiga ne zajema številnih finančnih in organizacijskih ukrepov za spodbujanje mobilnosti, ki niso del programov EU in ki so na voljo v državah članicah;

13.   poudarja, da države članice ter regionalne in lokalne oblasti pa tudi šole, univerze ter druge izobraževalne ustanove in zavodi za mlade, podjetja, društva in združenja spodbujajo številne ukrepe za mobilnost, ki služijo formalnemu, neformalnemu in priložnostnemu učenju;

14.   opozarja, da imajo pogosto ravno majhni projekti, sklenjeni na lokalni, regionalni ali nacionalni ravni, odločilne učinke in prispevajo h krepitvi evropskega duha, aktivnega evropskega državljanstva in demokracije.

Pogoji za večjo mobilnost mladih

15.   meni, da sta razpoložljivost obsežnih in ciljno usmerjenih informacij ter osebno strokovno svetovanje na lokalni ravni, ki je prilagojeno potrebam posameznika, osrednji merili za razvoj in uspešnost mobilnosti;

16.   meni, da so potrebne dodatne informacije, zlasti o ukrepih za spodbujanje mobilnosti zunaj programov EU, zato meni, da so koristni pregledi tovrstnih programov, ki že obstajajo v državah članicah, na primer v obliki „priročnikov“, tudi v elektronski obliki;

17.   meni, da poleg kakovosti, preglednosti, skladnosti ter priznavanja tujih učnih programov in spričeval na pripravljenost na mobilnost vplivajo zlasti institucionalni in družbeni okvirni pogoji ter finančni dejavniki;

18.   meni, da je nujno, da se mladim približajo raznolike prednosti obdobja mobilnosti, prikažejo obstoječe možnosti financiranja in se jih prepriča o koristih mobilnosti;

19.   opozarja, da je na nekatere ovire mobilnosti mogoče vplivati od zunaj le v omejeni meri, ter poudarja prepričanje, da povečanje mobilnosti zahteva veliko pripravljenosti, časa, truda in odprtosti z vseh strani;

20.   zato obžaluje, da zelena knjiga ne omenja osebne odgovornosti mladih, da kljub obstoječim oviram mobilnosti pokažejo prizadevanje in lastno pobudo, npr. da skušajo prek udeležbe pri ukrepih izmenjav premostiti obstoječe ovire; v zvezi s tem opozarja na pomen ukrepov, ki vzbujajo in spodbujajo lastno pobudo mladih;

21.   obžaluje, da zelena knjiga ne poudarja pomembne vloge staršev, saj je družina tista, ki mora že zgodaj začeti negovati pripravljenost za bivanje v tujini zaradi pridobivanja izobrazbe; zato morajo starši poznati pomembne koristi bivanja v tujini, spodbujati otroke k mobilnosti in jih po možnosti podpirati pri pripravah in bivanju v tujini; ob upoštevanju tega predstavlja velik izziv doseganje manj izobraženih in ekonomsko prikrajšanih slojev;

22.   se izrecno zavzema za to, da se gospodarsko ali socialno prikrajšane skupine, osebe s posebnimi potrebami in mladi priseljenskega porekla močneje vključijo v programe mobilnosti in se jim po potrebi omogoči dodatna podpora v obliki višjih stopenj financiranja, saj se ravno te skupine pogosto soočajo s posebnimi ovirami;

23.   kljub upravičeni zahtevi po razširitvi čezmejne učne mobilnosti svari pred tem, da bi se na račun kakovosti izobraževanja zanemarile druge naloge in potrebe šol, univerz, organizacij za usposabljanje in drugih izobraževalnih ustanov, npr. v zvezi z načrtovanjem šolskega leta oz. dolgoročnim organiziranjem učnih procesov;

24.   podpira nadaljevanje programov izobraževanja EU, ki spodbujajo mobilnost, po letu 2013 in poziva Komisijo, Svet in Evropski parlament, da pri pripravi večletnega finančnega okvira za obdobje 2014–2020 pravočasno predvidijo zadostna sredstva;

25.   izraža zadovoljstvo, da je v zeleni knjigi večkrat omenjen pomemben prispevek regionalne in lokalne ravni k spodbujanju mobilnosti; zato poziva Komisijo, da to temeljno vlogo lokalnih in regionalnih oblasti močneje upošteva pri pripravi in izvajanju programov mobilnosti, tako da jih stalno vključuje v pripravo programov;

26.   se zavzema za to, da bi se morala zahteva po spodbujanju mobilnosti mladih tudi onkraj poklicnega izobraževanja odražati v programu Skupnosti za vseživljenjsko učenje; tako bi lahko na primer ustvarili možnost, da se za dijake in študente z vseh vrst šolskih ustanov financira tudi praksa v podjetjih ali drugih zunajšolskih ustanovah v tujini;

27.   priporoča, da se bistveno zmanjša birokracija v zvezi z ukrepi mobilnosti EU in poenostavijo obsežni obrazci za prijavo;

28.   opozarja pristojne oblasti na nacionalni, regionalni in lokalni ravni, da bi lahko zaradi padca rodnosti v državah članicah Evropske unije zadržale sproščena finančna sredstva na področju izobraževanja in jih uporabile za kvantitativno in kvalitativno spodbujanje učne mobilnosti;

29.   spodbuja države članice ter regionalne in lokalne oblasti, da na svojem področju odgovornosti in pristojnosti sprejmejo pravila, ki spodbujajo mobilnost in prispevajo k odstranjevanju ovir mobilnosti;

30.   meni, da lahko makroregije, ki imajo v Evropski uniji, ki sedaj šteje že 27 držav članic, vse pomembnejšo vlogo, pomembno prispevajo tudi k spodbujanju učne mobilnosti;

31.   priporoča regionalnim in lokalnim oblastem, da z ukrepi mobilnosti v okviru partnerstev med regijami ali mesti prispevajo k neformalnemu učenju;

32.   meni, da je v vse bolj globalizirani družbi znanja treba učiteljem, vodjem usposabljanja, delodajalcem in splošni javnosti jasneje ponazoriti pomen mednarodnih kompetenc.

Novo partnerstvo za mobilnost

33.   se strinja z oceno Komisije, da je za znatno povečanje možnosti za mobilnost mladih potreben usklajen pristop vseh sektorjev, za to pa je potrebno novo partnerstvo, pri katerem se bodo javni organi povezali s civilno družbo, podjetji in številnimi drugimi akterji s področja izobraževanja in mladine;

34.   se zavzema za prizadevanja na vseh področjih in na vseh ravneh, da se izkoristijo možnosti za mobilnost, ki so na voljo, ter najdejo novi načini za spodbujanje mobilnosti;

35.   se strinja s Komisijo, da imajo „multiplikatorji“, kot so učitelji, vodje usposabljanja, mladinski delavci in pretekli udeleženci v programih mobilnosti, ključno vlogo pri spodbujanju mobilnosti mladih, in zato predlaga, da se ta pomembna vloga multiplikatorjev v prihodnjih razpisih in programih močneje poudari;

36.   pozdravlja novo dejavnost programa COMENIUS Regio, ki omogoča vključitev zunajšolskih ustanov in katere cilj je spodbujati evropsko sodelovanje na področju šolstva na ravni regij in občin, pri čemer lahko partnerji sodelujejo pri temah skupnega interesa, izmenjujejo izkušnje in razvijajo trajne strukture sodelovanja;

37.   zaradi porazdelitve pristojnosti na področju izobraževanja ter heterogenosti akterjev na tem področju izraža zadržanost glede zahteve Komisije, v skladu s katero morajo evropski, nacionalni in regionalni organi sodelovati z izobraževalnimi zavodi, ustanovami civilne družbe in lokalnimi organi, da bi združili svoja finančna sredstva;

38.   opozarja, da se tudi z združitvijo finančnih sredstev osnovni fond finančnih virov ne bo povečal, in zato daje prednost kvalitativnemu razvoju obstoječih programov in boljšemu obveščanju o obstoječih možnostih;

39.   poziva lokalne in regionalne oblasti, naj za spodbujanje učne mobilnosti ne izvajajo le projektov v okviru programa za vseživljenjsko učenje, ampak tudi temeljito proučijo, koliko se lahko ukrepi za spodbujanje mobilnosti, na primer v okviru dvo- in večstranskih partnerstev regij na področju poklicnega izobraževanja, financirajo tudi s sredstvi evropskih strukturnih skladov;

40.   poziva univerze, da pri spodbujanju mobilnosti raziščejo nove oblike sodelovanja med javnimi zavodi in zasebnim sektorjem;

41.   poziva podjetja, da zlasti na področju poklicnega izobraževanja in usposabljanja ter raziskav prispevajo k spodbujanju mobilnosti, kljub deloma velikim strukturnim razlikam v izobraževalnih sistemih podpirajo programe za mobilnost pripravnikov in tudi v težkih gospodarskih časih vlagajo v znanje, spretnosti in sposobnosti;

42.   opozarja, da je podprl pilotno pobudo za program Erasmus za lokalno in regionalno izvoljene predstavnike (1), ki naj bi lokalno in regionalno izvoljenim predstavnikom dal možnost, da razširijo svoje znanje, pridobijo nove izkušnje in izmenjajo najboljše prakse;

43.   sicer meni, da virtualna mobilnost lahko le spremlja izkušnjo fizične mobilnosti in je ne more nadomestiti, vendar je prepričan, da virtualna mobilnost lahko dragoceno prispeva k fizični mobilnosti, saj lahko mladim bistveno olajša priprave na fazo fizične mobilnosti in trajno izboljša njeno kakovost.

Določitev ciljev mobilnosti na evropski, regionalni in lokalni ravni

44.   opozarja na Sklepe Sveta z dne 12. maja 2009 o strateškem okviru za evropsko sodelovanje v izobraževanju in usposabljanju, v katerih poziva Komisijo, naj do konca leta 2010 pripravi predlog evropskih meril uspešnosti (benchmarks), ki bodo upoštevala kvantitativne in kvalitativne vidike, ter z velikim zanimanjem pričakuje rezultate tega dela;

45.   spominja, da evropska merila uspešnosti niso cilji posameznih držav članic in ne določajo odločitev, ki bi jih morale sprejeti posamezne vlade, čeprav bodo nacionalni ukrepi na podlagi nacionalnih prednostnih nalog prispevali k dosegi meril uspešnosti;

46.   v zvezi s pobudo Komisije, da se poleg evropskih meril uspešnosti določijo tudi merila uspešnosti regij, univerz, šol, podjetij in združenj, iz previdnosti opozarja, da je določanje nacionalnih ali regionalnih meril v pristojnosti držav članic;

47.   izrecno opozarja tudi na to, da razvoj novih kazalnikov in meril uspešnosti lahko povzroči precejšnje dodatne upravne in finančne obremenitve za nacionalno, regionalno in lokalno raven in da se ob upoštevanju prizadevanj Komisije za zmanjšanje birokratskih obremenitev to lahko predvidi le v primeru pozitivno ovrednotene in temeljite analize stroškov in koristi;

48.   poziva Komisijo, naj po oceni rezultatov posvetovanja pripravi pregled najboljših praks s konkretnimi praktičnimi rešitvami za obstoječe probleme na področju spodbujanja mobilnosti in ga nato da na razpolago pristojnim nacionalnim, regionalnim in lokalnim oblastem.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---

(1)  Bela knjiga Odbora regij o upravljanju na več ravneh, CdR 89/2009.

1

---

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/35 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/35

---

Mnenje Odbora regij – Internet stvari in ponovna uporaba informacij javnega sektorja

(2010/C 175/09)

I.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

1.   pozdravlja pobudo Komisije o pregledu uporabe Direktive o ponovni uporabi informacij javnega sektorja in o spodbujanju akcijskega načrta za internet stvari, saj lahko postaneta dragocena za državljane, podjetja in uprave ter bi lahko pomagala ustvarjati delovna mesta in izboljšati kakovost javnih storitev;

2.   poudarja pomen ponovne uporabe informacij javnega sektorja za komercialne in nekomercialne namene ter naložb v raziskave za podporo specifičnim dejavnostim in v razvoj prihodnjih aplikacij za povečanje vrednosti interneta stvari;

3.   opozarja na pomen lokalnih in regionalnih oblasti v skladu s strategijo i2010 za evropsko informacijsko družbo, saj so gonilo gospodarske rasti na lokalni ravni ter ustvarjajo, uporabljajo in imajo v lasti številne proizvode in storitve s področja digitalnih informacij. Zato bi morale biti lokalne in regionalne oblasti v celoti in učinkovito vključene v upravljanje in razvijanje interneta stvari;

4.   poudarja, da lahko internet stvari na lokalni in regionalni ravni izboljša kakovost življenja ter družbeno in gospodarsko dejavnost državljanov, spodbudi regionalni razvoj in razvoj lokalnih podjetij ter omogoči učinkovitejše, prilagojene javne storitve za državljane. Regije in mesta lahko na več načinov prispevajo k temu, da bo ta potencial v celoti izkoriščen. Lokalne in regionalne oblasti so med tistimi, ki bodo imeli največje koristi od načel za upravljanje interneta stvari, ter so glavno gonilo njegovega razvoja in uresničevanja;

5.   poziva k opredelitvi primernih rešitev za zbiranje in upravljanje informacij javnega sektorja, pri čemer je treba upoštevati kulturno in upravno raznolikost držav članic ter lokalnih in regionalnih oblasti;

6.   poudarja vlogo logistike, potrebne za obvladovanje velike količine podatkov, ki jih bodo uporabljale aplikacije, ki jih bodo razvile in upravljale javne uprave;

7.   pozdravlja namen Direktive o ponovni uporabi informacij javnega sektorja, da se z zagotovitvijo tovrstnih informacij zmanjša dodatno upravno breme javnih organov;

8.   opozarja, da so skupna pravila in prakse za ponovno uporabo in izkoriščanje informacij javnega sektorja zelo pomembna in nujna, da se zagotovijo enaki osnovni pogoji za vse akterje na evropskem informacijskem trgu, večja preglednost pogojev ponovne uporabe teh informacij in odprava izkrivljanj notranjega trga;

9.   poudarja potrebo po spodbujanju e-vključenosti, tj. vključujoči, z regionalnega in socialnega vidika pravični informacijski družbi, ki uporablja IKT v širšem obsegu interneta stvari za večjo konkurenčnost in boljše javne storitve;

10.   se zavzema za spodbujanje razvoja laboratorijev v Evropi, ki jih skupaj financirajo univerze in zasebna podjetja, da bi povečali vpliv raziskav informacijske tehnologije v Evropi;

11.   poudarja, da lahko dostopnost in ponovna uporaba informacij javnega sektorja pospešita aplikacije interneta stvari. Mesta in regije so najpomembnejši arhivi in lastniki informacij javnega sektorja, zato imajo ključno vlogo pri omogočanju ustvarjanja interneta stvari.

Direktiva o ponovni uporabi informacij javnega sektorja

12.   opozarja, da je treba za oblikovanje trga za ponovno uporabo informacij javnega sektorja odpraviti ekskluzivne dogovore med javnim sektorjem in zasebnimi podjetji ter uvesti ukrepe, ki uporabljajo modele za izdajo dovoljenj in zaračunavanje stroškov za lajšanje in povečevanje ponovne uporabe informacij javnega sektorja (zlasti z izterjavo mejnih stroškov). Treba je tudi preučiti in pojasniti mehanizme za ustvarjanje in upravljanje javnih podatkov;

13.   glede načela konkurenčnega trga informacij javnega sektorja poudarja, da morajo za zasebne ponudnike storitev nujno veljati enaki pogoji kot za javne ustanove, da se zasebnim uporabnikom zagotovi dostop do javnih podatkov in jasno opredelijo pogoji, v skladu s katerimi se smejo ti podatki uporabljati za komercialne namene;

14.   opozarja, da je nujno treba opredeliti objektiven način merjenja gospodarske vrednosti informacij, glede na to, da so informacije javne in povezane z vladnimi ustanovami;

15.   predlaga, da se v skladu s predpisi o varstvu podatkov uvede razlikovanje med dostopom do javnih informacij in njihovo ponovno uporabo, da se izboljšajo koristi za proizvajalce informacij, ki morda ne uspejo kriti celotnih stroškov ustvarjanja teh informacij, in zmanjša število primerov, v katerih je dodeljen omejen dostop do javnih informacij.

Lokalne in regionalne oblasti – ključni dejavniki in uporabniki informacij javnega sektorja

16.   poziva k večji osredotočenosti na osveščanje na regionalni in lokalni ravni, saj tam primanjkuje znanja in/ali mehanizmov za opredelitev informacij, razpoložljivih za ponovno uporabo, ter pomoči za večjo transparentnost javnih ustanov in spodbujanje ponovne uporabe informacij javnega sektorja;

17.   poudarja, da bi bilo mogoče polni potencial ponovne uporabe informacij javnega sektorja doseči z intenzivnejšim vključevanjem lokalnih in regionalnih oblasti, kar bi lahko bistveno pripomoglo k spodbujanju ponovne uporabe informacij javnega sektorja za povečanje konkurenčnosti in ustvarjanje delovnih mest;

18.   meni, da morajo imeti javne ustanove na regionalni in lokalni ravni ustrezne notranje zmogljivosti in trajnostna finančna sredstva za digitalizacijo. Javno-zasebna partnerstva in razvoj trgov e-učenja so dobra alternativa financiranju digitalizacije vsebin. Informacije javnega sektorja lahko ustvarijo samozadostne prilive dohodkov, ki jih je nato mogoče uporabiti za pridobivanje in digitalizacijo podatkov. Tudi mreže in interaktivne skupnosti so pomembne, ker omogočajo zmanjševanje stroškov, na primer z razvojem odprtokodne programske opreme.

Internet stvari

19.   poudarja, da je razvoj IT bistvenega pomena za našo družbo in evropski enotni trg, če bo EU namenila zadostna gospodarska sredstva za inovacije, osnovne raziskave in R&R ter politična sredstva za upravljanje prihodnjega interneta;

20.   ugotavlja, da postaja razvoj interaktivnih platform, kakršna je Web 2.0, dandanes bolj smiseln zaradi njihovih kompleksnih funkcij za izmenjavo informacij in napredno interoperabilnost med velikim številom mrež, kar posameznikom ali raznim skupinam nudi možnosti za ustvarjanje ali ponudbo vsebin. Glede na to je hiter razvoj tehnologij za masovno shranjevanje ključnega pomena za podatkovne baze javnih uprav, ki bodo vsebovale opise predmetov, opredeljenih z internetnim naslovom;

21.   predlaga, da se posebna pozornost nameni prihodnosti interneta, ki bi se lahko razvil v kombinacijo interneta stvari ter visokokakovostnih vsebin in storitev, kot platforma pa bi mu služila tehnologija Web 2.0. Njegov novi vzorec bo na novo opredelil položaj in vlogo povsod prisotnih mrež v življenju ljudi ter za gospodarsko rast, kar bi lahko vodilo v velike družbene spremembe.

Upravljanje interneta stvari, zasebnost in varnost podatkov

22.   poudarja, da se glede na izjemne družbene spremembe, ki jih bo povzročil internet stvari, njegovega razvoja ne sme prepustiti le zasebnemu sektorju. Le udeležba oblikovalcev politike EU in javnih oblasti, vključno z lokalnimi in regionalnimi oblastmi, lahko zagotovi, da bo uporaba IKT med drugim pospešila gospodarsko rast, reševala izzive starajoče se družbe in spodbujala učinkovito rabo energije;

23.   opozarja, da je treba upravljanje interneta stvari oblikovati in izvajati na način, ki je skladen z vsemi ukrepi javne politike, kot je zapisal OR v beli knjigi o upravljanju na več ravneh (1), s katero želi spodbuditi učinkovitost ukrepov Skupnosti z usklajenimi prizadevanji Evropske unije, držav članic ter regionalnih in lokalnih oblasti, ki bi temeljili na partnerstvu in bili namenjeni pripravi in izvajanju politik EU;

24.   poudarja, da je treba velike strateške izzive, kakršen je internet stvari, učinkovito obravnavati v okviru načel in mehanizmov upravljanja na več ravneh, in sicer tako vertikalno med „lokalnimi in regionalnimi skupnostmi, nacionalnimi vladami in Evropsko unijo“ kot horizontalno med „lokalnimi in regionalnimi skupnostmi ter civilno družbo“, ali pa nekatere inovacije preizkusiti na lokalni in regionalni ravni;

25.   opozarja, da bo treba ob gradnji infrastrukture interneta stvari in razvijanju storitev, ki jih bo nudil, poskrbeti za upoštevanje varnostnih zahtev na vseh ravneh, da se zagotovi čim višja stopnja zasebnosti in varstvo osebnih podatkov ter prepreči vsakršen nepooblaščen dostop do osebnih informacij in oblikovanje profilov, vključno z nakupovalnimi navadami, zdravstvenimi podatki, zdravstvenimi kartotekami itd.;

26.   meni, da je zagotavljanje varstva zasebnosti odvisno od nekaterih dejavnikov, na primer od strukture organov javnega sektorja (ki večinoma delujejo na lokalni ravni), usklajenosti zakonodaje na ravni EU, širitve inovativne kulture med zaposlenimi v javnih upravah (med drugim z uporabo skupnega etičnega kodeksa) in upravljanja aplikacij IKT;

27.   zato meni, da je treba nameniti posebno pozornost razvijanju smernic in priporočil za opredelitev strategij, pravil, standardov in skupnih formatov na področju IKT, da se izboljša varnost podatkov in podpre varstvo zasebnosti;

28.   poziva k obsežnemu usposabljanju za vse zaposlene, še posebej na tehničnem področju (npr. omrežja, sistemi, varnost, zasebnost itd.), za osebje, neposredno vpleteno v varnostne postopke, ki zahtevajo različne metodologije, ter osebje, ki na splošno ali posredno sodeluje pri inovacijskih in modernizacijskih procesih (npr. pri tečajih digitalne pismenosti za potrošnike).

Družbeno-gospodarski vplivi interneta stvari

29.   meni, kot je zapisal že v prejšnjih mnenjih (2), da bi se morale lokalne in regionalne oblasti vključiti v široko sodelovanje za izboljšanje interoperabilnosti javnih uprav in povečanje učinkovitosti izvajanja javnih storitev;

30.   poudarja, da lokalne in regionalne oblasti lahko prevzamejo vodilno vlogo – kar tudi počnejo – pri spodbujanju konkurenčnosti Evrope, izboljševanju poslovnih priložnosti, izboljšanju storitev na področju javnega zdravja in uporabi IKT za večjo energetsko učinkovitost s pomočjo izmenjave najboljših tehnoloških praks, iskanja partnerjev za projekte in dodeljevanja finančnih sredstev;

31.   opozarja, da samo ukrepi za podporo IKT ne bodo zagotovili večje gospodarske uspešnosti, temveč bo za to potrebna aktivna podpora in udeležba lokalnih in regionalnih oblasti. Civilna družba, lokalne in regionalne oblasti in vlada bi si morale skupaj prizadevati za sprožitev „pozitivnega začaranega kroga“, ki ga sestavljajo izpopolnjevanje človeških virov, organizacijske spremembe, IKT in produktivnost;

32.   poudarja, da so ukrepi za boljšo osnovno pismenost na področju IKT, krepitev sposobnosti za uporabo IKT na visoki ravni ter boljše vodstvene sposobnosti in sposobnosti mrežnega povezovanja, ki so potrebne za učinkovito uporabo IKT, še posebej pomembni in spadajo med glavne pristojnosti lokalnih in regionalnih oblasti.

Raziskave, razvoj in inovacije

33.   hvali prizadevnost Komisije, da v sklopu 7. okvirnega programa še naprej podpira raziskave in tehnološki razvoj na področju interneta stvari tudi po sedanjih izjemnih dosežkih, ter podpira uporabo programa za konkurenčnost in inovacije (CIP), ki je odlična platforma za spodbujanje nameščanja prihodnjih aplikacij interneta stvari. Lahko bi se izkazalo, da so lokalne in regionalne oblasti koristne za izvajanje tovrstnih pilotnih projektov, tako zaradi lažjega izvajanja kot razmerja med stroški in koristmi;

34.   se zavzema za močnejšo vlogo nacionalnih in regionalnih zainteresiranih strani pri razvoju pomembnih novih evropskih pobud, kot so ERA-NET ali skupne tehnološke pobude (3). Proces ustvarjanja raziskovalno-inovacijskega potenciala za trajnostno konkurenčno prednost v Evropi in s tem hitrejše doseganje ciljev interneta stvari je lahko uspešen samo z vključevanjem mest in regionalnih oblasti, ki uvrščajo raziskave in inovacije med prednostne naloge svojih proračunov;

35.   poziva k večjemu dopolnjevanju med obstoječimi politikami in instrumenti za sodelovanje ter k usklajeni uporabi 7. okvirnega programa za raziskave, strukturnih skladov in programa za konkurenčnost in inovacije, ki nudijo naložbene možnosti glede na posebnosti posameznih raziskovalnih projektov;

36.   poudarja potrebo po privabljanju vrhunskih znanstvenikov zunaj Evrope, pomen regij kot glavnih ponudnikov izobraževalnih storitev ter vse večjo potrebo po izboljšanju regionalnih naložb v človeške vire. Še posebej se je treba osredotočiti na lokalne politike na področju inovacij, tehnološke centre, podjetniške inkubatorje, znanstvene parke in sklade tveganega kapitala.

Mednarodni dialog

37.   opozarja, da so regije v okviru mednarodnega sodelovanja še posebej pomembne zaradi podpornih programskih, strukturnih in zakonodajnih okvirnih pogojev v svojih raziskovalnih politikah;

38.   poudarja, da lahko celo majhne ustanove na lokalni in regionalni ravni ustvarjajo znanje mednarodnega pomena na ozko specializiranih področjih, zlasti če so sestavni del mednarodnih povezav in če sodelujejo s podjetji, ki temeljijo na znanju;

39.   v zvezi s tem opozarja, da postajajo povezave in sodelovanje med regijami znotraj držav in med državami vse pomembnejše, zlasti na področju politik za podpiranje sistemov grozdov, mrež in inovacij, katerih podpora se razvija v smeri ustvarjanja vrhunskih „stičišč“, ki bi povezovala svetovne verige inovacij, namesto geografsko vezanih grozdov.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---

(1)  CdR 89/2009 fin.

1

(2)  CdR 10/2009 fin.

2

(3)  CdR 83/2007 fin.

3

---

III Pripravljalni akti

Odbor regij

83. plenarno zasedanje 9. in 10. februarja 2010

| 1.7.2010 | SL | Uradni list Evropske unije | C 175/40 |
| --- | --- | --- | --- |

1.7.2010

SL

Uradni list Evropske unije

C 175/40

---

83. PLENARNO ZASEDANJE 9. IN 10. FEBRUARJA 2010

Mnenje Odbora regij – Evropsko leto prostovoljstva (2011)

(2010/C 175/10)

I.   POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

1.   pozdravlja predlog Evropske komisije, da se leto 2011 razglasi za evropsko leto prostovoljstva. Pritrjuje analizi Komisije o večstranskem prispevku prostovoljstva k evropski družbi ter o izzivih in političnih zahtevah, s katerimi se to področje sooča;

2.   pozdravlja, da Evropska komisija priznava prostovoljno delo kot ključno sestavino aktivnega državljanstva na lokalni, regionalni in nacionalni ravni ter na ravni EU. Prostovoljna dejavnost je za veliko posameznikov osebni izraz konceptov socialne kohezije in družbenega kapitala in „aktivno“ državljanstvo v njegovi najpristnejši obliki;

3.   poudarja pomembno vlogo lokalnih in regionalnih oblasti pri spodbujanju, podpori in razvoju prostovoljnih dejavnosti, ki ga dokazuje količina prostovoljnega dela, neposredno omogočena na teh ravneh. Pozdravlja priznanje vloge lokalnih in regionalnih oblasti v osnutku predloga;

4.   izraža zadovoljstvo nad načinom, kako Evropska komisija razume pomen prostovoljstva glede na zaposljivost in vseživljenjsko učenje. To je v tem trenutku zelo pomembno zaradi gospodarske krize, vendar je kot sredstvo spodbujanja socialne kohezije bistvenega pomena tudi v času gospodarske blaginje;

5.   poudarja gospodarski prispevek prostovoljstva k lokalnemu, regionalnemu, nacionalnemu gospodarstvu in gospodarstvu EU ter njegov vpliv na naložbe in ustvarjanje delovnih mest. Meni, da evropsko leto 2011 ponuja možnost za boljši odraz tega prispevka v okviru prenovljene (lizbonske) strategije za evropsko rast in delovna mesta ter v okviru procesa nacionalnih programov reform;

6.   vendar poudarja, da se prostovoljstvo v nobenem okolju ne sme obravnavati kot nadomestek za zaposleno osebje. Javni organi bi morali v okviru svojih pristojnosti zagotoviti, da se niti oni sami niti njihovi pogodbeni partnerji ne poslužujejo tovrstne prakse.

Pravna podlaga in poimenovanje evropskega leta

7.   se strinja, da se leto 2011 preimenuje v „evropsko leto prostovoljnih dejavnosti za spodbujanje aktivnega državljanstva“ v skladu s pravno podlago, uporabljeno za osnutek predloga, ki ga obravnavamo, vendar meni, da je treba v javnosti še naprej uporabljati prvotno poimenovanje, da bi prispevali k podpori, priznavanju in razumevanju evropskega leta ter preprečili zmanjševanje pomena osrednje teme tega leta, tj. prostovoljstva;

8.   meni, da se je treba izogniti dolgim razpravam o pravni podlagi in čim prej sprejeti odločitev o tem predlogu, da bi imeli dovolj časa za pripravljalne dejavnosti, ki jih je treba izvesti v letu 2010;

9.   priznava, da je prostovoljstvo ključna razsežnost aktivnega državljanstva in demokracije, vendar poudarja, da je to le en vidik in da mora evropsko leto promovirati tudi splošni prispevek prostovoljnih dejavnosti k evropski družbi.

Boljše sinergije med evropskimi leti

10.   meni, da bi morala določitev leta 2011 za evropsko leto prostovoljstva temeljiti na nekaterih dejavnostih, povezanih z evropskim letom boja proti revščini in socialni izključenosti (2010), ob upoštevanju vloge, ki jo ima pri tem prostovoljstvo; predlaga tudi, da se v okviru tega evropskega leta podprejo dopolnilni ukrepi k mednarodnemu letu prostovoljcev + 10 pod okriljem ZN;

11.   se zavzema tudi za to, da se rezultati evropskega leta prostovoljstva (2011) uporabijo pri načrtovanju in izvajanju ukrepov, povezanih s prihodnjimi tematsko sorodnimi evropskimi leti, kot sta leto aktivnega staranja (2012) in leto državljanstva (predlagano za leto 2013);

12.   priporoča, da Evropska komisija izboljša sinergije med evropskimi leti nasploh, namesto da se obravnavajo kot „enkraten“ dogodek, saj bi to zagotovilo večjo dodano vrednost ter povečalo učinkovitost dejavnosti evropskih let in izboljšalo njihove rezultate;

13.   glede na to predlaga, da je potrebno širše sodelovanje in več horizontalnega usklajevanja različnih služb v Evropski komisiji in večja zaveza držav članic ter okrepljeno prizadevanje za vključevanje podnacionalnih ravni upravljanja, da se zagotovi, da bo spremljanje dejavnosti na podlagi leta 2011 učinkovito in da bo slonelo na doseženih rezultatih.

Cilji evropskega leta 2011

14.   pozdravlja štiri cilje Evropske komisije za evropsko leto prostovoljstva, saj so praktična in jasna razčlenitev postopkov, vključenih v prostovoljstvo, tako za posameznike kot za organizacije, povezane s prostovoljstvom;

15.   opozarja na različne oblike, področja in tradicije prostovoljnega dela v državah članicah in poudarja, da obstaja potreba po razumevanju in prožnem pristopu v letih 2010 in 2011. Meni, da evropsko leto prostovoljstva ponuja edinstveno priložnost za evidentiranje in vzpostavljanje ustreznih forumov za izmenjavo izkušenj in najboljših praks na nacionalni, regionalni in lokalni ravni v vsej Evropski uniji;

16.   se zavzema za oblikovanje skupnega pristopa držav članic h količinskemu določanju prostovoljne dejavnosti kot ključnega kazalnika v okviru cilja 3 („nagrajevanje in priznavanje prostovoljnih dejavnosti“);

17.   poudarja, da je treba evropsko leto prostovoljstva izkoristiti za izboljšanje razmer za prostovoljno delo v Evropski uniji, zlasti v zvezi z zagotavljanjem učinkovite in jasne infrastrukture z zadostnimi viri, da bi olajšali dostop javnosti do prostovoljnih dejavnosti;

18.   meni, da je treba en dan proti koncu leta 2011 določiti za dan prostovoljstva za vso Evropsko unijo, pri tem pa upoštevati različne tradicije prostovoljstva v državah članicah. Ta dan bi lahko vsako leto uporabili za ustvarjanje občutka solidarnosti med državljani EU, ki opravljajo prostovoljne dejavnosti ter jih predstavljajo širši javnosti na usklajen in inovativen način;

19.   poleg tega predlaga, da se glede na vlogo, ki jo imajo državni ukrepi na lokalni oziroma regionalni ravni pri spodbujanju in olajševanju prostovoljnih dejavnosti, leta 2011 na ravni Skupnosti in na ravni posameznih držav članic uvede nagrada, ki se vsaki dve leti podeljuje regionalni ali lokalni skupnosti, ki je najbolj prijazna do prostovoljcev; poleg tega podpira uvedbo nagrade za prostovoljca leta, ki bi pomenila priznanje za prizadevanja in dosežke posameznikov na področju prostovoljstva;

20.   opozarja na potrebo po vključevanju državljanov (zlasti posameznikov iz socialno izključenih skupin), ki že opravljajo prostovoljno dejavnost, v ustrezna sporočila na področju komuniciranja z vsemi državljani EU, da bi spodbudili udeležbo v prostovoljnih dejavnostih;

21.   poudarja, da je treba komunikacijske dejavnosti osredotočiti na teme, ki vključujejo lokalne prostovoljne dejavnosti, čezmejne prostovoljne dejavnosti v EU in prostovoljne dejavnosti v državah v razvoju.

Rezultati evropskega leta 2011

22.   poudarja, da je za uspešno doseganje ciljev evropskega leta potrebna kritična masa pobud, ki bodo imele trajen vpliv na prostovoljno delo v Evropski uniji. Pri evropskem letu prostovoljstva si je treba prizadevati zlasti za doseganje politične zaveze za:

| (a) | odpravo pomanjkanja pravnega statusa prostovoljcev, skladnega v vsej EU; |
| --- | --- |

(a)

odpravo pomanjkanja pravnega statusa prostovoljcev, skladnega v vsej EU;

| (b) | bolj sistematično zbiranje podatkov o prostovoljcih in storitvah, ki jih izvajajo, da se natančno oceni ekonomska vrednost tega sektorja, ter |
| --- | --- |

(b)

bolj sistematično zbiranje podatkov o prostovoljcih in storitvah, ki jih izvajajo, da se natančno oceni ekonomska vrednost tega sektorja, ter

| (c) | odpravo različnih ovir, ki posameznikom onemogočajo opravljanje prostovoljnih dejavnosti (kot je pomanjkanje sistematičnega postopka pridobivanja potrdil o nekaznovanosti po vsej EU za tiste, ki želijo delati z otroki in ranljivimi skupinami odraslih, ali nevarnost, da bi nezaposlene osebe, ki želijo opravljati prostovoljne dejavnosti, izgubile nadomestila za brezposelnost itd.); |
| --- | --- |

(c)

odpravo različnih ovir, ki posameznikom onemogočajo opravljanje prostovoljnih dejavnosti (kot je pomanjkanje sistematičnega postopka pridobivanja potrdil o nekaznovanosti po vsej EU za tiste, ki želijo delati z otroki in ranljivimi skupinami odraslih, ali nevarnost, da bi nezaposlene osebe, ki želijo opravljati prostovoljne dejavnosti, izgubile nadomestila za brezposelnost itd.);

23.   predlaga, da se z evropskim letom prostovoljstva postavijo temelji za oblikovanje akcijskega načrta za prostovoljno delo, s katerim bi zagotovili večje priznavanje in podporo prostovoljnim dejavnostim na različnih področjih politik in programov EU, in meni, da bi lahko tematske konference, načrtovane za leto 2011, uporabili za določitev ključnih sestavin in prednostnih nalog tega akcijskega načrta;

24.   meni tudi, da bi lahko evropsko leto olajšalo razpravo o primernih nacionalnih politikah za spodbujanje in promocijo prostovoljnih dejavnosti ter za nadgradnjo pobud in dosežkov iz leta 2011;

25.   prav tako predlaga, da je treba po letu 2013 nameniti več pozornosti širšemu priznavanju denarne protivrednosti prostovoljnih dejavnosti kot dopolnilnega financiranja v okviru programov, ki jih financira EU; meni, da to zahteva jasnejšo navedbo v finančnih uredbah in široko posvetovanje med službami vseh zadevnih generalnih direktoratov;

Finančna sredstva

26.   obžaluje, da je evropskemu letu prostovoljstva dodeljeno razmeroma malo finančnih sredstev (zlasti v primerjavi s 17 milijoni EUR, zagotovljenimi za leto 2010). Obstaja nevarnost, da s tolikšnimi finančnimi sredstvi cilji tega evropskega leta morda ne bodo v celoti uresničeni in da načrtovanim dejavnostim ne bo uspelo prek različnih struktur doseči širše javnosti;

27.   zato predlaga, da se znesek 6 milijonov EUR, ki ga predlaga osnutek predloga, določi kot minimum, in da se za evropsko leto 2011 po možnosti dodeli dodatna sredstva. Evropsko komisijo poziva, naj jasneje opredeli druge možnosti financiranja v okviru ustreznih programov, ki se lahko uporabijo za dosego ciljev evropskega leta.

Vloga Odbora regij

28.   se zavezuje, da bo dejavno spodbujal cilje evropskega leta prostovoljstva in da bo po potrebi sodeloval pri dejavnostih, povezanih z njim; pripravljen je sodelovati z Evropsko komisijo in državami članicami pri praktičnem udejanjanju evropskega leta prostovoljstva.

II.   PRIPOROČILA ZA SPREMEMBE

Predlog spremembe 1

Predlog spremembe Predloga odločbe Sveta o evropskem letu prostovoljstva

Člen 4

| Predlog Evropske komisije | Predlog spremembe Odbora regij |
| --- | --- |
| Vsaka država članica imenuje organ, odgovoren za organizacijo sodelovanja v evropskem letu (v nadaljevanju: nacionalni usklajevalni organ). O tem imenovanju obvesti Komisijo v enem mesecu od sprejetja te odločbe.
  Vsaka država članica zagotovi, da ta organ ustrezno združuje različne zainteresirane strani na nacionalni, regionalni in lokalni ravni.
  Nacionalni usklajevalni organ je odgovoren za pripravo osnutka nacionalnega programa/ukrepov in prednostnih nalog za evropsko leto na podlagi ciljev iz člena 2 in specifikacij iz Priloge. | Vsaka država članica imenuje organ, odgovoren za organizacijo sodelovanja v evropskem letu (v nadaljevanju: nacionalni usklajevalni organ). O tem imenovanju obvesti Komisijo v enem mesecu od sprejetja te odločbe.
  Vsaka država članica zagotovi, da ta organ ustrezno združuje različne zainteresirane strani na nacionalni, regionalni in lokalni ravni.
  Nacionalni usklajevalni organ je odgovoren za pripravo osnutka nacionalnega programa/ukrepov in prednostnih nalog za evropsko leto na podlagi ciljev iz člena 2 in specifikacij iz Priloge. |

Predlog Evropske komisije

Predlog spremembe Odbora regij

Vsaka država članica imenuje organ, odgovoren za organizacijo sodelovanja v evropskem letu (v nadaljevanju: nacionalni usklajevalni organ). O tem imenovanju obvesti Komisijo v enem mesecu od sprejetja te odločbe.

Vsaka država članica zagotovi, da ta organ ustrezno združuje različne zainteresirane strani na nacionalni, regionalni in lokalni ravni.

Nacionalni usklajevalni organ je odgovoren za pripravo osnutka nacionalnega programa/ukrepov in prednostnih nalog za evropsko leto na podlagi ciljev iz člena 2 in specifikacij iz Priloge.

Vsaka država članica imenuje organ, odgovoren za organizacijo sodelovanja v evropskem letu (v nadaljevanju: nacionalni usklajevalni organ). O tem imenovanju obvesti Komisijo v enem mesecu od sprejetja te odločbe.

Vsaka država članica zagotovi, da ta organ ustrezno združuje različne zainteresirane strani na nacionalni, regionalni in lokalni ravni.

Nacionalni usklajevalni organ je odgovoren za pripravo osnutka nacionalnega programa/ukrepov in prednostnih nalog za evropsko leto na podlagi ciljev iz člena 2 in specifikacij iz Priloge.

Obrazložitev

Pri pripravi nacionalnih programov in določanju prednostnih nalog se je treba posvetovati z zainteresiranimi stranmi.

Predlog spremembe 2

Predlog spremembe Predloga odločbe Sveta o evropskem letu prostovoljstva

Člen 7.1

| Predlog Evropske komisije | Predlog spremembe Odbora regij |
| --- | --- |
| Proračun za izvajanje te odločbe v obdobju od 1. januarja do 31. decembra 2011 je 6 000 000 EUR. | Proračun za izvajanje te odločbe v obdobju od 1. januarja do 31. decembra 20116 000 000 EUR, . |

Predlog Evropske komisije

Predlog spremembe Odbora regij

Proračun za izvajanje te odločbe v obdobju od 1. januarja do 31. decembra 2011 je 6 000 000 EUR.

Proračun za izvajanje te odločbe v obdobju od 1. januarja do 31. decembra 20116 000 000 EUR, .

Obrazložitev

Za doseganje otipljivih rezultatov je treba proračunska sredstva za evropsko leto prostovoljstva povečati, predlagani znesek pa obravnavati kot minimum.

Predlog spremembe 3

Predlog spremembe Predloga odločbe Sveta o evropskem letu prostovoljstva

Člen 9

| Predlog Evropske komisije | Predlog spremembe Odbora regij |
| --- | --- |
| Komisija in države članice zagotovijo, da so ukrepi iz te odločbe skladni z drugimi programi in pobudami Skupnosti ter nacionalnimi in regionalnimi programi in pobudami, ki prispevajo k uresničevanju ciljev evropskega leta. | Komisija in države članice zagotovijo, da so ukrepi iz te odločbe skladni z drugimi programi in pobudami Skupnosti ter nacionalnimi, regionalnimi programi in pobudami, ki prispevajo k uresničevanju ciljev evropskega leta. |

Predlog Evropske komisije

Predlog spremembe Odbora regij

Komisija in države članice zagotovijo, da so ukrepi iz te odločbe skladni z drugimi programi in pobudami Skupnosti ter nacionalnimi in regionalnimi programi in pobudami, ki prispevajo k uresničevanju ciljev evropskega leta.

Komisija in države članice zagotovijo, da so ukrepi iz te odločbe skladni z drugimi programi in pobudami Skupnosti ter nacionalnimi, regionalnimi programi in pobudami, ki prispevajo k uresničevanju ciljev evropskega leta.

Obrazložitev

Treba je opozoriti tudi na skladnost z lokalnimi pobudami.

V Bruslju, 10. februarja 2010

Predsednica Odbora regij

Mercedes BRESSO

---