# Jurnalul Oficial L 27/2010

| | ISSN 1830-3625
  doi:10.3000/18303625.L_2010.027.rum |
| --- | --- |
| Jurnalul Oficial
  al Uniunii Europene | L 27 |
| | |
| Ediţia în limba română | Legislaţie | Anul 5330 ianuarie 2010 |

ISSN 1830-3625

doi:10.3000/18303625.L_2010.027.rum

Jurnalul Oficial

al Uniunii Europene

L 27

Ediţia în limba română

Legislaţie

Anul 5330 ianuarie 2010

---

| Cuprins | | IV   Acte adoptate înainte de 1 decembrie 2009, în temeiul Tratatului CE, al Tratatului UE și al Tratatului Euratom | Pagina |
| --- | --- | --- | --- |
| | * | Regulamentul (CE) nr. 66/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind eticheta UE ecologică (
  1
  ) | 1 |
| | * | Regulamentul (CE) nr. 67/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor generale de acordare a ajutorului financiar comunitar în domeniul rețelelor transeuropene | 20 |
| | * | Directiva 2009/144/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind anumite componente și caracteristici ale tractoarelor agricole și forestiere pe roți (
  1
  ) | 33 |

Cuprins

IV   Acte adoptate înainte de 1 decembrie 2009, în temeiul Tratatului CE, al Tratatului UE și al Tratatului Euratom

Pagina

*

Regulamentul (CE) nr. 66/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind eticheta UE ecologică (
  1
  )

1

1

*

Regulamentul (CE) nr. 67/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor generale de acordare a ajutorului financiar comunitar în domeniul rețelelor transeuropene

20

*

Directiva 2009/144/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind anumite componente și caracteristici ale tractoarelor agricole și forestiere pe roți (
  1
  )

1

33

| | |
| --- | --- |
| | (1)   Text cu relevanță pentru SEE |

---

(1)   Text cu relevanță pentru SEE

1

| RO | Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.
  Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc. |
| --- | --- |

RO

Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.

Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc.

---

IV Acte adoptate înainte de 1 decembrie 2009, în temeiul Tratatului CE, al Tratatului UE și al Tratatului Euratom

| 30.1.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 27/1 |
| --- | --- | --- | --- |

30.1.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 27/1

---

REGULAMENTUL (CE) NR. 66./2010 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI

din 25 noiembrie 2009

privind eticheta UE ecologică

(Text cu relevanţă pentru SEE)

PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul 175 alineatul (1),

având în vedere propunerea Comisiei,

având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European (1),

având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (2),

hotărând în conformitate cu procedura stabilită la articolul 251 din tratat (3),

întrucât:

| (1) | Regulamentul (CE) nr. 1980/2000 al Parlamentului European şi al Consiliului din 17 iulie 2000 privind sistemul comunitar revizuit de acordare a etichetei ecologice (4) avea ca obiectiv stabilirea unui sistem de acordare pe bază voluntară a etichetei ecologice pentru promovarea produselor cu un impact redus asupra mediului pe parcursul întregului lor ciclu de viaţă şi furnizarea către consumatori de informaţii precise, neînşelătoare şi stabilite pe bază ştiinţifică cu privire la impactul acestora asupra mediului. |
| --- | --- |

(1)

Regulamentul (CE) nr. 1980/2000 al Parlamentului European şi al Consiliului din 17 iulie 2000 privind sistemul comunitar revizuit de acordare a etichetei ecologice (4) avea ca obiectiv stabilirea unui sistem de acordare pe bază voluntară a etichetei ecologice pentru promovarea produselor cu un impact redus asupra mediului pe parcursul întregului lor ciclu de viaţă şi furnizarea către consumatori de informaţii precise, neînşelătoare şi stabilite pe bază ştiinţifică cu privire la impactul acestora asupra mediului.

| (2) | Experienţa câştigată în contextul punerii în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1980/2000 a demonstrat necesitatea modificării acestui sistem de etichetare ecologică pentru a-i spori eficacitatea şi a-i simplifica funcţionarea. |
| --- | --- |

(2)

Experienţa câştigată în contextul punerii în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1980/2000 a demonstrat necesitatea modificării acestui sistem de etichetare ecologică pentru a-i spori eficacitatea şi a-i simplifica funcţionarea.

| (3) | Sistemul modificat (denumit în continuare „sistemul UE de etichetare ecologică”) ar trebui să fie pus în aplicare în conformitate cu dispoziţiile tratatelor, în special cu principiul precauţiei prevăzut la articolul 174 alineatul (2) din Tratatul CE. |
| --- | --- |

(3)

Sistemul modificat (denumit în continuare „sistemul UE de etichetare ecologică”) ar trebui să fie pus în aplicare în conformitate cu dispoziţiile tratatelor, în special cu principiul precauţiei prevăzut la articolul 174 alineatul (2) din Tratatul CE.

| (4) | Este necesar să se asigure coordonarea între sistemul UE de etichetare ecologică şi stabilirea cerinţelor în contextul Directivei 2009/125/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 21 octombrie 2009 de instituire a unui cadru pentru stabilirea cerinţelor în materie de proiectare ecologică aplicabile produselor cu impact energetic (5) |
| --- | --- |

(4)

Este necesar să se asigure coordonarea între sistemul UE de etichetare ecologică şi stabilirea cerinţelor în contextul Directivei 2009/125/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 21 octombrie 2009 de instituire a unui cadru pentru stabilirea cerinţelor în materie de proiectare ecologică aplicabile produselor cu impact energetic (5)

| (5) | Sistemul UE de etichetare ecologică face parte din politica privind consumul şi producţia durabile a Comunităţii, care are ca obiectiv reducerea impactului negativ al consumului şi producţiei asupra mediului, sănătăţii, climei şi resurselor naturale. Sistemul este destinat să promoveze acele produse care au un nivel înalt de performanţă de mediu, prin utilizarea etichetei ecologice. În acest scop, este adecvat să se impună stabilirea criteriilor pe care trebuie să le satisfacă produsele pentru a putea purta eticheta ecologică pe baza celor mai bune performanţe de mediu realizate de produse aflate pe piaţa comunitară. Aceste criterii ar trebui să fie uşor de înţeles şi de aplicat şi ar trebui să se bazeze pe dovezi ştiinţifice, luând în considerare ultimele evoluţii tehnologice. Aceste criterii ar trebui să fie orientate în funcţie de piaţă şi ar trebui să se limiteze la impactul cel mai semnificativ al produselor asupra mediului pe parcursul întregului lor ciclu de viaţă. |
| --- | --- |

(5)

Sistemul UE de etichetare ecologică face parte din politica privind consumul şi producţia durabile a Comunităţii, care are ca obiectiv reducerea impactului negativ al consumului şi producţiei asupra mediului, sănătăţii, climei şi resurselor naturale. Sistemul este destinat să promoveze acele produse care au un nivel înalt de performanţă de mediu, prin utilizarea etichetei ecologice. În acest scop, este adecvat să se impună stabilirea criteriilor pe care trebuie să le satisfacă produsele pentru a putea purta eticheta ecologică pe baza celor mai bune performanţe de mediu realizate de produse aflate pe piaţa comunitară. Aceste criterii ar trebui să fie uşor de înţeles şi de aplicat şi ar trebui să se bazeze pe dovezi ştiinţifice, luând în considerare ultimele evoluţii tehnologice. Aceste criterii ar trebui să fie orientate în funcţie de piaţă şi ar trebui să se limiteze la impactul cel mai semnificativ al produselor asupra mediului pe parcursul întregului lor ciclu de viaţă.

| (6) | Pentru a evita proliferarea sistemelor de etichetare ecologică şi pentru a încuraja performanţe de mediu mai ridicate în toate domeniile pentru care impactul asupra mediului este un factor în alegerea pe care o face consumatorul, ar trebui extinsă posibilitatea utilizării etichetei UE ecologice. Cu toate acestea, pentru grupele de produse alimentare şi furaje, ar trebui realizat un studiu pentru a se asigura fezabilitatea criteriilor şi faptul că valoarea adăugată poate fi garantată. Pentru produsele alimentare şi furaje, precum şi pentru produsele agricole neprocesate care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului din 28 iunie 2007 privind producţia ecologică şi etichetarea produselor ecologice (6), ar trebui luată în considerare posibilitatea ca doar produsele care au primit certificatul de produs ecologic să fie eligibile la acordarea etichetei UEecologice pentru a fi evitate confuziile în rândul consumatorilor. |
| --- | --- |

(6)

Pentru a evita proliferarea sistemelor de etichetare ecologică şi pentru a încuraja performanţe de mediu mai ridicate în toate domeniile pentru care impactul asupra mediului este un factor în alegerea pe care o face consumatorul, ar trebui extinsă posibilitatea utilizării etichetei UE ecologice. Cu toate acestea, pentru grupele de produse alimentare şi furaje, ar trebui realizat un studiu pentru a se asigura fezabilitatea criteriilor şi faptul că valoarea adăugată poate fi garantată. Pentru produsele alimentare şi furaje, precum şi pentru produsele agricole neprocesate care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului din 28 iunie 2007 privind producţia ecologică şi etichetarea produselor ecologice (6), ar trebui luată în considerare posibilitatea ca doar produsele care au primit certificatul de produs ecologic să fie eligibile la acordarea etichetei UEecologice pentru a fi evitate confuziile în rândul consumatorilor.

| (7) | Sistemul UE de etichetare ecologică ar trebui să aibă ca obiectiv înlocuirea substanţelor periculoase cu substanţe mai sigure oricând acest lucru este posibil din punct de vedere tehnic. |
| --- | --- |

(7)

Sistemul UE de etichetare ecologică ar trebui să aibă ca obiectiv înlocuirea substanţelor periculoase cu substanţe mai sigure oricând acest lucru este posibil din punct de vedere tehnic.

| (8) | Pentru ca sistemul UE de etichetare ecologică să fie acceptat de publicul larg, este esenţial ca organizaţiile neguvernamentale (ONG-urile) specializate în protecţia mediului şi organizaţiile consumatorilor să joace un rol important şi să fie implicate în mod activ în dezvoltarea şi stabilirea criteriilor pentru etichetele UE ecologice. |
| --- | --- |

(8)

Pentru ca sistemul UE de etichetare ecologică să fie acceptat de publicul larg, este esenţial ca organizaţiile neguvernamentale (ONG-urile) specializate în protecţia mediului şi organizaţiile consumatorilor să joace un rol important şi să fie implicate în mod activ în dezvoltarea şi stabilirea criteriilor pentru etichetele UE ecologice.

| (9) | Este de dorit ca orice parte interesată să poată conduce elaborarea sau revizuirea criteriilor privind eticheta UE ecologică, cu condiţia ca normele procedurale comune să fie respectate şi ca procesul să fie coordonat de Comisie. Pentru a asigura coerenţa de ansamblu a acţiunii comunitare, este de asemenea adecvat ca, la elaborarea sau revizuirea criteriilor privind eticheta UE ecologică, să se impună luarea în considerare a obiectivelor strategice cele mai recente ale Comunităţii în domeniul mediului, cum ar fi programele de acţiune privind mediul, strategiile de dezvoltare durabilă şi programele privind schimbările climatice. |
| --- | --- |

(9)

Este de dorit ca orice parte interesată să poată conduce elaborarea sau revizuirea criteriilor privind eticheta UE ecologică, cu condiţia ca normele procedurale comune să fie respectate şi ca procesul să fie coordonat de Comisie. Pentru a asigura coerenţa de ansamblu a acţiunii comunitare, este de asemenea adecvat ca, la elaborarea sau revizuirea criteriilor privind eticheta UE ecologică, să se impună luarea în considerare a obiectivelor strategice cele mai recente ale Comunităţii în domeniul mediului, cum ar fi programele de acţiune privind mediul, strategiile de dezvoltare durabilă şi programele privind schimbările climatice.

| (10) | Pentru a simplifica sistemul UE de etichetare ecologică şi pentru a reduce sarcina administrativă legată de utilizarea etichetei UE ecologice, procedurile de evaluare şi de verificare ar trebui simplificate. |
| --- | --- |

(10)

Pentru a simplifica sistemul UE de etichetare ecologică şi pentru a reduce sarcina administrativă legată de utilizarea etichetei UE ecologice, procedurile de evaluare şi de verificare ar trebui simplificate.

| (11) | Este adecvat să se prevadă condiţiile în care se poate folosi eticheta UE ecologică şi, pentru a se asigura conformitatea cu aceste condiţii, să se solicite organismelor competente să întreprindă verificări şi să interzică utilizarea etichetei UE ecologice în cazurile în care condiţiile de utilizare nu au fost respectate. Este de asemenea indicat să se solicite statelor membre să stabilească norme privind sancţiunile aplicabile în cazul încălcării prezentului regulament, precum şi să se asigure că acestea sunt puse în aplicare. |
| --- | --- |

(11)

Este adecvat să se prevadă condiţiile în care se poate folosi eticheta UE ecologică şi, pentru a se asigura conformitatea cu aceste condiţii, să se solicite organismelor competente să întreprindă verificări şi să interzică utilizarea etichetei UE ecologice în cazurile în care condiţiile de utilizare nu au fost respectate. Este de asemenea indicat să se solicite statelor membre să stabilească norme privind sancţiunile aplicabile în cazul încălcării prezentului regulament, precum şi să se asigure că acestea sunt puse în aplicare.

| (12) | Pentru a extinde utilizarea etichetei UE ecologice şi pentru a-i încuraja pe cei ai căror produse îndeplinesc criteriile privind eticheta UE ecologică, ar trebui reduse costurile utilizării etichetei ecologice UE. |
| --- | --- |

(12)

Pentru a extinde utilizarea etichetei UE ecologice şi pentru a-i încuraja pe cei ai căror produse îndeplinesc criteriile privind eticheta UE ecologică, ar trebui reduse costurile utilizării etichetei ecologice UE.

| (13) | Este necesară informarea şi sensibilizarea publicului cu privire la eticheta UE ecologică prin acţiuni de promovare, prin campanii de informare şi de educare la nivel local, naţional şi comunitar, care să le permită consumatorilor să înţeleagă semnificaţia etichetei UE ecologice şi să facă alegeri în cunoştinţă de cauză. Aceste acţiuni sunt, de asemenea, necesare pentru a conferi sistemului un grad sporit de atractivitate pentru producători şi comercianţii cu amănuntul. |
| --- | --- |

(13)

Este necesară informarea şi sensibilizarea publicului cu privire la eticheta UE ecologică prin acţiuni de promovare, prin campanii de informare şi de educare la nivel local, naţional şi comunitar, care să le permită consumatorilor să înţeleagă semnificaţia etichetei UE ecologice şi să facă alegeri în cunoştinţă de cauză. Aceste acţiuni sunt, de asemenea, necesare pentru a conferi sistemului un grad sporit de atractivitate pentru producători şi comercianţii cu amănuntul.

| (14) | Atunci când instituie planuri naţionale de acţiune privind achiziţiile publice ecologice, statele membre ar trebui să aibă în vedere elaborarea unor ghiduri şi ar putea lua în considerare stabilirea de obiective în ceea ce priveşte achiziţiile publice de produse ecologice. |
| --- | --- |

(14)

Atunci când instituie planuri naţionale de acţiune privind achiziţiile publice ecologice, statele membre ar trebui să aibă în vedere elaborarea unor ghiduri şi ar putea lua în considerare stabilirea de obiective în ceea ce priveşte achiziţiile publice de produse ecologice.

| (15) | Pentru a facilita comercializarea produselor care poartă eticheta ecologică la nivel naţional şi comunitar, pentru a limita eforturile suplimentare care trebuie depuse de întreprinderi, în special de IMM-uri, şi pentru a evita confuzia în rândul consumatorilor, este de asemenea necesar să se sporească coerenţa şi să se promoveze armonizarea între sistemul UE de etichetare ecologică şi sistemele naţionale de etichetare ecologică din Comunitate. |
| --- | --- |

(15)

Pentru a facilita comercializarea produselor care poartă eticheta ecologică la nivel naţional şi comunitar, pentru a limita eforturile suplimentare care trebuie depuse de întreprinderi, în special de IMM-uri, şi pentru a evita confuzia în rândul consumatorilor, este de asemenea necesar să se sporească coerenţa şi să se promoveze armonizarea între sistemul UE de etichetare ecologică şi sistemele naţionale de etichetare ecologică din Comunitate.

| (16) | Pentru a se asigura punerea în aplicare armonizată a sistemului de acordare, a supravegherii pieţei şi a verificării utilizării etichetei UE ecologice în întreaga Comunitate, organismele competente ar trebui să efectueze schimburi de informaţii şi experienţă. |
| --- | --- |

(16)

Pentru a se asigura punerea în aplicare armonizată a sistemului de acordare, a supravegherii pieţei şi a verificării utilizării etichetei UE ecologice în întreaga Comunitate, organismele competente ar trebui să efectueze schimburi de informaţii şi experienţă.

| (17) | Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competenţelor de executare conferite Comisiei (7). |
| --- | --- |

(17)

Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competenţelor de executare conferite Comisiei (7).

| (18) | În special, Comisia ar trebui să fie împuternicită să adopte criteriile pe care trebuie să le îndeplinească produsele pentru a purta eticheta UE ecologică şi să modifice anexele la prezentul regulament. Deoarece măsurile respective au un domeniu general de aplicare şi sunt destinate să modifice elemente neesenţiale ale prezentului regulament, printre altele prin completarea acestuia cu noi elemente neesenţiale, acestea trebuie să fie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE. |
| --- | --- |

(18)

În special, Comisia ar trebui să fie împuternicită să adopte criteriile pe care trebuie să le îndeplinească produsele pentru a purta eticheta UE ecologică şi să modifice anexele la prezentul regulament. Deoarece măsurile respective au un domeniu general de aplicare şi sunt destinate să modifice elemente neesenţiale ale prezentului regulament, printre altele prin completarea acestuia cu noi elemente neesenţiale, acestea trebuie să fie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE.

| (19) | Din motive de claritate şi de securitate juridică, Regulamentul (CE) nr. 1980/2000 ar trebui, prin urmare, înlocuit cu prezentul regulament. |
| --- | --- |

(19)

Din motive de claritate şi de securitate juridică, Regulamentul (CE) nr. 1980/2000 ar trebui, prin urmare, înlocuit cu prezentul regulament.

| (20) | Ar trebui prevăzute dispoziţii tranzitorii adecvate pentru a se facilita tranziţia între Regulamentul (CE) nr. 1980/2000 şi prezentul regulament, |
| --- | --- |

(20)

Ar trebui prevăzute dispoziţii tranzitorii adecvate pentru a se facilita tranziţia între Regulamentul (CE) nr. 1980/2000 şi prezentul regulament,

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Articolul 1

Obiectul

Prezentul regulament instituie norme privind stabilirea şi aplicarea sistemului UE facultativ de etichetare ecologică.

Articolul 2

Domeniu de aplicare

(1)   Prezentul regulament se aplică tuturor mărfurilor sau serviciilor furnizate pentru distribuţie, consum sau utilizare pe piaţa comunitară, fie contra cost, fie gratuit (denumite în continuare „produsele”).

(2)   Prezentul regulament nu se aplică nici medicamentelor de uz uman, definite în Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (8), nici produselor medicamentoase veterinare, definite în Directiva 2001/82/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la produsele medicamentoase veterinare (9) şi nici altor tipuri de dispozitive medicale.

Articolul 3

Definiţii

În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiţii:

| 1. | „grup de produse” înseamnă un ansamblu de produse care se utilizează în scopuri similare şi sunt similare în ceea ce priveşte utilizarea sau au proprietăţi funcţionale similare şi sunt similare în privinţa modului în care sunt percepute de consumatori. |
| --- | --- |

1.

„grup de produse” înseamnă un ansamblu de produse care se utilizează în scopuri similare şi sunt similare în ceea ce priveşte utilizarea sau au proprietăţi funcţionale similare şi sunt similare în privinţa modului în care sunt percepute de consumatori.

| 2. | „operator” înseamnă orice producător, fabricant, importator, furnizor de servicii, angrosist sau comerciant cu amănuntul. |
| --- | --- |

2.

„operator” înseamnă orice producător, fabricant, importator, furnizor de servicii, angrosist sau comerciant cu amănuntul.

| 3. | „impact asupra mediului” înseamnă orice modificare adusă mediului care rezultă, în întregime sau parţial, de la un produs, pe durata ciclului său de viaţă. |
| --- | --- |

3.

„impact asupra mediului” înseamnă orice modificare adusă mediului care rezultă, în întregime sau parţial, de la un produs, pe durata ciclului său de viaţă.

| 4. | „performanţă de mediu” înseamnă rezultatul gestionării de către un fabricant a acelor caracteristici ale produselor care au un impact asupra mediului. |
| --- | --- |

4.

„performanţă de mediu” înseamnă rezultatul gestionării de către un fabricant a acelor caracteristici ale produselor care au un impact asupra mediului.

| 5. | „verificare” înseamnă o procedură având drept scop atestarea faptului că un produs respectă criteriile de etichetare ecologică UE specificate. |
| --- | --- |

5.

„verificare” înseamnă o procedură având drept scop atestarea faptului că un produs respectă criteriile de etichetare ecologică UE specificate.

Articolul 4

Organisme competente

(1)   Fiecare stat membru desemnează organismul sau organismele responsabile, în cadrul ministerelor sau în afara acestora, de îndeplinirea sarcinilor prevăzute în prezentul regulament („organism competent” sau „organisme competente”) şi se asigură de faptul că acestea sunt operaţionale. În cazul în care se desemnează mai multe organisme competente, statul membru stabileşte competenţele organismelor respective, precum şi cerinţele de coordonare aplicabile acestora.

(2)   Organismele competente sunt astfel constituite încât să se garanteze independenţa şi neutralitatea lor, iar normele lor de procedură sunt astfel stabilite încât să se asigure transparenţa în desfăşurarea activităţilor, precum şi implicarea tuturor părţilor interesate.

(3)   Statele membre se asigură că organismele competente îndeplinesc cerinţele prevăzute în anexa V.

(4)   Organismele competente se asigură că procesul de verificare este realizat într-un mod consecvent, neutru şi fiabil de o entitate independentă de operatorul care face obiectul verificării, pe baza unor standarde şi proceduri internaţionale, europene sau naţionale privind organismele care aplică sisteme de certificare a produselor.

Articolul 5

Comitetul Uniunii Europene pentru etichetarea ecologică

(1)   Comisia instituie un Comitet al Uniunii Europene pentru etichetare ecologică (CUEEE), format din reprezentanţii organismelor competente ale tuturor statelor membre, menţionate la articolul 4, şi ai altor părţi interesate. CUEEE îşi alege preşedintele în conformitate cu regulamentul său de procedură. CUEEE contribuie la elaborarea şi revizuirea criteriilor privind eticheta UE ecologică şi la orice reexaminare a punerii în aplicare a sistemului UE de etichetare ecologică. Acesta oferă de asemenea Comisiei consultanţă şi asistenţă în aceste domenii şi, în special, emite recomandări privind cerinţele minime de performanţă de mediu.

(2)   Comisia se asigură că, în desfăşurarea activităţilor sale, CUEEE menţine o participare echilibrată a tuturor părţilor interesate relevante pentru fiecare grup de produse, cum ar fi organismele competente, producătorii, fabricanţii, importatorii, furnizorii de servicii, angrosiştii, comercianţii cu amănuntul, în special IMM-urile, precum şi grupurile de protecţie a mediului şi organizaţiile de consumatori.

Articolul 6

Cerinţe generale pentru criteriile privind eticheta UE ecologică

(1)   Criteriile privind eticheta UE ecologică se bazează pe performanţele de mediu ale produselor, luând în considerare cele mai recente obiective strategice ale Comunităţii în domeniul mediului.

(2)   Criteriile privind eticheta UE ecologică stabilesc cerinţele de mediu pe care un produs trebuie să le îndeplinească pentru a purta eticheta UE ecologică.

(3)   Criteriile sunt stabilite pe baze ştiinţifice şi luând în considerare întregul ciclu de viaţă al produselor. La stabilirea acestor criterii, se iau în considerare:

| (a) | efectele cele mai semnificative asupra mediului, în special impactul asupra schimbărilor climatice, impactul asupra naturii şi a biodiversităţii, a consumului de energie şi de resurse, a generării de deşeuri, a emisiilor în toate tipurile de mediu, a poluării prin efecte fizice, precum şi asupra utilizării şi eliberării de substanţe periculoase; |
| --- | --- |

(a)

efectele cele mai semnificative asupra mediului, în special impactul asupra schimbărilor climatice, impactul asupra naturii şi a biodiversităţii, a consumului de energie şi de resurse, a generării de deşeuri, a emisiilor în toate tipurile de mediu, a poluării prin efecte fizice, precum şi asupra utilizării şi eliberării de substanţe periculoase;

| (b) | înlocuirea substanţelor periculoase cu substanţe mai sigure, ca atare sau utilizându-se materiale sau proiecte alternative, oricând este fezabil din punct de vedere tehnic; |
| --- | --- |

(b)

înlocuirea substanţelor periculoase cu substanţe mai sigure, ca atare sau utilizându-se materiale sau proiecte alternative, oricând este fezabil din punct de vedere tehnic;

| (c) | posibilităţile de reducere a impactului asupra mediului oferite de durabilitatea şi de caracterul reutilizabil al produselor; |
| --- | --- |

(c)

posibilităţile de reducere a impactului asupra mediului oferite de durabilitatea şi de caracterul reutilizabil al produselor;

| (d) | echilibrul ecologic net între avantajele şi riscurile legate de mediu, inclusiv în ceea ce priveşte aspectele legate de sănătate şi siguranţă, în diferitele faze ale ciclului de viaţă al produselor respective; |
| --- | --- |

(d)

echilibrul ecologic net între avantajele şi riscurile legate de mediu, inclusiv în ceea ce priveşte aspectele legate de sănătate şi siguranţă, în diferitele faze ale ciclului de viaţă al produselor respective;

| (e) | după caz, aspectele sociale şi etice, de exemplu făcându-se trimitere la convenţiile şi acordurile internaţionale în aceste domenii, precum standardele şi codurile de conduită pertinente ale OIM; |
| --- | --- |

(e)

după caz, aspectele sociale şi etice, de exemplu făcându-se trimitere la convenţiile şi acordurile internaţionale în aceste domenii, precum standardele şi codurile de conduită pertinente ale OIM;

| (f) | criteriile stabilite pentru alte etichete ecologice, în special etichetele ecologice EN ISO 14024 tipul I recunoscute în mod oficial la nivel naţional sau regional, în cazul în care acestea există pentru grupul respectiv de produse, în scopul consolidării sinergiilor; |
| --- | --- |

(f)

criteriile stabilite pentru alte etichete ecologice, în special etichetele ecologice EN ISO 14024 tipul I recunoscute în mod oficial la nivel naţional sau regional, în cazul în care acestea există pentru grupul respectiv de produse, în scopul consolidării sinergiilor;

| (g) | în măsura posibilului, principiul reducerii testării pe animale. |
| --- | --- |

(g)

în măsura posibilului, principiul reducerii testării pe animale.

(4)   Criteriile privind eticheta UE ecologică includ cerinţe menite să garanteze faptul că produsele care poartă eticheta UE ecologică funcţionează în mod corespunzător, în conformitate cu utilizarea căreia i-au fost destinate.

(5)   Înainte de a elabora criteriile privind eticheta UE ecologică aplicabile produselor alimentare şi furajelor, astfel cum sunt definite în Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European şi al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor şi a cerinţelor generale ale legislaţiei alimentare, de instituire a Autorităţii Europene pentru Siguranţa Alimentară şi de stabilire a procedurilor în domeniul siguranţei produselor alimentare (10), Comisia realizează un studiu, până la 31 decembrie 2011 cel târziu, în cadrul căruia analizează fezabilitatea instituirii unor criterii fiabile privind performanţele de mediu de-a lungul întregului ciclu de viaţă al acestui tip de produse, inclusiv în cazul produselor de pescuit şi acvacultură. Studiul ar trebui să acorde o deosebită atenţie impactului oricărui criteriu referitor la eticheta UE ecologică asupra produselor alimentare şi a furajelor, precum şi asupra produselor agricole neprocesate, care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 834/2007. Studiul ar trebui să ia în considerare posibilitatea ca doar produsele care au primit certificatul de produs ecologic să fie eligibile pentru acordarea etichetei UE ecologice, pentru a se evita confuziile în rândul consumatorilor.

Comisia decide, ţinând seama de concluziile studiului şi de avizul CUEEE, dacă şi pentru care grupuri de produse alimentare şi de furaje este fezabilă elaborarea de criterii privind eticheta UE ecologică, în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată la articolul 16 alineatul (2).

(6)   Eticheta UE ecologică nu poate fi acordată produselor care conţin substanţe sau preparate/amestecuri care îndeplinesc criteriile pentru a fi clasificate drept toxice, periculoase pentru mediu, cancerigene, mutagene sau toxice pentru reproducere (CMR), în conformitate cu Regulamentul nr. 1272/2008 al Parlamentului European şi al Consiliului din 16 decembrie 2008 privind clasificarea, etichetarea şi ambalarea substanţelor şi a amestecurilor (11), şi nici produselor care conţin substanţele menţionate la articolul 57 din Regulamentul 1907/2006/CE al Parlamentului European şi al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea şi restricţionarea substanţelor chimice (REACH), de înfiinţare a Agenţiei Europene pentru Produse Chimice (12).

(7)   Pentru categoriile specifice de produse care conţin substanţe menţionate la alineatul (6) şi doar în cazul în care nu este fezabil din punct de vedere tehnic ca acestea să fie înlocuite ca atare sau prin utilizarea unor materiale sau proiecte alternative, sau în cazul produselor cu o performanţă de mediu globală cu mult mai bună decât cea a altor produse din aceeaşi categorie, Comisia poate adopta măsuri în vederea acordării unor derogări de la alineatul (6). Nu se acordă nicio derogare privind substanţele care îndeplinesc criteriile prevăzute la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006, sunt identificate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 59 alineatul (1) din regulamentul respectiv şi sunt prezente în amestecuri, într-un articol sau în orice parte omogenă a unui articol complex în concentraţii de peste 0,1 % (greutate pe greutate). Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesenţiale ale prezentului regulament se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată la articolul 16 alineatul (2).

Articolul 7

Elaborarea şi revizuirea criteriilor privind eticheta UE ecologică

(1)   După consultarea CUEEE, Comisia, statele membre, organismele competente şi celelalte părţi interesate pot iniţia şi conduce elaborarea sau revizuirea criteriilor privind eticheta UE ecologică. Când sarcina de a conduce activitatea de elaborare a criteriilor este încredinţată altor părţi interesate, acestea trebuie să demonstreze că dispun de cunoştinţe în domeniul produsului respectiv, precum şi de capacitatea de a conduce procesul respectiv în mod neutru şi în conformitate cu obiectivele prezentului regulament. În această privinţă, se favorizează consorţiile care reunesc mai multe grupuri de interese.

Partea care iniţiază şi conduce elaborarea sau revizuirea criteriilor privind eticheta UE ecologică prezintă, în conformitate cu procedura prevăzută la anexa I partea A, următoarele documente:

| (a) | un raport preliminar; |
| --- | --- |

(a)

un raport preliminar;

| (b) | un proiect de propunere privind criteriile; |
| --- | --- |

(b)

un proiect de propunere privind criteriile;

| (c) | un raport tehnic în sprijinul proiectului de propunere privind criteriile; |
| --- | --- |

(c)

un raport tehnic în sprijinul proiectului de propunere privind criteriile;

| (d) | un raport final; |
| --- | --- |

(d)

un raport final;

| (e) | un manual pentru potenţialii utilizatori ai etichetei UE ecologice şi pentru organismele competente; |
| --- | --- |

(e)

un manual pentru potenţialii utilizatori ai etichetei UE ecologice şi pentru organismele competente;

| (f) | un manual pentru autorităţile care acordă contracte publice. |
| --- | --- |

(f)

un manual pentru autorităţile care acordă contracte publice.

Documentele în cauză se prezintă Comisiei şi CUEEE.

(2)   În cazurile în care criteriile au fost deja elaborate în cadrul altui sistem de etichetare ecologică, care respectă cerinţele etichetelor ecologice EN ISO 14024 tipul I pentru un grup de produse pentru care nu au fost stabilite criterii privind eticheta UE ecologică, orice stat membru în care este recunoscut celălalt sistem de etichetare ecologică, poate propune, după consultarea Comisiei şi a CUEEE, respectivele criterii pentru a fi dezvoltate în cadrul sistemului UE de etichetare ecologică.

În astfel de cazuri, se poate aplica procedura simplificată de elaborare a criteriilor prevăzută la anexa I partea B, cu condiţia ca criteriile propuse să fi fost elaborate în concordanţă cu anexa I partea A. Procedura este coordonată fie de Comisie, fie de statul membru care a propus procedura simplificată de elaborare a criteriilor, în conformitate cu primul paragraf.

(3)   În cazul în care este necesară o revizuire nesubstanţială a criteriilor, se poate aplica procedura de revizuire simplificată, prevăzută în anexa I partea C.

(4)   Până la 19 februarie 2011 CUEE şi Comisia convin asupra unui plan de lucru care cuprinde o strategie şi o listă fără caracter exhaustiv a grupurilor de produse. Acest plan va lua în considerare alte acţiuni comunitare (de exemplu, în domeniul achiziţiilor publice ecologice) şi poate fi actualizat în funcţie de cele mai recente obiective strategice ale Comunităţii în domeniul mediului. Planul se actualizează periodic.

Articolul 8

Stabilirea criteriilor privind eticheta UE ecologică

(1)   Proiectul de propunere privind criteriile privind eticheta UE ecologică este elaborat în conformitate cu procedura stabilită în anexa I şi luându-se în considerare planul de lucru.

(2)   În termen de nouă luni de la consultarea CUEEE, Comisia adoptă măsuri pentru stabilirea criteriilor specifice privind eticheta UE ecologică pentru fiecare grup de produse. Aceste măsuri se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

În propunerea sa finală, Comisia ia în considerare observaţiile CUEEE şi evidenţiază în mod clar, documentează şi oferă explicaţii privind motivele care stau la baza oricăror modificări cuprinse în propunerea sa finală în comparaţie cu proiectul de propunere privind criteriile ca urmare a consultării CUEEE.

Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesenţiale ale prezentului regulament, prin completarea sa, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată la articolul 16 alineatul (2).

(3)   În cadrul măsurilor menţionate la alineatul (2), Comisia:

| (a) | stabileşte cerinţele pentru evaluarea conformităţii diferitelor produse cu criteriile privind eticheta UE ecologică („cerinţe de evaluare”); |
| --- | --- |

(a)

stabileşte cerinţele pentru evaluarea conformităţii diferitelor produse cu criteriile privind eticheta UE ecologică („cerinţe de evaluare”);

| (b) | specifică, pentru fiecare grup de produse, trei caracteristici cheie de mediu care pot figura pe eticheta facultativă prevăzută cu spaţiu rezervat textului, descrisă la anexa II; |
| --- | --- |

(b)

specifică, pentru fiecare grup de produse, trei caracteristici cheie de mediu care pot figura pe eticheta facultativă prevăzută cu spaţiu rezervat textului, descrisă la anexa II;

| (c) | specifică, pentru fiecare grup de produse, perioada relevantă de valabilitate a criteriilor şi a cerinţelor de evaluare; |
| --- | --- |

(c)

specifică, pentru fiecare grup de produse, perioada relevantă de valabilitate a criteriilor şi a cerinţelor de evaluare;

| (d) | specifică măsura în care produsele pot varia de-a lungul perioadei de valabilitate menţionată la litera (c). |
| --- | --- |

(d)

specifică măsura în care produsele pot varia de-a lungul perioadei de valabilitate menţionată la litera (c).

(4)   La stabilirea criteriilor privind eticheta UE ecologică, trebuie evitată introducerea unor măsuri a căror punere în aplicare poate impune sarcini administrative şi economice disproporţionate asupra IMM-urilor.

Articolul 9

Acordarea etichetei UE ecologice şi condiţiile utilizării sale

(1)   Orice operator care doreşte să utilizeze eticheta UE ecologică înaintează o cerere organismelor competente menţionate la articolul 4, în conformitate cu următoarele norme:

| (a) | în cazul în care produsul provine dintr-un singur stat membru, cererea se înaintează unui organism competent din statul membru respectiv; |
| --- | --- |

(a)

în cazul în care produsul provine dintr-un singur stat membru, cererea se înaintează unui organism competent din statul membru respectiv;

| (b) | în cazul în care un produs provine, sub aceeaşi formă, din mai multe state membre, cererea poate fi prezentată unui organism competent din unul dintre statele membre respective; |
| --- | --- |

(b)

în cazul în care un produs provine, sub aceeaşi formă, din mai multe state membre, cererea poate fi prezentată unui organism competent din unul dintre statele membre respective;

| (c) | în cazul în care un produs provine din afara Comunităţii, cererea se prezintă unui organism competent din oricare stat membru în care produsul a fost sau urmează să fie introdus pe piaţă. |
| --- | --- |

(c)

în cazul în care un produs provine din afara Comunităţii, cererea se prezintă unui organism competent din oricare stat membru în care produsul a fost sau urmează să fie introdus pe piaţă.

(2)   Eticheta UE ecologică se prezintă sub forma descrisă în anexa II.

Eticheta UE ecologică poate fi utilizată numai pentru produsele care respectă criteriile de etichetare ecologică ale UE aplicabile produselor în cauză şi cărora le-a fost acordată eticheta ecologică.

(3)   Cererile menţionează datele complete de contact ale operatorului, precum şi grupul de produse în cauză şi cuprind o descriere completă a produsului, precum şi orice alte informaţii solicitate de organismul competent.

Cererile includ toate documentele relevante, în conformitate cu măsura relevantă adoptată de Comisie privind instituirea criteriilor privind eticheta UE ecologică pentru grupul de produse vizat.

(4)   Organismul competent căruia i se adresează o cerere percepe taxe, în conformitate cu anexa III. Utilizarea etichetei UE ecologice este condiţionată de plata taxelor în termenul stabilit.

(5)   În termen de două luni de la primirea cererii, organismul competent în cauză verifică dacă documentaţia este completă şi adresează o notificare operatorului. Organismul competent poate respinge cererea dacă operatorul nu completează documentaţia în termen de şase luni de la notificare.

Organismul competent atribuie un număr de înregistrare produsului, în cazul în care documentaţia prezentată este completă şi organismul competent a verificat dacă produsul îndeplineşte criteriile privind eticheta UE ecologică şi cerinţele de evaluare publicate în conformitate cu articolul 8.

Operatorii suportă costurile legate de testare şi de evaluare a conformităţii cu criteriile privind eticheta UE ecologică. Operatorilor li se poate cere să suporte costurile de deplasare şi cazare în cazul în care este necesară o verificare la faţa locului în afara statului membru în care îşi are sediul organismul competent.

(6)   În cazul în care criteriile privind eticheta UE ecologică prevăd anumite condiţii pentru instalaţiile de producţie, aceste condiţii trebuie să fie îndeplinite la nivelul tuturor instalaţiilor în care este fabricat produsul care poartă o etichetă UE ecologică. După caz, organismul competent poate întreprinde verificări la faţa locului sau poate desemna în acest scop un agent autorizat.

(7)   Organismele competente recunosc în mod preferenţial testele acreditate în conformitate cu ISO 17025 şi verificările efectuate de organisme acreditate în temeiul standardului EN 45011 sau al unui standard internaţional echivalent. Organismele competente colaborează pentru a asigura o punere în aplicare eficientă şi consecventă a procedurilor de evaluare şi verificare, în special prin intermediul grupului de lucru menţionat la articolul 13.

(8)   Organismul competent încheie cu fiecare operator un contract care reglementează condiţiile de utilizare a etichetei UE ecologice (inclusiv dispoziţii privind autorizarea şi retragerea etichetei UE ecologice, în special în urma revizuirii criteriilor). În acest scop, se utilizează un contract standard, în conformitate cu modelul de la anexa IV.

(9)   Operatorul poate să aplice eticheta UE ecologică pe produs numai după încheierea contractului. Operatorul specifică, de asemenea, numărul de înregistrare pe produsul care poartă eticheta UE ecologică.

(10)   Organismul competent care a acordat eticheta UE ecologică unui produs notifică acest lucru Comisiei. Comisia stabileşte un registru comun şi îl actualizează în mod periodic. Registrul trebuie să fie disponibil publicului pe o pagină de internet consacrată etichetei UE ecologice.

(11)   Eticheta UE ecologică poate fi utilizată pentru produsele cărora le-a fost acordată eticheta UE ecologică şi pentru materialele promoţionale asociate acestora.

(12)   Acordarea etichetei UE ecologice nu aduce atingere cerinţelor de mediu sau altor cerinţe de reglementare din legislaţia comunitară sau naţională, aplicabile în diferite faze ale ciclului de viaţă a produsului.

(13)   Dreptul de a utiliza eticheta UE ecologică nu se extinde la utilizarea etichetei UE ecologice ca o componentă a unei mărci comerciale.

Articolul 10

Supravegherea pieţei şi controlul utilizării etichetei UE ecologice

(1)   Este interzisă orice reclamă falsă sau înşelătoare sau folosirea oricărei etichete sau sigle care ar putea fi confundată cu eticheta UE ecologică.

(2)   Organismul competent verifică în mod regulat, pentru produsele cărora le-a acordat eticheta UE ecologică faptul că produsele respective respectă criteriile privind eticheta UE ecologică şi cerinţele de evaluare publicate în temeiul articolului 8. Organismul competent întreprinde astfel de verificări şi în cazul în care a primit o plângere, după caz. Aceste verificări pot lua forma unor controale aleatorii la faţa locului.

Organismul competent care a acordat eticheta UE ecologică unui produs informează utilizatorul etichetei UE ecologice în legătură cu orice plângere făcută cu privire la produsul care poartă eticheta UE ecologică şi poate solicita utilizatorului să răspundă la plângerile respective. Organismul competent poate să nu divulge utilizatorului etichetei identitatea celui care a introdus plângerea.

(3)   Utilizatorul etichetei UE ecologice permite organismului competent care a acordat eticheta UE ecologică produsului să întreprindă toate investigaţiile necesare pentru monitorizarea conformităţii permanente a produsului respectiv cu criteriile specifice grupului de produse şi cu dispoziţiile articolului 9.

(4)   La cererea organismului competent care a acordat eticheta UE ecologică, utilizatorul etichetei UE ecologice permite accesul în spaţiile în care este fabricat produsul respectiv.

Această cerere poate fi prezentată la orice moment rezonabil şi fără înştiinţare.

(5)   În cazul în care, după ce utilizatorului etichetei UE ecologice i s-a oferit posibilitatea de a prezenta observaţii, orice organism competent consideră că un produs care poartă eticheta UE ecologică nu îndeplineşte criteriile specifice respectivului grup de produse sau că eticheta UE ecologică nu este utilizată în conformitate cu dispoziţiile articolului 9, acesta fie interzice utilizarea etichetei UE ecologice pe produsul respectiv, fie, în cazul în care eticheta UE ecologică a fost acordată de un alt organism competent, informează organismul competent respectiv. Utilizatorul etichetei UE ecologice nu este îndreptăţit la rambursarea, integrală sau parţială, a taxelor menţionate la articolul 9 alineatul (4).

Organismul competent informează fără întârziere toate celelalte organisme competente şi Comisia cu privire la respectiva interdicţie.

(6)   Organismul competent care a acordat eticheta UE ecologică produsului nu divulgă şi nu utilizează în niciun scop care nu are legătură cu acordarea etichetei UE ecologice în vederea utilizării informaţiile la care are acces pe parcursul evaluării conformităţii unui utilizator al etichetei UE ecologice cu normele privind utilizarea etichetei UE ecologice stabilite la articolul 9.

Organismul competent ia toate măsurile rezonabile pentru a asigura protecţia documentelor care i-au fost furnizate împotriva falsificării şi însuşirii neautorizate.

Articolul 11

Sisteme de etichetare ecologică în statele membre

(1)   În cazurile în care criteriile privind eticheta UE ecologică specifice unui anumit grup de produse au fost publicate, celelalte sisteme de etichetare ecologică EN ISO 14024 tipul I recunoscute în mod oficial la nivel naţional sau regional, care nu acoperă grupul de produse respectiv la momentul publicării, pot fi extinse la grupul de produse în cauză numai în cazul în care criteriile elaborate în cadrul sistemelor respective sunt cel puţin la fel de stricte ca şi criteriile privind eticheta UE ecologică.

(2)   Pentru a armoniza criteriile sistemelor europene de etichetare ecologică (EN ISO 14024 tipul I), criteriile privind eticheta UE ecologică iau în considerare, de asemenea, criteriile existente elaborate în cadrul sistemelor de etichetare ecologică recunoscute în mod oficial în statele membre.

Articolul 12

Promovarea etichetei UE ecologice

(1)   Statele membre şi Comisia, în cooperare cu CUEEE, convin asupra unui plan specific de acţiune destinat promovării utilizării etichetei UE ecologice comunitare prin:

| (a) | acţiuni de sensibilizare şi campanii de informare şi de educare a publicului destinate consumatorilor, producătorilor, fabricanţilor, angrosiştilor, furnizorilor de servicii, autorităţilor care efectuează achiziţii publice, comercianţilor, comercianţilor cu amănuntul şi publicului larg; |
| --- | --- |

(a)

acţiuni de sensibilizare şi campanii de informare şi de educare a publicului destinate consumatorilor, producătorilor, fabricanţilor, angrosiştilor, furnizorilor de servicii, autorităţilor care efectuează achiziţii publice, comercianţilor, comercianţilor cu amănuntul şi publicului larg;

| (b) | încurajarea adoptării sistemului, în special de IMM-uri, |
| --- | --- |

(b)

încurajarea adoptării sistemului, în special de IMM-uri,

sprijinind astfel dezvoltarea acestui sistem.

(2)   Promovarea etichetei UE ecologice poate fi realizată prin intermediul paginii de internet consacrate acesteia, care oferă în toate limbile comunitare informaţii elementare şi materiale promoţionale despre eticheta UE ecologică, precum şi informaţii despre locurile în care pot fi cumpărate produse care poartă eticheta UE ecologică.

(3)   Statele membre încurajează utilizarea „Manualului destinat autorităţilor care atribuie contracte de achiziţii publice”, astfel cum se specifică în anexa I, partea A, punctul (5). În acest scop, statele membre iau în considerare, de exemplu, stabilirea de obiective referitoare la achiziţia de produse care îndeplinesc criteriile specificate în manualul respectiv.

Articolul 13

Schimburi de informaţii şi de experienţă

(1)   Pentru a încuraja punerea în aplicare consecventă a prezentului regulamentul, organismele competente trebuie să desfăşoare în mod periodic schimburi de informaţii şi de experienţă, în special în ceea ce priveşte aplicarea articolelor 9 şi 10.

(2)   În acest scop, Comisia instituie un grup de lucru al organismelor competente. Grupul de lucru se reuneşte cel puţin de două ori pe an. Cheltuielile de deplasare sunt suportate de către Comisie. Grupul de lucru îşi alege propriul preşedinte şi îşi adoptă propriul regulament de procedură.

Articolul 14

Raport

Până la 19 februarie 2015, Comisia prezintă Parlamentului European şi Consiliului un raport privind punerea în aplicare a sistemului UE de etichetare ecologică. Raportul trebuie să identifice, de asemenea, elementele pentru o eventuală revizuire a sistemului.

Articolul 15

Modificarea anexelor

Comisia poate modifica anexele, inclusiv nivelul maxim al taxelor prevăzute în anexa III, luând în considerare necesitatea ca taxele să acopere costurile legate de funcţionarea sistemului.

Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesenţiale ale prezentului regulament, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată la articolul 16 alineatul (2).

Articolul 16

Procedura comitetului

(1)   Comisia este asistată de un comitet.

(2)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5a alineatele (1)-(4) şi articolul 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispoziţiile de la articolul 8 din respectiva decizie.

Articolul 17

Sancţiuni

Statele membre stabilesc normele privind sancţiunile care se aplică în cazul încălcării dispoziţiilor prezentului regulament şi iau toate măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a acestora. Sancţiunile prevăzute trebuie să fie eficiente, proporţionale şi disuasive. Statele membre notifică fără întârziere Comisiei dispoziţiile respective, precum şi orice modificare ulterioară a acestora.

Articolul 18

Abrogarea

Regulamentul (CE) nr. 1980/2000 se abrogă.

Articolul 19

Dispoziţii tranzitorii

Regulamentul (CE) nr. 1980/2000 se aplică în continuare în cazul contractelor încheiate în temeiul articolului 9 din respectivul regulament până la data expirării specificată în contractele respective, cu excepţia dispoziţiilor referitoare la taxe.

Acestor contracte li se aplică Articolul 9 alineatul (4) şi Anexa III din prezentul regulament.

Articolul 20

Intrarea în vigoare

Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării sale în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale şi se aplică direct în toate statele membre.

Adoptat la Strasbourg, 25 noiembrie 2009

Pentru Parlamentul European

Preşedintele

J. BUZEK

Pentru Consiliu

Preşedintele

Å. TORSTENSSON

---

(1)  JO C 120, 28.5.2009, p. 56.

1

(2)  JO C 218, 11.9.2009, p. 50.

2

(3)  Avizul Parlamentului European din 2 aprilie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) şi Decizia Consiliului din 26 octombrie 2009.

3

(4)  JO L 237, 21.9.2000, p. 1.

4

(5)  JO L 285, 31.10.2009, p. 10.

5

(6)  JO L 189, 20.7.2007, p. 1.

6

(7)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23.

7

(8)  JO L 311, 28.11.2001, p. 67.

8

(9)  JO L 311, 28.11.2001, p. 1.

9

(10)  JO L 31, 1.2.2002, p. 1.

10

(11)  JO L 353, 31.12.2008, p. 1.

11

(12)  JO L 396, 30.12.2006, p. 1.

12

---

ANEXA I

PROCEDURA DE ELABORARE ŞI REVIZUIRE A CRITERIILOR PRIVIND ETICHETA UE ECOLOGICĂ

A.   Procedura standard

Trebuie elaborate următoarele documente:

1.   Raportul preliminar

Raportul preliminar trebuie să includă următoarele elemente:

| — | Indicarea cantitativă a potenţialelor beneficii pentru mediu specifice grupului de produse, luându-se în considerare inclusiv beneficiile provenind de la alte sisteme similare de etichetare ecologică EN ISO 14024 tipul I europene şi naţionale sau regionale; |
| --- | --- |

—

Indicarea cantitativă a potenţialelor beneficii pentru mediu specifice grupului de produse, luându-se în considerare inclusiv beneficiile provenind de la alte sisteme similare de etichetare ecologică EN ISO 14024 tipul I europene şi naţionale sau regionale;

| — | Motivarea alegerii şi sfera de cuprindere a grupului de produse; |
| --- | --- |

—

Motivarea alegerii şi sfera de cuprindere a grupului de produse;

| — | Examinarea tuturor aspectelor comerciale posibile; |
| --- | --- |

—

Examinarea tuturor aspectelor comerciale posibile;

| — | Analiza criteriilor altor etichete ecologice; |
| --- | --- |

—

Analiza criteriilor altor etichete ecologice;

| — | Legislaţia în vigoare şi iniţiativele legislative în curs privind sectorul grupului de produse; |
| --- | --- |

—

Legislaţia în vigoare şi iniţiativele legislative în curs privind sectorul grupului de produse;

| — | Analiza posibilităţilor de înlocuire a substanţelor periculoase cu substanţe mai sigure, ca atare sau prin utilizarea unor materiale sau proiecte alternative, atunci când este fezabil din punct de vedere tehnic, în special în ceea ce priveşte substanţele care prezintă motive de îngrijorare deosebită, astfel cum sunt menţionate la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006; |
| --- | --- |

—

Analiza posibilităţilor de înlocuire a substanţelor periculoase cu substanţe mai sigure, ca atare sau prin utilizarea unor materiale sau proiecte alternative, atunci când este fezabil din punct de vedere tehnic, în special în ceea ce priveşte substanţele care prezintă motive de îngrijorare deosebită, astfel cum sunt menţionate la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006;

| — | Informaţii despre piaţa intracomunitară pentru sectorul respectiv, inclusiv volumul şi cifra de afaceri; |
| --- | --- |

—

Informaţii despre piaţa intracomunitară pentru sectorul respectiv, inclusiv volumul şi cifra de afaceri;

| — | Potenţialul actual şi viitor pentru intrarea pe piaţă a produselor care poartă eticheta UE ecologică; |
| --- | --- |

—

Potenţialul actual şi viitor pentru intrarea pe piaţă a produselor care poartă eticheta UE ecologică;

| — | Extinderea şi relevanţa generală a impactului asupra mediului asociat cu grupul de produse, pe baza studiilor noi sau existente de evaluare a ciclului de viaţă. Se pot folosi şi alte dovezi ştiinţifice. Aspectele critice şi controversate se raportează detaliat şi se evaluează. |
| --- | --- |

—

Extinderea şi relevanţa generală a impactului asupra mediului asociat cu grupul de produse, pe baza studiilor noi sau existente de evaluare a ciclului de viaţă. Se pot folosi şi alte dovezi ştiinţifice. Aspectele critice şi controversate se raportează detaliat şi se evaluează.

| — | Referinţele datelor şi informaţiilor culese şi folosite la elaborarea raportului. |
| --- | --- |

—

Referinţele datelor şi informaţiilor culese şi folosite la elaborarea raportului.

Pe durata elaborării criteriilor, raportul preliminar este disponibil pentru observaţii şi referinţe pe pagina de internet a Comisiei dedicată etichetei UE ecologice.

Atunci când se elaborează criterii pentru produsele alimentare şi pentru furaje raportul preliminar trebuie să demonstreze, în legătură cu studiul realizat în conformitate cu articolul 6 alineatul (5), următoarele:

| — | elaborarea criteriilor privind eticheta UE ecologică a produsului ales are o reală valoare adăugată pentru mediu; |
| --- | --- |

—

elaborarea criteriilor privind eticheta UE ecologică a produsului ales are o reală valoare adăugată pentru mediu;

| — | eticheta UE ecologică a luat în considerare întregul ciclu de viaţă al produsului; şi |
| --- | --- |

—

eticheta UE ecologică a luat în considerare întregul ciclu de viaţă al produsului; şi

| — | eticheta UE ecologică aplicată pe produsul ales nu va fi confundată cu alte etichete destinate produselor alimentare. |
| --- | --- |

—

eticheta UE ecologică aplicată pe produsul ales nu va fi confundată cu alte etichete destinate produselor alimentare.

2.   Proiectul de propunere privind criteriile şi raportul tehnic aferent

După publicarea raportului preliminar, se stabileşte un proiect de propunere privind criteriile, precum şi un raport tehnic în sprijinul acestuia.

Propunerea privind criteriile respectă următoarele cerinţe:

| — | se bazează pe cele mai bune produse disponibile pe piaţa comunitară în ceea ce priveşte performanţa de mediu pe parcursul întregului lor ciclu de viaţă şi, la data adoptării, corespund, cu titlu indicativ, celor mai bune 10-20 % de produse disponibile pe piaţa comunitară în ceea ce priveşte performanţa de mediu; |
| --- | --- |

—

se bazează pe cele mai bune produse disponibile pe piaţa comunitară în ceea ce priveşte performanţa de mediu pe parcursul întregului lor ciclu de viaţă şi, la data adoptării, corespund, cu titlu indicativ, celor mai bune 10-20 % de produse disponibile pe piaţa comunitară în ceea ce priveşte performanţa de mediu;

| — | pentru a permite flexibilitatea necesară, procentul exact este definit de la caz la caz, având drept obiectiv, în fiecare caz, promovarea produselor celor mai ecologice şi garantarea faptului că la dispoziţia consumatorilor se află o gamă suficientă de opţiuni; |
| --- | --- |

—

pentru a permite flexibilitatea necesară, procentul exact este definit de la caz la caz, având drept obiectiv, în fiecare caz, promovarea produselor celor mai ecologice şi garantarea faptului că la dispoziţia consumatorilor se află o gamă suficientă de opţiuni;

| — | ia în considerare echilibrul ecologic net între avantajele şi riscurilor pentru mediu, inclusiv aspectele legate de sănătate şi siguranţă; după caz, se iau în considerare aspectele sociale şi etice, de exemplu, făcându-se trimitere la convenţiile şi acordurile internaţionale referitoare în aceste domenii, precum standardele şi codurile de conduită pertinente ale OIM. |
| --- | --- |

—

ia în considerare echilibrul ecologic net între avantajele şi riscurilor pentru mediu, inclusiv aspectele legate de sănătate şi siguranţă; după caz, se iau în considerare aspectele sociale şi etice, de exemplu, făcându-se trimitere la convenţiile şi acordurile internaţionale referitoare în aceste domenii, precum standardele şi codurile de conduită pertinente ale OIM.

| — | se bazează pe impactul cel mai semnificativ al produsului asupra mediului, este exprimată, în măsura în care este în mod rezonabil posibil, cu ajutorul unor indicatori tehnici cheie de performanţă de mediu ai produsului şi este adecvată pentru evaluarea în conformitate cu normele prezentului regulament; |
| --- | --- |

—

se bazează pe impactul cel mai semnificativ al produsului asupra mediului, este exprimată, în măsura în care este în mod rezonabil posibil, cu ajutorul unor indicatori tehnici cheie de performanţă de mediu ai produsului şi este adecvată pentru evaluarea în conformitate cu normele prezentului regulament;

| — | se bazează pe date şi informaţii fiabile, care sunt reprezentative în măsura posibilului pentru întreaga piaţă comunitară; |
| --- | --- |

—

se bazează pe date şi informaţii fiabile, care sunt reprezentative în măsura posibilului pentru întreaga piaţă comunitară;

| — | se bazează pe datele privind ciclul de viaţă şi impactul cantitativ asupra mediului, după caz, în conformitate cu sistemele de referinţă europene de date privind ciclul de viaţă (ELCD); |
| --- | --- |

—

se bazează pe datele privind ciclul de viaţă şi impactul cantitativ asupra mediului, după caz, în conformitate cu sistemele de referinţă europene de date privind ciclul de viaţă (ELCD);

| — | se iau în considerare punctele de vedere ale tuturor părţilor interesate implicate în procesul de consultare; |
| --- | --- |

—

se iau în considerare punctele de vedere ale tuturor părţilor interesate implicate în procesul de consultare;

| — | la luarea în considerare a definiţiilor, a metodelor de testare şi a documentaţiei tehnice şi administrative, se garantează armonizarea cu legislaţia în vigoare aplicabilă grupului de produse; |
| --- | --- |

—

la luarea în considerare a definiţiilor, a metodelor de testare şi a documentaţiei tehnice şi administrative, se garantează armonizarea cu legislaţia în vigoare aplicabilă grupului de produse;

| — | se iau în considerare politicile comunitare relevante şi lucrările efectuate privind alte grupuri de produse similare. |
| --- | --- |

—

se iau în considerare politicile comunitare relevante şi lucrările efectuate privind alte grupuri de produse similare.

Proiectul de propunere privind criteriile este redactat într-un mod accesibil celor care doresc să îl utilizeze. Acesta prezintă justificarea fiecărui criteriu şi explică beneficiile pentru mediu specifice fiecărui criteriu. Proiectul de propunere trebuie să evidenţieze criteriile care corespund principalelor caracteristici de mediu.

Raportul tehnic include cel puţin următoarele elemente:

| — | explicaţiile ştiinţifice ale fiecărei cerinţe şi ale fiecărui criteriu; |
| --- | --- |

—

explicaţiile ştiinţifice ale fiecărei cerinţe şi ale fiecărui criteriu;

| — | indicarea cantitativă a performanţei de mediu generale pe care criteriile trebuie să o atingă în ansamblul lor, prin comparaţie cu cea a mediei produselor de pe piaţă; |
| --- | --- |

—

indicarea cantitativă a performanţei de mediu generale pe care criteriile trebuie să o atingă în ansamblul lor, prin comparaţie cu cea a mediei produselor de pe piaţă;

| — | estimarea impactului preconizat asupra mediului/economic/social al criteriilor luate ca întreg; |
| --- | --- |

—

estimarea impactului preconizat asupra mediului/economic/social al criteriilor luate ca întreg;

| — | metodele de testare relevante pentru evaluarea diferitelor criterii; |
| --- | --- |

—

metodele de testare relevante pentru evaluarea diferitelor criterii;

| — | estimarea costurilor de testare; |
| --- | --- |

—

estimarea costurilor de testare;

| — | pentru fiecare criteriu, informaţii cu privire la toate testele, rapoartele şi alte documentaţii care trebuie furnizate de către utilizatori, la cererea unui organism competent, în conformitate cu articolul 10 alineatul (3). |
| --- | --- |

—

pentru fiecare criteriu, informaţii cu privire la toate testele, rapoartele şi alte documentaţii care trebuie furnizate de către utilizatori, la cererea unui organism competent, în conformitate cu articolul 10 alineatul (3).

Proiectul de propunere privind criteriile şi raportul tehnic sunt puse la dispoziţia publicului pentru comentarii pe pagina de internet a Comisiei dedicată etichetei UE ecologice. Partea care conduce elaborarea criteriilor pentru un grup de produse distribuie proiectul de propunere şi raportul tuturor părţilor interesate.

Trebuie să aibă loc cel puţin două reuniuni deschise ale grupului de lucru în care se dezbate proiectul de propunere privind criteriile, la care sunt invitate toate părţile interesate, cum ar fi organismele competente, industria (inclusiv IMM-urile), sindicatele, comercianţii cu amănuntul, importatorii, asociaţiile de protecţie a mediului şi organizaţiile de consumatori. Comisia participă de asemenea la aceste reuniuni.

Proiectul de propunere privind criteriile şi raportul tehnic trebuie să fie disponibile cu cel puţin o lună înainte de prima reuniune a grupului de lucru. Orice proiect ulterior de propunere privind criteriile trebuie să fie disponibil cu cel puţin o lună înainte de reuniunile ulterioare. Justificarea oricărei modificări a criteriilor în proiectele ulterioare va fi explicată şi documentată în întregime, cu trimiteri la discuţiile din cadrul reuniunilor deschise ale grupului de lucru şi la comentariile primite în cadrul consultărilor publice.

Se răspunde tuturor comentariilor primite pe durata procesului de elaborare a criteriilor, indicând dacă acestea sunt acceptate sau refuzate, precum şi motivele deciziei luate.

3.   Raportul final şi propunerea privind criteriile

Raportul final include următoarele elemente:

Răspunsuri clare la toate comentariile şi propunerile, indicând dacă acestea sunt acceptate sau refuzate, precum şi motivele deciziei luate. Părţile interesate din Uniunea Europeană şi cele din afara acesteia sunt tratate în mod egal.

Raportul final include, de asemenea, următoarele elemente:

| — | un rezumat de o pagină despre nivelul de sprijin pentru propunerea privind criteriile din partea organismelor competente; |
| --- | --- |

—

un rezumat de o pagină despre nivelul de sprijin pentru propunerea privind criteriile din partea organismelor competente;

| — | o listă cuprinzând toate documentele care au circulat pe parcursul elaborării criteriilor, cu indicarea datei de distribuire şi a persoanelor cărora le-a fost transmis fiecare document, precum şi câte o copie a documentelor respective; |
| --- | --- |

—

o listă cuprinzând toate documentele care au circulat pe parcursul elaborării criteriilor, cu indicarea datei de distribuire şi a persoanelor cărora le-a fost transmis fiecare document, precum şi câte o copie a documentelor respective;

| — | o listă a părţilor interesate care au fost implicate în aceste lucrări, care au fost consultate sau care au exprimat o opinie, împreună cu datele lor de contact; |
| --- | --- |

—

o listă a părţilor interesate care au fost implicate în aceste lucrări, care au fost consultate sau care au exprimat o opinie, împreună cu datele lor de contact;

| — | un rezumat; |
| --- | --- |

—

un rezumat;

| — | trei caracteristici fundamentale de mediu ale grupului de produse care pot figura pe eticheta facultativă prevăzută cu spaţiu rezervat textului, descrisă în anexa II; |
| --- | --- |

—

trei caracteristici fundamentale de mediu ale grupului de produse care pot figura pe eticheta facultativă prevăzută cu spaţiu rezervat textului, descrisă în anexa II;

| — | o propunere de strategie de comercializare şi de comunicare pentru grupul de produse. |
| --- | --- |

—

o propunere de strategie de comercializare şi de comunicare pentru grupul de produse.

Se ţine cont de toate observaţiile primite privind raportul final şi se pun la dispoziţie, la cerere, informaţii despre modul în care au fost luate în considerare comentariile formulate.

4.   Manualul pentru potenţialii utilizatori ai etichetei UE ecologice şi pentru organismele competente

Se elaborează un manual pentru a veni în sprijinul potenţialilor utilizatori ai etichetei UE ecologice şi al organismelor competente în procesul de evaluare a conformităţii produselor cu criteriile.

5.   Manualul pentru autorităţile care atribuie contracte de achiziţii publice

Se elaborează un manual de utilizare care oferă îndrumări autorităţilor care acordă contracte de achiziţii publice în vederea utilizării criteriilor privind eticheta UE ecologică.

Comisia pune la dispoziţie modele traduse în toate limbile oficiale comunitare ale manualului pentru potenţialii utilizatori şi pentru organismele competente şi ale manualului de utilizare pentru autorităţile care atribuie contracte de achiziţii publice.

B.   Procedura simplificată în cazul în care criteriile au fost elaborate de alte sisteme de etichetare ecologică EN ISO 14024 tipul I

Comisiei i se înaintează un singur raport. Acest raport include o secţiune în care se demonstrează faptul că cerinţele tehnice şi de consultare stabilite în partea A au fost îndeplinite, împreună cu un proiect de propunere privind criteriile, un manual pentru potenţialii utilizatori ai etichetei UE ecologice şi pentru organismele competente, precum şi un manual pentru autorităţile care atribuie contracte publice.

În cazul în care Comisia consideră că raportul şi criteriile îndeplinesc cerinţele stabilite în partea A, raportul şi proiectul de propunere privind criteriile sunt puse la dispoziţia publicului pentru comentarii, pe o perioadă de două luni, pe pagina de internet a Comisiei dedicată etichetei UE ecologice.

Se răspunde tuturor comentariilor primite pe durata perioadei de consultare publică, indicându-se dacă acestea sunt acceptate sau refuzate, precum şi motivele deciziei luate.

Sub rezerva oricăror modificări efectuate pe durata perioadei de consultare publică şi în cazul în care niciun stat membru nu solicită o reuniune deschisă a grupului de lucru, Comisia poate adopta criteriile în temeiul articolului 8.

La cererea oricărui stat membru, are loc o reuniune deschisă a grupului de lucru în care se dezbate propunerea privind criteriile, la care participă toate părţile interesate, cum ar fi organismele competente, industria (inclusiv IMM-urile), sindicatele, comercianţii cu amănuntul, importatorii, asociaţiile de protecţie a mediului şi organizaţiile de consumatori. Comisia participă de asemenea la aceste reuniuni.

Sub rezerva oricăror modificări efectuate în timpul perioadei de consultare publică sau în cadrul reuniunii grupului de lucru, Comisia poate adopta criteriile în temeiul articolului 8.

C.   Procedura simplificată pentru revizuirea nesubstanţială a criteriilor

Comisia prezintă un raport care cuprinde următoarele:

| — | o justificare care explică motivele pentru care nu este necesară o revizuire integrală a criteriilor şi motivele pentru care este suficientă o simplă actualizare a criteriilor şi a gradelor de exigenţă ale acestora; |
| --- | --- |

—

o justificare care explică motivele pentru care nu este necesară o revizuire integrală a criteriilor şi motivele pentru care este suficientă o simplă actualizare a criteriilor şi a gradelor de exigenţă ale acestora;

| — | o secţiune tehnică cuprinzând o actualizare a datelor referitoare la piaţă folosite anterior pentru stabilirea criteriilor; |
| --- | --- |

—

o secţiune tehnică cuprinzând o actualizare a datelor referitoare la piaţă folosite anterior pentru stabilirea criteriilor;

| — | un proiect de propunere privind criteriile; |
| --- | --- |

—

un proiect de propunere privind criteriile;

| — | indicarea cantitativă a performanţei de mediu generale pe care criteriile revizuite trebuie să o atingă în ansamblul lor, prin comparaţie cu performanţa mediei produselor de pe piaţă; |
| --- | --- |

—

indicarea cantitativă a performanţei de mediu generale pe care criteriile revizuite trebuie să o atingă în ansamblul lor, prin comparaţie cu performanţa mediei produselor de pe piaţă;

| — | un manual revizuit pentru potenţialii utilizatori ai etichetei UE ecologice şi pentru organismele competente; precum şi |
| --- | --- |

—

un manual revizuit pentru potenţialii utilizatori ai etichetei UE ecologice şi pentru organismele competente; precum şi

| — | un manual revizuit pentru autorităţile care atribuie contracte de achiziţii publice. |
| --- | --- |

—

un manual revizuit pentru autorităţile care atribuie contracte de achiziţii publice.

Raportul şi proiectul de propunere privind criteriile sunt puse la dispoziţia publicului pentru comentarii, timp de două luni, pe pagina de internet a Comisiei dedicate etichetei UE ecologice.

Se răspunde tuturor comentariilor primite pe durata perioadei de consultare publică, indicând dacă acestea sunt acceptate sau refuzate, precum şi motivele deciziei luate.

Sub rezerva oricăror modificări aduse de-a lungul perioadei de consultare publică şi în cazul în care niciun stat membru nu solicită o reuniune deschisă a grupului de lucru, Comisia poate adopta criteriile în temeiul articolului 8.

La cererea oricărui stat membru, se organizează o reuniune deschisă a grupului de lucru, având ca subiect propunerea de revizuire a criteriilor, la care participă toate părţile interesate, cum ar fi organismele competente, reprezentanţii sectorului (inclusiv IMM-urile), sindicatele, comercianţii cu amănuntul, importatorii, organizaţiile de protecţie a mediului şi organizaţiile de consumatori. Comisia participă de asemenea la reuniunea în cauză.

Sub rezerva oricăror modificări efectuate în timpul perioadei de consultare publică sau în cadrul reuniunii grupului de lucru, Comisia poate adopta criteriile în temeiul articolului 8.

---

ANEXA II

FORMA ETICHETEI UE ECOLOGICE

Eticheta UE ecologică se prezintă sub următoarea formă:

Eticheta:

Image

Etichetă facultativă prevăzută cu spaţiu rezervat textului (posibilitatea utilizării acestui spaţiu rezervat textului de către operator şi textul utilizat sunt specificate în criteriile relevante pentru grupul de produse respectiv):

Image

Numărul de înregistrare al etichetei UE ecologice apare de asemenea pe produs. Acesta are următoarea formă:

Image

Unde xxxx se referă la ţara de înregistrare, yyy se referă la grupul de produse şi zzzzz se referă la numărul atribuit de organismul competent.

Eticheta, eticheta facultativă prevăzută cu spaţiu rezervat textului şi numărul de înregistrare se tipăresc fie în două culori (verde Pantone 347 pentru frunzele şi tulpina florii, simbolul „Є”, adresa paginii de internet şi acronimul EU şi, respectiv, Pantone 279 pentru toate celelalte elemente, text şi margini), fie în negru pe alb sau în alb pe negru.

---

ANEXA III

TAXE

1.   Taxa de cerere

Organismul competent căruia i se adresează o cerere percepe o taxă în funcţie de costurile administrative reale ale prelucrării cererii. Taxa respectivă nu poate fi mai mică de 200 de euro şi nu poate depăşi 1 200 de euro.

În cazul întreprinderilor mici şi mijlocii (1) şi al operatorilor din ţările în curs de dezvoltare, nivelul maxim al taxei de cerere nu poate depăşi 600 de euro.

În cazul microîntreprinderilor, nivelul maxim al taxei de cerere este de 350 de euro (1).

Taxa de cerere se reduce cu 20 % pentru solicitanţii înregistraţi în cadrul sistemului comunitar de management de mediu şi audit (EMAS) şi/sau certificaţi în baza standardului ISO 14001. Această reducere se acordă cu condiţia ca solicitantul să se angajeze în mod expres, prin politica sa de mediu, să asigure deplina conformitate a produselor sale etichetate ecologic cu criteriile privind eticheta UE ecologică pe întreaga durată de valabilitate a contractului şi înscrierea corespunzătoare a angajamentului respectiv în rândul obiectivelor ecologice detaliate. Solicitanţii certificaţi ISO 14001 trebuie să demonstreze în fiecare an respectarea acestui angajament. Solicitanţii înregistraţi în cadrul EMAS trebuie să furnizeze o copie a declaraţiei lor de mediu verificate anual.

2.   Taxa anuală

Organismul competent poate cere fiecărui solicitant care a obţinut eticheta UE ecologică să achite o taxă anuală de cel mult 1 500 de euro pentru utilizarea acestei etichete.

În cazul întreprinderilor mici şi mijlocii şi al operatorilor din ţările în curs de dezvoltare, taxa maximă anuală nu poate depăşi 750 de euro.

În cazul microîntreprinderilor, nivelul maxim al taxei anuale este de 350 de euro.

Perioada acoperită de taxa anuală începe de la data la care solicitantului i-a fost acordată eticheta UE ecologică.

---

(1)  IMM-urile şi microîntreprinderile, astfel cum sunt definite în Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei din 6 mai 2003 (JO L 124, 20.5.2003, p. 36).

---

ANEXA IV

CONTRACT STANDARD PRIVIND CONDIŢIILE DE UTILIZARE A ETICHETEI UE ECOLOGICE COMUNITARE

PREAMBUL

Organismul competent ... (denumirea completă), denumit în continuare „organismul competent”,

înregistrat la ... (adresa completă), reprezentat, în scopul semnării prezentului contract, de ... (numele persoanei responsabile), ... (numele complet al beneficiarului), în calitate de producător, fabricant, importator, furnizor de servicii, angrosist sau comerciant cu amănuntul, având sediul social ... (adresa completă), denumit în continuare „titularul”, reprezentat de ... (numele persoanei responsabile), au convenit următoarele în ceea ce priveşte utilizarea etichetei ecologice comunitare, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 66/2010 al Parlamentului European şi al Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind eticheta UE ecologică (1), denumit în continuare „Regulamentul privind eticheta UE ecologică”:

1.   UTILIZAREA ETICHETEI UE ECOLOGICE

1.1.   Organismul competent acordă titularului dreptul de a utiliza eticheta UE ecologică pentru produsele sale descrise în specificaţiile produsului anexate, care corespund criteriilor referitoare la grupa de produse corespunzătoare în vigoare pentru perioada ..., adoptate de Comisia Comunităţilor Europene la ... (data) publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din ... (trimitere completă) şi anexate prezentului contract.

1.2.   Eticheta UE ecologică se foloseşte numai în formele stipulate în anexa II a Regulamentului privind eticheta UE ecologică.

1.3.   Titularul garantează că produsul care va primi eticheta respectă în permanenţă şi pe întreaga durată a prezentului contract toate condiţiile de utilizare şi dispoziţiile prevăzute la articolul 9 al Regulamentului privind eticheta UE ecologică. Nu este necesară o cerere nouă în cazul modificărilor aduse unor caracteristici ale produselor care nu afectează respectarea criteriilor. Cu toate acestea, titularul informează organismul competent în legătură cu astfel de modificări, prin scrisoare recomandată. Organismul competent poate întreprinde verificările corespunzătoare.

1.4.   Contractul poate fi extins la o gamă mai largă de produse decât cea prevăzută iniţial, cu condiţia ca organismul competent să-şi dea acordul în acest sens, ca produsele respective să aparţină aceluiaşi grup de produse şi să îndeplinească criteriile aplicabile grupului respectiv. Organismul competent poate verifica îndeplinirea acestor condiţii. Anexa care descrie în detaliu specificaţiile produsului se modifică în consecinţă.

1.5.   Titularului îi sunt interzise orice fel de publicitate, afirmaţie sau utilizare a etichetei sau a siglei care sunt eronate sau înşelătoare, care creează confuzie sau pun sub semnul întrebării integritatea etichetei UE ecologice.

1.6.   În temeiul prezentului contract, titularul răspunde pentru modul în care este utilizată eticheta UE ecologică în legătură cu produsul său, în special în ceea ce priveşte publicitatea.

1.7.   Organismul competent, inclusiv agenţii săi autorizaţi în acest scop, poate întreprinde toate investigaţiile necesare pentru a monitoriza respectarea permanentă de către titular atât a criteriilor grupului de produse, cât şi a condiţiilor de utilizare şi a clauzelor prezentului contract, în conformitate cu normele prevăzute la articolul 10 din Regulamentul privind eticheta UE ecologică.

2.   SUSPENDAREA ŞI RETRAGEREA

2.1.   În cazul în care îşi dă seama că nu poate respecta condiţiile de utilizare sau clauza de la articolul 1 din prezentul contract, titularul înştiinţează organismul competent şi nu utilizează eticheta UE ecologică până în momentul în care condiţiile de utilizare sau clauza respectivă sunt respectate şi organismul competent este înştiinţat în legătură cu acest fapt.

2.2.   În cazul în care organismul competent consideră că titularul a încălcat oricare dintre condiţiile de utilizare sau clauzele prezentului contract, acesta are dreptul să suspende sau să retragă autorizaţia acordată titularului de utilizare a etichetei UE ecologice şi să ia măsurile necesare pentru a nu permite titularului să utilizeze în continuare respectiva etichetă, inclusiv măsurile prevăzute la articolele 10 şi 17 din Regulamentul privind eticheta UE ecologică.

3.   LIMITELE RĂSPUNDERII ŞI DREPTUL LA DESPĂGUBIRE

3.1.   Titularul nu include eticheta UE ecologică drept parte a unei garanţii în ceea ce priveşte produsul menţionat la articolul 1.1 din prezentul contract.

3.2.   Organismul competent, inclusiv agenţii săi autorizaţi, nu este responsabil pentru pierderile sau daunele suferite de titular, cauzate de acordarea şi/sau folosirea etichetei UE ecologice.

3.3.   Organismul competent, inclusiv agenţii săi autorizaţi, nu este responsabil pentru pierderile sau daunele suferite de un terţ care sunt cauzate de acordarea şi/sau folosirea, inclusiv în ceea ce priveşte publicitatea, a etichetei UE ecologice.

3.4.   Titularul plăteşte organismul competent şi agenţii autorizaţi ai acestuia despăgubiri pentru toate pierderile, daunele sau tragerea la răspundere a organismului competent sau a agenţilor autorizaţi ai acestuia în urma încălcării prezentului contract de către titular sau a utilizării cu bună credinţă de către organismul competent a informaţiilor sau a documentelor furnizate de titular, inclusiv plângerile introduse de o parte terţă.

4.   TAXE

4.1.   Cuantumul taxei de cerere şi cel al taxei anuale se stabilesc în conformitate cu anexa III la Regulamentul privind eticheta UE ecologică.

4.2.   Utilizarea etichetei UE ecologice este condiţionată de plata tuturor taxelor aplicabile în termenul stabilit.

5.   DURATA CONTRACTULUI ŞI LEGISLAŢIA APLICABILĂ

5.1.   Cu excepţia dispoziţiilor de la articolul 5.2,5.3 şi 5.4, prezentul contract produce efecte de la data semnării şi până la (...) sau până la expirarea criteriilor referitoare la grupul de produse, aplicându-se data cea mai recentă.

5.2.   Dacă titularul încalcă oricare dintre condiţiile de utilizare sau clauzele prezentului contract în sensul articolului 2.2, organismul competent poate considera că respectiva încălcare îi dă dreptul, în plus faţă de prevederile de la articolul 2.2, să denunţe contractul, printr-o scrisoare recomandată adresată titularului, înainte de data prevăzută la articolul 5.1 în termen de ... (termenul este stabilit de organismul competent).

5.3.   Beneficiarul poate denunţa contractul printr-o scrisoare recomandată adresată organismului competent, cu un preaviz de trei luni.

5.4.   Dacă criteriile grupei de produse menţionate la articolul 1.1 sunt extinse fără modificări pentru o perioadă dată, iar organismul competent nu a dat niciun preaviz în scris de denunţare a contractului cu cel puţin trei luni înainte de expirarea perioadei de valabilitate a criteriilor grupei de produse şi a prezentului contract, organismul competent informează titularul cu cel puţin trei luni înainte cu privire la reînnoirea automată a contractului, pe perioada de valabilitate a criteriilor grupei de produse.

5.5.   După încetarea prezentului contract, titularul nu mai poate utiliza eticheta UE ecologică pentru produsul menţionat la articolul 1.1 şi în anexa la prezentul contract, nici ca etichetă, nici în scopuri publicitare. Cu toate acestea, eticheta UE ecologică poate figura timp de şase luni după expirarea prezentului contract pe produse aflate în stocul titularului sau în stocul unor terţi, dacă produsele respective au fost fabricate înainte de încetarea contractului. Această dispoziţie nu se aplică în cazul denunţării contractului dintr-unul din motivele prevăzute la articolul 5.2.

5.6.   Orice litigiu între organismul competent şi titular sau orice plângere a uneia dintre părţi împotriva celeilalte în temeiul prezentului contract care nu a fost soluţionată pe cale amiabilă între părţile contractante sunt supuse legislaţiei aplicabile stabilite în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European şi al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligaţiilor contractuale (Roma I) (2) şi cu Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European şi al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligaţiilor necontractuale (Roma II) (3).

Următoarele anexe fac parte din prezentul contract:

| — | o copie a Regulamentului (CE) nr. 66/2010 al Parlamentului European şi al Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind eticheta UE ecologică (în limba sau limbile comunitare corespunzătoare), |
| --- | --- |

—

o copie a Regulamentului (CE) nr. 66/2010 al Parlamentului European şi al Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind eticheta UE ecologică (în limba sau limbile comunitare corespunzătoare),

| — | specificaţiile produsului, care cuprind cel puţin informaţii privind numele şi/sau numerele de referinţă interne ale fabricantului, locurile de fabricaţie şi numărul sau numerele de înregistrare ale etichetei UE ecologice aferente, |
| --- | --- |

—

specificaţiile produsului, care cuprind cel puţin informaţii privind numele şi/sau numerele de referinţă interne ale fabricantului, locurile de fabricaţie şi numărul sau numerele de înregistrare ale etichetei UE ecologice aferente,

| — | o copie a Deciziei Comisiei ... (privind criteriile referitoare la grupa de produse), |
| --- | --- |

—

o copie a Deciziei Comisiei ... (privind criteriile referitoare la grupa de produse),

Întocmit la ... la data de ...

...

(Organismul competent)

Persoana desemnată ...

...

(Semnătură)

...

(Titular)

Persoana desemnată ...

...

(Semnătură)

---

(1)  JO L 27, 30.1.2010, p. 1.

(2)  JO L 177, 4.7.2008, p. 6.

(3)  JO L 199, 31.7.2007, p. 40.

---

ANEXA V

CERINŢE CU PRIVIRE LA ORGANISMELE COMPETENTE

1.   Organismul competent este independent faţă de organizaţia sau de produsul pe care îl evaluează.

Un organism care aparţine de o asociaţie de întreprinderi sau de o federaţie profesională care reprezintă întreprinderile implicate în proiectarea, fabricarea, furnizarea, asamblarea, utilizarea sau întreţinerea produselor pe care le evaluează poate fi desemnat ca organism competent, cu condiţia să demonstreze că este independent şi că nu există un conflict de interese.

2.   Organismul competent, personalul său de conducere şi personalul său responsabil cu îndeplinirea sarcinilor de evaluare a conformităţii nu pot să fie proiectantul, producătorul, furnizorul, instalatorul, cumpărătorul, proprietarul, utilizatorul sau operatorul de întreţinere al produselor pe care le evaluează şi nici reprezentantul autorizat al vreuneia dintre părţile respective. Aceasta nu împiedică utilizarea produselor evaluate care sunt necesare funcţionării organismului competent sau utilizarea unor astfel de produse în scopuri personale.

Organismul competent, personalul său de conducere şi personalul său responsabil cu îndeplinirea sarcinilor de evaluare a conformităţii nu pot fi direct implicaţi în proiectarea, fabricarea sau construcţia, comercializarea, instalarea, utilizarea sau întreţinerea acelor produse şi nu pot reprezenta părţile angajate în acele activităţi. Aceştia nu se pot implica în activităţi care le-ar putea afecta imparţialitatea sau integritatea în ceea ce priveşte activităţile de evaluare a conformităţii pentru care au fost desemnaţi. Aceste dispoziţii se aplică în special serviciilor de consultanţă.

Organismele competente se asigură că activităţile filialelor sau subcontractanţilor lor nu afectează confidenţialitatea, obiectivitatea sau imparţialitatea activităţilor lor de evaluare a conformităţii.

3.   Organismele competente şi personalul acestora îndeplinesc activităţile de evaluare a conformităţii la cel mai înalt grad de integritate profesională şi de competenţă tehnică necesară în domeniul respectiv şi trebuie să fie liberi de orice presiuni şi stimulente, îndeosebi financiare, care le-ar putea influenţa capacitatea de apreciere sau rezultatele activităţilor lor de evaluare a conformităţii, în special din partea persoanelor sau grupurilor de persoane cu un interes pentru rezultatele acelor activităţi.

4.   Organismul competent trebuie să fie capabil să realizeze toate sarcinile de evaluare a conformităţii care îi sunt atribuite prin prezentul regulament, indiferent dacă sarcinile respective sunt realizate în mod direct de organismul competent sau în numele său şi pe răspunderea sa.

Oricând şi pentru fiecare procedură de evaluare a conformităţii şi pentru fiecare tip sau categorie de produse pentru care este desemnat, organismul competent trebuie să aibă la dispoziţie:

| (a) | cunoştinţele tehnice şi experienţa suficientă şi corespunzătoare pentru a efectua sarcinile de evaluare a conformităţii; |
| --- | --- |

(a)

cunoştinţele tehnice şi experienţa suficientă şi corespunzătoare pentru a efectua sarcinile de evaluare a conformităţii;

| (b) | descrierea procedurilor în conformitate cu care se realizează evaluarea conformităţii, asigurându-se transparenţa şi posibilitatea de a reproduce procedurile în cauză. Acesta dispune de politici şi proceduri adecvate care fac o distincţie clară între sarcinile îndeplinite ca organism competent şi orice alte activităţi; |
| --- | --- |

(b)

descrierea procedurilor în conformitate cu care se realizează evaluarea conformităţii, asigurându-se transparenţa şi posibilitatea de a reproduce procedurile în cauză. Acesta dispune de politici şi proceduri adecvate care fac o distincţie clară între sarcinile îndeplinite ca organism competent şi orice alte activităţi;

| (c) | proceduri necesare pentru a-şi desfăşura activitatea care ţin seama de dimensiunea unei întreprinderi, de domeniul de activitate şi structura acesteia, de gradul de complexitate a tehnologiei utilizate pentru produsul în cauză, precum şi de caracterul de serie sau de masă al procesului de producţie. |
| --- | --- |

(c)

proceduri necesare pentru a-şi desfăşura activitatea care ţin seama de dimensiunea unei întreprinderi, de domeniul de activitate şi structura acesteia, de gradul de complexitate a tehnologiei utilizate pentru produsul în cauză, precum şi de caracterul de serie sau de masă al procesului de producţie.

Organismul competent trebuie să aibă mijloacele necesare pentru a-şi îndeplini sarcinile tehnice şi administrative legate de activităţile de evaluare a conformităţii în mod corespunzător şi să aibă acces la toate echipamentele sau facilităţile necesare.

5.   Personalul responsabil de îndeplinirea activităţilor de evaluare a conformităţii trebuie să posede următoarele:

| (a) | o bună cunoaştere a tuturor activităţilor de evaluare a conformităţii în legătură cu care a fost desemnat organismul competent; |
| --- | --- |

(a)

o bună cunoaştere a tuturor activităţilor de evaluare a conformităţii în legătură cu care a fost desemnat organismul competent;

| (b) | capacitatea necesară pentru a întocmi certificate, înregistrări şi rapoarte care să demonstreze că evaluările au fost îndeplinite. |
| --- | --- |

(b)

capacitatea necesară pentru a întocmi certificate, înregistrări şi rapoarte care să demonstreze că evaluările au fost îndeplinite.

6.   Imparţialitatea organismelor competente, a personalului de conducere şi a personalului de evaluare al acestora trebuie să fie garantată.

Remunerarea personalului de conducere şi a personalului de evaluare al organismului competent nu trebuie să depindă de numărul de evaluări realizate sau de rezultatele acestor evaluări.

7.   Organismele competente participă sau se asigură că personalul lor de evaluare este informat în legătură cu activităţile de standardizare relevante şi cu activităţile grupului de lucru al organismelor competente menţionat la articolul 13 din prezentul regulament şi aplică, cu titlul de orientare generală, deciziile şi documentele administrative elaborate ca rezultat al activităţii acelui grup.

---

| 30.1.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 27/20 |
| --- | --- | --- | --- |

30.1.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 27/20

---

REGULAMENTUL (CE) NR. 67/2010 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI

din 30 noiembrie 2009

de stabilire a normelor generale de acordare a ajutorului financiar comunitar în domeniul reţelelor transeuropene

(versiune codificată)

PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul 156,

având în vedere propunerea Comisiei,

având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European (1),

după consultarea Comitetului Regiunilor,

hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),

întrucât:

| (1) | Regulamentul (CE) nr. 2236/95 al Consiliului, din 18 septembrie 1995 de stabilire a normelor generale de acordare a ajutorului financiar comunitar în domeniul reţelelor transeuropene (3) a fost modificat de mai multe ori în mod substanţial (4). Este necesar, din motive de claritate şi de raţionalizare, să se codifice respectivul regulament. |
| --- | --- |

(1)

Regulamentul (CE) nr. 2236/95 al Consiliului, din 18 septembrie 1995 de stabilire a normelor generale de acordare a ajutorului financiar comunitar în domeniul reţelelor transeuropene (3) a fost modificat de mai multe ori în mod substanţial (4). Este necesar, din motive de claritate şi de raţionalizare, să se codifice respectivul regulament.

| (2) | În conformitate cu articolul 155 din tratat, Comunitatea stabileşte un ansamblu de orientări care cuprinde obiectivele, priorităţile precum şi liniile directoare ale acţiunilor preconizate în domeniul reţelelor transeuropene şi poate sprijini proiecte de interes comun sprijinite de statele membre în domeniul reţelelor transeuropene. În conformitate cu acel articol, se poate acorda ajutor comunitar unor proiecte de interes comun, identificate în cadrul orientărilor. |
| --- | --- |

(2)

În conformitate cu articolul 155 din tratat, Comunitatea stabileşte un ansamblu de orientări care cuprinde obiectivele, priorităţile precum şi liniile directoare ale acţiunilor preconizate în domeniul reţelelor transeuropene şi poate sprijini proiecte de interes comun sprijinite de statele membre în domeniul reţelelor transeuropene. În conformitate cu acel articol, se poate acorda ajutor comunitar unor proiecte de interes comun, identificate în cadrul orientărilor.

| (3) | Ar trebui stabilite normele generale pentru finanţare comunitară a reţelelor transeuropene, permiţându-se astfel punerea în aplicare a articolului 155. |
| --- | --- |

(3)

Ar trebui stabilite normele generale pentru finanţare comunitară a reţelelor transeuropene, permiţându-se astfel punerea în aplicare a articolului 155.

| (4) | Ar trebui să crească participarea capitalului privat la finanţarea reţelelor transeuropene şi să se dezvolte parteneriatul dintre sectorul public şi cel privat. |
| --- | --- |

(4)

Ar trebui să crească participarea capitalului privat la finanţarea reţelelor transeuropene şi să se dezvolte parteneriatul dintre sectorul public şi cel privat.

| (5) | Ajutorul comunitar poate consta în special din studii de fezabilitate, garanţii de împrumut şi subvenţii ale ratei dobânzii. Aceste subvenţii şi garanţii se referă în special la o susţinere financiară din partea Băncii Europene de Investiţii sau a altor organisme financiare publice sau private. În anumite cazuri bine justificate pot fi avute în vedere subvenţii directe pentru investiţii. |
| --- | --- |

(5)

Ajutorul comunitar poate consta în special din studii de fezabilitate, garanţii de împrumut şi subvenţii ale ratei dobânzii. Aceste subvenţii şi garanţii se referă în special la o susţinere financiară din partea Băncii Europene de Investiţii sau a altor organisme financiare publice sau private. În anumite cazuri bine justificate pot fi avute în vedere subvenţii directe pentru investiţii.

| (6) | Garanţiile de împrumut ar trebui să fie acordate de Fondul European de Investiţii sau de alte organizaţii financiare pe criterii comerciale. Ajutorul financiar comunitar poate acoperi o parte sau toate primele plătite de beneficiarii acestor garanţii. |
| --- | --- |

(6)

Garanţiile de împrumut ar trebui să fie acordate de Fondul European de Investiţii sau de alte organizaţii financiare pe criterii comerciale. Ajutorul financiar comunitar poate acoperi o parte sau toate primele plătite de beneficiarii acestor garanţii.

| (7) | Ajutorul comunitar este destinat în primul rând depăşirii obstacolelor financiare care pot apărea pe durata fazei iniţiale a unui proiect. |
| --- | --- |

(7)

Ajutorul comunitar este destinat în primul rând depăşirii obstacolelor financiare care pot apărea pe durata fazei iniţiale a unui proiect.

| (8) | Este necesară fixarea unui plafon al ajutorului comunitar, în funcţie de costul total al investiţiei. Totuşi, ar trebui să se prevadă creşterea nivelului asistenţei financiare comunitare în vederea promovării finalizării conexiunilor transfrontaliere din proiectele prioritare. |
| --- | --- |

(8)

Este necesară fixarea unui plafon al ajutorului comunitar, în funcţie de costul total al investiţiei. Totuşi, ar trebui să se prevadă creşterea nivelului asistenţei financiare comunitare în vederea promovării finalizării conexiunilor transfrontaliere din proiectele prioritare.

| (9) | Instituirea unor parteneriate public-privat (sau a altor forme de cooperare între sectorul public şi cel privat) necesită un angajament financiar ferm din partea investitorilor instituţionali, care să fie suficient de atractiv pentru atragerea capitalului privat. Acordarea de asistenţă financiară comunitară multianuală ar elimina incertitudinile care încetinesc ritmul de realizare a proiectelor. Prin urmare, ar trebui luate măsuri pentru a acorda ajutor financiar proiectelor selectate în temeiul unui angajament juridic multianual. |
| --- | --- |

(9)

Instituirea unor parteneriate public-privat (sau a altor forme de cooperare între sectorul public şi cel privat) necesită un angajament financiar ferm din partea investitorilor instituţionali, care să fie suficient de atractiv pentru atragerea capitalului privat. Acordarea de asistenţă financiară comunitară multianuală ar elimina incertitudinile care încetinesc ritmul de realizare a proiectelor. Prin urmare, ar trebui luate măsuri pentru a acorda ajutor financiar proiectelor selectate în temeiul unui angajament juridic multianual.

| (10) | Ajutorul comunitar ar trebui să fie acordat proiectelor în funcţie de contribuţia acestora la realizarea obiectivelor prevăzute la articolul 154 din tratat şi a celorlalte obiective şi priorităţi reglementate de orientările menţionate la articolul 155 din tratat. Ar trebui să se ţină seama şi de alte aspecte, cum ar fi efectul stimulativ asupra finanţării publice şi private, efectele socio-economice directe sau indirecte ale proiectelor, în special asupra forţei de muncă şi consecinţele asupra mediului. |
| --- | --- |

(10)

Ajutorul comunitar ar trebui să fie acordat proiectelor în funcţie de contribuţia acestora la realizarea obiectivelor prevăzute la articolul 154 din tratat şi a celorlalte obiective şi priorităţi reglementate de orientările menţionate la articolul 155 din tratat. Ar trebui să se ţină seama şi de alte aspecte, cum ar fi efectul stimulativ asupra finanţării publice şi private, efectele socio-economice directe sau indirecte ale proiectelor, în special asupra forţei de muncă şi consecinţele asupra mediului.

| (11) | Este necesar să se permită participarea capitalului de risc la fondurile de investiţii, care să furnizeze în mod prioritar capital de risc pentru proiectele de reţele transeuropene în proporţie de până la 1 % din suma totală pentru perioada 2000-2006, în scopul de a dobândi experienţă în această formă de finanţare. Această limită poate creşte până la 2 %, după reexaminarea modului de funcţionare a acestui instrument. Este necesar să se examineze, de asemenea, o posibilă extindere a acestuia în viitor. |
| --- | --- |

(11)

Este necesar să se permită participarea capitalului de risc la fondurile de investiţii, care să furnizeze în mod prioritar capital de risc pentru proiectele de reţele transeuropene în proporţie de până la 1 % din suma totală pentru perioada 2000-2006, în scopul de a dobândi experienţă în această formă de finanţare. Această limită poate creşte până la 2 %, după reexaminarea modului de funcţionare a acestui instrument. Este necesar să se examineze, de asemenea, o posibilă extindere a acestuia în viitor.

| (12) | În scopul de a spori transparenţa şi de a satisface aşteptările legate de proiecte sau grupe de proiecte care implică nevoi financiare considerabile pe termen lung, este de dorit să se elaboreze programe multianuale orientative în sectoare sau domenii specifice. Programele respective ar trebui să indice cuantumul total şi anual al asistenţei care poate fi alocată unui asemenea proiect sau unor asemenea grupe de proiecte pe o perioadă dată şi care ar trebui să reprezinte o referinţă pentru deciziile anuale de acordare a ajutoarelor financiare în limitele alocărilor bugetare anuale, dacă acestea sunt în conformitate cu programele multianuale orientative relevante. Cu toate acestea, cuantumurile anuale indicate în aceste programe nu reprezintă angajamente bugetare. |
| --- | --- |

(12)

În scopul de a spori transparenţa şi de a satisface aşteptările legate de proiecte sau grupe de proiecte care implică nevoi financiare considerabile pe termen lung, este de dorit să se elaboreze programe multianuale orientative în sectoare sau domenii specifice. Programele respective ar trebui să indice cuantumul total şi anual al asistenţei care poate fi alocată unui asemenea proiect sau unor asemenea grupe de proiecte pe o perioadă dată şi care ar trebui să reprezinte o referinţă pentru deciziile anuale de acordare a ajutoarelor financiare în limitele alocărilor bugetare anuale, dacă acestea sunt în conformitate cu programele multianuale orientative relevante. Cu toate acestea, cuantumurile anuale indicate în aceste programe nu reprezintă angajamente bugetare.

| (13) | Comisia trebuie să evalueze cu atenţie potenţiala viabilitate economică a proiectelor, pe baza analizelor costurilor şi beneficiilor şi a altor criterii adecvate, precum şi a rentabilităţii lor financiare. |
| --- | --- |

(13)

Comisia trebuie să evalueze cu atenţie potenţiala viabilitate economică a proiectelor, pe baza analizelor costurilor şi beneficiilor şi a altor criterii adecvate, precum şi a rentabilităţii lor financiare.

| (14) | Susţinerea financiară comunitară în temeiul articolului 155 alineatul (1) primul paragraf a treia liniuţă din tratat trebuie să fie compatibilă cu politicile comunitare, în special cu privire la reţele şi protecţia mediului, concurenţa şi atribuirea contractelor publice. Protecţia mediului ar trebui să includă o evaluare a impactului asupra mediului. |
| --- | --- |

(14)

Susţinerea financiară comunitară în temeiul articolului 155 alineatul (1) primul paragraf a treia liniuţă din tratat trebuie să fie compatibilă cu politicile comunitare, în special cu privire la reţele şi protecţia mediului, concurenţa şi atribuirea contractelor publice. Protecţia mediului ar trebui să includă o evaluare a impactului asupra mediului.

| (15) | Este necesară clarificarea competenţelor şi responsabilităţilor statelor membre şi a Comisiei în ceea ce priveşte controlul financiar. |
| --- | --- |

(15)

Este necesară clarificarea competenţelor şi responsabilităţilor statelor membre şi a Comisiei în ceea ce priveşte controlul financiar.

| (16) | Comisia trebuie să asigure coordonarea cu eficacitate a tuturor activităţilor comunitare cu incidenţă asupra reţelelor transeuropene, în special între finanţarea prevăzută pentru reţelele transeuropene şi cea provenind de la Fondurile Structurale şi de Coeziune, Fondul European de Investiţii şi Banca Europeană de Investiţii. |
| --- | --- |

(16)

Comisia trebuie să asigure coordonarea cu eficacitate a tuturor activităţilor comunitare cu incidenţă asupra reţelelor transeuropene, în special între finanţarea prevăzută pentru reţelele transeuropene şi cea provenind de la Fondurile Structurale şi de Coeziune, Fondul European de Investiţii şi Banca Europeană de Investiţii.

| (17) | Ar trebui stabilite metode adecvate de evaluare, urmărire şi control privind ajutorul comunitar. |
| --- | --- |

(17)

Ar trebui stabilite metode adecvate de evaluare, urmărire şi control privind ajutorul comunitar.

| (18) | Ar trebui să existe informaţii adecvate, publicitate şi transparenţă cu privire la activităţile finanţate. |
| --- | --- |

(18)

Ar trebui să existe informaţii adecvate, publicitate şi transparenţă cu privire la activităţile finanţate.

| (19) | Dată fiind importanţa reţelelor transeuropene, este necesar să se includă în prezentul regulament un cadru financiar, în sensul punctului 33 al Acordului interinstituţional din 6 mai 1999 încheiat între Parlamentul European, Consiliu şi Comisie privind disciplina bugetară şi îmbunătăţirea procedurii bugetare (5), de 4 874 880 000 EUR destinat punerii sale în aplicare în perioada 2000-2006. |
| --- | --- |

(19)

Dată fiind importanţa reţelelor transeuropene, este necesar să se includă în prezentul regulament un cadru financiar, în sensul punctului 33 al Acordului interinstituţional din 6 mai 1999 încheiat între Parlamentul European, Consiliu şi Comisie privind disciplina bugetară şi îmbunătăţirea procedurii bugetare (5), de 4 874 880 000 EUR destinat punerii sale în aplicare în perioada 2000-2006.

| (20) | Este necesară examinarea de către Consiliu a necesităţii continuării sau a modificării măsurilor prevăzute de prezentul regulament, pe baza raportului general pe care Comisia urmează să îl prezinte până la sfârşitul anului 2006. |
| --- | --- |

(20)

Este necesară examinarea de către Consiliu a necesităţii continuării sau a modificării măsurilor prevăzute de prezentul regulament, pe baza raportului general pe care Comisia urmează să îl prezinte până la sfârşitul anului 2006.

| (21) | Măsurile necesare pentru implementarea prezentei directive ar trebui să fie adoptate în conformitate cu Decizia nr. 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competenţelor de executare conferite Comisiei (6). |
| --- | --- |

(21)

Măsurile necesare pentru implementarea prezentei directive ar trebui să fie adoptate în conformitate cu Decizia nr. 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competenţelor de executare conferite Comisiei (6).

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Articolul 1

Definiţie şi domeniu de aplicare

Prezentul regulament stabileşte condiţiile şi procedurile de acordare a ajutorului comunitar în conformitate cu articolul 155 alineatul (1) primul paragraf a treia liniuţă din tratat pentru proiecte de interes comun în domeniul reţelelor transeuropene de infrastructură în telecomunicaţii şi pentru proiecte de interes comun în domeniul reţelelor transeuropene de infrastructură în transporturi şi energie, menţionate la articolul 20 paragraful al treilea din Regulamentul (CE) nr. 680/2007 al Parlamentului European şi al Consiliului din 20 iunie 2007 de stabilire a normelor generale pentru acordarea asistenţei financiare comunitare în domeniul reţelelor transeuropene de transport şi energetice (7).

Articolul 2

Eligibilitate

Ajutorul comunitar poate fi acordat numai proiectelor de interes comun (denumite în continuare „proiecte”), identificate în cadrul orientărilor menţionate la articolul 155 alineatul (1) primul paragraf prima liniuţă din tratat.

Sunt, de asemenea, eligibile părţi din proiecte, în măsura în care acestea constituie unităţi independente din punct de vedere tehnic şi financiar.

Articolul 3

Forme de ajutor

(1)   Ajutorul comunitar pentru proiecte poate îmbrăca una sau mai multe din următoarele forme:

| (a) | cofinanţarea studiilor aferente proiectelor, inclusiv studii preliminare, de fezabilitate şi de evaluare, precum şi alte măsuri de asistenţă tehnică a acestor studii. În general, participarea comunitară nu poate depăşi 50 % din costul total al unui studiu. În cazuri excepţionale şi justificate corespunzător, la iniţiativa Comisiei şi cu acordul statelor membre în cauză, participarea comunitară poate depăşi limita de 50 %; |
| --- | --- |

(a)

cofinanţarea studiilor aferente proiectelor, inclusiv studii preliminare, de fezabilitate şi de evaluare, precum şi alte măsuri de asistenţă tehnică a acestor studii. În general, participarea comunitară nu poate depăşi 50 % din costul total al unui studiu. În cazuri excepţionale şi justificate corespunzător, la iniţiativa Comisiei şi cu acordul statelor membre în cauză, participarea comunitară poate depăşi limita de 50 %;

| (b) | subvenţii la dobânzile aferente împrumuturilor acordate de Banca Europeană de Investiţii sau alte instituţii financiare publice sau private. În general, durata subvenţiei nu poate fi mai mare de cinci ani; |
| --- | --- |

(b)

subvenţii la dobânzile aferente împrumuturilor acordate de Banca Europeană de Investiţii sau alte instituţii financiare publice sau private. În general, durata subvenţiei nu poate fi mai mare de cinci ani;

| (c) | contribuţii la primele pentru garanţiile la împrumuturile acordate de Fondul European de Investiţii sau de alte instituţii financiare; |
| --- | --- |

(c)

contribuţii la primele pentru garanţiile la împrumuturile acordate de Fondul European de Investiţii sau de alte instituţii financiare;

| (d) | subvenţii directe pentru investiţii, în cazuri bine justificate; |
| --- | --- |

(d)

subvenţii directe pentru investiţii, în cazuri bine justificate;

| (e) | participare la capitalul de risc pentru fondurile de investiţii sau întreprinderi financiare comparabile, având drept scop prioritar furnizarea capitalului de risc pentru proiectele de reţele transeuropene şi implicând investiţii substanţiale ale sectorului privat; această participare la capitalul de risc nu poate depăşi limita de 1 % din resursele bugetare menţionate la articolul 19. În conformitate cu procedura menţionată la articolul 18 alineatul (2), această limită poate fi majorată până la 2 %, începând cu anul 2003, în urma unei reexaminări a modului de funcţionare a acestui instrument, care trebuie să fie prezentată de către Comisie Parlamentului European şi Consiliului. Participarea se poate face direct la fond sau la o întreprindere financiară comparabilă sau la un instrument de co-investiţii adecvat administrat de aceiaşi gestionari de fonduri. Normele de punere în aplicare a acestei participări la capitalul de risc sunt stabilite în anexa I. |
| --- | --- |

(e)

participare la capitalul de risc pentru fondurile de investiţii sau întreprinderi financiare comparabile, având drept scop prioritar furnizarea capitalului de risc pentru proiectele de reţele transeuropene şi implicând investiţii substanţiale ale sectorului privat; această participare la capitalul de risc nu poate depăşi limita de 1 % din resursele bugetare menţionate la articolul 19. În conformitate cu procedura menţionată la articolul 18 alineatul (2), această limită poate fi majorată până la 2 %, începând cu anul 2003, în urma unei reexaminări a modului de funcţionare a acestui instrument, care trebuie să fie prezentată de către Comisie Parlamentului European şi Consiliului. Participarea se poate face direct la fond sau la o întreprindere financiară comparabilă sau la un instrument de co-investiţii adecvat administrat de aceiaşi gestionari de fonduri. Normele de punere în aplicare a acestei participări la capitalul de risc sunt stabilite în anexa I.

(2)   După caz, ajutoarele comunitare menţionate la alineatul (1) sunt combinate în scopul maximizării stimulării realizate prin resursele bugetare mobilizate, care trebuie să fie utilizate cât mai economicos cu putinţă.

(3)   Formele de ajutor comunitar menţionate la alineatul (1) sunt utilizate selectiv pentru a se ţine seama de caracteristicile specifice diverselor tipuri de reţele şi pentru a se garanta că acest ajutor nu cauzează denaturarea concurenţei dintre întreprinderile din sectorul respectiv.

(4)   Finanţarea proiectelor de infrastructură de transport pe întreaga perioadă menţionată la articolul 19 ar trebui utilizată în aşa fel încât un procent de cel puţin 55 % să fie destinat proiectelor feroviare, inclusiv transportul combinat, şi un procent maxim de 25 % proiectelor rutiere.

(5)   Comisia încurajează în mod special utilizarea surselor de finanţare private pentru proiectele finanţate în temeiul prezentului regulament atunci când parteneriatele dintre sectoarele public şi privat produc un efect multiplicator maxim al instrumentelor financiare comunitare. Fiecare caz este examinat în mod individual de către Comisie, avându-se în vedere, după caz, o posibilă alternativă de finanţare numai din resurse publice. În conformitate cu tratatul, fiecare proiect necesită sprijin din partea fiecărui stat membru implicat.

Articolul 4

Condiţii de acordare a ajutorului comunitar

(1)   Ajutorul comunitar se acordă, în principiu, numai dacă realizarea unui proiect întâmpină obstacole financiare.

(2)   Ajutorul comunitar nu poate depăşi cuantumul minim considerat necesar pentru lansarea unui proiect.

(3)   Indiferent de forma de intervenţie aleasă, valoarea totală a asistenţei comunitare acordate în conformitate cu prezentul regulament nu poate depăşi 10 % din costul total al investiţiilor. Cu toate acestea, în mod excepţional, valoarea totală a asistenţei comunitare poate ajunge la 20 % din costul total al investiţiilor, în următoarele cazuri:

| (a) | proiecte referitoare la sistemele de poziţionare şi de navigaţie prin satelit, menţionate la articolul 17 din Decizia nr. 1692/96/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 23 iulie 1996 privind orientările comunitare pentru dezvoltarea reţelei transeuropene de transport (8); |
| --- | --- |

(a)

proiecte referitoare la sistemele de poziţionare şi de navigaţie prin satelit, menţionate la articolul 17 din Decizia nr. 1692/96/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 23 iulie 1996 privind orientările comunitare pentru dezvoltarea reţelei transeuropene de transport (8);

| (b) | proiecte prioritare privind reţelele energetice; |
| --- | --- |

(b)

proiecte prioritare privind reţelele energetice;

| (c) | tronsoane ale proiectelor de interes european enumerate în anexa III la Decizia nr. 1692/96/CE, cu condiţia ca proiectele să înceapă înainte de 2010, care au ca scop eliminarea situaţiilor de strangulare a traficului şi/sau finalizării tronsoanelor lipsă, în cazul în care aceste tronsoane sunt transfrontaliere sau traversează o barieră naturală şi contribuie la integrarea pieţei interne într-o Comunitate extinsă, promovează securitatea, asigură interoperabilitatea reţelelor naţionale şi/sau contribuie în mare măsură la reducerea dezechilibrelor dintre modurile de transport, în favoarea acelora care respectă mediul în cea mai mare măsură. Nivelul de asistenţă se diferenţiază în funcţie de avantajele pentru alte ţări, în special pentru statele membre învecinate. |
| --- | --- |

(c)

tronsoane ale proiectelor de interes european enumerate în anexa III la Decizia nr. 1692/96/CE, cu condiţia ca proiectele să înceapă înainte de 2010, care au ca scop eliminarea situaţiilor de strangulare a traficului şi/sau finalizării tronsoanelor lipsă, în cazul în care aceste tronsoane sunt transfrontaliere sau traversează o barieră naturală şi contribuie la integrarea pieţei interne într-o Comunitate extinsă, promovează securitatea, asigură interoperabilitatea reţelelor naţionale şi/sau contribuie în mare măsură la reducerea dezechilibrelor dintre modurile de transport, în favoarea acelora care respectă mediul în cea mai mare măsură. Nivelul de asistenţă se diferenţiază în funcţie de avantajele pentru alte ţări, în special pentru statele membre învecinate.

În cazul proiectelor de interes comun menţionate în anexa I la Decizia nr. 1336/97/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 17 iunie 1997 privind o serie de orientări pentru reţelele de telecomunicaţii transeuropene (9), cuantumul total al ajutorului comunitar acordat în temeiul prezentului regulament poate ajunge la 30 % din costul total al investiţiei.

(4)   Resursele financiare prevăzute în prezentul regulament, nu sunt, în principiu, destinate unor proiecte sau etape de proiecte care beneficiază de alte surse de finanţare din bugetul comunitar.

(5)   În limitele prezentului regulament, în cazul proiectelor menţionate la alineatul (3), angajamentul juridic este multianual, iar angajamentele bugetare se realizează în tranşe anuale.

Articolul 5

Program comunitar multianual orientativ

(1)   Fără a aduce atingere aplicării articolului 6 şi pentru a spori eficienţa acţiunilor comunitare, Comisia poate, în conformitate cu procedura menţionată la articolul 18 alineatul (2), să elaboreze pe sectoare un program multianual orientativ (denumit în continuare „programul”), pe baza orientărilor menţionate la articolul 155 alineatul (1) din tratat. Programul urmează să fie elaborat pe baza cererilor de ajutor financiar în temeiul articolului 8 şi să reflecte, între altele, informaţiile furnizate de statele membre, în special informaţiile menţionate la articolul 9.

(2)   Programul constă în exclusivitate din proiecte de interes comun şi/sau grupuri coerente de proiecte de interes comun, identificate anterior în cadrul orientărilor menţionate la articolul 155 alineatul (1) din tratat, în domenii specifice care prezintă nevoi financiare substanţiale pe termen lung.

(3)   Pentru fiecare proiect sau grup de proiecte, programul stabileşte cuantumurile orientative de acordare a ajutorului financiar, sub rezerva deciziilor anuale ale autorităţii bugetare. Suma totală care poate fi afectată pentru programele multianuale orientative nu depăşeşte 75 % din resursele bugetare menţionate la articolul 19.

(4)   Programul serveşte de referinţă pentru deciziile anuale de alocare a ajutorului comunitar pentru proiecte, în limita alocărilor bugetare anuale. Comisia informează periodic comitetul menţionat la articolul 18 alineatul (1) în legătură cu evoluţia programelor şi cu deciziile luate de Comisie privind alocarea de ajutor comunitar pentru acele proiecte. Documentele justificative care însoţesc proiectul preliminar de buget al Comisiei includ un raport privind evoluţia punerii în aplicare a fiecărui program multianual orientativ în conformitate cu Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităţilor Europene (10).

Programul trebuie reexaminat cel puţin la jumătatea termenului sau în funcţie de evoluţia efectivă a proiectelor sau a grupurilor de proiecte şi, dacă este necesar, este revizuit în conformitate cu procedura menţionată la articolul 18 alineatul (2).

De asemenea, programul indică celelalte surse de finanţare pentru proiectele în cauză, în special de la alte instrumente comunitare şi de la Banca Europeană de Investiţii.

(5)   În cazul unor schimbări substanţiale în punerea în aplicare a proiectelor sau a grupurilor de proiecte, statul membru în cauză informează fără întârziere Comisia.

Modificările cuantumurilor globale orientative stabilite de program pentru proiecte, care s-ar putea dovedi necesare în urma acestor schimbări, sunt decise în conformitate cu procedura menţionată la articolul 18 alineatul (2).

Articolul 6

Criterii de selecţie a proiectelor

(1)   Proiectele beneficiază de ajutor în funcţie de gradul contribuţiei la îndeplinirea obiectivelor stabilite la articolul 154 din tratat şi a celorlalte obiective şi priorităţi stabilite în orientările menţionate la articolul 155 alineatul (1).

(2)   La punerea în aplicare a prezentului regulament, Comisia se asigură că deciziile sale de acordare a ajutorului comunitar sunt în conformitate cu priorităţile stabilite în orientările pentru diverse sectoare în conformitate cu articolul 155 alineatul (1) din tratat, aceasta incluzând conformitatea cu toate cerinţele care pot fi stabilite în orientările respective în ceea ce priveşte procentajul din totalul ajutorului comunitar.

(3)   Ajutorul comunitar se acordă proiectelor cu o potenţială viabilitate economică şi pentru care rentabilitatea financiară de la momentul depunerii cererii este considerată insuficientă.

(4)   De asemenea, decizia de acordare a ajutorului comunitar trebuie să ia în considerare următoarele elemente:

| (a) | maturitatea proiectului; |
| --- | --- |

(a)

maturitatea proiectului;

| (b) | efectul stimulativ al intervenţiei comunitare asupra finanţărilor publice şi private; |
| --- | --- |

(b)

efectul stimulativ al intervenţiei comunitare asupra finanţărilor publice şi private;

| (c) | soliditatea pachetului financiar; |
| --- | --- |

(c)

soliditatea pachetului financiar;

| (d) | efectele socio-economice directe sau indirecte, în special asupra forţei de muncă; |
| --- | --- |

(d)

efectele socio-economice directe sau indirecte, în special asupra forţei de muncă;

| (e) | consecinţele asupra mediului. |
| --- | --- |

(e)

consecinţele asupra mediului.

(5)   De asemenea, în special în cazul proiectelor transfrontaliere, trebuie să se ţină seama de etapizarea diferitelor părţi ale proiectului respectiv.

Articolul 7

Compatibilitate

Proiectele finanţate în temeiul prezentului regulament trebuie să fie în conformitate cu dreptul comunitar şi politicile comunitare, în special în ceea ce priveşte protecţia mediului, concurenţa şi atribuirea contractelor publice.

Articolul 8

Înaintarea cererilor de ajutor financiar

Cererile de ajutor financiar sunt înaintate Comisiei de către statele membre interesate sau, cu acordul statului membru sau statelor membre, de către întreprinderile sau organismele publice sau private direct interesate.

Comisia înregistrează acordul statului membru sau statelor membre respective.

Articolul 9

Informaţii necesare pentru evaluarea şi identificarea cererilor

(1)   Fiecare cerere de ajutor financiar trebuie să includă toate informaţiile necesare verificării proiectului în conformitate cu articolele 4, 6 şi 7, în special:

| (a) | dacă cererea se referă la un proiect:






  (i) | organismul responsabil pentru realizarea proiectului; |
| --- | --- | --- |

(a)

dacă cererea se referă la un proiect:

(i)

organismul responsabil pentru realizarea proiectului;

| (ii) | o descriere a proiectului respectiv şi tipul ajutorului comunitar vizat; |
| --- | --- |

(ii)

o descriere a proiectului respectiv şi tipul ajutorului comunitar vizat;

| (iii) | rezultatele analizelor costuri/beneficii, inclusiv rezultatele analizei viabilităţii economice potenţiale şi ale analizei rentabilităţii financiare; |
| --- | --- |

(iii)

rezultatele analizelor costuri/beneficii, inclusiv rezultatele analizei viabilităţii economice potenţiale şi ale analizei rentabilităţii financiare;

| (iv) | locul proiectului, în conformitate cu orientările, în domeniul transportului, pe axe şi noduri; |
| --- | --- |

(iv)

locul proiectului, în conformitate cu orientările, în domeniul transportului, pe axe şi noduri;

| (v) | conformitatea cu planificarea regională; |
| --- | --- |

(v)

conformitatea cu planificarea regională;

| (vi) | o descriere succintă a impactului asupra mediului, în temeiul evaluărilor efectuate în conformitate cu Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice şi private asupra mediului (11); |
| --- | --- |

(vi)

o descriere succintă a impactului asupra mediului, în temeiul evaluărilor efectuate în conformitate cu Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice şi private asupra mediului (11);

| (vii) | o declaraţie că au fost examinate posibilităţile alternative de finanţare publică şi privată, inclusiv cele oferite de Fondul European de Investiţii şi Banca Europeană de Investiţii; |
| --- | --- |

(vii)

o declaraţie că au fost examinate posibilităţile alternative de finanţare publică şi privată, inclusiv cele oferite de Fondul European de Investiţii şi Banca Europeană de Investiţii;

| (viii) | un plan financiar exprimat în euro sau în monedă naţională, care enumeră toate componentele pachetului financiar, inclusiv ajutorul financiar solicitat Comunităţii, în diversele sale forme menţionate la articolul 3 alineatul (1), cât şi autorităţilor locale, regionale sau naţionale, precum şi din sursele private, şi ajutorul deja acordat; |
| --- | --- |

(viii)

un plan financiar exprimat în euro sau în monedă naţională, care enumeră toate componentele pachetului financiar, inclusiv ajutorul financiar solicitat Comunităţii, în diversele sale forme menţionate la articolul 3 alineatul (1), cât şi autorităţilor locale, regionale sau naţionale, precum şi din sursele private, şi ajutorul deja acordat;

| (b) | dacă cererea se referă la un studiu, obiectivul şi domeniul studiului precum şi metodele şi tehnicile avute în vedere; |
| --- | --- |

(b)

dacă cererea se referă la un studiu, obiectivul şi domeniul studiului precum şi metodele şi tehnicile avute în vedere;

| (c) | un calendar provizoriu al lucrărilor; |
| --- | --- |

(c)

un calendar provizoriu al lucrărilor;

| (d) | o descriere a măsurilor de control care urmează a fi puse în aplicare de către statul membru respectiv privind utilizarea fondurilor solicitate. |
| --- | --- |

(d)

o descriere a măsurilor de control care urmează a fi puse în aplicare de către statul membru respectiv privind utilizarea fondurilor solicitate.

(2)   Solicitanţii furnizează Comisiei toate informaţiile suplimentare relevante solicitate de aceasta, cum ar fi parametri, orientări şi ipoteze pe care se bazează analiza costuri/beneficii.

(3)   Comisia poate solicita consultanţă de specialitate, în vederea evaluării cererii, inclusiv avizul Băncii Europene de Investiţii.

Articolul 10

Acordarea ajutorului financiar

În conformitate cu articolul 274 din tratat, Comisia decide acordarea ajutorului financiar în temeiul prezentului regulament, în funcţie de evaluarea cererii pe baza criteriilor de selecţie. În cazul proiectelor identificate în programul multianual orientativ relevant elaborat în conformitate cu articolul 5, Comisia adoptă decizii anuale de acordare a ajutorului, în limitele financiare orientative prevăzute de program. În cazul altor proiecte, se adoptă măsuri în conformitate cu procedura menţionată la articolul 18 alineatul (2). Comisia notifică decizia sa direct beneficiarilor şi statelor membre.

Articolul 11

Dispoziţii financiare

(1)   Ajutorul comunitar poate acoperi numai cheltuielile aferente proiectului ce sunt efectuate de beneficiari sau de părţi terţe responsabile pentru punerea în aplicare a unui proiect.

(2)   Cheltuielile efectuate înainte de data la care Comisia primeşte cererea de ajutor financiar nu sunt eligibile.

(3)   Deciziile referitoare la acordarea ajutorului financiar, adoptate de Comisie în conformitate cu articolul 10, au caracter obligatoriu ca angajamente de efectuare a cheltuielilor autorizate de buget.

(4)   Ca regulă generală, plăţile se efectuează sub formă de avansuri, plăţi intermediare şi plată finală. Avansul, care de obicei nu poate fi mai mare de 50 % din prima tranşă anuală, se plăteşte după aprobarea cererii de ajutor. Plăţile intermediare sunt efectuate în temeiul cererilor de plată, luându-se în considerare progresele înregistrate în punerea în aplicare a proiectului sau studiului şi, dacă este cazul, luându-se în calcul planurile financiare revizuite, într-o manieră riguroasă şi transparentă.

(5)   Plăţile trebuie să ţină seama de faptul că proiectele de infrastructură sunt puse în aplicare pe o perioadă de mai mulţi ani şi că, în consecinţă, este necesar să se prevadă o eşalonare corespunzătoare a finanţării.

(6)   Comisia procedează la plata finală după aprobarea raportului final al proiectului sau studiului, înaintat de beneficiar şi care prezintă defalcarea tuturor cheltuielilor efectuate.

(7)   În conformitate cu procedura menţionată la articolul 18 alineatul (2), Comisia stabileşte un cadru pentru modalităţile de realizare, calendarul şi cuantumurile plăţilor subvenţiilor la rata dobânzii, ale subvenţiilor la primele pentru garanţii şi ale ajutorului sub formă de participare la capitalul de risc, pentru fondurile de investiţii sau întreprinderi financiare comparabile având ca scop prioritar furnizarea de capital de risc pentru proiectele de reţele transeuropene.

Articolul 12

Control financiar

(1)   Pentru a garanta finalizarea cu succes a proiectelor finanţate în temeiul prezentului regulament, statele membre şi Comisia, fiecare în domeniul său de competenţă, adoptă măsurile necesare pentru:

| (a) | verificarea periodică a realizării adecvate a proiectelor şi studiilor finanţate de Comunitate; |
| --- | --- |

(a)

verificarea periodică a realizării adecvate a proiectelor şi studiilor finanţate de Comunitate;

| (b) | prevenirea neregulilor şi adoptarea unor măsuri de contracarare a acestora; |
| --- | --- |

(b)

prevenirea neregulilor şi adoptarea unor măsuri de contracarare a acestora;

| (c) | recuperarea tuturor sumelor pierdute ca urmare a unei nereguli, inclusiv dobânda pentru întârzierea plăţii în conformitate cu normele adoptate de Comisie. Cu excepţia cazurilor în care statul membru şi/sau autoritatea publică care răspunde pentru punerea în aplicare pot dovedi că nu sunt răspunzătoare de neregulile respective, statul membru este răspunzător, în subsidiar, pentru rambursarea oricăror sume plătite în mod necorespunzător. |
| --- | --- |

(c)

recuperarea tuturor sumelor pierdute ca urmare a unei nereguli, inclusiv dobânda pentru întârzierea plăţii în conformitate cu normele adoptate de Comisie. Cu excepţia cazurilor în care statul membru şi/sau autoritatea publică care răspunde pentru punerea în aplicare pot dovedi că nu sunt răspunzătoare de neregulile respective, statul membru este răspunzător, în subsidiar, pentru rambursarea oricăror sume plătite în mod necorespunzător.

(2)   Statele membre informează Comisia cu privire la măsurile adoptate şi, în special, notifică Comisiei descrierea sistemelor de gestionare şi control stabilite pentru asigurarea punerii în aplicare cu eficienţă a proiectelor şi studiilor.

(3)   Statele membre pun la dispoziţia Comisiei rapoarte naţionale adecvate privind controlul proiectelor în cauză.

(4)   Fără a aduce atingere măsurilor de control adoptate de statele membre în conformitate cu actele cu putere de lege sau administrative de drept intern şi fără să aducă atingere dispoziţiilor articolului 246 din tratat şi măsurilor de control adoptate în conformitate cu articolul 279, funcţionarii sau agenţii Comisiei pot efectua controale la faţa locului, inclusiv controale prin sondaj, referitoare la proiectele finanţate în temeiul prezentului regulament şi pot verifica sistemele şi măsurile de control stabilite de autorităţile naţionale, care informează Comisia cu privire la măsurile adoptate în acest sens.

(5)   Înainte de efectuarea unui control la faţa locului, Comisia înştiinţează statul membru respectiv, în scopul obţinerii ajutorului necesar. În cazul în care Comisia efectuează controale la faţa locului fără preaviz, acestea sunt reglementate de acordurile realizate în conformitate cu dispoziţiile Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002. Funcţionarii sau agenţii statului membru vizat pot participa la aceste controale.

Comisia poate solicita statului membru respectiv efectuarea unui control la faţa locului pentru verificarea corectitudinii cererilor de plată. Funcţionarii sau agenţii Comisiei pot participa la aceste controale şi sunt obligaţi s-o facă, la cererea statului membru vizat.

Comisia se asigură că toate controalele pe care le efectuează se desfăşoară în mod coordonat, astfel încât să se evite repetarea controalelor pe aceeaşi temă, în aceeaşi perioadă. Statul membru vizat şi Comisia procedează imediat la un schimb de informaţii relevante privind rezultatele controalelor efectuate.

(6)   În cazul unui ajutor comunitar acordat unor întreprinderi sau organisme publice sau private direct interesate, măsurile de control sunt puse în aplicare de Comisie în colaborare cu statele membre, după caz.

(7)   Organismele şi autorităţile responsabile şi întreprinderile sau organisme publice sau private direct interesate păstrează la dispoziţia Comisiei toate documentele justificative referitoare la cheltuielile aferente proiectelor, pe o perioadă de cinci ani de la ultima plată aferentă proiectului.

Articolul 13

Reducerea, suspendarea şi anularea ajutorului

(1)   Dacă rezultă că punerea în aplicare a unei operaţiuni nu justifică, total sau parţial, ajutorul financiar alocat acesteia, Comisia efectuează o verificare adecvată a cazului respectiv, solicitând în special statului membru sau autorităţilor sau organismelor desemnate de acesta cu punerea în aplicare a operaţiunii, să îi prezinte observaţiile într-o anumită perioadă de timp.

(2)   După verificarea menţionată la alineatul (1), Comisia poate reduce, suspenda sau anula ajutorul acordat operaţiunii respective dacă verificarea indică nereguli sau nerespectarea uneia din condiţiile stabilite în decizia de acordare a ajutorului, în special orice schimbare semnificativă care afectează natura sau condiţiile de punere în aplicare a proiectului pentru care nu s-a solicitat aprobarea Comisiei.

Cumulările nejustificate atrag după sine recuperarea sumelor plătite nejustificat.

(3)   Cu excepţia cazurilor temeinic justificate faţă de Comisie, ajutoarele acordate pentru proiecte care nu au fost începute în termen de doi ani de la data prevăzută pentru demararea acestora, indicată în decizia de acordare a asistenţei, sunt anulate de către Comisie.

(4)   Orice sumă care dă naştere dreptului de restituire pentru plata nejustificată se restituie Comisiei.

(5)   În cazul în care, după zece ani de la atribuirea asistenţei financiare, operaţiunea în cauză nu este finalizată, Comisia poate solicita rambursarea asistenţei financiare acordate, respectând în mod corespunzător principiul proporţionalităţii, luând în considerare toţi factorii relevanţi.

Articolul 14

Coordonarea

Comisia răspunde pentru coordonarea şi coerenţa între proiectele şi programele menţionate la articolul 5 alineatul (1), puse în aplicare în temeiul prezentului regulament, şi proiectele puse în aplicare cu ajutorul contribuţiilor de la bugetul comunitar, Banca Europeană de Investiţii, Fondul European de Investiţii şi alte instrumente financiare comunitare.

Articolul 15

Analiză, monitorizare şi evaluare

(1)   Statele membre şi Comisia se asigură că punerea în aplicare a proiectelor în temeiul prezentului regulament este supusă unei monitorizări şi unei evaluări eficace. Proiectele pot fi adaptate în funcţie de rezultatele monitorizării şi evaluării.

(2)   Pentru a asigura utilizarea eficientă a ajutorului comunitar, Comisia şi statele membre în cauză monitorizează evoluţia proiectelor în mod sistematic, în colaborare cu Banca Europeană de Investiţii sau alte organisme adecvate, după caz.

(3)   După primirea cererii de ajutor şi înainte de a o aproba, Comisia efectuează o analiză pentru a evalua conformitatea proiectului cu condiţiile şi criteriile prevăzute la articolele 4 şi 6. După caz, Comisia invită Banca Europeană de Investiţii sau alte organisme adecvate să participe la această analiză.

(4)   Comisia şi statele membre evaluează modul de realizare a proiectelor şi a programelor, precum şi impactul punerii în aplicare a acestora, pentru a constata dacă obiectivele iniţiale pot fi sau au fost atinse. Această evaluare include, între altele, impactul proiectelor asupra mediului, având în vedere legislaţia comunitară în vigoare. De asemenea, după consultarea statului membru în cauză, Comisia poate solicita beneficiarului să prezinte o evaluare specifică a proiectelor sau grupurilor de proiecte finanţate în conformitate cu prezentul regulament sau să furnizeze informaţiile şi asistenţa necesare evaluării acestor proiecte.

(5)   Monitorizarea se efectuează, după caz, pe baza unor indicatori fizici şi financiari. Indicatorii se referă la caracterul specific al proiectului şi la obiectivele acestuia. Ei sunt structuraţi astfel încât să indice următoarele:

| (a) | stadiul de desfăşurare a proiectului în raport cu planul şi cu obiectivele operaţionale stabilite iniţial; |
| --- | --- |

(a)

stadiul de desfăşurare a proiectului în raport cu planul şi cu obiectivele operaţionale stabilite iniţial;

| (b) | progresul realizat în ceea ce priveşte gestionarea şi problemele aferente. |
| --- | --- |

(b)

progresul realizat în ceea ce priveşte gestionarea şi problemele aferente.

(6)   La examinarea cererilor de ajutor individuale, Comisia ţine seama de constatările analizelor şi ale evaluărilor efectuate în conformitate cu prezentul articol.

(7)   Procedurile de evaluare şi de monitorizare prevăzute la alineatele (4) şi (5) se stabilesc prin deciziile de aprobare a proiectelor şi/sau în prevederile contractuale referitoare la ajutorul financiar.

Articolul 16

Informare şi publicitate

(1)   Comisia prezintă Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic şi Social European şi Comitetului Regiunilor, spre analiză, un raport anual privind activităţile efectuate în temeiul prezentului regulament. Acest raport cuprinde o evaluare a rezultatelor obţinute cu ajutor comunitar, în diverse domenii de aplicare, în raport cu obiectivele iniţiale, precum şi un capitol referitor la conţinutul şi punerea în aplicare a programelor multianuale curente, având în vedere în special revizuirile prevăzute la articolul 5 alineatul (4) al doilea paragraf.

(2)   Beneficiarii se asigură că ajutorul acordat conform prezentului regulament se bucură de o publicitate corespunzătoare, în scopul informării publicului cu privire la rolul jucat de Comunitate în punerea în aplicare a proiectelor.

Aceştia consultă Comisia cu privire la modalitatea de realizare a acestei cerinţe.

Articolul 17

Punerea în aplicare

Comisia răspunde pentru punerea în aplicare a prezentului regulament.

Articolul 18

Procedura comitetului

(1)   Comisia este asistată de un comitet (denumit in continuare „comitet”).

Banca Europeană de Investiţii desemnează un reprezentant în comitet, care nu participă la vot.

(2)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 şi 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispoziţiile articolului 8 din aceasta.

Termenul prevăzut la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabileşte la trei luni.

Articolul 19

Finanţare

Cadrul financiar pentru punerea în aplicare a prezentului regulament pentru perioada 2000-2006 este de 4 874 880 000 EUR.

Alocările anuale sunt autorizate de autoritatea bugetară în limitele previziunilor financiare.

Alocarea fondurilor depinde de nivelul calitativ şi cantitativ al punerii în aplicare.

Articolul 20

Clauza de revizuire

Până la sfârşitul anului 2006, Comisia prezintă Parlamentului European şi Consiliului un raport global privind experienţa dobândită din funcţionarea mecanismelor prevăzute de prezentul regulament pentru acordarea de ajutor comunitar, în special mecanismele şi dispoziţiile stabilite la articolul 3.

Parlamentul European şi Consiliul, hotărând în conformitate cu procedura stabilită la articolul 156 primul paragraf din tratat, hotărăsc dacă şi în ce condiţii măsurile prevăzute de prezentul regulament se menţin sau se modifică după sfârşitul perioadei menţionate la articolul 19.

Articolul 21

Abrogare

Regulamentul (CE) nr. 2236/95 se abrogă.

Trimiterile la regulamentul abrogat se interpretează ca trimiteri la prezentul regulament şi se citesc în conformitate cu tabelul de corespondenţă din anexa III.

Articolul 22

Intrarea în vigoare

Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii
  Europene.

Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale şi se aplică direct în toate statele membre.

Adoptat la Bruxelles, 30 noiembrie 2009

Pentru Parlamentul European

Preşedintele

J. BUSEK

Pentru Consiliu

Preşedintele

B. ASK

---

(1)  Avizul din 10 iunie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

1

(2)  Avizul Parlamentului European din 24 noiembrie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) şi Decizia Consiliului din 26 noiembrie 2009.

2

(3)  JO L 228, 23.9.1995, p. 1.

3

(4)  A se vedea anexa II.

4

(5)  JO C 172, 18.6.1999, p. 1.

5

(6)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23.

6

(7)  JO L 162, 22.6.2007, p. 1.

7

(8)  JO L 228, 9.9.1996, p. 1.

8

(9)  JO L 183, 11.7.1997, p. 12.

9

(10)  JO L 248, 16.9.2002, p. 1.

10

(11)  JO L 175, 5.7.1985, p. 40.

11

---

ANEXA I

Normele de punere în aplicare menţionate la articolul 3 alineatul (1) litera (e)

1.   Condiţii privind contribuţia comunitară la capitalul de risc

Cererile de ajutor financiar prezentate în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (e) din prezentul regulament cuprind următoarele informaţii, care satisfac cerinţele comitetului menţionat la articolul 18 alineatul (1) şi pe baza cărora se iau deciziile de acordare a ajutorului:

| — | un memorandum informativ cuprinzând principalele dispoziţii ale statutului fondului, inclusiv structura sa juridică şi organizatorică; |
| --- | --- |

—

un memorandum informativ cuprinzând principalele dispoziţii ale statutului fondului, inclusiv structura sa juridică şi organizatorică;

| — | principii directoare detaliate privind investiţiile, inclusiv informaţii privind proiectele ţintă; |
| --- | --- |

—

principii directoare detaliate privind investiţiile, inclusiv informaţii privind proiectele ţintă;

| — | informaţii privind implicarea investitorilor privaţi; |
| --- | --- |

—

informaţii privind implicarea investitorilor privaţi;

| — | informaţii privind aria de acoperire geografică; |
| --- | --- |

—

informaţii privind aria de acoperire geografică;

| — | informaţii privind viabilitatea financiară a fondului; |
| --- | --- |

—

informaţii privind viabilitatea financiară a fondului;

| — | informaţii privind drepturile investitorilor de a lua măsuri reparatorii, în cazul în care angajamentele luate faţă de ei nu sunt respectate de către fond; |
| --- | --- |

—

informaţii privind drepturile investitorilor de a lua măsuri reparatorii, în cazul în care angajamentele luate faţă de ei nu sunt respectate de către fond;

| — | informaţii privind condiţiile de ieşire din fond şi dispoziţiile de încetare a acestuia; şi |
| --- | --- |

—

informaţii privind condiţiile de ieşire din fond şi dispoziţiile de încetare a acestuia; şi

| — | drepturile de reprezentare în comitetele investitorilor. |
| --- | --- |

—

drepturile de reprezentare în comitetele investitorilor.

Înainte de adoptarea deciziei de acordare a ajutorului, fondul de investiţie intermediar sau o altă instituţie financiară comparabilă trebuie să se angajeze să investească o sumă echivalentă cu cel puţin de două ori şi jumătate valoarea contribuţiei comunitare în proiecte identificate în prealabil ca fiind de interes comun, în conformitate cu articolul 155 alineatul (1) primul paragraf prima liniuţă din tratat.

În principiu, ajutorul comunitar pentru fonduri de investiţii sau întreprinderi financiare comparabile, în cazul în care îmbracă forma unei participări la capitalul de risc, se acordă numai în cazul în care contribuţia comunitară are un rang egal, în termeni de risc, cu cea a celorlalţi investitori ai fondului.

Fondurile de investiţii sau întreprinderile financiare comparabile beneficiare trebuie să respecte principiile bunei gestiuni financiare.

2.   Limitele de intervenţie şi plafonul investiţiilor

Contribuţiile în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (e) nu depăşesc 1 % din cuantumul total pentru perioada menţionată la articolul 19. Cu toate acestea, acest plafon poate fi majorat, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (e) menţionat anterior.

Ajutorul comunitar în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (e) nu poate depăşi 20 % din capitalul total al unui fond de investiţii sau al unei întreprinderi financiare comparabile.

3.   Gestionarea contribuţiei comunitare

Gestionarea contribuţiei comunitare este asigurată de Fondul European de Investiţii (FEI). Norme de punere în aplicare a ajutorului comunitar în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (e), inclusiv monitorizarea şi controlul acestuia, se stabilesc în cadrul unui acord de cooperare între Comisie şi FEI, având în vedere dispoziţiile stabilite în prezenta anexă.

4.   Alte dispoziţii

Dispoziţiile referitoare la analiza, monitorizarea şi evaluarea prevăzute de prezentul regulament se aplică în totalitate articolului 3 alineatul (1) litera (e), inclusiv dispoziţiile privind condiţiile de acordare a ajutorului comunitar, controlul financiar şi reducerea, suspendarea şi anularea asistenţei. Aceasta se asigură, între altele, prin dispoziţii adecvate ale acordului de cooperare dintre Comisie şi FEI, precum şi prin acorduri adecvate cu fondurile de investiţii sau cu întreprinderi financiare comparabile, care stipulează controalele necesare la nivelul proiectelor individuale de interes comun. Se adoptă dispoziţii adecvate care să permită Curţii de Conturi să-şi exercite misiunea, în special pentru a verifica regularitatea plăţilor efectuate.

Plăţile în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (e) sunt reglementate de articolul 11 alineatul (7), sub rezerva articolului 11 alineatul (6). După terminarea perioadei de investiţie sau mai devreme, după caz, soldurile eventuale rezultate din rambursarea capitalului investit sau din repartizarea profiturilor şi a câştigurilor de capital şi din oricare alte distribuiri datorate investitorilor se restituie bugetului comunitar.

Toate deciziile de participare la capitalul de risc în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (e) sunt prezentate comitetului menţionat la articolul 18 alineatul (1).

Comisia raportează periodic comitetului menţionat cu privire la punerea în aplicare a participărilor la capitalul de risc menţionate la articolul 3 alineatul (1) litera (e).

Până la sfârşitul anului 2006, Comisia furnizează, în cadrul articolului 15, o evaluare a acţiunilor efectuate în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (e), în special cu privire la utilizarea acestuia, la efectele sale asupra punerii în aplicare a proiectelor de reţele transeuropene care beneficiază de finanţare, precum şi la participarea investitorilor privaţi la proiectele finanţate.

---

ANEXA II

Regulament abrogat şi lista modificărilor ulterioare

| Regulamentul (CE) nr. 2236/95 al Consiliului,
  (JO L 228, 23.9.1995, p. 1) | |
| --- | --- |
| Regulamentul (CE) nr. 1655/1999 al Parlamentului European şi al Consiliului,
  (JO L 197, 29.7.1999, p. 1) | |
| Regulamentul (CE) nr. 788/2004 al Parlamentului European şi al Consiliului,
  (JO L 138, 30.4.2004, p. 17) | numai articolul 1 |
| Regulamentul (CE) nr. 807/2004 al Parlamentului European şi al Consiliului,
  (JO L 143, 30.4.2004, p. 46) | |
| Regulamentul (CE) nr. 1159/2005 al Parlamentului European şi al Consiliului
  (JO L 191, 22.7.2005, p. 16) | |

Regulamentul (CE) nr. 2236/95 al Consiliului,

(JO L 228, 23.9.1995, p. 1)

Regulamentul (CE) nr. 1655/1999 al Parlamentului European şi al Consiliului,

(JO L 197, 29.7.1999, p. 1)

Regulamentul (CE) nr. 788/2004 al Parlamentului European şi al Consiliului,

(JO L 138, 30.4.2004, p. 17)

numai articolul 1

Regulamentul (CE) nr. 807/2004 al Parlamentului European şi al Consiliului,

(JO L 143, 30.4.2004, p. 46)

Regulamentul (CE) nr. 1159/2005 al Parlamentului European şi al Consiliului

(JO L 191, 22.7.2005, p. 16)

---

ANEXA III

Tabel de corespondenţă

| Regulamentul (CE) nr. 2236/95 | Prezentul regulament |
| --- | --- |
| Articolul 1 | Articolul 1 |
| Articolul 2 alineatul (1) | Articolul 2 |
| Articolul 4 alineatul (1) literele (a)–(e) | Articolul 3 alineatul (1) literele (a)–(e) |
| Articolul 4 alineatul (1) litera (f) | Articolul 3 alineatul (2) |
| Articolul 4 alineatul (2) | Articolul 3 alineatul (3) |
| Articolul 4 alineatul (3) | Articolul 3 alineatul (4) |
| Articolul 4 alineatul (4) | Articolul 3 alineatul (5) |
| Articolul 5 | Articolul 4 |
| Articolul 5a | Articolul 5 |
| Articolul 6 alineatul (1) | Articolul 6 alineatul (1) |
| Articolul 6 alineatul (1a) | Articolul 6 alineatul (2) |
| Articolul 6 alineatul (2) | Articolul 6 alineatul (3) |
| Articolul 6 alineatul (3) cuvintele introductive | Articolul 6 alineatul (4) cuvintele introductive |
| Articolul 6 alineatul (3) prima liniuţă | Articolul 6 alineatul (4) litera (a) |
| Articolul 6 alineatul (3) a doua liniuţă | Articolul 6 alineatul (4) litera (b) |
| Articolul 6 alineatul (3) a treia liniuţă | Articolul 6 alineatul (4) litera (c) |
| Articolul 6 alineatul (3) a patra liniuţă | Articolul 6 alineatul (4) litera (d) |
| Articolul 6 alineatul (3) a cincea liniuţă | Articolul 6 alineatul (4) litera (e) |
| Articolul 6 alineatul (4) | Articolul 6 alineatul (5) |
| Articolele 7 | Articolele 7 |
| Articolul 8 prima teză | Articolul 8 primul paragraf |
| Articolul 8 a doua teză | Articolul 8 al doilea paragraf |
| Articolul 9 alineatul (1) cuvintele introductive | Articolul 9 alineatul (1) cuvintele introductive |
| Articolul 9 alineatul (1) litera (a) cuvintele introductive | Articolul 9 alineatul (1) litera (a) cuvintele introductive |
| Articolul 9 alineatul (1) litera (a) prima liniuţă | Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (i) |
| Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a doua liniuţă | Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) |
| Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a treia liniuţă | Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (iii) |
| Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a patra liniuţă | Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) |
| Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a cincea liniuţă | Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (v) |
| Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a şasea liniuţă | Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (vi) |
| Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a şaptea liniuţă | Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (vii) |
| Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a opta liniuţă | Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (viii) |
| Articolul 9 alineatul (1) literele (b), (c) şi (d) | Articolul 9 alineatul (1) literele (b), (c) şi (d) |
| Articolul 9 alineatele (2) şi (3) | Articolul 9 alineatele (2) şi (3) |
| Articolele 10 şi 11 | Articolele 10 şi 11 |
| Articolul 12 alineatul (1) cuvintele introductive | Articolul 12 alineatul (1) cuvintele introductive |
| Articolul 12 alineatul (1) prima liniuţă | Articolul 12 alineatul (1) litera (a) |
| Articolul 12 alineatul (1) a doua liniuţă | Articolul 12 alineatul (1) litera (b) |
| Articolul 12 alineatul (1) a treia liniuţă | Articolul 12 alineatul (1) litera (c) |
| Articolul 12 alineatele (2)–(7) | Articolul 12 alineatele (2)–(7) |
| Articolul 13 alineatele (1) şi (2) | Articolul 13 alineatele (1) şi (2) |
| Articolul 13 alineatul (2a) | Articolul 13 alineatul (3) |
| Articolul 13 alineatul (3) | Articolul 13 alineatul (4) |
| Articolul 13 alineatul (4) | Articolul 13 alineatul (5) |
| Articolul 14 | Articolul 14 |
| Articolul 15 alineatele (1)–(4) | Articolul 15 alineatul (1)–(4) |
| Articolul 15 alineatul (5) cuvintele introductive | Articolul 15 alineatul (5) cuvintele introductive |
| Articolul 15 alineatul (5) prima liniuţă | Articolul 15 alineatul (5) litera (a) |
| Articolul 15 alineatul (5) a doua liniuţă | Articolul 15 alineatul (5) litera (b) |
| Articolul 15 alineatele (6) şi (7) | Articolul 15 alineatele (6) şi (7) |
| Articolul 16 alineatul (1) | Articolul 16 alineatul (1) |
| Articolul 16 alineatul (2) prima teză | Articolul 16 alineatul (2) primul paragraf |
| Articolul 16 alineatul (2) a doua teză | Articolul 16 alineatul (2) al doilea paragraf |
| Articolul 17 alineatul (1) | Articolul 17 |
| Articolul 17 alineatul (2) prima teză | Articolul 18 alineatul (1) primul paragraf |
| Articolul 17 alineatul (2) a doua teză | Articolul 18 alineatul (1) al doilea paragraf |
| Articolul 17 alineatul (3) | Articolul 18 alineatul (2) |
| Articolul 17 alineatul (4) | — |
| Articolul 18 | Articolul 19 |
| Articolul 19, prima teză | Articolul 20 primul paragraf |
| Articolul 19, a doua teză | Articolul 20 al doilea paragraf |
| — | Articolul 21 |
| Articolul 20 | Articolul 22 |
| Anexă | Anexa I |
| — | Anexa II |
| — | Anexa III |

Regulamentul (CE) nr. 2236/95

Prezentul regulament

Articolul 1

Articolul 1

Articolul 2 alineatul (1)

Articolul 2

Articolul 4 alineatul (1) literele (a)–(e)

Articolul 3 alineatul (1) literele (a)–(e)

Articolul 4 alineatul (1) litera (f)

Articolul 3 alineatul (2)

Articolul 4 alineatul (2)

Articolul 3 alineatul (3)

Articolul 4 alineatul (3)

Articolul 3 alineatul (4)

Articolul 4 alineatul (4)

Articolul 3 alineatul (5)

Articolul 5

Articolul 4

Articolul 5a

Articolul 5

Articolul 6 alineatul (1)

Articolul 6 alineatul (1)

Articolul 6 alineatul (1a)

Articolul 6 alineatul (2)

Articolul 6 alineatul (2)

Articolul 6 alineatul (3)

Articolul 6 alineatul (3) cuvintele introductive

Articolul 6 alineatul (4) cuvintele introductive

Articolul 6 alineatul (3) prima liniuţă

Articolul 6 alineatul (4) litera (a)

Articolul 6 alineatul (3) a doua liniuţă

Articolul 6 alineatul (4) litera (b)

Articolul 6 alineatul (3) a treia liniuţă

Articolul 6 alineatul (4) litera (c)

Articolul 6 alineatul (3) a patra liniuţă

Articolul 6 alineatul (4) litera (d)

Articolul 6 alineatul (3) a cincea liniuţă

Articolul 6 alineatul (4) litera (e)

Articolul 6 alineatul (4)

Articolul 6 alineatul (5)

Articolele 7

Articolele 7

Articolul 8 prima teză

Articolul 8 primul paragraf

Articolul 8 a doua teză

Articolul 8 al doilea paragraf

Articolul 9 alineatul (1) cuvintele introductive

Articolul 9 alineatul (1) cuvintele introductive

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) cuvintele introductive

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) cuvintele introductive

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) prima liniuţă

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (i)

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a doua liniuţă

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (ii)

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a treia liniuţă

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (iii)

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a patra liniuţă

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (iv)

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a cincea liniuţă

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (v)

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a şasea liniuţă

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (vi)

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a şaptea liniuţă

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (vii)

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) a opta liniuţă

Articolul 9 alineatul (1) litera (a) punctul (viii)

Articolul 9 alineatul (1) literele (b), (c) şi (d)

Articolul 9 alineatul (1) literele (b), (c) şi (d)

Articolul 9 alineatele (2) şi (3)

Articolul 9 alineatele (2) şi (3)

Articolele 10 şi 11

Articolele 10 şi 11

Articolul 12 alineatul (1) cuvintele introductive

Articolul 12 alineatul (1) cuvintele introductive

Articolul 12 alineatul (1) prima liniuţă

Articolul 12 alineatul (1) litera (a)

Articolul 12 alineatul (1) a doua liniuţă

Articolul 12 alineatul (1) litera (b)

Articolul 12 alineatul (1) a treia liniuţă

Articolul 12 alineatul (1) litera (c)

Articolul 12 alineatele (2)–(7)

Articolul 12 alineatele (2)–(7)

Articolul 13 alineatele (1) şi (2)

Articolul 13 alineatele (1) şi (2)

Articolul 13 alineatul (2a)

Articolul 13 alineatul (3)

Articolul 13 alineatul (3)

Articolul 13 alineatul (4)

Articolul 13 alineatul (4)

Articolul 13 alineatul (5)

Articolul 14

Articolul 14

Articolul 15 alineatele (1)–(4)

Articolul 15 alineatul (1)–(4)

Articolul 15 alineatul (5) cuvintele introductive

Articolul 15 alineatul (5) cuvintele introductive

Articolul 15 alineatul (5) prima liniuţă

Articolul 15 alineatul (5) litera (a)

Articolul 15 alineatul (5) a doua liniuţă

Articolul 15 alineatul (5) litera (b)

Articolul 15 alineatele (6) şi (7)

Articolul 15 alineatele (6) şi (7)

Articolul 16 alineatul (1)

Articolul 16 alineatul (1)

Articolul 16 alineatul (2) prima teză

Articolul 16 alineatul (2) primul paragraf

Articolul 16 alineatul (2) a doua teză

Articolul 16 alineatul (2) al doilea paragraf

Articolul 17 alineatul (1)

Articolul 17

Articolul 17 alineatul (2) prima teză

Articolul 18 alineatul (1) primul paragraf

Articolul 17 alineatul (2) a doua teză

Articolul 18 alineatul (1) al doilea paragraf

Articolul 17 alineatul (3)

Articolul 18 alineatul (2)

Articolul 17 alineatul (4)

—

Articolul 18

Articolul 19

Articolul 19, prima teză

Articolul 20 primul paragraf

Articolul 19, a doua teză

Articolul 20 al doilea paragraf

—

Articolul 21

Articolul 20

Articolul 22

Anexă

Anexa I

—

Anexa II

—

Anexa III

---

| 30.1.2010 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 27/33 |
| --- | --- | --- | --- |

30.1.2010

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 27/33

---

DIRECTIVA 2009/144/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI

din 30 noiembrie 2009

privind anumite componente şi caracteristici ale tractoarelor agricole şi forestiere pe roţi

(versiune codificată)

(Text cu relevanţă pentru SEE)

PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articol 95,

având în vedere propunerea Comisiei,

având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European (1),

hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),

întrucât:

| (1) | Directiva 89/173/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislaţiilor statelor membre cu privire la anumite componente şi caracteristici ale tractoarelor agricole şi forestiere pe roţi (3) a fost modificată de mai multe ori în mod substanţial (4). Este necesar, din motive de claritate şi de coerență, să se codifice directiva menţionată. |
| --- | --- |

(1)

Directiva 89/173/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislaţiilor statelor membre cu privire la anumite componente şi caracteristici ale tractoarelor agricole şi forestiere pe roţi (3) a fost modificată de mai multe ori în mod substanţial (4). Este necesar, din motive de claritate şi de coerență, să se codifice directiva menţionată.

| (2) | Directiva 89/173/CEE este una dintre directivele individuale în legătură cu sistemul de omologare CE de tip prevăzut de Directiva 74/150/CEE a Consiliului înlocuită prin Directiva 2003/37/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 mai 2003 privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora şi a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate (5) şi stabileşte cerinţe tehnice cu privire la proiectarea şi construcţia tractoarelor agricole sau forestiere pe roţi în ceea ce priveşte anumite componente şi caracteristici. Cerinţele tehnice respective vizează apropierea legislaţiilor statelor membre astfel încât procedura de omologare CE de tip prevăzută de Directiva 2003/37/CE să poată fi aplicată pentru fiecare tip de tractor. Prin urmare, dispoziţiile Directivei 2003/37/CE privind tractoarele agricole sau forestiere, remorcile acestora şi echipamentul remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate, se aplică prezentei directive. |
| --- | --- |

(2)

Directiva 89/173/CEE este una dintre directivele individuale în legătură cu sistemul de omologare CE de tip prevăzut de Directiva 74/150/CEE a Consiliului înlocuită prin Directiva 2003/37/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 mai 2003 privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora şi a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate (5) şi stabileşte cerinţe tehnice cu privire la proiectarea şi construcţia tractoarelor agricole sau forestiere pe roţi în ceea ce priveşte anumite componente şi caracteristici. Cerinţele tehnice respective vizează apropierea legislaţiilor statelor membre astfel încât procedura de omologare CE de tip prevăzută de Directiva 2003/37/CE să poată fi aplicată pentru fiecare tip de tractor. Prin urmare, dispoziţiile Directivei 2003/37/CE privind tractoarele agricole sau forestiere, remorcile acestora şi echipamentul remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate, se aplică prezentei directive.

| (3) | Cerinţele tehnice pe care trebuie să le îndeplinească tractoarele, conform legislaţiilor interne, privesc, între altele, dimensiunile şi masele, regulatoarele de turaţie, protecţia componentelor de acţionare, a părţilor proeminente şi a roţilor, comanda frânelor pentru vehiculele remorcate, parbrizele şi alte geamuri, cuplarea mecanică dintre tractor şi vehiculul remorcat, precum şi amplasarea şi metodele de fixare a plăcuţelor regulamentare şi a marcajelor pe corpul tractorului. |
| --- | --- |

(3)

Cerinţele tehnice pe care trebuie să le îndeplinească tractoarele, conform legislaţiilor interne, privesc, între altele, dimensiunile şi masele, regulatoarele de turaţie, protecţia componentelor de acţionare, a părţilor proeminente şi a roţilor, comanda frânelor pentru vehiculele remorcate, parbrizele şi alte geamuri, cuplarea mecanică dintre tractor şi vehiculul remorcat, precum şi amplasarea şi metodele de fixare a plăcuţelor regulamentare şi a marcajelor pe corpul tractorului.

| (4) | Este necesar să se ţină cont de anumite cerinţele tehnice adoptate de Comisia Economică pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (UNECE) în regulamentele sale corespunzătoare anexate la Acordul UNECE privind adoptarea cerinţelor tehnice uniforme aplicabile vehiculelor pe roţi, echipamentelor şi pieselor care pot fi montate sau folosite la un vehicul pe roţi şi de condiţiile de recunoaştere reciprocă a omologărilor efectuate în conformitate cu aceste cerinţe (6). |
| --- | --- |

(4)

Este necesar să se ţină cont de anumite cerinţele tehnice adoptate de Comisia Economică pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (UNECE) în regulamentele sale corespunzătoare anexate la Acordul UNECE privind adoptarea cerinţelor tehnice uniforme aplicabile vehiculelor pe roţi, echipamentelor şi pieselor care pot fi montate sau folosite la un vehicul pe roţi şi de condiţiile de recunoaştere reciprocă a omologărilor efectuate în conformitate cu aceste cerinţe (6).

| (5) | Prezenta directivă nu aduce atingere obligaţiilor statelor membre privind termenele de transpunere în dreptul intern şi de aplicare a directivelor prevăzute în anexa VII, partea B, |
| --- | --- |

(5)

Prezenta directivă nu aduce atingere obligaţiilor statelor membre privind termenele de transpunere în dreptul intern şi de aplicare a directivelor prevăzute în anexa VII, partea B,

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

Articolul 1

(1)   În sensul prezentei directive, se înţelege prin „tractor” (agricol sau forestier) orice autovehicul cu roţi sau şenile şi care are cel puţin două axe, a cărui funcţie principală constă în mod esenţial în forţa sa de tracţiune şi care este special conceput pentru tractarea, împingerea, purtarea sau acţionarea anumitor utilaje, maşini sau remorci destinate să fie folosite în exploatarea agricolă sau forestieră. Acesta poate fi amenajat pentru a transporta o încărcătură şi însoţitori.

(2)   Prezenta directivă se aplică numai tractoarelor definite la alineatul (1), montate pe pneuri şi care au o viteză maximă prin construcţie cuprinsă între 6 şi 40 km/h.

Articolul 2

(1)   În ceea ce privește tractoarele care îndeplinesc cerințele prevăzute în prezenta directivă, statele membre nu pot, din motive legate de obiectul prezentei directive:

| (a) | să refuze acordarea omologării CE de tip sau a omologării naționale de tip; |
| --- | --- |

(a)

să refuze acordarea omologării CE de tip sau a omologării naționale de tip;

| (b) | să refuze înmatricularea sau să interzică vânzarea, punerea în circulație sau utilizarea unui astfel de tractor. |
| --- | --- |

(b)

să refuze înmatricularea sau să interzică vânzarea, punerea în circulație sau utilizarea unui astfel de tractor.

Prin derogare de la dispoziţiile primului paragraf referitor la utilizarea tractorului, statele membre pot aplica în continuare, din motive legate de masa remorcabilă sau masele remorcabile, propriile dispoziţii de drept intern, care să reflecte, în special, cerinţele specifice legate de natura reliefului solului pe teritoriul naţional, în limitele masei remorcabile indicate în lista de la punctul 2.2 din anexa I, în măsura în care aceasta nu implică modificări ale tractorului sau o omologare naţională de tip suplimentară.

(2)   În ceea ce privește tractoarele care nu îndeplinesc cerințele prevăzute în prezenta directivă și, din motive legate de obiectul prezentei directive, statele membre:

| (a) | nu acordă omologarea CE de tip; |
| --- | --- |

(a)

nu acordă omologarea CE de tip;

| (b) | pot refuza acordarea omologării naționale de tip; |
| --- | --- |

(b)

pot refuza acordarea omologării naționale de tip;

(3)   În ceea ce privește tractoarele noi care nu îndeplinesc cerințele prevăzute în prezenta directivă și din motive legate de obiectul prezentei directive, statele membre:

| (a) | consideră că certificatele de conformitate care însoțesc tractoarele noi în conformitate cu dispozițiile Directivei 2003/37/CE nu mai sunt valabile în sensul articolului 7 alineatul (1) din respectiva directivă; |
| --- | --- |

(a)

consideră că certificatele de conformitate care însoțesc tractoarele noi în conformitate cu dispozițiile Directivei 2003/37/CE nu mai sunt valabile în sensul articolului 7 alineatul (1) din respectiva directivă;

| (b) | pot refuza înmatricularea, vânzarea sau intrarea în circulație a respectivelor tractoare noi. |
| --- | --- |

(b)

pot refuza înmatricularea, vânzarea sau intrarea în circulație a respectivelor tractoare noi.

Articolul 3

(1)   Statele membre acordă omologare CE de tip pentru componente pentru orice tip de parbriz sau alte geamuri de sticlă şi/sau cuplaje mecanice care îndeplinesc cerinţele de construcţie şi cerinţele de testare stabilite în anexele III şi/sau IV.

(2)   Statul membru care a acordat omologarea CE de tip pentru componente ia măsurile necesare pentru a verifica, în măsura în care este necesar şi, atunci când este necesar, împreună cu autorităţile competente din alte state membre, dacă modelele produse sunt conforme cu tipul omologat. Astfel de verificări se limitează la verificări prin sondaj.

Articolul 4

Pentru fiecare tip de parbriz sau alte geamuri sau tip de cuplaj mecanic omologate în conformitate cu articolul 3, statele membre eliberează constructorului tractorului, parbrizului sau dispozitivului de cuplare mecanică sau reprezentantului său autorizat o marcă de omologare CE de tip pentru componente conform exemplelor prezentate în anexa III sau în anexa IV.

Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a preveni folosirea mărcilor care pot produce confuzii între tipul de echipament pentru care s-a acordat omologare CE de tip pentru componente în conformitate cu articolul 3 şi echipamentele de alte tipuri.

Articolul 5

Statele membre nu pot interzice introducerea pe piaţă a parbrizelor sau a altor geamuri de sticlă sau a cuplajelor mecanice din motive legate de construcţia lor, în cazul în care acestea poartă marca omologării CE de tip pentru componente.

Cu toate acestea, un stat membru poate interzice introducerea pe piaţă a parbrizelor sau a altor geamuri de sticlă sau a cuplajelor mecanice care poartă marca omologării CE de tip pentru componente în cazul în care acestea nu corespund tipului omologat.

Statul membru în cauză informează celelalte state membre şi Comisia cu privire la măsurile luate, specificând motivele deciziei sale.

Articolul 6

În termen de o lună, autorităţile competente din fiecare stat membru trimit autorităţilor competente din celelalte state membre o copie a certificatelor de omologare de tip pentru componente, după modelele prezentate în anexa III sau în anexa IV, completate pentru fiecare tip de parbriz sau de geam de sticlă sau cuplaj mecanic pentru care se aprobă sau se refuză omologarea.

Articolul 7

(1)   Atunci când statul membru care a acordat o omologare CE de tip pentru componente constată că un număr de parbrize sau de geamuri de sticlă sau cuplaje mecanice care poartă aceeaşi marcă de omologare CE de tip pentru componente nu sunt conforme cu tipul pe care l-a omologat, acesta ia măsurile necesare pentru a se asigura că modelele produse sunt conforme cu tipul omologat.

Autorităţile competente ale statului membru respectiv informează autorităţile din celelalte state membre despre măsurile luate, care pot include retragerea omologării CE de tip pentru componente, dacă este necesar, în cazul în care nerespectarea conformităţii este gravă şi repetată.

Autorităţile menţionate iau aceleaşi măsuri în cazul în care sunt informate de către autorităţile competente ale altui stat membru despre o astfel de nerespectare a conformității.

(2)   În termen de o lună de la retragerea omologării CE de tip pentru componente, autorităţile competente ale statelor membre se informează reciproc cu privire la această retragere şi la motivele luării acestei măsuri.

Articolul 8

Orice decizie luată în temeiul dispoziţiilor adoptate în vederea punerii în aplicare a prezentei directive, în sensul refuzului sau retragerii omologării CE de tip pentru componente pentru parbrize sau cuplaje mecanice sau al interzicerii introducerii pe piaţă sau utilizării acestora, trebuie să prevadă în detaliu motivele pe care se întemeiază.

Astfel de decizii se notifică părţii în cauză care, simultan, este informată şi despre căile de atac şi termenele de introducere a acestora care îi sunt disponibile în temeiul legislaţiilor naționale în vigoare în statele membre.

Articolul 9

Modificările necesare pentru adaptarea cerinţelor din anexele I – VI la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura menţionată la articolul 20 alineatul (3) din Directiva 2003/37/CE.

Articolul 10

Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziţii de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

Articolul 11

Directiva 89/173/CEE astfel cum a fost modificată prin actele menţionate în anexa VII, partea A, se abrogă, fără a aduce atingere obligaţiilor statelor membre în ceea ce priveşte termenele de transpunere în dreptul intern şi de aplicare a directivelor menţionate în anexa VII, partea B.

Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă şi se citesc în conformitate cu tabelul de corespondenţă din anexa VIII.

Articolul 12

Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Se aplică de la 1 iunie 2010.

Articolul 13

Prezenta directivă se adresează statelor membre.

Adoptată la Bruxelles, 30 noiembrie 2009

Pentru Parlamentul European

Preşedintele

J. BUZEK

Pentru Consiliu

Preşedintele

B. ASK

---

(1)  JO C 182, 4.8.2009, p. 76.

1

(2)  Avizul Parlamentului European din 24 martie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial)şi Decizia Consiliului din 26 noiembrie 2009.

2

(3)  JO L 67, 10.3.1989, p. 1.

3

(4)  A se vedea anexa VII, partea A.

4

(5)  JO L 171, 9.7.2003, p. 1.

5

(6)  Publicat ca anexa I la Decizia 97/836/CE (JO L 346, 17.12.1997, p. 78).

6

---

LISTA ANEXELOR

| ANEXA I: | Dimensiuni şi mase remorcabile |
| --- | --- |
| Apendice: | Anexă la certificatul de omologare CE de tip |
| ANEXA II: | Regulator de turaţie şi protecţia componentelor de acţionare, a părţilor proeminente şi a roţilor |
| Apendice: | Anexă la certificatul de omologare CE de tip |
| ANEXA III A: | Parbrize şi alte geamuri – cerinţe privind echipamentele, definiţii, cerere pentru obţinerea omologării de tip pentru componente, omologare de tip pentru componente, marcaje, specificaţii generale, testări şi conformitatea producţiei |
| Apendice: | Exemple de mărci de omologare de tip pentru componente |
| ANEXA III B: | Comunicare cu privire la omologarea CE de tip pentru componente, refuzul omologării CE de tip pentru componente, prelungirea perioadei de valabilitate a omologării CE de tip pentru componente şi retragerea omologării de tip pentru componente |
| Apendice 1: | Parbrize din sticlă de securitate monostrat |
| Apendice 2: | Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat, altele decât parbrizele |
| Apendice 3: | Parbrize din sticlă de securitate multistrat |
| Apendice 4: | Geamuri din sticlă de securitate multistrat, altele decât parbrizele |
| Apendice 5: | Parbrize cu acoperire din plastic multistrat |
| Apendice 6: | Geamuri cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele |
| Apendice 7: | Unităţi cu vitraj dublu |
| Apendice 8: | Conţinutul listei de parbrize |
| ANEXA III C: | Condiţii generale de testare |
| ANEXA III D: | Parbrize din sticlă de securitate monostrat |
| ANEXA III E: | Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat, altele decât parbrizele |
| ANEXA III F: | Parbrize din sticlă de securitate multistrat obişnuită |
| ANEXA III G: | Geamuri din sticlă de securitate multistrat, altele decât parbrizele |
| ANEXA III H: | Parbrize din sticlă de securitate multistrat tratată |
| ANEXA III I: | Geamuri din sticlă de securitate cu acoperire din plastic la interior |
| ANEXA III J: | Parbrize cu acoperire din plastic multistrat |
| ANEXA III K: | Geamuri cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele |
| ANEXA III L: | Unităţi cu vitraj dublu |
| ANEXA III M: | Gruparea parbrizelor pentru testări în vederea omologării de tip pentru componente |
| ANEXA III N: | Măsurarea înălţimilor segmentului şi poziţia punctelor de impact |
| ANEXA III O: | Verificarea conformităţii producţiei |
| ANEXA III P: | Anexă la certificatul de omologare CE de tip |
| ANEXA IV: | Cuplaje mecanice între tractor şi vehiculul remorcat şi sarcina verticală în punctul de cuplare |
| Apendice 1: | Desenele componentelor cuplajului mecanic |
| Apendice 2: | Metoda de încercare dinamică |
| Apendice 3: | Metoda de încercare statică |
| Apendice 4: | Marca de omologare de tip pentru componente |
| Apendice 5: | Model de certificat de omologare CE de tip pentru componente |
| Apendice 6: | Condiţiile de acordare a omologării CE de tip |
| Apendice 7: | Anexă la certificatul de omologare CE de tip |
| ANEXA V: | Amplasarea şi metoda de fixare a plăcuţelor şi inscripţiilor regulamentare pe corpul tractorului |
| Apendice: | Anexă la certificatul de omologare CE de tip |
| ANEXA VI: | Comanda frânelor vehiculelor remorcate şi cuplarea sistemului de frânare între tractor şi vehiculele remorcate |
| Apendice: | Anexă la certificatul de omologare CE de tip |
| ANEXA VII: | Partea A: Directiva abrogată şi lista modificărilor ulterioare |
| Partea B: Termene de transpunere în dreptul intern şi de aplicare |
| ANEXA VIII: | Tabel de Corespondenţă |

ANEXA I:

Dimensiuni şi mase remorcabile

Apendice:

Anexă la certificatul de omologare CE de tip

ANEXA II:

Regulator de turaţie şi protecţia componentelor de acţionare, a părţilor proeminente şi a roţilor

Apendice:

Anexă la certificatul de omologare CE de tip

ANEXA III A:

Parbrize şi alte geamuri – cerinţe privind echipamentele, definiţii, cerere pentru obţinerea omologării de tip pentru componente, omologare de tip pentru componente, marcaje, specificaţii generale, testări şi conformitatea producţiei

Apendice:

Exemple de mărci de omologare de tip pentru componente

ANEXA III B:

Comunicare cu privire la omologarea CE de tip pentru componente, refuzul omologării CE de tip pentru componente, prelungirea perioadei de valabilitate a omologării CE de tip pentru componente şi retragerea omologării de tip pentru componente

Apendice 1:

Parbrize din sticlă de securitate monostrat

Apendice 2:

Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat, altele decât parbrizele

Apendice 3:

Parbrize din sticlă de securitate multistrat

Apendice 4:

Geamuri din sticlă de securitate multistrat, altele decât parbrizele

Apendice 5:

Parbrize cu acoperire din plastic multistrat

Apendice 6:

Geamuri cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele

Apendice 7:

Unităţi cu vitraj dublu

Apendice 8:

Conţinutul listei de parbrize

ANEXA III C:

Condiţii generale de testare

ANEXA III D:

Parbrize din sticlă de securitate monostrat

ANEXA III E:

Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat, altele decât parbrizele

ANEXA III F:

Parbrize din sticlă de securitate multistrat obişnuită

ANEXA III G:

Geamuri din sticlă de securitate multistrat, altele decât parbrizele

ANEXA III H:

Parbrize din sticlă de securitate multistrat tratată

ANEXA III I:

Geamuri din sticlă de securitate cu acoperire din plastic la interior

ANEXA III J:

Parbrize cu acoperire din plastic multistrat

ANEXA III K:

Geamuri cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele

ANEXA III L:

Unităţi cu vitraj dublu

ANEXA III M:

Gruparea parbrizelor pentru testări în vederea omologării de tip pentru componente

ANEXA III N:

Măsurarea înălţimilor segmentului şi poziţia punctelor de impact

ANEXA III O:

Verificarea conformităţii producţiei

ANEXA III P:

Anexă la certificatul de omologare CE de tip

ANEXA IV:

Cuplaje mecanice între tractor şi vehiculul remorcat şi sarcina verticală în punctul de cuplare

Apendice 1:

Desenele componentelor cuplajului mecanic

Apendice 2:

Metoda de încercare dinamică

Apendice 3:

Metoda de încercare statică

Apendice 4:

Marca de omologare de tip pentru componente

Apendice 5:

Model de certificat de omologare CE de tip pentru componente

Apendice 6:

Condiţiile de acordare a omologării CE de tip

Apendice 7:

Anexă la certificatul de omologare CE de tip

ANEXA V:

Amplasarea şi metoda de fixare a plăcuţelor şi inscripţiilor regulamentare pe corpul tractorului

Apendice:

Anexă la certificatul de omologare CE de tip

ANEXA VI:

Comanda frânelor vehiculelor remorcate şi cuplarea sistemului de frânare între tractor şi vehiculele remorcate

Apendice:

Anexă la certificatul de omologare CE de tip

ANEXA VII:

Partea A: Directiva abrogată şi lista modificărilor ulterioare

Partea B: Termene de transpunere în dreptul intern şi de aplicare

ANEXA VIII:

Tabel de Corespondenţă

ANEXA I

Dimensiuni şi mase remorcabile

1.   DEFINIŢII

1.1.   „Lungime” înseamnă

| — | lungimea tractorului măsurată între planurile verticale în unghi drept faţă de axa longitudinală a tractorului şi care trec prin punctele extreme ale acestuia, dar excluzând:






  — | toate oglinzile retrovizoare; |
| --- | --- | --- |

—

lungimea tractorului măsurată între planurile verticale în unghi drept faţă de axa longitudinală a tractorului şi care trec prin punctele extreme ale acestuia, dar excluzând:

—

toate oglinzile retrovizoare;

| — | toate manivelele de demarare; |
| --- | --- |

—

toate manivelele de demarare;

| — | toate lămpile de poziţie frontale sau laterale. |
| --- | --- |

—

toate lămpile de poziţie frontale sau laterale.

1.2.   „Lăţime” înseamnă

| — | lăţimea tractorului măsurată între planurile verticale paralele cu axa longitudinală a tractorului şi care trec prin punctele extreme ale acestuia, dar excluzând:






  — | orice oglinzi retrovizoare; |
| --- | --- | --- |

—

lăţimea tractorului măsurată între planurile verticale paralele cu axa longitudinală a tractorului şi care trec prin punctele extreme ale acestuia, dar excluzând:

—

orice oglinzi retrovizoare;

| — | orice indicatoare de direcţie; |
| --- | --- |

—

orice indicatoare de direcţie;

| — | orice lămpi de poziţie din faţă, spate sau lateral; orice lămpi de staţionare; |
| --- | --- |

—

orice lămpi de poziţie din faţă, spate sau lateral; orice lămpi de staţionare;

| — | orice deformare a pneurilor cauzată de greutatea tractorului; |
| --- | --- |

—

orice deformare a pneurilor cauzată de greutatea tractorului;

| — | orice componente rabatabile, precum treapta rabatabilă a scării sau apărătoarele de noroi flexibile. |
| --- | --- |

—

orice componente rabatabile, precum treapta rabatabilă a scării sau apărătoarele de noroi flexibile.

1.3.   „Înălţime” înseamnă

| — | distanţa verticală dintre sol şi punctul tractorului aflat la cea mai mare distanţă de sol, exclusiv antena. La stabilirea înălţimii, tractorul trebuie: - să fie echipat cu pneuri noi, cu cea mai mare rază de rulare specificată de către constructor. |
| --- | --- |

—

distanţa verticală dintre sol şi punctul tractorului aflat la cea mai mare distanţă de sol, exclusiv antena. La stabilirea înălţimii, tractorul trebuie: - să fie echipat cu pneuri noi, cu cea mai mare rază de rulare specificată de către constructor.

1.4.   „Masa remorcabilă admisă” înseamnă

| — | masa pe care un tractor o poate remorca. De exemplu, poate fi formată din una sau mai multe remorci sau alte utilaje agricole sau forestiere care se remorchează. Se face o distincţie între masa remorcabilă admisă din punct de vedere tehnic, indicată de către constructor, şi masa remorcabilă autorizată specificată la punctul 2.2 de mai jos. |
| --- | --- |

—

masa pe care un tractor o poate remorca. De exemplu, poate fi formată din una sau mai multe remorci sau alte utilaje agricole sau forestiere care se remorchează. Se face o distincţie între masa remorcabilă admisă din punct de vedere tehnic, indicată de către constructor, şi masa remorcabilă autorizată specificată la punctul 2.2 de mai jos.

1.5.   „Dispozitiv de remorcare” înseamnă

o componentă a tractorului destinată să asigure o legătură mecanică între tractor şi vehiculul remorcat.

1.6.   „Masa neîncărcată a tractorului în stare de funcţionare (mt)” înseamnă:

masa definită la punctul 2.1.1 din anexa I la Directiva 2003/37/CE.

1.7.   Masa remorcabilă admisă (masele remorcabile admise) din punct de vedere tehnic înseamnă:

| — | masa remorcabilă fără frânare; |
| --- | --- |

—

masa remorcabilă fără frânare;

| — | masa remorcabilă cu frânare independentă (conform definiţiei de la punctul 1.12 din anexa I la Directiva 76/432/CEE a Consiliului (1); |
| --- | --- |

—

masa remorcabilă cu frânare independentă (conform definiţiei de la punctul 1.12 din anexa I la Directiva 76/432/CEE a Consiliului (1);

| — | masa remorcabilă cu frânare prin inerţie (conform definiţiei de la punctul 1.14 din anexa I la Directiva 76/432/CEE a Consiliului); |
| --- | --- |

—

masa remorcabilă cu frânare prin inerţie (conform definiţiei de la punctul 1.14 din anexa I la Directiva 76/432/CEE a Consiliului);

| — | masa remorcabilă echipată cu frânare hidraulică sau pneumatică: acest tip de frânare poate fi continuu, semicontinuu sau independent asistat, (conform punctelor 1.9, 1.10 şi, respectiv, 1.11 din anexa I la Directiva 76/432/CEE). |
| --- | --- |

—

masa remorcabilă echipată cu frânare hidraulică sau pneumatică: acest tip de frânare poate fi continuu, semicontinuu sau independent asistat, (conform punctelor 1.9, 1.10 şi, respectiv, 1.11 din anexa I la Directiva 76/432/CEE).

2.   CERINŢE

2.1.   Dimensiuni

Dimensiunile maxime ale tractorului sunt următoarele:

2.1.1.   lungime: 12 m;

2.1.2.   lăţime: 2,55 m (cu ignorarea oricărei bombări a părţii pneului care vine în contact cu solul);

2.1.3.   înălţime: 4 m.

2.1.4.   Măsurătorile pentru verificarea acestor dimensiuni se realizează după cum urmează:

| — | cu tractorul neîncărcat, în stare de funcţionare, după cum se indică la punctul 1.6; |
| --- | --- |

—

cu tractorul neîncărcat, în stare de funcţionare, după cum se indică la punctul 1.6;

| — | pe o suprafaţă plană orizontală; |
| --- | --- |

—

pe o suprafaţă plană orizontală;

| — | cu tractorul în staţionare şi motorul oprit; |
| --- | --- |

—

cu tractorul în staţionare şi motorul oprit;

| — | cu pneuri noi, la presiunea normală recomandată de către constructor; |
| --- | --- |

—

cu pneuri noi, la presiunea normală recomandată de către constructor;

| — | cu uşile şi ferestrele închise; |
| --- | --- |

—

cu uşile şi ferestrele închise;

| — | cu volanul în poziţia de mers în linie dreaptă; |
| --- | --- |

—

cu volanul în poziţia de mers în linie dreaptă;

| — | fără utilaje agricole sau forestiere ataşate de tractor. |
| --- | --- |

—

fără utilaje agricole sau forestiere ataşate de tractor.

2.2.   Masa remorcabilă admisă

Masa remorcabilă admisă nu trebuie să depăşească:

2.2.1.1.   masa remorcabilă admisă din punct de vedere tehnic, după cum este definită la punctul 1.7, recomandată de către constructorul tractorului;

2.2.1.2.   masa remorcabilă stabilită pentru dispozitivul de remorcare conform omologării CE de tip pentru componente.

2.2.2.   Atunci când un stat membru aplică articolul 2 alineatul (2), masele remorcabile trebuie specificate în certificatul de înmatriculare al tractorului.

---

(1)  Directiva Consiliului din 6 aprilie 1976 de apropiere a legisla? iilor statelor membre cu privire la sistemul de frânare al tractoarelor agricole sau forestiere pe ro? i (JO L 122, 8.5.1976, p. 1).

Apendice

MODEL

ANEXĂ LA CERTIFICATUL DE OMOLOGARE CE DE TIP PENTRU UN TIP DE TRACTOR, CU PRIVIRE LA DIMENSIUNILE ŞI MASELE REMORCABILE

(articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/37/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 mai 2003 privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora şi a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate)

Nr. omologării CE de tip ...

Componentă(e) sau caracteristică(i):

Dimensiuni:

1.1.1.   lungime: ... m

1.1.2.   lăţime: ... m

1.1.3.   înălţime: ... m

Masele remorcabile:

1.2.1.   masa remorcabilă fără frânare: ... kg

1.2.2.   masa remorcabilă cu frânare independentă: ... kg

1.2.3.   masa remorcabilă cu frânare prin inerţie: ... kg

1.2.4.   masa remorcabilă echipată cu sistem de frânare asistată (hidraulică sau pneumatică): ... kg

2.   Marca tractorului sau firma constructorului:

...

3.   Tipul şi, după caz, denumirea comercială a tractorului:

...

4.   Numele şi adresa constructorului: ...

...

5.   Dacă este nevoie, numele şi adresa reprezentantului autorizat al constructorului:

...

...

6.   Data prezentării tractorului în vederea omologării CE de tip:

...

7.   Serviciul tehnic care efectuează încercările în vederea omologării de tip:

...

...

8.   Data emiterii raportului de către serviciul respectiv:

...

9.   Numărul raportului emis de către serviciul respectiv:

...

10.   Se acordă/refuză (1) omologarea CE de tip pentru dimensiuni şi mase remorcabile.

11.   Locul: ...

12.   Data: ...

13.   Semnătura: ...

14.   Se anexează acestui certificat următoarele documente, purtând numărul omologării CE de tip indicat mai sus:

... desene cu dimensiuni;

... desene sau fotografii ale tractorului.

Datele se pun la dispoziţia autorităţilor competente din statele membre, la solicitarea acestora.

15.   Observaţii:

...

...

---

(1)  Se barează ce nu corespunde.

ANEXA II

Regulator de turaţie şi protecţia componentelor de acţionare, a părţilor proeminente şi a roţilor

1.   REGULATOR DE TURAŢIE

1.1.   Dacă acest dispozitiv este montat de către constructor în cursul producţiei, el trebuie instalat şi proiectat astfel încât tractorul să corespundă dispoziţiilor Directivei 2009/60/CE (1) cu privire la viteza maximă prevăzută prin proiect.

2.   PROTECŢIA COMPONENTELOR DE ACŢIONARE, A PĂRŢILOR PROEMINENTE ŞI A ROŢILOR

2.1.   Dispoziţii generale

2.1.1.   Componentele de acţionare, părţile proeminente şi roţile tractorului trebuie proiectate, montate şi protejate astfel încât, în condiţii normale de utilizare, să prevină accidentarea persoanelor.

2.1.2.   Cerinţele de la punctul 2.1.1 se consideră ca fiind îndeplinite dacă se respectă condiţiile de la punctul 2.3. Se pot autoriza şi alte soluţii decât cele descrise la punctul 2.3 dacă constructorul dovedeşte că acestea sunt cel puţin echivalente cu cerinţele de la punctul 2.3.

2.1.3.   Dispozitivele de protecţie trebuie fixate ferm pe tractor. „Fixare fermă” înseamnă ca îndepărtarea acestor dispozitive să fie posibilă numai cu ajutorul unor scule.

2.1.4.   Capotele, capacele şi panourile a căror închidere accidentală poate provoca răniri trebuie realizate astfel încât să se evite închiderea lor accidentală (de exemplu, cu ajutorul unor dispozitive de siguranţă, prin fixarea lor corespunzătoare sau printr-o proiectare adecvată).

2.1.5.   Acelaşi dispozitiv de protecţie poate proteja mai multe puncte periculoase. Cu toate acestea, dacă dispozitivele de reglare, menţinere sau de antiparazitare care se acţionează atunci când funcţionează motorul se află sub un dispozitiv de protecţie comun, atunci se prevăd dispozitive de protecţie suplimentare.

2.1.6.   Dispozitivele de siguranţă (de exemplu: cleme cu arc sau închizători)

| — | pentru reţinerea elementelor de legătură uşor detaşabile (de exemplu, ştift de prindere)
  şi elementele |
| --- | --- |

—

pentru reţinerea elementelor de legătură uşor detaşabile (de exemplu, ştift de prindere)

şi elementele

| — | dispozitivelor de protecţie care se pot deschide fără ajutorul sculelor (de exemplu, capota motorului) |
| --- | --- |

—

dispozitivelor de protecţie care se pot deschide fără ajutorul sculelor (de exemplu, capota motorului)

trebuie fixate ferm fie de elementul de legătură al tractorului, fie de dispozitivul de protecţie.

2.2.   Definiţii

„Dispozitiv de protecţie” înseamnă un dispozitiv destinat să protejeze piesele periculoase. În înţelesul acestei directive, dispozitivele de protecţie includ cartere, capace şi apărătoare.

2.2.1.1.   „Scut” înseamnă un dispozitiv de protecţie aşezat imediat în faţa unei piese periculoase şi care, fie singur, fie împreună cu alte piese ale maşinii, asigură protecţie, din toate părţile, împotriva contactului cu piesa periculoasă.

2.2.1.2.   „Panou sau capotă” înseamnă un dispozitiv de protecţie aşezat în faţa piesei periculoase şi care asigură protecţie împotriva contactului cu piesa periculoasă în partea deschisă.

2.2.1.3.   „Apărătoare” înseamnă un dispozitiv de protecţie care, prin şine, grilaje sau alte dispozitive similare, asigură distanţa de siguranţă necesară pentru a împiedica contactul cu piesele periculoase.

„Piesă periculoasă” înseamnă orice punct care, datorită locului de amplasare sau modului de proiectare a pieselor fixe sau mobile ale tractorului, implică riscul unei accidentări. Piesele periculoase sunt, în special, punctele cu risc de înţepare, de retezare, de tăiere, de străpungere, de penetrare, de agăţare, de intrare şi de atac.

2.2.2.1.   „Punct cu risc de înţepare” înseamnă orice punct periculos în care unele piese se mişcă una în funcţie de cealaltă sau de alte piese fixe şi prezintă risc de înţepare pentru persoane sau părţi ale corpului acestora.

2.2.2.2.   „Punct cu risc de retezare” înseamnă orice punct periculos în care unele piese se deplasează una de-a lungul celeilalte sau de-a lungul altor piese şi prezintă risc de înţepături sau retezări pentru persoane sau părţi ale corpului acestora.

2.2.2.3.   „Puncte cu risc de tăiere, străpungere sau penetrare” înseamnă orice punct periculos în care unele piese, cu margini ascuţite, colţuroase sau nefinisate, fixe sau mobile, prezintă risc de rănire pentru persoane sau părţi ale corpului acestora.

2.2.2.4.   „Punct cu risc de agăţare” înseamnă orice punct periculos în care proeminenţe ascuţite, dinţi, vârfuri, şuruburi şi bolţuri, nipluri de ungere, axe, capete de ax sau orice altă piesă se mişcă astfel încât prezintă risc de agăţare şi antrenare pentru persoane, părţi ale corpului acestora sau îmbrăcămintea acestora.

2.2.2.5.   „Punct cu risc de intrare sau de atac” înseamnă orice punct periculos în care unele piese, prin mişcare, îngustează o deschidere prin care o persoană, unele părţi ale corpului acesteia sau îmbrăcămintea acesteia pot fi prinse.

2.2.3.   „Distanţă de atingere” înseamnă distanţa maximă la care poate ajunge o persoană sau unele părţi ale corpului său, în sus, în jos, în interior, în lateral, de jur împrejur, sau de-a curmezişul, fără ajutorul altor obiecte (figura 1).

2.2.4.   „Distanţa de siguranţă” înseamnă distanţa corespunzătoare dimensiunii corpului sau celei de atingere plus o marjă de siguranţă (figura 1).

2.2.5.   „Comandă” înseamnă orice dispozitiv care prin acţiunea sa directă modifică starea sau funcţionarea tractorului sau a altor echipamente cuplate la acesta.

2.2.6.   „Condiţii normale de funcţionare” înseamnă utilizarea tractorului în conformitate cu destinaţia prevăzută de constructor şi de către un operator familiarizat cu caracteristicile tractorului şi care respectă informaţiile referitoare la funcţionare, întreţinere şi practici sigure, în conformitate cu manualul de utilizare furnizat de constructor şi cu indicaţiile aplicate pe tractor.

2.2.7.   „Contact accidental” înseamnă un contact neplanificat între o persoană şi un loc periculos care rezultă din acţiunea persoanei în cursul operaţiunilor normale de funcţionare şi întreţinere a tractorului.

2.3.   Distanţe de siguranţă pentru evitarea contactului cu părţile periculoase

2.3.1.   Distanţa de siguranţă se măsoară din acele puncte la care se poate ajunge pentru a acţiona, întreţine sau inspecta tractorul şi, de asemenea, de la nivelul solului. „Inspectarea şi întreţinerea tractorului” înseamnă numai munca depusă în mod normal de către cel care îl conduce, singur, în conformitate cu instrucţiunile de utilizare. Pentru a determina distanţa de siguranţă, principiul de bază este acela că tractorul se află în starea pentru care a fost proiectat şi că nu se foloseşte nicio sculă pentru a se atinge părţile periculoase.

Distanţele de siguranţă sunt stabilite la punctele 2.3.2.1–2.3.2.5. În anumite zone specifice sau pentru anumite componente specifice un nivel de siguranţă corespunzător este prevăzut în cazul în care tractorul corespunde cerinţelor stabilite la punctele 2.3.2.6–2.3.2.14.

Protecţia punctelor periculoase

2.3.2.1.   Partea de sus

Limita de siguranţă în partea de sus este de 2 500 mm (figura 1) în cazul unei persoane care stă în picioare.

Image

2.3.2.2.   Partea de jos, deasupra

Limita de siguranţă pentru a ajunge deasupra unui obstacol este:

| a | = | de la nivelul solului până la punctul periculos; |
| --- | --- | --- |
| b | = | înălţimea obstacolului sau a dispozitivului de protecţie; |
| c | = | distanţa orizontală dintre punctul periculos şi obstacol (figura 2). |

a

=

de la nivelul solului până la punctul periculos;

b

=

înălţimea obstacolului sau a dispozitivului de protecţie;

c

=

distanţa orizontală dintre punctul periculos şi obstacol (figura 2).

Image

Când se ating atât limitele de jos cât şi cele de sus, trebuie respectate distanţele de siguranţă stabilite în Tabelul 1.

Tabelul 1

| (mm) |
| --- |
| a: Distanţa de la sol la punctual periculos | Înălţimea dintre obstacol şi dispozitivul de protecţie b |
| 2 400 | 2 200 | 2 000 | 1 800 | 1 600 | 1 400 | 1 200 | 1 000 |
| Distanţa orizontală c de la punctul periculos |
| 2 400 | — | 100 | 100 | 100 | 100 | 100 | 100 | 100 |
| 2 200 | — | 250 | 350 | 400 | 500 | 500 | 600 | 600 |
| 2 000 | — | — | 350 | 500 | 600 | 700 | 900 | 1 100 |
| 1 800 | — | — | — | 600 | 900 | 900 | 1 000 | 1 100 |
| 1 600 | — | — | — | 500 | 900 | 900 | 1 000 | 1 300 |
| 1 400 | — | — | — | 100 | 800 | 900 | 1 000 | 1 300 |
| 1 200 | — | — | — | — | 500 | 900 | 1 000 | 1 400 |
| 1 000 | — | — | — | — | 300 | 900 | 1 000 | 1 400 |
| 800 | — | — | — | — | — | 600 | 900 | 1 300 |
| 600 | — | — | — | — | — | — | 500 | 1 200 |
| 400 | — | — | — | — | — | — | 300 | 1 200 |
| 200 | — | — | — | — | — | — | 200 | 1 100 |

(mm)

a: Distanţa de la sol la punctual periculos

Înălţimea dintre obstacol şi dispozitivul de protecţie b

2 400

2 200

2 000

1 800

1 600

1 400

1 200

1 000

Distanţa orizontală c de la punctul periculos

2 400

—

100

100

100

100

100

100

100

2 200

—

250

350

400

500

500

600

600

2 000

—

—

350

500

600

700

900

1 100

1 800

—

—

—

600

900

900

1 000

1 100

1 600

—

—

—

500

900

900

1 000

1 300

1 400

—

—

—

100

800

900

1 000

1 300

1 200

—

—

—

—

500

900

1 000

1 400

1 000

—

—

—

—

300

900

1 000

1 400

800

—

—

—

—

—

600

900

1 300

600

—

—

—

—

—

—

500

1 200

400

—

—

—

—

—

—

300

1 200

200

—

—

—

—

—

—

200

1 100

2.3.2.3.   Distanţa de atingere de jur-împrejur

Limitele de siguranţă din Tabelul 2 de mai jos trebuie cel puţin menţinute dacă partea respectivă a corpului nu trebuie să atingă punctul periculos. La aplicarea limitei de siguranţă se presupune că articulaţia principală a părţii respective a corpului este ferm împinsă în marginea dispozitivului de siguranţă. Se consideră că limitele de siguranţă sunt respectate dacă împiedică avansarea sau penetrarea părţilor corpului dincolo de ele.

Tabelul 2

| Parte a corpului | Dist. De siguranţă | Figură |
| --- | --- | --- |
| Mâna
  de la prima articulaţie e degetelor până la vârful degetelor | ≥ 120 | |
| De la încheietura
  mâinii la vârful degetelor | ≥ 230 | |

Parte a corpului

Dist. De siguranţă

Figură

Mâna

de la prima articulaţie e degetelor până la vârful degetelor

≥ 120

Image

De la încheietura

mâinii la vârful degetelor

≥ 230

Image

| Braţ | Dist. De siguranţă | Ilustrare |
| --- | --- | --- |
| Braţul
  de la cot la vîrful degetelor | ≥ 550 | |
| Braţul
  de la umăr la vârful degetelor | ≥ 850 | |

Braţ

Dist. De siguranţă

Ilustrare

Braţul

de la cot la vîrful degetelor

≥ 550

Image

Braţul

de la umăr la vârful degetelor

≥ 850

Image

2.3.2.4.   Penetrarea şi atingerea pe diagonală

Dacă este posibilă penetrarea prin sau peste deschideri şi până la piesele periculoase, trebuie respectată distanţa minimă de siguranţă prevăzută în Tabelele 3 şi 4.

Piesele în mişcare una faţă de cealaltă sau piesele care se mişcă de-a lungul pieselor fixe nu sunt considerate ca factori de risc cu condiţia ca distanţa dintre ele să nu fie mai mică de 8 mm.

Tabelul 3

Limitele de siguranţă pentru deschideri paralele şi alungite

a este cea mai mică dimensiune a deschiderii

b este distanţa de siguranţă faţă de punctul periculos

| ârful degetului | Deget | Lungimea degetului mare | Braţul | — |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| | | | | |
| 4 <a ≤ 8 | 8 <a ≤ 12 | 12 <a ≤ 20 | 20 <a ≤ 30 | 30 <a ≤ 135 maximum | > 135 |
| b ≥ 15 | b ≥ 80 | b ≥ 120 | b ≥ 200 | b ≥ 850 | — |

ârful degetului

Deget

Lungimea degetului mare

Braţul

—

Image

Image

Image

Image

4 <a ≤ 8

8 <a ≤ 12

12 <a ≤ 20

20 <a ≤ 30

30 <a ≤ 135 maximum

> 135

b ≥ 15

b ≥ 80

b ≥ 120

b ≥ 200

b ≥ 850

—

Tabelul 4

Limitele de siguranţă pentru deschideri pătrate sau circulare

a este deschiderea/diametrul sau lungimea laturii

b este distanţa de siguranţă de la punctul de pericol

| Vârful degetului | Deget | Măia păiă la baza degetuluimate | Braţul | — |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| | | | | |
| 4 <a ≤ 8 | 8 <a ≤ 12 | 12 <a ≤ 25 | 25 <a ≤ 40 | 40 <a ≤ 250 maximum | 250 |
| b ≥ 15 | b ≥ 80 | b ≥ 120 | b ≥ 200 | b ≥ 850 | — |

Vârful degetului

Deget

Măia păiă la baza degetuluimate

Braţul

—

Image

Image

Image

Image

4 <a ≤ 8

8 <a ≤ 12

12 <a ≤ 25

25 <a ≤ 40

40 <a ≤ 250 maximum

250

b ≥ 15

b ≥ 80

b ≥ 120

b ≥ 200

b ≥ 850

—

2.3.2.5.   Limitele de siguranţă faţă de punctele cu risc de înţepare

Un punct cu risc de înţepare nu este considerat periculos pentru partea corpului arătată în ilustraţia de mai jos dacă distanţele de siguranţă nu sunt mai mici decât cele precizate în Tabelul 5 şi dacă se asigură faptul că partea adiacentă, mai mare, a corpului nu încape în acel spaţiu.

Tabelul 5

| Membru | Corp | Picior | Talpă | Braţ | Mâna la prima articulaţie | Deget |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Distanţă de siguranţă | 500 | 180 | 120 | 100 | 25 |
| ilustrare | | | | | | |

Membru

Corp

Picior

Talpă

Braţ

Mâna la prima articulaţie

Deget

Distanţă de siguranţă

500

180

120

100

25

ilustrare

Image

Image

Image

Image

Image

Image

2.3.2.6.   Comenzile

Spaţiul dintre două pedale şi găurile prin care trec dispozitivele de comandă nu sunt considerate drept puncte cu risc de înţepare sau retezare.

2.3.2.7.   Cuplarea posterioară în 3 puncte

2.3.2.7.1.   Într-un sistem de cuplare în 3 puncte, dincolo de planul care trece prin planul median al articulaţiilor pivotante ale tijelor de ridicare, trebuie respectată o limită de siguranţă minimă de 25 mm între piesele în mişcare, pentru fiecare punct sau fiecare cursă a dispozitivului de ridicare – dar nu şi pentru capete în poziţia superioară şi inferioară 0,1 n - împreună cu o distanţă de 25 mm sau un unghi minim de 30o pentru piesele cu risc de retezare care pot cauza schimbarea unghiului (a se vedea figura 3). Cursa n′, redusă cu 0,1 n, atât la capătul superior cât şi la cel inferior, este definită după cum urmează (a se vedea figura 4). Acolo unde articulaţiile inferioare sunt acţionate direct de mecanismul de ridicare, planul de referinţă se determină prin planul vertical transversal median al acestor articulaţii.

Image

Image

2.3.2.7.2.   Pentru cursa n a unităţii de ridicare hidraulice, poziţia inferioară, A, a punctului de cuplare a articulaţiei inferioare este limitată la dimensiunea „14” în conformitate cu standardul ISO 730, Partea 1, din decembrie 1994 în timp ce poziţia superioară, B, este limitată la cursa hidraulică maximă. Cursa n′ corespunde cursei n reduse în sus şi în jos cu 0,1 n şi reprezintă distanţa verticală între punctele A′ şi B′.

2.3.2.7.3.   De asemenea, în cadrul cursei n′ trebuie menţinută o limită minimă de siguranţă de 25 mm faţă de piesele adiacente din jurul profilului tijelor de ridicare.

2.3.2.7.4.   Dacă, în cazul unui sistem de cuplare în 3 puncte, între tractor şi elementul tractat se utilizează dispozitive de cuplare care nu necesită prezenţa unui operator (de exemplu, în cazul unei cuplări rapide), atunci dispoziţiile de la punctul 2.3.2.7.3 nu se aplică.

2.3.2.7.5.   Manualul de funcţionare trebuie să conţină informaţii specifice asupra punctelor periculoase situate în faţa planului definit la prima teză de la punctul 2.3.2.7.1.

2.3.2.8.   Cuplarea frontală în 3 puncte

2.3.2.8.1.   În fiecare punct al cursei n′ a unităţii de ridicare – cu excepţia capetelor superioare şi inferioare care ajung la 0,1 n – trebuie menţinută o limită minimă de siguranţă de 25 mm şi un unghi minim de 30° faţă de piesele antrenate simultan sau o limită minimă de siguranţă de 25 mm, în cazul schimbării unghiului, datorită mişcării pieselor una faţă de cealaltă. Cursa n′ redusă cu 0,1 n, atât la capătul inferior cât şi la cel superior, este definită după cum urmează (a se vedea şi figura 4).

2.3.2.8.2.   Pentru cursa n a unităţii hidraulice de ridicare, poziţia inferioară A a punctului de cuplare a articulaţiei inferioare este limitată la dimensiunea „14”, conform standardului ISO 8759, partea 2, din martie 1998 în timp ce poziţia superioară B este limitată la cursa hidraulică maximă. Cursa n′ redusă la capătul superior şi inferior cu 0,1 n reprezintă distanţa verticală între A′ şi B′.

2.3.2.8.3.   Dacă, pentru articulaţiile inferioare ale unui sistem de cuplare frontal în 3 puncte se folosesc dispozitive de cuplare (cum ar fi în cazul unei cuplări cu acţiune rapidă) care nu necesită prezenţa unei persoane între tractor şi elementul tractat în timpul realizării cuplării, atunci dispoziţiile de la 2.3.2.8.1. nu se aplică în limita unei raze de 250 mm din punctele unde articulaţiile inferioare sunt cuplate cu tractorul. Cu toate acestea, trebuie asigurată o limită minimă de siguranţă de 25 mm faţă de piesele învecinate cursei, definite prin n′, în special în spaţiul exterior cursei de deplasare a cilindrilor/tijelor.

2.3.2.9.   Scaunul conducătorului şi spaţiul adiacent

Atunci când conducătorul este în poziţia aşezat, toate punctele cu risc de înţepare sau retezare trebuie să fie în afara razei de acţiune a mâinilor sau picioarelor acestuia. Această cerinţă este considerată îndeplinită dacă se respectă următoarele condiţii:

2.3.2.9.1.   Scaunul conducătorului se află poziţionat în punctul median al razei de reglare longitudinale şi verticale. Zona de acţiune a conducătorului este împărţită între zonele A şi B. Un punct central circular al acestor zone se află la 60 de mm în faţa şi la 580 mm deasupra punctului de poziţionare al scaunului (a se vedea figura 5). Zona A reprezintă o sferă cu diametrul de 550 mm iar zona B este localizată între această sferă şi o altă sferă cu raza de 1 000 mm.

Image

2.3.2.9.2.   În apropierea punctelor cu risc de înţepare şi de retezare se menţine o distanţă de siguranţă de 120 mm în zona A şi de 25 mm în zona B şi un unghi minim de 30° în cazul pieselor cu risc de retezare ce pot cauza o schimbare a unghiului.

2.3.2.9.3.   În zona A, se iau în considerare numai punctele cu risc de înţepare şi retezare datorate pieselor acţionate de o sursă de energie exterioară.

2.3.2.9.4.   Dacă un punct reprezintă un risc de pericol din cauza prezenţei unei componente aferente scaunului, atunci între componenta respectivă şi scaun trebuie menţinută o distanţă de siguranţă de cel puţin 25 mm. Nu există puncte periculoase între spătarul scaunului şi componentele aferente localizate în spatele acestui spătar, dacă aceste componente sunt netede iar spătarul scaunului este rotunjit şi nu are puncte ascuţite.

2.3.2.10.   Scaunul pasagerului (după caz)

2.3.2.10.1.   Dacă anumite componente constituie un pericol pentru picioare, trebuie asigurate dispozitive de protecţie pe o rază semicirculară de 800 mm începând de la marginea frontală a pernei scaunului şi orientată în jos.

2.3.2.10.2.   Conform celor descrise la punctul 2.3.2.9 (a se vedea figura 6), piesele periculoase din zonele A şi B trebuie protejate pe o rază circulară al cărei centru este situat la 670 mm deasupra centrului marginii frontale a scaunului pasagerului.

Image

Tractoare cu ecartament îngust (tractoare al căror ecartament este definit conform articolului [1] a doua liniuţă din Directiva [87/402/CEE (2)] [a Consiliului]).

2.3.2.11.1.   În cazul tractoarelor cu ecartament îngust, nu se aplică dispoziţiile punctului 2.3.2.9 pentru zona situată sub un plan înclinat la 45°, orientat spre spate, transversal pe direcţia de mers, care trece printr-un punct situat la 230 mm în spatele punctului de poziţionare al scaunului (a se vedea figura 7). Dacă în această zonă există puncte periculoase de orice natură, se amplasează pe tractor avertismente corespunzătoare.

Image

2.3.2.11.2.   Secţiunile II.1 şi II.2 din anexa I la Directiva 80/720/CCE (3) se aplică accesului la scaunul conducătorului.

2.3.2.11.3.   Punctul [I.6] din anexa [I] la Directiva [80/720/CEE] se aplică dispozitivelor de comandă.

2.3.2.11.4.   În faţa planului de referinţă care trece în unghi drept faţă de axa longitudinală a vehiculului şi prin centrul pedalei în poziţie liberă (ambreiaj şi/sau frână de serviciu), componentele foarte fierbinţi ale sistemului de evacuare trebuie protejate, dacă sunt localizate pe o rază de 300 mm în zona superioară (700 mm deasupra nivelului solului) şi la 150 mm în zona inferioară (a se vedea figura 8). În lateral, zona de protecţie este limitată de marginea exterioară a tractorului şi de marginea exterioară a sistemului de evacuare.

Componentele sistemului de evacuare care se încălzesc foarte tare şi care trec pe sub treapta de acces trebuie acoperite pe verticală sau protejate termic în alt mod.

Image

2.3.2.12.   Dispunerea şi marcarea furtunurilor hidraulice flexibile

2.3.2.12.1.   Furtunurile hidraulice flexibile trebuie astfel dispuse încât să prevină producerea de avarii mecanice sau termice.

2.3.2.12.2.   Furtunurile hidraulice flexibile trebuie să poată fi clar identificate şi marcate permanent cu următoarele informaţii:

| — | marca constructorului furtunului flexibil; |
| --- | --- |

—

marca constructorului furtunului flexibil;

| — | data fabricaţiei (anul şi luna); |
| --- | --- |

—

data fabricaţiei (anul şi luna);

| — | depăşirea maximă a presiunii dinamice admisă în funcţionare. |
| --- | --- |

—

depăşirea maximă a presiunii dinamice admisă în funcţionare.

2.3.2.12.3.   Furtunurile hidraulice flexibile aflate în vecinătatea scaunului conducătorului sau pasagerului trebuie dispuse sau protejate astfel încât, în cazul unei defecţiuni, să nu reprezinte un pericol pentru nicio persoană.

2.3.2.13.   Direcţie şi axă oscilantă

Piese aflate în mişcare una faţă de cealaltă sau faţă de piesele fixe trebuie protejate dacă se află în zona definită la punctele 2.3.2.9 şi 2.3.2.10.

În cazul tractoarelor cu mecanism de direcţie articulat, pe ambele părţi ale tractorului trebuie să existe marcaje clare şi permanente cu privire la raza de articulare, indicând, prin semne ilustrative sau în cuvinte, că nu este permisă staţionarea în raza neprotejată de articulare. Indicaţiile corespunzătoare trebuie incluse şi în manualul de utilizare.

2.3.2.14.   Arbori de transmisie fixaţi pe tractor

Arborii de transmisie (de exemplu, pentru tractoarele cu tracţiune pe 4 roţi) la care arborele de transmisie se poate roti numai atunci când tractorul se află în mişcare, trebuie protejaţi dacă sunt amplasaţi în zonele definite la punctele 2.3.2.9. şi 2.3.2.10.

2.3.2.15.   Zona de siguranţă din jurul roţilor motoare

2.3.2.15.1.   Zona de siguranţă a apărătoarelor roţilor trebuie să respecte condiţiile următoare.

2.3.2.15.2.   „Zonă de siguranţă” înseamnă spaţiul care trebuie să rămână liber în jurul pneurilor roţilor motoare faţă de piesele adiacente ale vehiculului.

Zona de siguranţă a roţilor motoare, atunci când vehiculul este echipat cu pneuri de cele mai mari dimensiuni, trebuie să corespundă dimensiunilor specificate în figura 9 şi în tabelul 6.

Image

Tabelul 6

| Tractoare standard | Tractoare cu ecartament îngust |
| --- | --- |
| a | h | a | h |
| mm | mm | mm | mm |
| 40 | 60 | 15 | 30 |

Tractoare standard

Tractoare cu ecartament îngust

a

h

a

h

mm

mm

mm

mm

40

60

15

30

O zonă de siguranţă mai mică decât cea ilustrată în figura 9 şi în tabelul 6 este permisă în zonele menţionate în punctele 2.3.2.9 şi 2.3.2.10 în cazul tractoarelor cu ecartament îngust, acolo unde apărătoarele folosesc şi la înlăturarea pământului prins de roţi.

2.3.2.16.   Suprafeţe fierbinţi

Suprafeţele fierbinţi la care operatorul poate ajunge în cursul operaţiunilor normale de funcţionare şi întreţinere a tractorului trebuie să fie acoperite sau izolate. Această normă se aplică suprafeţelor fierbinţi situate în apropierea scărilor, balustradelor, mânerelor şi a elementelor care fac parte integrantă din tractor şi care sunt utilizate ca mijloc de acces şi pot fi astfel atinse în mod accidental.

2.3.2.17.   Capacul terminalelor bateriei

Terminalele care nu sunt legate la pământ trebuie să fie protejate împotriva scurtcircuitării accidentale.

2.4.   Metoda de determinare a punctului de poziţionare a scaunului

2.4.1.   Generalităţi

Metoda şi dispozitivul folosit la definirea punctului de poziţionare pentru orice tip de scaun netapiţat sunt descrise în cele ce urmează.

2.4.2.   Definiţii

Punct de poziţionare a scaunului (PPS):

Punct situat în planul vertical longitudinal median al dispozitivului de poziţionare a scaunului (PPS), reprezentat în figura 10, situat pe scaunul conducătorului conform punctelor 2.4.4 şi 2.4.6.

Punctul de poziţionare a scaunului se stabileşte în funcţie de vehicul şi nu se modifică (rămâne fix) prin reglarea scaunului şi/sau datorită vibraţiilor produse.

2.4.3.   Dispozitiv pentru determinarea (PPS)

Dispozitivul de determinare a PPS este în conformitate cu imaginea din figura 10. Masa dispozitivului este de 6 ±1 kg, iar suprafaţa inferioară a acestuia trebuie să fie netedă şi lustruită.

2.4.4.   Aşezarea scaunului pentru determinarea punctului de poziţionare (PPS)

Dacă este un scaun cu înălţime reglabilă, atunci, înaintea determinării punctului de poziţionare, acesta se reglează după cum urmează:

| (a) | toate reglajele – spate/faţă, înălţime şi înclinare – trebuie aduse în poziţie mediană. Dacă acest lucru nu este posibil, se vor utiliza reglajele cele mai apropiate, superioare sau inferioare, de poziţia mediană; |
| --- | --- |

(a)

toate reglajele – spate/faţă, înălţime şi înclinare – trebuie aduse în poziţie mediană. Dacă acest lucru nu este posibil, se vor utiliza reglajele cele mai apropiate, superioare sau inferioare, de poziţia mediană;

| (b) | suspensiile reglabile trebuie reglate astfel încât suspensia să fie la jumătatea cursei, cu dispozitivul de determinare fixat pe poziţie şi încărcat. Suspensia poate fi blocată mecanic în acea poziţie pe durata determinării PPS; |
| --- | --- |

(b)

suspensiile reglabile trebuie reglate astfel încât suspensia să fie la jumătatea cursei, cu dispozitivul de determinare fixat pe poziţie şi încărcat. Suspensia poate fi blocată mecanic în acea poziţie pe durata determinării PPS;

| (c) | suspensiile nereglabile pot fi blocate în poziţia verticală care se obţine cu ajutorul dispozitivului de determinare fixat pe poziţie şi încărcat; |
| --- | --- |

(c)

suspensiile nereglabile pot fi blocate în poziţia verticală care se obţine cu ajutorul dispozitivului de determinare fixat pe poziţie şi încărcat;

| (d) | dacă reglajele menţionate anterior nu sunt în concordanţă cu instrucţiunile specificate de către constructor, atunci acestea trebuie respectate astfel încât să se obţină reglajele recomandate pentru un conducător cu o masă de 75 de kg. |
| --- | --- |

(d)

dacă reglajele menţionate anterior nu sunt în concordanţă cu instrucţiunile specificate de către constructor, atunci acestea trebuie respectate astfel încât să se obţină reglajele recomandate pentru un conducător cu o masă de 75 de kg.

NB: Un conducător de 75 kg reprezintă o aproximaţie a dispozitivului de poziţionare în poziţia de fixare şi sub o sarcină de 65 kg.

2.4.5.   Determinarea celor 3 axe de referinţă x′, y′ şi z′ pentru PPS

Coordonatele se stabilesc după cum urmează:

| (a) | poziţionarea, pe o latură a suportului scaunului, a găurii de fixare aferente, respectiv în poziţia cea mai din spate; |
| --- | --- |

(a)

poziţionarea, pe o latură a suportului scaunului, a găurii de fixare aferente, respectiv în poziţia cea mai din spate;

| (b) | dacă axa acestei găuri este paralelă cu axa pivotului de pe dispozitiv, atunci această axă va fi considerată drept axa y′, (privind de la stânga la dreapta faţă de un conducător în poziţia aşezat – a se vedea figura 11); |
| --- | --- |

(b)

dacă axa acestei găuri este paralelă cu axa pivotului de pe dispozitiv, atunci această axă va fi considerată drept axa y′, (privind de la stânga la dreapta faţă de un conducător în poziţia aşezat – a se vedea figura 11);

| (c) | dacă axa acestei găuri este paralelă cu planul vertical ce trece prin linia mediană a scaunului, atunci linia dreaptă este considerată drept axa y′ care merge în paralel cu axa pivotului menţionat şi trece prin punctul de intersecţie dintre planul bazei de susţinere a scaunului şi axa găurii menţionate (a se vedea figura 12); |
| --- | --- |

(c)

dacă axa acestei găuri este paralelă cu planul vertical ce trece prin linia mediană a scaunului, atunci linia dreaptă este considerată drept axa y′ care merge în paralel cu axa pivotului menţionat şi trece prin punctul de intersecţie dintre planul bazei de susţinere a scaunului şi axa găurii menţionate (a se vedea figura 12);

| (d) | în toate celelalte cazuri, axa y′ se stabileşte în conformitate cu parametrii rezultaţi din măsurarea scaunului; |
| --- | --- |

(d)

în toate celelalte cazuri, axa y′ se stabileşte în conformitate cu parametrii rezultaţi din măsurarea scaunului;

| (e) | axele x′ şi z′ se definesc drept intersecţii ale planurilor orizontal şi vertical, care trec prin y′, cu planul vertical care trece prin mediana scaunului. Axele x′ şi z′ sunt orientate în faţă şi în sus (a se vedea figurile 11 şi 12). |
| --- | --- |

(e)

axele x′ şi z′ se definesc drept intersecţii ale planurilor orizontal şi vertical, care trec prin y′, cu planul vertical care trece prin mediana scaunului. Axele x′ şi z′ sunt orientate în faţă şi în sus (a se vedea figurile 11 şi 12).

2.4.6.   Metoda de determinare a PPS

PPS se determină prin folosirea dispozitivului din figura 10 şi prin respectarea următoarelor etape:

| (a) | se acoperă scaunul cu o pânză pentru a facilita poziţionarea corectă a dispozitivului; |
| --- | --- |

(a)

se acoperă scaunul cu o pânză pentru a facilita poziţionarea corectă a dispozitivului;

| (b) | dispozitivul este poziţionat pe perna scaunului (fără adăugarea altei mase suplimentare) prin împingerea spătarului spre spate; |
| --- | --- |

(b)

dispozitivul este poziţionat pe perna scaunului (fără adăugarea altei mase suplimentare) prin împingerea spătarului spre spate;

| (c) | se adaugă alte mase pentru a se aduce masa totală a dispozitivului de la 6 ± 1 kg la 26 ±1 kg Centrul forţei verticale trebuie să fie la 40 mm în faţa semnului care marchează PPS de pe latura orizontală a dispozitivului (a se vedea figura 10); |
| --- | --- |

(c)

se adaugă alte mase pentru a se aduce masa totală a dispozitivului de la 6 ± 1 kg la 26 ±1 kg Centrul forţei verticale trebuie să fie la 40 mm în faţa semnului care marchează PPS de pe latura orizontală a dispozitivului (a se vedea figura 10);

| (d) | dispozitivului i se aplică de două ori o forţă orizontală de 100 N în punctul care marchează poziţia, după cum indică figura 10; |
| --- | --- |

(d)

dispozitivului i se aplică de două ori o forţă orizontală de 100 N în punctul care marchează poziţia, după cum indică figura 10;

| (e) | se adaugă alte mase pentru a aduce masa totală a dispozitivului de la 26 ±1 kg la 65 ±1 kg Centrul forţei verticale a maselor adăugate trebuie să fie la 40 mm în faţa semnului care marchează PPS de pe partea orizontală a dispozitivului (a se vedea figura 10); |
| --- | --- |

(e)

se adaugă alte mase pentru a aduce masa totală a dispozitivului de la 26 ±1 kg la 65 ±1 kg Centrul forţei verticale a maselor adăugate trebuie să fie la 40 mm în faţa semnului care marchează PPS de pe partea orizontală a dispozitivului (a se vedea figura 10);

| (f) | pe ambele laturi ale scaunului, în două planuri verticale echidistante faţă de linia mediană longitudinală a scaunului, se măsoară cu o precizie de ±1 mm coordonatele intersecţiei acelor planuri cu axele PPS marcate pe dispozitiv, definite la punctul 2.4.5.
  Valorile medii aritmetice ale măsurătorilor făcute în cele două plane se notează drept coordonate PPS; |
| --- | --- |

(f)

pe ambele laturi ale scaunului, în două planuri verticale echidistante faţă de linia mediană longitudinală a scaunului, se măsoară cu o precizie de ±1 mm coordonatele intersecţiei acelor planuri cu axele PPS marcate pe dispozitiv, definite la punctul 2.4.5.

Valorile medii aritmetice ale măsurătorilor făcute în cele două plane se notează drept coordonate PPS;

| (g) | se notează condiţiile care rezultă din metoda de determinare, şi care pot diferi de procedura stabilită în anexă, sau care pot fi sursa unor erori cu privire la rezultatele lor, ca şi cauzele lor. |
| --- | --- |

(g)

se notează condiţiile care rezultă din metoda de determinare, şi care pot diferi de procedura stabilită în anexă, sau care pot fi sursa unor erori cu privire la rezultatele lor, ca şi cauzele lor.

Image

Image

Image

---

(1)  Directiva 2009/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 cu privire la viteza maximă prin construcție și la platformele de încărcare ale tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (versiune codificată) (JO L 198, 30.7.2009, p. 15).

(2)  Directiva Consiliului din 25 iunie 1987 privind dispozitivele de protecție în caz de răsturnare, montate în partea din față a tractoarelor agricole i forestiere pe roți, cu ecartament îngust (JO L 220, 8.8.1987, p. 1).

(3)  JO L 194, 28.7.1980, p. 1.

Apendice

MODEL

ANEXĂ LA CERTIFICATUL DE OMOLOGARE CE DE TIP PENTRU UN TIP DE TRACTOR CU PRIVIRE LA REGULATORUL DE TURAŢIE ŞI LA PROTECŢIA COMPONENTELOR DE ACŢIONARE, A PĂRŢILOR PROEMINENTE ŞI A ROŢILOR

(articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/37/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 mai 2003 privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora şi a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate)

Nr. omologării CE de tip ...

Componentă(e) sau caracteristică(i):

1.1.   Regulator de turaţie (dacă există)

1.2.   protecţia componentelor de acţionare, a părţilor proeminente şi a roţilor

2.   Marca tractorului (sau firma constructorului):

...

...

3.   Tipul şi, unde este cazul, denumirea comercială a tractorului:

...

...

4.   Numele şi adresa constructorului:

...

...

5.   După caz, numele şi adresa reprezentantului autorizat al constructorului:

...

...

6.   Descrierea componentei (componentelor) şi/sau a caracteristicilor menţionate la pct. 1 de mai sus:

...

7.   Data prezentării tractorului în vederea omologării CE de tip:

...

8.   Serviciul tehnic care efectuează încercările în vederea omologării:

...

...

9.   Data emiterii raportului de către serviciul respectiv:

...

10.   Numărul raportului emis de către serviciul respectiv:

...

11.   Se aprobă/refuză (1) omologarea CE de tip pentru regulatorul de turaţie şi protecţia componentelor de acţionare, a părţilor proeminente şi a roţilor:

12.   Locul: ...

13.   Data: ...

14.   Semnătura: ...

15.   Următoarele documente se anexează prezentului certificat, purtând numărul omologării CE de tip indicat mai sus:

... desene cu dimensiuni;

... desene sau fotografii ale principalelor componente ale tractorului.

Aceste date trebuie furnizate autorităţilor competente din celelalte state membre, la solicitarea acestora.

16.   Observaţii:

...

...

...

---

(1)  Se barează ce nu corespunde.

ANEXA III A

Parbrize şi alte geamuri Cerinţe privind echipamentele, definiţii, cerere pentru obţinerea omologării de tip pentru componente, omologarea de tip pentru componente, marcaje, specificaţii generale, testări şi conformitatea producţiei

1.   CERINŢE PRIVIND ECHIPAMENTELE

Tractoarele agricole sau forestiere pot fi echipate, la alegerea constructorului, cu:

1.1.1.   parbrize şi geamuri, altele decât parbrizele care fac obiectul dispoziţiilor prezentei anexe;

1.1.2.   parbrize care fac obiectul cerinţelor pentru geamuri, altele decât parbrizele cuprinse în prezenta anexă, cu excepţia cerinţelor de la punctul 9.1.4.2 din anexa III C la prezenta directivă (geamuri cu un factor de transmisie normală a luminii mai mic de 70 %).

1.1.3.   sunt permise geamurile din plastic rigid, cu excepţia parbrizelor, în conformitate cu Directiva 92/22/CEE a Consiliului (1) sau cu Regulamentul nr. 43 al UNECE, anexa 14.

2.   DEFINIŢII

În sensul prezentei directive:

2.1.   „geam din sticlă de securitate monostrat”: un geam din sticlă format dintr-un singur strat de sticlă care a fost supusă unui tratament special pentru creşterea rezistenţei mecanice şi pentru controlarea fragmentării după spargere;

„geam din sticlă de securitate multistrat”: un geam din sticlă format din două sau mai multe straturi de sticlă menţinute împreună prin intermediul unuia sau mai multor straturi intermediare de material plastic; sticla poate fi:

2.2.1.   „obişnuită”, când niciunul dintre straturi nu a fost tratat, sau

2.2.2.   „tratată”, când cel puţin unul dintre straturi a fost tratat special pentru a creşte rezistenţa mecanică şi a controla fragmentarea după spargere;

2.3.   „geam din sticlă de securitate cu acoperire din plastic”: un geam din sticlă conform definiţiei de la punctele 2.1 sau 2.2, cu un strat de material plastic aplicat pe suprafaţa interioară;

2.4.   „geam din sticlă de securitate cu acoperire din plastic multistrat”: un geam din sticlă de securitate multistrat având un strat de sticlă şi unul sau mai multe straturi de material plastic dintre care cel puţin unul acţionează ca strat intermediar. La montarea pe tractor, straturile de plastic trebuie să fie spre interior;

„grup de parbrize”: un lot care cuprinde parbrize de diferite dimensiuni şi forme, supuse examinării proprietăţilor lor mecanice, modului de fragmentare şi comportamentului la testările de rezistenţă;

2.5.1.   „parbriz plat”: un parbriz fără nicio curbură din care să rezulte un segment cu o înălţime ce depăşeşte 10 mm pe metru linear;

2.5.2.   „parbriz curbat”: un parbriz cu o curbură nominală din care rezultă un segment cu o înălţime ce depăşeşte 10 mm pe metru linear;

2.6.   „geam dublu”: un ansamblu din două geamuri instalate separat în aceeaşi deschizătură pe tractor;

„vitraj dublu”: un ansamblu compus din două geamuri asamblate în fabrică în mod permanent şi separate printr-un spaţiu uniform;

2.7.1.   „vitraj dublu simetric”: vitraj dublu unde cele două geamuri componente sunt de acelaşi tip (sticlă de securitate monostrat sau multistrat etc.) şi au caracteristici principale şi secundare identice;

2.7.2.   „vitraj dublu asimetric”: vitraj dublu unde cele două geamuri sunt de tipuri diferite (sticlă de securitate monostrat sau multistrat) sau prezintă caracteristici principale şi/sau secundare diferite;

2.8.   „caracteristică principală”: o caracteristică ce modifică apreciabil proprietăţile optice şi/sau mecanice ale unui geam din sticlă într-un mod care nu afectează rolul pe care geamul respectiv trebuie să îl îndeplinească pe tractor. Acest termen acoperă şi denumirea comercială sau marca;

2.9.   „caracteristică secundară”: o caracteristică capabilă să modifice proprietăţile optice şi/sau mecanice ale geamului din sticlă într-un mod care afectează rolul pe care geamul respectiv trebuie să îl îndeplinească pe tractor. Aceste modificări sunt determinate în funcţie de indicii de dificultate;

2.10.   „indicii de dificultate” acoperă un sistem de gradare în două etape, care se aplică modificărilor observate în practică pentru fiecare caracteristică secundară. O schimbare de la indicele „1” la indicele „2” indică necesitatea unor testări suplimentare;

2.11.   „suprafaţa desfăşurată a unui parbriz”: suprafaţa dreptunghiulară minimă a plăcii de sticlă din care se poate fabrica parbrizul;

„unghiul de înclinare a parbrizului” reprezintă unghiul dintre o linie verticală şi o linie dreaptă care trec prin extremitatea superioară şi, respectiv, inferioară a parbrizului, ambele linii fiind situate într-un plan vertical de-a lungul axei longitudinale a tractorului.

2.12.1.   Măsurarea unghiului de înclinare se realizează pe un tractor neîncărcat care staţionează pe o suprafaţă plană.

2.12.2.   Tractoarele echipate cu suspensie hidro-pneumatică, hidraulică sau pneumatică sau cu un dispozitiv de reglare automată a gărzii la sol în funcţie de încărcătură sunt testate în condiţii normale de funcţionare, specificate de către constructor;

2.13.   „înălţimea segmentului, h”: distanţa maximă, măsurată aproximativ în unghi drept faţă de geam, ce separă suprafaţa interioară a geamului de un alt geam care trece prin capetele acestuia, (a se vedea anexa III N, Figura 1);

„tip de geam”: un geam, după cum este definit la punctele 2.1 până la 2.4, fără deosebiri esenţiale, în special în ceea ce priveşte caracteristicile principale şi secundare menţionate în anexele III D până la III L.

2.14.1.   Dacă o schimbare adusă caracteristicilor principale înseamnă un nou tip de produs, se recunoaşte că, în anumite cazuri, o schimbare a formei şi dimensiunii nu necesită neapărat realizarea unui set complet de testări. Pentru anumite testări, prescrise în anexele individuale, geamurile din sticlă pot fi grupate dacă este evident faptul că au caracteristici principale similare.

2.14.2.   Geamurile din sticlă ce prezintă diferenţe numai în ceea ce priveşte caracteristicile secundare pot fi considerate ca fiind de acelaşi tip; dacă rezultatele acestor testări sunt stipulate clar în cadrul cerinţelor de testare, atunci unele testări se pot efectua pe mostre ale unor astfel de geamuri;

2.15.   „curbura, r” reprezintă valoarea aproximativă a celei mai mici raze de arc a parbrizului, măsurată în zona de curbură maximă.

3.   CERERE PENTRU OBŢINEREA OMOLOGĂRII DE TIP PENTRU COMPONENTE

3.1.   Cererea pentru obţinerea omologării CE de tip pentru componente pentru un tip de geam din sticlă se depune de către constructorul geamului din sticlă de securitate sau de către reprezentantul său autorizat pentru fiecare tip de geam din sticlă de securitate. Cererea se depune numai într-un singur stat membru.

Pentru fiecare tip de geam din sticlă de securitate, cererea este însoţită de documentele de mai jos, în trei exemplare, precum şi de următoarele specificaţii:

o descriere tehnică cuprinzând toate caracteristicile secundare şi principale; şi,

3.2.1.1.   în cazul unor geamuri, altele decât parbrizele, desene într-un format care nu depăşeşte A4 sau pliate la dimensiunile acestui format, arătând:

| — | suprafaţa maximă; |
| --- | --- |

—

suprafaţa maximă;

| — | unghiul minim dintre două laturi adiacente ale geamului din sticlă şi |
| --- | --- |

—

unghiul minim dintre două laturi adiacente ale geamului din sticlă şi

| — | înălţimea maximă a segmentului, dacă este cazul; |
| --- | --- |

—

înălţimea maximă a segmentului, dacă este cazul;

În cazul parbrizelor:

3.2.1.2.1.   o listă a modelelor de parbriz pentru care se solicită omologare pentru componente, indicându-se denumirea constructorului tractorului şi tipul (tipurile) de tractor;

desene la scara de 1:10 şi diagrame ale parbrizelor şi schema de montaj pe tractor, cu detalii suficiente pentru a arăta:

3.2.1.2.2.1.   poziţia parbrizului faţă de punctul R, după cum este definit la punctul 1.2 din anexa I la Directiva 2008/2/CE (2);

3.2.1.2.2.2.   unghiul de înclinare a parbrizului;

3.2.1.2.2.3.   amplasarea şi dimensiunea zonei în care sunt verificate calităţile optice şi, după caz, zona supusă unei securizări diferenţiate;

3.2.1.2.2.4.   suprafaţa desfăşurată a parbrizului;

3.2.1.2.2.5.   înălţimea maximă a segmentului parbrizului;

3.2.1.2.2.6.   curbura parbrizului (numai în scopul grupării parbrizelor);

3.2.1.3.   în cazul vitrajelor duble, desene într-un format care să nu depăşească A4, sau pliate în acest format, care să cuprindă, în plus faţă de informaţiile cerute la punctul 3.2.1.1:

| — | tipul fiecărui geam din sticlă component; |
| --- | --- |

—

tipul fiecărui geam din sticlă component;

| — | tipul legăturii (organică, sticlă-sticlă sau sticlă-metal); |
| --- | --- |

—

tipul legăturii (organică, sticlă-sticlă sau sticlă-metal);

| — | grosimea nominală a spaţiului dintre cele două geamuri. |
| --- | --- |

—

grosimea nominală a spaţiului dintre cele două geamuri.

3.3.   În plus, solicitantul trebuie să depună un număr suficient de piese şi de mostre de testare din geamurile finite din modelul respectiv, numărul acestora fiind convenit cu serviciul tehnic competent să efectueze testările.

3.4.   Autoritatea competentă trebuie să verifice existenţa unor modalităţi satisfăcătoare pentru asigurarea controlului efectiv al conformităţii producţiei înainte de a fi acordată omologarea de tip pentru componente.

4.   MARCAJE

4.1   Fiecare geam din sticlă de securitate, inclusiv mostrele şi piesele de testare prezentate în vederea obţinerii omologării de tip pentru componente, trebuie să poarte denumirea comercială sau marca constructorului. Inscripţionarea acesteia trebuie să fie lizibilă şi permanentă.

5.   OMOLOGARE DE TIP PENTRU COMPONENTE

5.1.   Dacă mostrele prezentate în vederea obţinerii omologării pentru componente îndeplinesc cerinţele de la punctele 5 până la 7 de mai jos, atunci respectivul tip de geam din sticlă de securitate este omologat.

5.2.   Se atribuie un număr de omologare pentru componente pentru fiecare tip definit în anexele III E, III G, III K şi III L, sau, în cazul parbrizelor, pentru fiecare grup omologat. Primele două cifre ale acestui număr (în prezent 00 pentru Directiva 89/173/CEE în forma sa iniţială) indică seria modificărilor care cuprind ultime schimbări tehnice majore aduse Directivei 89/173/CEE înlocuită prin prezenta directivă în momentul acordării omologării. Un stat membru nu poate atribui acelaşi număr pentru un alt tip sau grup de geamuri din sticlă de securitate.

Omologarea de tip pentru componente, prelungirea, refuzul, omologarea unui tip de geam din sticlă de securitate în conformitate cu dispoziţiile acestei directive se transmite statelor membre prin intermediul unei comunicări formulate după modelul indicat în anexa III B la prezenta directivă şi în apendicele aferente acesteia.

5.3.1.   În cazul parbrizelor, comunicarea pentru omologarea CE de tip pentru componente trebuie însoţită de un document care cuprinde lista tuturor modelelor de parbriz din grupul omologat, împreună cu caracteristicile grupului, conform apendicelui 8 din anexa III B.

În plus faţă de marcajele specificate la punctul 4.1, pe toate geamurile din sticlă de securitate se va aplica, la loc vizibil, un marcaj de omologare CE de tip pentru componente, precum şi pe unităţile cu vitraj dublu care sunt conforme cu un tip omologat în conformitate cu prezenta directivă. Se aplică orice alt marcaj special privind omologarea de tip pentru fiecare geam component al vitrajelor duble.

Un astfel de marcaj de omologare pentru componente constă din:

5.4.1.   litera „e” înscrisă într-un dreptunghi, urmată de codul distinctiv al ţării care a acordat omologarea (3);

5.4.2.   numărul omologării pentru componente, în partea dreaptă a dreptunghiului descris la punctul 5.4.1.

Următoarele simboluri suplimentare se aplică imediat deasupra marcajului de omologare CE:

5.5.1.   în cazul unui parbriz:

| I | : | pentru sticlă de securitate monostrat (I/P dacă este acoperit) (4), |
| --- | --- | --- |
| II | : | pentru sticlă de securitate multistrat obişnuită (II/P dacă este acoperit) (4), |
| III | : | pentru sticlă de securitate multistrat tratată (III/P dacă este acoperit) (4), |
| IV | : | pentru geamuri cu acoperire din plastic multistrat; |

I

:

pentru sticlă de securitate monostrat (I/P dacă este acoperit) (4),

II

:

pentru sticlă de securitate multistrat obişnuită (II/P dacă este acoperit) (4),

III

:

pentru sticlă de securitate multistrat tratată (III/P dacă este acoperit) (4),

IV

:

pentru geamuri cu acoperire din plastic multistrat;

| V | : | în cazul unui geam din sticlă, altul decât parbrizul prevăzut de dispoziţiile de la punctul 9.1.4.2 din anexa III C; |
| --- | --- | --- |

V

:

în cazul unui geam din sticlă, altul decât parbrizul prevăzut de dispoziţiile de la punctul 9.1.4.2 din anexa III C;

| VI | : | în cazul unei unităţi cu vitraj dublu; |
| --- | --- | --- |

VI

:

în cazul unei unităţi cu vitraj dublu;

| T | : | în cazul unui parbriz care îndeplineşte cerinţele pentru geamuri, altele decât parbrizele, cu excepţia acelora care cad sub incidenţa dispoziţiilor de la punctul 9.1.4.2 din anexa III C (geamuri cu un factor de transmisie normală a luminii mai mic de 70 %). Totuşi, în cazul parbrizelor care îndeplinesc cerinţele pentru geamuri, altele decât parbrizele, simbolul „T” poate fi marcat doar după efectuarea testărilor definite la punctul 3.3.2 din anexa III G, înălţimea de cădere fiind de 4,0 m + 25/- 0 mm. |
| --- | --- | --- |

T

:

în cazul unui parbriz care îndeplineşte cerinţele pentru geamuri, altele decât parbrizele, cu excepţia acelora care cad sub incidenţa dispoziţiilor de la punctul 9.1.4.2 din anexa III C (geamuri cu un factor de transmisie normală a luminii mai mic de 70 %). Totuşi, în cazul parbrizelor care îndeplinesc cerinţele pentru geamuri, altele decât parbrizele, simbolul „T” poate fi marcat doar după efectuarea testărilor definite la punctul 3.3.2 din anexa III G, înălţimea de cădere fiind de 4,0 m + 25/- 0 mm.

5.6.   Marcajul de omologare CE de tip pentru componente şi simbolul trebuie să fie lizibile şi permanente.

5.7.   Apendicele prezentei anexe oferă exemple de marcaje de omologare pentru componente.

6.   CERINŢE GENERALE

6.1.   Toate plăcile din sticlă, şi în mod deosebit, acelea folosite la fabricarea parbrizelor, trebuie să fie de o calitate suficientă pentru a reduce riscul unor accidentări în eventualitatea spargerii geamului. Sticla trebuie să fie suficient de rezistentă la incidentele ce pot să apară în traficul normal şi la condiţiile atmosferice şi de temperatură, la acţiunile agenţilor chimici, la ardere sau la abraziuni.

6.2.   În plus, geamul din sticlă trebuie să fie suficient de transparent, să nu provoace distorsiuni semnificative ale obiectelor privite prin parbriz şi nu trebuie să creeze nicio confuzie între culorile folosite la semafoare şi semnalizări. În cazul în care parbrizul se sparge, conducătorul trebuie să poată vedea clar drumul pentru a putea frâna şi opri tractorul în condiţii de siguranţă.

7.   CERINŢE SPECIALE

Toate tipurile de geamuri din sticlă de securitate trebuie, în funcţie de categoria din care fac parte, să fie în conformitate cu următoarele cerinţe speciale:

7.1.   în ceea ce priveşte parbrizele din sticlă de securitate monostrat, cu cerinţele din anexa III D;

7.2.   în ceea ce priveşte geamurile din sticlă uniform securizată monostrat, altele decât parbrizele, cu cerinţele din anexa III E;

7.3.   în ceea ce priveşte parbrizele din sticlă de securitate multistrat obişnuită, cu cerinţele din anexa III F;

7.4.   în ceea ce priveşte geamurile din sticlă de securitate multistrat obişnuită, altele decât parbrizele, cu cerinţele din anexa III G;

7.5.   în ceea ce priveşte parbrizele din sticlă de securitate multistrat tratată, cu cerinţele din anexa III H;

7.6.   în ceea ce priveşte geamurile din sticlă de securitate cu acoperire din plastic, în plus faţă de cerinţele relevante enumerate mai sus, cu cerinţele din anexa III I;

7.7.   în ceea ce priveşte parbrizele cu acoperire din plastic multistrat, cu cerinţele din anexa III J;

7.8.   în ceea ce priveşte geamurile cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele, cu cerinţele din anexa III K;

7.9.   în ceea ce priveşte vitrajele duble, cu cerinţele din anexa III L.

8.   TESTĂRI

Se recomandă următoarele testări:

8.1.1.   Fragmentarea

Scopul acestei testări este:

8.1.1.1.   de a se asigura că fragmentele şi cioburile rezultate în urma spargerii geamului din sticlă reprezintă un pericol minim de rănire şi

8.1.1.2.   în cazul parbrizelor, de a verifica vizibilitatea reziduală după spargere.

8.1.2.   Rezistenţa mecanică

8.1.2.1.   Testarea la impactul cu o bilă

Această testare se efectuează în două forme: cu o bilă de 227 g şi cu o bilă de 2 260 g.

8.1.2.1.1.   Testarea cu bila de 227 g: scopul acestei testări este de a evalua aderenţa stratului intermediar din sticla de securitate multistrat şi rezistenţa mecanică a sticlei uniform securizate monostrat.

8.1.2.1.2.   Testarea cu bila de 2 260 g: scopul acestei testări este de a evalua rezistenţa la penetrare a sticlei laminate.

8.1.2.2.   Testări la impactul cu capul

Scopul acestei testări este de a verifica dacă geamurile din sticlă corespund cerinţelor referitoare la limitarea rănirilor în caz de impact al capului cu parbrizul, geamurile din sticlă de securitate multistrat sau cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele, precum şi la unităţile cu vitraj dublu folosite ca geamuri laterale.

8.1.3.   Rezistenţa la mediu

8.1.3.1.   Testarea la abraziune

Scopul acestei testări este de a determina dacă rezistenţa la abraziune a geamului din sticlă de securitate depăşeşte o valoare specificată.

8.1.3.2.   Testarea a temperaturi ridicate

Scopul acestei testări este de a verifica dacă nu apar bule sau alte defecte în stratul intermediar din geamul din sticlă de securitate multistrat sau geamul securizat cu acoperire din plastic multistrat în condiţii de expunere îndelungată la temperaturi ridicate.

8.1.3.3.   Testarea rezistenţei la radiaţii

Scopul acestei testări este de a determina dacă se reduce semnificativ factorul de transmisie a luminii al geamurilor din sticlă de securitate multistrat, cu acoperire din plastic multistrat sau al geamurilor din sticlă cu acoperire din plastic, în condiţii de expunere îndelungată la radiaţii sau dacă se produce o diminuare a proprietăţilor cromatice.

8.1.3.4.   Testarea rezistenţei la umiditate

Scopul acestei testări este de a determina dacă geamurile din sticlă de securitate multistrat, cu acoperire din plastic multistrat sau geamurile din sticlă cu acoperire din plastic rezistă, fără deteriorări semnificative, în condiţii de expunere îndelungată la umiditatea atmosferică.

8.1.3.5.   Rezistenţa la schimbările de temperatură

Scopul acestei testări este de a determina dacă materialul sau materialele din plastic utilizat(e) pentru geamurile din sticlă de securitate, aşa cum sunt definite la punctele 2.3 şi 2.4, rezistă fără deteriorări semnificative expunerii prelungite la temperaturi extreme.

8.1.4.   Proprietăţi optice

8.1.4.1.   Testarea de transmisie a luminii

Scopul acestei testări este de a stabili dacă factorul de transmisie normală al geamurilor din sticlă de securitate depăşeşte o anumită valoare specificată.

8.1.4.2.   Testarea distorsiunii optice

Scopul acestei testări este de a se asigura că deformarea obiectelor văzute prin parbriz nu atinge proporţii care riscă să deruteze conducătorul auto.

8.1.4.3.   Testarea în vederea separării imaginii secundare

Scopul acestei testări este de a verifica dacă unghiul care separă imaginea secundară de cea primară nu depăşeşte o anumită valoare specificată.

8.1.4.4.   Testarea în vederea identificării culorilor

Scopul acestei testări este de a demonstra că, privind prin parbriz, nu există niciun risc de a confunda culorile.

8.1.5.   Testarea rezistenţei la foc

Scopul acestei testări este de a se asigura că partea interioară a geamului din sticlă de securitate descris la punctele 2.3 şi 2.4 are o rată de ardere suficient de scăzută.

8.1.6.   Rezistenţa la agenţi chimici

Scopul acestei testări este de a stabili dacă partea interioară a geamului din sticlă de securitate descris la punctele 2.3 şi 2.4 rezistă fără deteriorări la expunerea la substanţele chimice care ar putea exista în tractor sau care ar putea fi utilizate în acesta (de exemplu, agenţi de curăţare).

8.2.   Testări prevăzute pentru geamurile din sticlă din categoriile definite la punctele 2.1 până la 2.4

8.2.1.   Geamurile din sticlă de securitate sunt supuse testărilor menţionate în tabelul de mai jos:

| | Parbrize | Geamuri, Altele Decât Parbrize |
| --- | --- | --- |
| Sticlă de securitate monostrat | Sticlă de securitate multistrat obişnuită | Sticlă de securitate multistrat tratată | Cu acoperire din plastic multistrat | Sticlă de securitate monostrat | Sticlă de securitate multi strat | Cu acoperire din plastic multi strat |
| I | I/P | II | II/P | III | III/P | IV |
| Fragmentare | D/2 | D/2 | — | — | H/4 | H/4 | — | E/2 | — | — |
| Rezistenţă mecanică: | | | | | | | | | | |
| bilă de 227 g | — | — | F/4.3. | F/4.3. | F/4.3. | F/4.3. | F/4.3. | E/3.1. | G/4 | G/4 |
| bilă de 2 260 g | — | — | F/4.2. | F/4.2. | F/4.2. | F/4.2. | — | — | — | — |
| Testare la impact cu capul (5) | D/3 | D/3 | F/3 | F/3 | F/3 | F/3 | J/3 | — | G/3 (7) | K/3 (7) |
| Abraziune: | | | | | | | | | | |
| faţa exterioară | — | — | F/5.1. | F/5.1. | F/5.1. | F/5.1. | F/5.1. | — | F/5.1. | F/5.1. |
| faţa interioară | — | I/2 | — | I/2 | — | I/2 | I/2 | I/2 (6) | I/2 (6) | I/2 |
| Temperatură ridicată | — | — | C/5 | C/5 | C/5 | C/5 | C/5 | — | C/5 | C/5 |
| Radiaţii | — | C/6 | C/6 | C/6 | C/6 | C/6 | C/6 | — | C/6 | C/6 |
| Umiditate | — | C/7 | C/7 | C/7 | C/7 | C/7 | C/7 | C/7 (6) | C/7 | C/7 |
| Transmisia luminii | C/9.1. | C/9.1. | C/9.1. | C/9.1. | C/9.1. | C/9.1. | C/9.1. | C/9.1. | C/9.1. | C/9.1. |
| Distorsiune optică | C/9.2. | C/9.2. | C/9.2. | C/9.2. | C/9.2. | C/9.2. | C/9.2. | — | — | — |
| Imagine secundară | C/9.3. | C/9.3. | C/9.3. | C/9.3. | C/9.3. | C/9.3. | C/9.3. | — | — | — |
| Identificarea culorilor | C/9.4. | C/9.4. | C/9.4. | C/9.4. | C/9.4. | C/9.4. | C/9.4. | — | — | — |
| Rezistenţă la schimbările de temperatură | — | C/8 | — | C/8 | — | C/8 | C/8 | C/8 (6) | C/8 (6) | C/8 |
| Rezistenţă la foc | — | C/10 | — | C/10 | — | C/10 | C/10 | C/10 (6) | C/10 (6) | C/10 |
| Rezistenţă la agenţi chimici | — | C/11 | — | C/11 | — | C/11 | C/11 | C/11 (6) | C/11 (6) | C/11 |
| NB: Trimiterea K/3 din tabel indică anexa III K şi punctul 3 al acesteia, dacă este descrisă testarea relevantă şi dacă se impun cerinţe de acceptare. |

Parbrize

Geamuri, Altele Decât Parbrize

Sticlă de securitate monostrat

Sticlă de securitate multistrat obişnuită

Sticlă de securitate multistrat tratată

Cu acoperire din plastic multistrat

Sticlă de securitate monostrat

Sticlă de securitate multi strat

Cu acoperire din plastic multi strat

I

I/P

II

II/P

III

III/P

IV

Fragmentare

D/2

D/2

—

—

H/4

H/4

—

E/2

—

—

Rezistenţă mecanică:

bilă de 227 g

—

—

F/4.3.

F/4.3.

F/4.3.

F/4.3.

F/4.3.

E/3.1.

G/4

G/4

bilă de 2 260 g

—

—

F/4.2.

F/4.2.

F/4.2.

F/4.2.

—

—

—

—

Testare la impact cu capul (5)

D/3

D/3

F/3

F/3

F/3

F/3

J/3

—

G/3 (7)

K/3 (7)

Abraziune:

faţa exterioară

—

—

F/5.1.

F/5.1.

F/5.1.

F/5.1.

F/5.1.

—

F/5.1.

F/5.1.

faţa interioară

—

I/2

—

I/2

—

I/2

I/2

I/2 (6)

I/2 (6)

I/2

Temperatură ridicată

—

—

C/5

C/5

C/5

C/5

C/5

—

C/5

C/5

Radiaţii

—

C/6

C/6

C/6

C/6

C/6

C/6

—

C/6

C/6

Umiditate

—

C/7

C/7

C/7

C/7

C/7

C/7

C/7 (6)

C/7

C/7

Transmisia luminii

C/9.1.

C/9.1.

C/9.1.

C/9.1.

C/9.1.

C/9.1.

C/9.1.

C/9.1.

C/9.1.

C/9.1.

Distorsiune optică

C/9.2.

C/9.2.

C/9.2.

C/9.2.

C/9.2.

C/9.2.

C/9.2.

—

—

—

Imagine secundară

C/9.3.

C/9.3.

C/9.3.

C/9.3.

C/9.3.

C/9.3.

C/9.3.

—

—

—

Identificarea culorilor

C/9.4.

C/9.4.

C/9.4.

C/9.4.

C/9.4.

C/9.4.

C/9.4.

—

—

—

Rezistenţă la schimbările de temperatură

—

C/8

—

C/8

—

C/8

C/8

C/8 (6)

C/8 (6)

C/8

Rezistenţă la foc

—

C/10

—

C/10

—

C/10

C/10

C/10 (6)

C/10 (6)

C/10

Rezistenţă la agenţi chimici

—

C/11

—

C/11

—

C/11

C/11

C/11 (6)

C/11 (6)

C/11

NB: Trimiterea K/3 din tabel indică anexa III K şi punctul 3 al acesteia, dacă este descrisă testarea relevantă şi dacă se impun cerinţe de acceptare.

8.2.2.   Omologarea pentru componente se emite pentru un geam din sticlă de securitate dacă acesta îndeplineşte toate cerinţele prevăzute în dispoziţiile relevante şi la care se face trimitere în tabelul de mai sus.

9.   MODIFICAREA SAU PRELUNGIREA OMOLOGĂRII PENTRU UN TIP DE GEAM DIN STICLĂ DE SIGURANŢĂ

Toate modificările aduse unui tip de geam din sticlă de securitate sau, în cazul parbrizelor, toate parbrizele adăugate unui lot, trebuie aduse la cunoştinţa departamentului administrativ care a omologat respectivul tip de geam din sticlă de securitate. În acest caz, departamentul administrativ poate:

9.1.1.   fie să considere că nu este posibil ca modificările aduse geamului parbrizului să aibă vreun efect contrar considerabil, că noul tip adăugat se integrează grupului de parbrize omologat şi că, indiferent de situaţie, geamul din sticlă de securitate corespunde cerinţelor,

9.1.2.   fie să solicite un alt raport serviciului tehnic care se ocupă cu efectuarea testărilor.

9.2.   Comunicarea

9.2.1.   Confirmarea, refuzul sau prelungirea omologării pentru componente se comunică statelor membre în conformitate cu procedura stipulată la punctul 5.3.

9.2.2.   Autoritatea competentă care a acordat o prelungire a omologării pentru componente trebuie să atribuie un număr de serie fiecărei comunicări referitoare la o prelungire.

10.   CONFORMITATEA PRODUCŢIEI

10.1.   Geamurile din sticlă de securitate pentru care s-a acordat omologarea în conformitate cu prezenta anexă şi cu anexele următoare trebuie fabricate astfel încât să respecte tipul omologat şi să corespundă cerinţelor de la punctele 6, 7 şi 8.

10.2.   Pentru a verifica îndeplinirea cerinţelor de la punctul 10.1, se efectuează controale constante în procesul de producţie.

Deţinătorul unei omologări pentru componente trebuie, în special:

10.3.1.   să se asigure că există proceduri pentru controlul calităţii produsului;

10.3.2.   să aibă acces la echipamentul necesar verificării conformităţii pentru fiecare tip omologat;

10.3.3.   să înregistreze datele rezultate din testările efectuate şi să pună la dispoziţie documentele aferente (8) pentru o perioadă ce este stabilită de comun acord cu departamentul administrativ;

10.3.4.   să analizeze rezultatele fiecărui tip de testare, pentru a verifica şi asigura consecvenţa caracteristicilor produsului, în funcţie de variaţiile (toleranţele) admise în procesul de fabricaţie industrială;

10.3.5.   să se asigure că, pentru fiecare tip de produs, se efectuează cel puţin testările prevăzute în anexa III O;

10.3.6.   să se asigure că se preiau şi sunt testate noi mostre, ori de câte ori mostrele sau piesele de testare se dovedesc neconforme cu tipul de testare efectuată.

Trebuie luate toate măsurile necesare pentru restabilirea conformităţii în fabricaţia în cauză.

Autoritatea competentă poate, în orice moment, să controleze metodele de verificare a conformităţii aplicabile fiecărei unităţi de producţie (a se vedea punctul 1.3 din anexa III O).

10.4.1.   La fiecare inspecţie, inspectorului i se vor prezenta rezultatele testărilor efectuate şi evidenţele procesului de fabricaţie.

10.4.2.   Inspectorul poate alege, prin sondaj, mostre pentru a fi testate în laboratorul constructorului. Numărul minim de mostre se stabileşte în funcţie de rezultatele obţinute din verificările efectuate de constructor.

10.4.3.   Dacă standardul de calitate nu este satisfăcător sau dacă este necesar să se verifice valabilitatea testărilor efectuate la punctul 10.4.2, inspectorul poate selecta mostre care se trimit serviciului tehnic care a efectuat testările în vederea acordării omologării de tip pentru componente.

10.4.4.   Autoritatea competentă poate efectua oricare dintre testările prevăzute în prezenta directivă.

10.4.5.   Frecvenţa normală a inspecţiilor este de două ori pe an. Dacă rezultatele constatate în timpul inspecţiei sunt nesatisfăcătoare, atunci autoritatea competentă trebuie să se asigure că se iau toate măsurile necesare pentru restabilirea conformităţii procesului de fabricaţie cât mai rapid posibil.

11.   PENALITĂŢI PENTRU NECONFORMITATEA PRODUCŢIEI

11.1.   Omologarea de tip pentru componente acordată pentru un tip de geam din sticlă de securitate în conformitate cu prezenta directivă poate fi retrasă atunci când nu este îndeplinită cerinţa de la punctul 10.1.

11.2.   În cazul în care un stat membru retrage o omologare acordată anterior, acest lucru este imediat notificat celorlalte state membre printr-o copie a certificatului de omologare de tip pentru componente cu menţiunea „OMOLOGARE PENTRU COMPONENTE RETRASĂ” adăugată cu litere mari în subsolul certificatului, semnată şi datată.

12.   FABRICAŢIE OPRITĂ DEFINITIV

Dacă deţinătorul omologării pentru componente încetează fabricarea unui tip de geam din sticlă de securitate omologat în conformitate cu prezenta directivă, atunci acesta trebuie să informeze în acest sens autoritatea care a acordat omologarea. La rândul său, autoritatea respectivă notifică în acest sens celelalte state membre, printr-o copie a comunicării privind omologarea pentru componente, în conformitate cu modelul indicat în anexa III B.

13.   DENUMIRILE ŞI ADRESELE SERVICIILOR TEHNICE CARE RĂSPUND DE EFECTUAREA TESTĂRILOR ÎN VEDEREA OMOLOGĂRII PENTRU COMPONENTE ŞI ALE DEPARTAMENTELOR ADMINISTRATIVE CARE ACORDĂ ASTFEL DE OMOLOGĂRI

Fiecare stat membru trebuie să comunice celorlalte state membre şi Comisiei denumirea şi adresele serviciilor tehnice care răspund de efectuarea testărilor în vederea omologării pentru componente şi ale departamentelor administrative ce acordă omologări CE de tip pentru componente, către care urmează să fie trimise certificatul de omologare pentru componente şi certificatele indicând refuzul sau retragerea omologărilor pentru componente emise în celelalte state membre.

---

(1)  JO L 129, 14.5.1992, p. 11.

(2)  Directiva 2008/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 cu privire la câmpul vizual și la ștergătoarele de parbriz ale tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (versiune codificată) (JO L 24, 29.1.2008, p. 30).

(3)  1 pentru Germania, 2 pentru Franţa, 3 pentru Italia, 4 pentru Ţările de Jos, 5 pentru Suedia, 6 pentru Belgia, 7 pentru Ungaria, 8 pentru Republica Cehă, 9 pentru Spania, 11 pentru Regatul Unit, 12 pentru Áustria, 13 pentru Luxemburg, 17 pentru Finlanda, 18 pentru Danemarca, 19 pentru România, 20 pentru Polonia, 21 pentru Portugalia, 23 pentru Grecia, 24 pentru Irlanda, 26 pentru Slovenia, 27 pentru Slovacia, 29 pentru Estonia, 32 pentru Letonia, 34 pentru Bulgaria, 36 pentru Lituania, 49 pentru Cipru şi 50 pentru Malta.

(4)  Conform definiţiei de la punctul 2.3.

(5)  Testarea se aplică şi vitrajelor duble în conformitate cu punctul 3 din anexa III.

(6)  Dacă este placat cu material plastic.

(7)  Se efectuează cu o înălţime de cădere de 4 m + 25/– 0 mm în loc de 1,5 m + 25/– 0 mm când geamurile sunt folosite ca parbrize.

NB: Trimiterea K/3 din tabel indică anexa III K şi punctul 3 al acesteia, dacă este descrisă testarea relevantă şi dacă se impun cerinţe de acceptare.

(8)  Rezultatele încercării de fragmentare trebuie înregistrate chiar dacă nu se cere fotografierea.

Apendice

EXEMPLE DE MĂRCI DE OMOLOGARE DE TIP PENTRU COMPONENTE

(A se vedea punctul 5.5 din anexa III A)

Parbrize din sticlă de securitate monostrat

Image

Marca omologării pentru componente de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă de securitate monostrat, arată că respectiva componentă a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta Directivă, cu numărul omologării de tip pentru componente 001247.

Parbrize din sticlă de securitate monostrat cu acoperire din plastic

Image

Marca omologării pentru componente de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă de securitate monostrat cu acoperire din plastic, arată că respectiva componentă a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta directivă, cu numărul omologării de tip pentru componente 001247.

Parbrize din sticlă de securitate multistrat obişnuită

Image

Marca omologării pentru componente de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă de securitate multistrat obişnuită, arată că respectiva componentă a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta directivă, cu numărul omologării de tip pentru componente 001247.

Parbrize din sticlă de securitate multistrat obişnuită cu acoperire din plastic

Image

Marca omologării de tip pentru componente de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă de securitate multistrat cu acoperire din plastic, arată că respectiva componentă a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta directivă, cu numărul omologării de tip pentru componente 001247.

Parbrize din sticlă de securitate multistrat tratată

Image

Marca omologării de tip pentru componente de mai sus, aplicată pe un parbriz din sticlă de securitate multistrat tratată, arată că respectiva componentă a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta directivă, cu numărul omologării de tip pentru componente 001247.

Parbrize cu acoperire din plastic multistrat

Image

Marca omologării de tip pentru componente de mai sus, aplicată pe un parbriz cu acoperire din plastic multistrat, arată că respectiva componentă a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta directivă, cu numărul omologării de tip pentru componente 001247.

Geamuri, altele decât parbrize, cu un factor de transmisie normală a luminii mai mic de 70 %

Image

Marca omologării de tip pentru componente de mai sus, aplicată pe un geam din sticlă, altul decât parbrizul, pentru care se aplică cerinţele de la punctul 9.1.4.2 din anexa III C, arată că respectiva componentă a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta directivă, cu numărul omologării de tip pentru componente 001247.

Unităţi cu vitraj dublu cu un factor de transmisie normală a luminii mai mic de 70 %

Image

Marca omologării de tip pentru componente de mai sus, aplicată pe unităţi cu vitraj dublu cu un factor de transmisie normală a luminii mai mic de 70 %, arată că respectiva componentă a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta directivă, cu numărul omologării pentru componente 001247.

Geamuri, altele decât parbrize, folosite ca parbrize pentru tractoare

Image

Marca omologării de tip pentru componente de mai sus, aplicată pe un geam din sticlă, arată că respectiva componentă, destinată a fi utilizată pe tractor drept parbriz, a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta directivă, cu numărul omologării de tip pentru componente 001247.

Geamuri, altele decât parbrize, cu un factor de transmisie normală a luminii mai mare de 70 %

Image

Marca omologării pentru componente de mai sus, aplicată pe un geam din sticlă, altul decât parbrizul, pentru care se aplică cerinţele de la punctul 9.1.4.1 din anexa III C, arată că respectiva componentă a fost omologată în Franţa (e 2) în conformitate cu prezenta directivă, cu numărul omologării de tip pentru componente 001247.

ANEXA III B

[Format maxim: A4 (210 x 297mm)]

Comunicare cu privire la:

| — | omologarea CE de tip pentru componente |
| --- | --- |

—

omologarea CE de tip pentru componente

| — | refuzul omologării de tip pentru componente |
| --- | --- |

—

refuzul omologării de tip pentru componente

| — | prelungirea omologării de tip pentru componente |
| --- | --- |

—

prelungirea omologării de tip pentru componente

| — | retragerea omologării de tip pentru componente (1) pentru un tip de geam din sticlă de securitate în conformitate cu Directiva [2009/144/CE] |
| --- | --- |

—

retragerea omologării de tip pentru componente (1) pentru un tip de geam din sticlă de securitate în conformitate cu Directiva [2009/144/CE]

Nr. omologării CE de tip pentru componente: ... Prelungirea nr.: ...

1.   Categoria geamului din sticlă de securitate:

...

2.   Descrierea geamului din sticlă (a se vedea apendicele 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 (1)) iar, în cazul parbrizelor, lista în conformitate cu apendicele 8:

...

...

3.   Denumirea comercială sau marca:

...

4.   Numele şi adresa constructorului:

...

...

5.   Numele şi adresa reprezentantului constructorului, după caz:

...

6.   Prezentat în vederea omologării de tip pentru componente la data de:

...

7.   Serviciul tehnic care răspunde de efectuarea testărilor în vederea omologării de tip pentru componente:

...

8.   Data raportului de testare:

...

9.   Număr raportului de testare:

...

10.   Se acordă / refuză / prelungeşte / retrage omologarea de tip pentru componente (1):

...

11.   Motivele prelungirii omologării de tip:

...

...

...

12.   Observaţii:

...

...

...

13.   Locul: ...

14.   Data: ...

15.   Semnătura: ...

16.   Se anexează o listă cu documentele care alcătuiesc dosarul omologării de tip pentru componente, depus la departamentul administrativ care acordă omologarea; aceste documente sunt disponibile la cerere.

---

(1)  Se barează ce nu corespunde.

Apendicele 1

PARBRIZE DIN STICLĂ DE SECURITĂ MONOSTRAT

(Caracteristici principale şi secundare definite în anexa III D sau III I)

Nr. omologării de tip pentru componente: ... Prelungirea nr.: ...

Caracteristici principale

| — | Categoria formă: ... |
| --- | --- |

—

Categoria formă: ...

| — | Categoria grosime: ... |
| --- | --- |

—

Categoria grosime: ...

| — | Grosimea nominală a parbrizului: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a parbrizului: ...

| — | Natura şi tipul placării cu material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tipul placării cu material plastic: ...

| — | Grosimea placării cu material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea placării cu material plastic: ...

Caracteristici secundare

| — | Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ... |
| --- | --- |

—

Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ...

| — | Culoarea sticlei: ... |
| --- | --- |

—

Culoarea sticlei: ...

| — | Colorarea placării din material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Colorarea placării din material plastic: ...

| — | Conductori încorporate (da/nu): |
| --- | --- |

—

Conductori încorporate (da/nu):

| — | Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu): |
| --- | --- |

—

Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu):

Observaţii:

...

...

...

...

...

Documente anexate: listă de parbrize (vezi apendicele 8).

Apendicele 2

GEAMURI DIN STICLĂ UNIFORM SECURIZATĂ MONOSTRAT, ALTELE DECÂT PARBRIZELE

(Caracteristici principale şi secundare definite în anexa III E sau III I)

Nr. Omologării de tip pentru componente: ... Prelungirea nr.: ...

Caracteristici principale:

| — | Altele decăt parbrize (da/nu): ... |
| --- | --- |

—

Altele decăt parbrize (da/nu): ...

| — | Parbrize pentru tractor (tractoare): ... |
| --- | --- |

—

Parbrize pentru tractor (tractoare): ...

| — | Categoria formă: ... |
| --- | --- |

—

Categoria formă: ...

| — | Natura procesului de securizare: ... |
| --- | --- |

—

Natura procesului de securizare: ...

| — | Categoria de grosime: ... |
| --- | --- |

—

Categoria de grosime: ...

| — | Natura şi tupul placării cu material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tupul placării cu material plastic: ...

Caracteristici secundare:

| — | Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ... |
| --- | --- |

—

Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ...

| — | Culoarea sticlei: ... |
| --- | --- |

—

Culoarea sticlei: ...

| — | Colorarea placării din material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Colorarea placării din material plastic: ...

| — | Conductori încorporaţi (da/nu): ... |
| --- | --- |

—

Conductori încorporaţi (da/nu): ...

| — | Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu): ... |
| --- | --- |

—

Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu): ...

Criterii aprobate:

| — | Cea mai mare arie (sticlă plană): ... |
| --- | --- |

—

Cea mai mare arie (sticlă plană): ...

| — | Celui mai mic unghi): ... |
| --- | --- |

—

Celui mai mic unghi): ...

| — | Cea mai mare arie desfăşurată (sticlă curbată): ... |
| --- | --- |

—

Cea mai mare arie desfăşurată (sticlă curbată): ...

| — | Cel mai înalt segment: ... |
| --- | --- |

—

Cel mai înalt segment: ...

Observaţii:

...

...

...

...

...

Documente anexate: listă de parbrize (dacă e cazul) (vezi apendicele 8).

Apendicele 3

PARBRIZE DIN STICLĂ DE SECURITATE MULTISTRAT

(obişnuită, tratată sau cu acoperire din plastic)

(Caracteristici principale şi secundare definite în anexele III F, III H sau III I)

Nr. omologării de tip pentru componente: ... Prelungirea nr.: ...

Caracteristici principale:

| — | Număr straturi de sticlă: ... |
| --- | --- |

—

Număr straturi de sticlă: ...

| — | Număr straturi intermediare: ... |
| --- | --- |

—

Număr straturi intermediare: ...

| — | Grosimea nominală a parbrizului: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a parbrizului: ...

| — | Grosimea nominală a straturilor intermediare: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a straturilor intermediare: ...

| — | Tratament special aplicat sticlei: ... |
| --- | --- |

—

Tratament special aplicat sticlei: ...

| — | Natura şi tipul straturilor intermediare: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tipul straturilor intermediare: ...

| — | Natura şi tipul placării cu material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tipul placării cu material plastic: ...

Caracteristici secundare:

| — | Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ... |
| --- | --- |

—

Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ...

| — | Culoarea sticlei (incoloră/colorată): ... |
| --- | --- |

—

Culoarea sticlei (incoloră/colorată): ...

| — | Colorarea placării din material plastic (totală/parţială): ... |
| --- | --- |

—

Colorarea placării din material plastic (totală/parţială): ...

| — | Conductori încorporaţi (da/nu): |
| --- | --- |

—

Conductori încorporaţi (da/nu):

| — | Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu): |
| --- | --- |

—

Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu):

Observaţii:

...

...

...

...

...

Documente anexate: listă de parbrize (a se vedea apendicele 8)

Apendicele 4

GEAMURI DIN STICLĂ DE SECURITATE MULTISTRAT, ALTELE DECÂT PARBRIZELE

(Caracteristici principale şi secundare definite în anexele III G sau III I)

Nr. omologării de tip pentru componente: ... Prelungirea nr.: ...

Caracteristici principale:

| — | Altele decât parbrize (da/nu): |
| --- | --- |

—

Altele decât parbrize (da/nu):

| — | Parbrize pentru tractor (tractoare): ... |
| --- | --- |

—

Parbrize pentru tractor (tractoare): ...

| — | Număr straturi de sticlă: ... |
| --- | --- |

—

Număr straturi de sticlă: ...

| — | Număr straturi intermediare: ... |
| --- | --- |

—

Număr straturi intermediare: ...

| — | Categoria de grosime: ... |
| --- | --- |

—

Categoria de grosime: ...

| — | Grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e): ... |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e): ...

| — | Tratament special aplicat sticlei: ... |
| --- | --- |

—

Tratament special aplicat sticlei: ...

| — | Natura şi tipul straturilor intermediare: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tipul straturilor intermediare: ...

| — | Natura şi tipul placării cu material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tipul placării cu material plastic: ...

| — | Grosimea placării din material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea placării din material plastic: ...

Caracteristici secundare:

| — | Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ... |
| --- | --- |

—

Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ...

| — | Colorarea stratului intermediar (total/parţial): ... |
| --- | --- |

—

Colorarea stratului intermediar (total/parţial): ...

| — | Culoarea sticlei: ... |
| --- | --- |

—

Culoarea sticlei: ...

| — | Colorarea placării din material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Colorarea placării din material plastic: ...

| — | Conductori încorporaţi (da/nu): |
| --- | --- |

—

Conductori încorporaţi (da/nu):

| — | Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu): |
| --- | --- |

—

Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu):

Observaţii:

...

...

...

...

...

Documente anexate: listă de parbrize (dacă e cazul) (a se vedea apendicele 8).

Apendicele 5

PARBRIZE CU ACOPERIRE DIN PLASTIC MULTISTRAT

(Caracteristici principale şi secundare definite în anexa III J)

Nr. omologării de tip pentru componente: .... Prelungirea nr.: ...

Caracteristici principale:

| — | Categoria de formă: ... |
| --- | --- |

—

Categoria de formă: ...

| — | Număr straturi de material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Număr straturi de material plastic: ...

| — | Grosimea nominală a sticlei: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a sticlei: ...

| — | Tratament aplicat sticlei (da/nu): ... |
| --- | --- |

—

Tratament aplicat sticlei (da/nu): ...

| — | Grosimea nominală a parbrizului: |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a parbrizului:

| — | Grosimea nominală a stratului (straturilor) de plastic ca strat intermediar: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a stratului (straturilor) de plastic ca strat intermediar: ...

| — | Natura şi tipul stratului (straturilor) de plastic ca strat intermediar: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tipul stratului (straturilor) de plastic ca strat intermediar: ...

| — | Natura şi tipul stratului de plastic exterior: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tipul stratului de plastic exterior: ...

Caracteristici secundare:

| — | Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană):... |
| --- | --- |

—

Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană):...

| — | Colorarea sticlei: ... |
| --- | --- |

—

Colorarea sticlei: ...

| — | Colorarea straturilor de plastic (totală/parţială): ... |
| --- | --- |

—

Colorarea straturilor de plastic (totală/parţială): ...

| — | Conductori încorporaţi (da/nu): |
| --- | --- |

—

Conductori încorporaţi (da/nu):

| — | Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu): |
| --- | --- |

—

Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu):

Observaţii:

...

...

...

...

...

Documente anexate: listă de parbrize (a se vedea apendicele 8).

Apendicele 6

GEAMURI CU ACOPERIRE DIN PLASTIC MULTISTRAT, ALTELE DECÂT PARBRIZELE

(Caracteristici principale şi secundare definite în anexa III K)

Nr. omologării de tip pentru componente: ... Prelungirea nr.: ...

Caracteristici principale:

| — | Altele decât parbrize (da/nu): |
| --- | --- |

—

Altele decât parbrize (da/nu):

| — | Parbrize pentru tractor (tractoare): ... |
| --- | --- |

—

Parbrize pentru tractor (tractoare): ...

| — | Număr straturi de material plastic: ... |
| --- | --- |

—

Număr straturi de material plastic: ...

| — | Grosimea componentei din sticlă: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea componentei din sticlă: ...

| — | Tratament aplicat componentei din sticlă (da/nu): ... |
| --- | --- |

—

Tratament aplicat componentei din sticlă (da/nu): ...

| — | Grosimea nominală a geamului: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a geamului: ...

| — | Grosimea nominală a stratului (straturilor) de plastic ca strat intermediar: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a stratului (straturilor) de plastic ca strat intermediar: ...

| — | Natura şi tipul stratului (straturilor) de plastic ca strat intermediar: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tipul stratului (straturilor) de plastic ca strat intermediar: ...

| — | Natura şi tipul stratului de plastic exterior: ... |
| --- | --- |

—

Natura şi tipul stratului de plastic exterior: ...

Caracteristici secundare:

| — | Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ... |
| --- | --- |

—

Natura materialului (sticlă turnată, sticlă flotată, sticlă plană): ...

| — | Colorarea sticlei (incoloră/colorată): ... |
| --- | --- |

—

Colorarea sticlei (incoloră/colorată): ...

| — | Colorarea placării din material plastic (total/parţial): ... |
| --- | --- |

—

Colorarea placării din material plastic (total/parţial): ...

| — | Conductori încorporaţi (da/nu): |
| --- | --- |

—

Conductori încorporaţi (da/nu):

| — | Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu): |
| --- | --- |

—

Benzi de protecţie împotriva luminii orbitoare - încorporate (da/nu):

Observaţii:

...

...

...

...

...

Documente anexate: listă de parbrize (dacă e cazul) (a se vedea apendicele 8).

Apendicele 7

UNITĂŢI CU VITRAJ DUBLU

(Caracteristici principale şi secundare definite în anexa III L)

Nr. omologării de tip pentru componente: ... Prelungirea nr.: ...

Caracteristici principale:

| — | Structura unităţilor cu vitraj dublu (simetrică/asimetrică): ... |
| --- | --- |

—

Structura unităţilor cu vitraj dublu (simetrică/asimetrică): ...

| — | Grosimea nominală a intervalului: ... |
| --- | --- |

—

Grosimea nominală a intervalului: ...

| — | Metodă de asamblare: ... |
| --- | --- |

—

Metodă de asamblare: ...

| — | Tipul fiecărei sticle, conform definiţiei din anexele III E, III G, III I, III K: ... |
| --- | --- |

—

Tipul fiecărei sticle, conform definiţiei din anexele III E, III G, III I, III K: ...

Document anexat:

Un formular pentru cele două geamuri ale unităţii cu vitraj dublu simetric, în conformitate cu anexa în baza căreia aceste geamuri au fost testate sau omologate.

Un formular pentru fiecare geam din sticlă al unităţii cu vitraj dublu asimetric, în conformitate cu anexele în baza cărora aceste geamuri au fost testate sau omologate.

Observaţii:

...

...

...

...

...

Apendicele 8

CONŢINUTUL LISTEI DE PARBRIZE (1)

Pentru fiecare dintre parbrizele care face obiectul acestei omologări pentru componente, se vor indica cel puţin următoarele date specifice:

| — | Constructorul tractorului: ... |
| --- | --- |

—

Constructorul tractorului: ...

| — | Tipul tractorului: ... |
| --- | --- |

—

Tipul tractorului: ...

| — | Suprafaţa desfăşurată (F): ... |
| --- | --- |

—

Suprafaţa desfăşurată (F): ...

| — | Înălţimea segmentului (h): ... |
| --- | --- |

—

Înălţimea segmentului (h): ...

| — | Curbura (r): ... |
| --- | --- |

—

Curbura (r): ...

| — | Unghiul de instalare (α): ... |
| --- | --- |

—

Unghiul de instalare (α): ...

| — | Coordonatele punctelor de reper (A, B, C) faţă de centrul marginii de sus a parbrizului.
  ... |
| --- | --- |

—

Coordonatele punctelor de reper (A, B, C) faţă de centrul marginii de sus a parbrizului.

...

Image

---

(1)  Prezenta listă se anexează la apendicele 1, 2 (dacă e cazul), 3 şi 5 la prezenta anexă.

ANEXA III C

Condiţii generale de testare

1.   TESTĂRI DE FRAGMENTARE

1.1.   Geamul din sticlă ce urmează a fi testat nu trebuie fixat rigid; totuşi, se poate fixa peste un alt geam din sticlă identic printr-o bandă adezivă aplicată de jur împrejurul marginii.

1.2.   Pentru a obţine fragmentarea, se foloseşte un ciocan de aproximativ 75 g sau un alt instrument similar. Raza curburii punctului de impact este de 0,2 ±0,05 mm.

1.3.   Se efectuează o testare în fiecare punct de impact prestabilit.

1.4.   Se realizează o examinare a fragmentelor pe hârtie fotosensibilă, expunerea începând cu nu mai mult de 10 secunde şi încheindu-se cu nu mai mult de 3 minute după impact. Se iau în considerare numai liniile cele mai închise la culoare, reprezentând fracturarea iniţială. Laboratorul trebuie să păstreze reproduceri fotografice ale fragmentării obţinute.

2.   TESTĂRI LA IMPACT CU BILA

2.1.   Testare cu bila de 227 g

2.1.1.   Dispozitivul de testare

2.1.1.1.   Bilă din oţel călit cu masa de 227 ± 2 g şi un diametru de aproximativ 38 mm.

2.1.1.2.   Dispozitiv de cădere liberă a bilei de la o înălţime ce urmează a fi stabilită, sau un dispozitiv de proiectare a bilei care să confere acesteia o viteză echivalentă cu cea obţinută prin cădere liberă. Dacă se foloseşte un dispozitiv de proiectare a bilei, abaterea de viteză trebuie să fie ±1 % din viteza echivalentă cu aceea obţinută prin cădere liberă.

2.1.1.3.   Suport, ilustrat în figura 1, compus din două cadre de oţel cu muchii prelucrate de 15 mm lăţime, montate unul peste celălalt şi prevăzute cu garnituri de cauciuc de aproximativ 3 mm grosime şi 15 mm lăţime şi duritate de 50 IRHD.

Cadrul inferior se sprijină pe o casetă de oţel înaltă de aproximativ 150 mm. Piesa de testare este menţinută în poziţie de cadrul superior, care are o masă de aproximativ 3 kg. Suportul este sudat pe o foaie de oţel de aproximativ 12 mm grosime aşezată pe sol, între acestea fiind interpus un strat de cauciuc de aproximativ 3 mm grosime şi duritate 50 IRHD.

Image

2.1.2.   Condiţii de testare

| — | Temperatură: 20 ± 5 °C. |
| --- | --- |

—

Temperatură: 20 ± 5 °C.

| — | Presiune: 860-1 060 mbar. |
| --- | --- |

—

Presiune: 860-1 060 mbar.

| — | Umiditate relativă: 60 ± 20 %. |
| --- | --- |

—

Umiditate relativă: 60 ± 20 %.

2.1.3.   Piesa de testare

Piesa de testare trebuie să fie un pătrat plat, cu latura de 300 + 10/- 0 mm.

2.1.4.   Procedura de testare

Se aclimatizează piesa de testare la temperatura specificată timp de cel puţin 4 ore înainte de începerea testării.

Se poziţionează piesa de testare în suport (2.1.1.3). Planul piesei de testare trebuie să fie perpendicular, în limita a 3°, pe direcţia bilei cu care se intersectează.

Punctul de impact trebuie să fie situat într-un perimetru de 25 mm faţă de centrul geometric al piesei de testare, pentru o înălţime de cădere de 6 m sau mai puţin, şi la 50 mm de centrul piesei de testare pentru o înălţime de cădere mai mare de 6 m. Bila trebuie să lovească acea parte a piesei de testare care reprezintă faţa exterioară a geamului din sticlă de securitate, când acesta este montat pe vehicul. Se permite un singur impact cu bila.

2.2.   Testare cu bila de 2 260 g

2.2.1.   Dispozitivul de testare

2.2.1.1.   Bilă din oţel călit cu masa de 2 260 ±20 g şi un diametru de aproximativ 82 mm.

2.2.1.2.   Dispozitiv de cădere a bilei de la o înălţime ce urmează a fi specificată, sau un dispozitiv de proiectare a bilei care să confere bilei o viteză echivalentă cu aceea obţinută prin cădere liberă. Dacă se foloseşte un dispozitiv de proiectare a bilei, abaterea de viteză trebuie să fie ±1 % din viteza echivalentă cu aceea obţinută prin cădere liberă.

2.2.1.3.   Suportul este ilustrat în figura 1, identic cu cel descris la punctul 2.1.1.3.

2.2.2.   Condiţii de testare

| — | Temperatură: 20 ± 5 °C. |
| --- | --- |

—

Temperatură: 20 ± 5 °C.

| — | Presiune: 860-1 060 mbar. |
| --- | --- |

—

Presiune: 860-1 060 mbar.

| — | Umiditate relativă: 60 ± 20 %. |
| --- | --- |

—

Umiditate relativă: 60 ± 20 %.

2.2.3.   Piesa de testare

Piesa de testare trebuie să fie un pătrat plat cu latura 300 + 10/-0 mm sau să fie decupată din partea cea mai plată a parbrizului sau din alt geam curbat din sticlă de securitate.

La alegere, se poate testa întregul parbriz sau alt geam curbat din sticlă de securitate. În acest caz, trebuie avut grijă să se asigure contactul adecvat între geamul din sticlă de securitate şi suport.

2.2.4.   Procedura de testare

Se aclimatizează piesa de testare la temperatura specificată timp de cel puţin 4 ore înainte de începerea testării.

Se poziţionează piesa de testare în suport (2.1.1.3). Planul piesei de testare trebuie să fie perpendicular, în limita a 3°, pe direcţia bilei cu care se intersectează.

În caz geamului cu acoperire din plastic multistrat, piesa de testare se prinde de suport cu cleme.

Punctul de impact trebuie să fie situat într-un perimetru de 25 mm faţă de centrul geometric al piesei de testare. Bila trebuie să lovească acea parte a piesei de testare care reprezintă faţa interioară a geamului din sticlă de securitate când acesta este montat pe vehicul. Se permite un singur impact cu bila.

3.   TESTARE LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Dispozitivul de testare

3.1.1.   Se foloseşte o greutate sub formă de cap, rotundă sau semirotundă, realizată din lemn laminat de esenţă tare, acoperit cu pâslă înlocuibilă şi cu sau fără o grindă transversală din lemn. Se foloseşte cu o piesă intermediară sub formă de gât, între partea sferică şi grinda transversală şi o tijă de fixare de cealaltă parte a grinzii.

Dimensiunile sunt în conformitate cu figura 2.

Masa totală a dispozitivului este de 10 ±0,2 kg.

Image

3.1.2.   Dispozitiv de cădere a greutăţii sub formă de cap de la o înălţime ce urmează a fi specificată, sau un dispozitiv de proiectare a greutăţii care să-i confere greutăţii o viteză echivalentă cu aceea obţinută prin cădere liberă.

Dacă se foloseşte un dispozitiv de proiectare a greutăţii, abaterea de viteză trebuie să fie ±1 % din viteza echivalentă cu aceea obţinută prin cădere liberă.

3.1.3.   Suport, ilustrat în figura 3, pentru testarea pieselor plate. Dispozitivul se compune din două cadre de oţel, cu muchii prelucrate de 50 mm lăţime, montate unul peste celălalt şi prevăzute cu garnituri de cauciuc de aproximativ 3 mm grosime, 15 ± 1 mm lăţime şi o duritate de 70 IRHD.

Cadrul superior este ferm fixat de cadrul inferior cu cel puţin 8 bolţuri.

3.2.   Condiţii de testare

3.2.1.   Temperatura: 20 ± 5° C.

3.2.2.   Presiune: 860-1 060 mbar.

3.2.3.   Umiditate relativă: 60 ± 20 %.

Image

3.3.   Procedura de testare

3.3.1.   Testarea cu o piesă plată

Piesa de testare plată, cu o lungime de 1 100 +5/- 2 mm şi o lăţime de 500 + 5/-2 mm este păstrată la o temperatură constantă de 20 ± 5 °C cel puţin 4 ore înainte de testare. Se fixează piesa de testare în cadrele suport (3.1.3); se stâng bolţurile astfel încât deplasarea piesei de testare să nu depăşească 2 mm în timpul testării. Planul piesei de testare trebuie să fie perfect perpendicular pe direcţia greutăţii cu care se intersectează. Greutatea trebuie să lovească piesa de testare la o distanţă maximă de 40 mm faţă de centrul său geometric, pe acea parte care reprezintă faţa interioară a geamului din sticlă de securitate când acesta este montat pe vehicul, şi nu este permis decât un singur impact.

Stratul de pâslă se înlocuieşte după 12 testări.

3.3.2.   Testări pe parbrizul întreg (aplicat numai pentru o înălţime de cădere mai mică sau egală cu 1,5 m)

Se poziţionează parbrizul liber pe un suport cu o bandă de cauciuc interpusă, cu duritate de 70 IRHD şi de aproximativ 3 mm grosime, lăţimea contactului pe întreg perimetrul fiind de aproximativ 15 mm. Suportul constă într-o piesă rigidă, de forma parbrizului, astfel încât greutatea sub formă de cap să lovească suprafaţa interioară. Dacă este necesar, parbrizul se prinde de suport cu cleme cu ajutorul unor metode adecvate. Suportul se poate rezema pe un stativ rigid, între care se interpune un strat de cauciuc de aproximativ 3 mm grosime şi duritate 70 IRHD.

Suprafaţa parbrizului trebuie să fie perfect perpendiculară pe direcţia greutăţii sub formă de cap cu care se intersectează.

Greutatea sub formă de cap trebuie să lovească parbrizul la o distanţă maximă de 40 mm faţă de centrul său geometric, pe acea parte care reprezintă faţa interioară a geamului din sticlă de securitate atunci când acesta este montat pe vehicul, şi nu este permis decât un singur impact.

Stratul de pâslă se înlocuieşte după 12 testări.

4.   TESTAREA LA ABRAZIUNE

4.1.   Dispozitivul de testare

4.1.1.   Dispozitivul de abraziune (1), ilustrat schematic în figura 4, constă din:

| — | o placă turnantă orizontală, cu o clemă de centru, care se roteşte în sens invers acelor de ceasornic, cu 65 până la 75 rpm şi |
| --- | --- |

—

o placă turnantă orizontală, cu o clemă de centru, care se roteşte în sens invers acelor de ceasornic, cu 65 până la 75 rpm şi

Image

| — | două braţe calibrate paralele, fiecare braţ fiind prevăzut cu câte un disc abraziv, prevăzut cu rulmenţi speciali, ce se roteşte liber în jurul unui ax; fiecare disc se sprijină pe piesa de testare, sub presiunea exercitată de o masă de 500 g. |
| --- | --- |

—

două braţe calibrate paralele, fiecare braţ fiind prevăzut cu câte un disc abraziv, prevăzut cu rulmenţi speciali, ce se roteşte liber în jurul unui ax; fiecare disc se sprijină pe piesa de testare, sub presiunea exercitată de o masă de 500 g.

Placa turnantă a dispozitivului de abraziune trebuie să se rotească uniform, pe cât posibil într-un singur plan (devierea de la acest plan să nu depăşească ±0,5 mm la o distanţă de 1,6 mm de marginea plăcii turnante). Discurile trebuie să fie în aşa fel montate încât, atunci când vin în contact cu piesa de testare, să se rotească în direcţie opusă acesteia, spre a exercita — de două ori la fiecare rotaţie a piesei de testare — o acţiune abrazivă şi de compresie de-a lungul profilurilor curbate, pe o suprafaţă circulară de aproximativ 30 cm2.

4.1.2.   Discuri abrazive (2), fiecare cu diametrul între 45 şi 50 mm şi o grosime de 12,5 mm, compuse dintr-un material abraziv special, cu particule fine, încastrate într-un cauciuc semidur. Discurile trebuie să aibă o duritate de 72 ± 5 IRHD, măsurată în 4 puncte echidistante de pe centrul suprafeţei abrazive, presiunea fiind aplicată vertical de-a lungul unui diametru al discului, iar rezultatele măsurării se citesc la 10 secunde după aplicarea completă a presiunii.

Pentru a fi utilizate, discurile abrazive se pregătesc printr-o rotaţie lentă peste o placă de sticlă, pentru a se asigura că suprafaţa lor este perfect plană.

4.1.3.   Sursă de lumină constând dintr-o lampă cu incandescenţă, cu filamentul într-un tub paralel, cu dimensiunile 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Tensiunea filamentului trebuie să fie astfel încât temperatura de culoare să fie de 2 856 ± 50 K. Tensiunea trebuie stabilizată în limita a ± 1/1 000 V. Instrumentul folosit la verificarea tensiunii trebuie să aibă o precizie adecvată.

4.1.4.   Sistem optic constând dintr-o lentilă cu distanţa focală, f, de cel puţin 500 mm şi reglată în funcţie de aberaţiile cromatice. Apertura completă a lentilei nu trebuie să depăşească f/20. Se reglează distanţa dintre lentilă şi sursa de lumină pentru a obţine un fascicul de lumină perfect paralel. Se introduce o diafragmă pentru a limita diametrul fasciculului de lumină la 7 mm ± 1 mm. Această diafragmă trebuie să fie situată la o distanţă de 100 ± 50 mm de lentilă, pe partea situată mai departe de sursa de lumină.

4.1.5.   Echipament pentru măsurarea luminii difuze (a se vedea Figura 5), constând dintr-o celulă fotoelectrică cu sferă integrată (pentru măsurări fotometrice) cu diametrul între 200-250 mm. Sfera este echipată cu orificii de intrare şi de ieşire pentru lumină. Orificiul de intrare trebuie să fie circular şi să aibă un diametru cel puţin dublu faţă de cel al fasciculului de lumină. Orificiul de ieşire al sferei este prevăzut fie cu un captor de lumină, fie cu un dispozitiv standard de reflexie, conform procedurii descrise la punctul 4.4.3 de mai jos. Captorul de lumină absoarbe toată lumina, când sub raza fasciculului de lumină nu se află nicio piesă de testare.

Axa fasciculului de lumină trebuie să treacă prin centrul orificiilor de intrare şi de ieşire. Diametrul orificiului de ieşire a luminii (b) trebuie să fie egal cu 2a x tan 4o, unde a este diametrul sferei.

Celula fotoelectrică trebuie montată în aşa fel încât lumina care vine direct prin orificiul de intrare sau prin dispozitivul standard de reflexie să nu poată ajunge la ea.

Suprafeţele interiorului sferei integrate şi dispozitivul standard de reflexie trebuie să aibă reflexie perfect egală, să fie la fel de mate şi de neselective. Semnalul de ieşire al celulei fotoelectrice trebuie să fie liniar în limita a ±2 % peste gama de intensităţi luminoase folosite.

Alcătuirea instrumentului trebuie să fie de aşa natură încât să nu existe deviere galvanometrică atunci când sfera este de culoare închisă. Întregul mecanism trebuie verificat la intervale regulate prin standarde de calibrare a opacităţii determinate. Dacă măsurătorile de opacitate se efectuează folosind echipament sau metode diferite de cele definite mai sus, rezultatele trebuie ajustate — dacă e cazul — pentru a fi puse în concordanţă cu acelea obţinute de mecanismul descris mai sus.

Image

4.2.   Condiţii de testare

4.2.1.   Temperatură: 20 ± 50 °C.

4.2.2.   Presiune: 860-1 060 mbar.

4.2.3.   Umiditate relativă: 60 ± 20 %.

4.3.   Piesele de testare

Piesele de testare trebuie să fie pătrate plate cu latura de 100 mm, cu ambele suprafeţe perfect plane şi paralele, şi - dacă e cazul - să fie prevăzute în centru cu un orificiu de fixare cu diametrul de 6,4 + 0,2/- 0 mm.

4.4.   Procedura de testare

Testarea la abraziune se efectuează pe acea suprafaţă a piesei de testare care reprezintă partea exterioară a geamului din sticlă de securitate atunci când acesta e montat pe vehicul, şi, de asemenea, pe partea interioară, în cazul geamului din sticlă cu acoperire din plastic.

4.4.1.   Imediat înainte şi după efectuarea abraziunii, piesele de testare se curăţă astfel:

| (a) | se şterg cu o cârpă din in, sub un jet de apă curată; |
| --- | --- |

(a)

se şterg cu o cârpă din in, sub un jet de apă curată;

| (b) | se limpezesc cu apă distilată sau demineralizată; |
| --- | --- |

(b)

se limpezesc cu apă distilată sau demineralizată;

| (c) | se usucă prin suflare cu oxigen sau azot; |
| --- | --- |

(c)

se usucă prin suflare cu oxigen sau azot;

| (d) | se înlătură posibilele urme de apă prin tamponare uşoară cu o cârpă umedă din in. Dacă e cazul, se usucă prin apăsare uşoară între două cârpe din in. |
| --- | --- |

(d)

se înlătură posibilele urme de apă prin tamponare uşoară cu o cârpă umedă din in. Dacă e cazul, se usucă prin apăsare uşoară între două cârpe din in.

Trebuie evitată orice tratare cu echipament ultrasonic. După curăţare, piesele de testare trebuie mânuite de margini şi depozitate astfel încât să se împiedice orice deteriorare sau contaminare a suprafeţelor.

4.4.2.   Se aclimatizează piesele de testare cel puţin 48 de ore la o temperatură de 20 ± 5 °C şi la o umiditate relativă de 60 ± 20 %.

4.4.3.   Se aşează piesa de testare în dreptul orificiului de intrare în sfera de integrare. Unghiul format între perpendiculara pe suprafaţa piesei de testare şi raza de lumină nu trebuie să depăşească 8°.

Se fac patru măsurători după cum este indicat în tabelul următor:

| Citiri | Cu piesa de testare | Cu captorul de lumină | Cu standard de reflexie | Cantitatea reprezentată |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| T1 | Nu | Nu | Da | Lumină incidentă |
| T2 | Da | Nu | Da | Cantitate totală de lumină transmisă de piesa de testare |
| T3 | Nu | Da | Nu | Lumina difuzată de instrument |
| T4 | Da | Da | Nu | Lumina difuzată de instrument şi de piesa de testare |

Citiri

Cu piesa de testare

Cu captorul de lumină

Cu standard de reflexie

Cantitatea reprezentată

T1

Nu

Nu

Da

Lumină incidentă

T2

Da

Nu

Da

Cantitate totală de lumină transmisă de piesa de testare

T3

Nu

Da

Nu

Lumina difuzată de instrument

T4

Da

Da

Nu

Lumina difuzată de instrument şi de piesa de testare

Se repetă citirile T1, T2, T3 şi T4 cu alte poziţii specificate ale piesei de testare, pentru uniformitate.

Se calculează factorul de transmisie totală Tt = T2/T1.

Se calculează factorul de transmisie de difuzie Td după cum urmează:

Td = [T4 – T3(T2/T1)]/T1

Se calculează procentul de întunecare sau luminozitate sau amândouă, după cum urmează:

(Td/Tt) × 100 %

Se măsoară atenuarea iniţială a vizibilităţii piesei de testare în minimum patru puncte echidistante din suprafaţa nesupusă abraziunii, folosind formula de mai sus. Se face media rezultatelor pentru fiecare piesă de testare. În locul celor patru măsurători, se poate obţine o valoare medie rotind piesa uniform la o viteză de rotaţie de 3 rot/sec sau mai multe.

Pentru fiecare geam din sticlă de securitate se efectuează trei testări. Se utilizează atenuarea vizibilităţii ca măsură a abraziunii suprafeţei, după ce piesa a fost supusă testării la abraziune.

Se măsoară lumina difuzată pe traiectoria supusă abraziunii în minimum patru puncte echidistante situate în suprafaţa şlefuită, folosind formula de mai sus. Se face media rezultatelor pentru fiecare piesă de testare. În locul celor patru măsurători, se poate obţine o valoare medie rotind piesa uniform la o viteză de rotaţie de 3 rot/sec sau mai multe.

4.5.   Modul de efectuare a testării la abraziune se decide de către laboratorul care efectuează testarea pe baza informaţiilor puse la dispoziţia acestuia. Cu excepţia materialelor cu acoperire din plastic multistrat, în cazul schimbărilor din stratul intermediar sau grosimii materialului de exemplu, nu este necesară în mod normal efectuarea de testări suplimentare.

4.6.   Indicii de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

5.   TESTAREA LA TEMPERATURI RIDICATE

5.1.   Procedura de testare

Se încălzesc trei mostre de testare la 100 °C sau trei piese de testare de minimum 300 x 300 mm prelevate de laborator din trei parbrize sau trei geamuri, altele decât parbrize, una dintre dimensiunile acestora corespunzând marginii superioare a geamului.

Se menţine această temperatură timp de două ore, apoi se lasă mostrele să ajungă la temperatura camerei. Dacă geamul din sticlă de securitate are ambele suprafeţe externe din material anorganic, testare a se efectuează prin imersarea mostrelor în apă clocotită, pentru perioada specificată de timp, având grijă să se evite şocul termic. Dacă mostrele sunt decupate din parbrize, una dintre muchiile fiecărei mostre de testare va fi o parte dintr-o margine a parbrizului.

5.2.   Indicii de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea stratului intermediar: | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea stratului intermediar:

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

5.3.   Interpretarea rezultatelor

5.3.1.   Rezultatul testării rezistenţei la temperaturi ridicate este considerat pozitiv dacă nu se formează bule sau nu apar alte defecte, la o distanţă mai mare de 15 mm de la o muchie netăiată sau la 25 mm de la o muchie tăiată a mostrei de testare sau la mai mult de 10 mm de orice fisură apărută în timpul testării.

Se consideră satisfăcător, din punct de vedere al testării la temperaturi ridicate, acel set de piese sau mostre de testare prezentate pentru obţinerea omologării de tip pentru componente, dacă se îndeplineşte oricare dintre următoarele condiţii:

5.3.2.1.   dacă rezultatele tuturor testărilor sunt satisfăcătoare sau

5.3.2.2.   dacă rezultatele unei testări sunt nesatisfăcătoare, dar rezultatul este satisfăcător la o următoare serie de testări efectuate asupra unui nou set de piese de testare.

6.   TESTAREA REZISTENŢEI LA RADIAŢII

6.1.   Metoda de testare

6.1.1.   Dispozitivul de testare

6.1.1.1.   O sursă de radiaţii constând într-o lampă cu arc în vapori de mercur la presiune medie, cu un tub de cuarţ de tipul fără ozon; axa becului este verticală. Dimensiunile nominale ale lămpii sunt de 360 mm lungime şi 9,5 mm diametru. Lungimea arcului este de 300 ± 4 mm. Lampa trebuie alimentată la 750 ± 50 W.

Se poate utiliza orice altă sursă de radiaţii care produce aceleaşi efecte ca lampa descrisă mai sus. Pentru a verifica dacă efectele altei surse sunt identice, se face o comparaţie măsurând energia emisă în gama de lungime de undă între 300 şi 450 nm, toate celelalte lungimi de undă fiind eliminate prin utilizarea de filtre. Cu aceste filtre se foloseşte o sursă de alimentare alternativă.

În cazul geamurilor din sticlă de securitate, pentru care nu există o corelaţie satisfăcătoare între această testare şi condiţiile de utilizare, este necesar să se revizuiască condiţiile de testare.

6.1.1.2.   Transformatorul şi condensatorul de alimentare trebuie să furnizeze lămpii (6.1.1.1.) o tensiune de pornire de 1 100 V minimum şi o tensiune de lucru de 500 ± 50 V.

6.1.1.3.   Pentru a asigura o expunere uniformă la radiaţii, se utilizează un dispozitiv de prindere şi rotire cu 1-5 rpm a pieselor de testare în jurul sursei de radiaţii care este amplasată în poziţie centrală.

6.1.2.   Piesele de testare

6.1.2.1.   Dimensiunea pieselor de testare este de 76 × 300 mm.

6.1.2.2.   Piesele de testare sunt tăiate în laborator din partea superioară geamurilor din sticlă în aşa fel încât:

| — | pentru geamuri, altele decât parbrize, partea superioară a piesei de testare să coincidă cu marginea superioară a geamului; |
| --- | --- |

—

pentru geamuri, altele decât parbrize, partea superioară a piesei de testare să coincidă cu marginea superioară a geamului;

| — | pentru parbrize, marginea superioară a piesei de testare să coincidă cu limita superioară a zonei în care se verifică şi se determină transmisia normală a luminii conform punctului 9.1.2.2 din prezenta anexă. |
| --- | --- |

—

pentru parbrize, marginea superioară a piesei de testare să coincidă cu limita superioară a zonei în care se verifică şi se determină transmisia normală a luminii conform punctului 9.1.2.2 din prezenta anexă.

6.1.3.   Procedura de testare

Înainte de expunere, se verifică factorul de transmisie normală a luminii la trei piese de testare în conformitate cu punctele 9.1.1 şi 9.1.2 din prezenta anexă. Se protejează de radiaţie o porţiune din fiecare piesă de testare şi apoi se pune piesa în dispozitivul de testare la 230 mm de şi paralel cu axa lămpii. Pe durata testării se menţine o temperatură 45 ± 5 °C a piesei de testare. Faţa mostrei care se va afla în exteriorul tractorului va fi îndreptată spre lampă. Pentru tipul de lampă specificat la punctul 6.1.1.1, timpul de expunere este de 100 de ore.

După expunere, se măsoară din nou transmisia normală a luminii pe suprafaţa expusă a fiecărei piese de testare.

6.1.4.   Fiecare piesă sau mostră de testare (trei în total) este supusă, conform procedurii de mai sus, la radiaţii, astfel încât radiaţia din fiecare punct al piesei sau mostrei de testare să producă în stratul intermediar un efect similar cu cel produs de o radiaţie solară de 1 400 W/m2 timp de 100 de ore.

6.2.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea sticlei | 2 | 1 |
| Colorarea stratului intermediar | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea sticlei

2

1

Colorarea stratului intermediar

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

6.3.   Interpretarea rezultatelor

Rezultatul testării rezistenţei la radiaţii este considerat pozitiv dacă sunt îndeplinite următoarele condiţii:

factorul de transmisie totală a luminii măsurat în conformitate cu punctele 9.1.1 şi 9.1.2. din prezenta anexă nu coboară sub 95 % faţă de valoarea iniţială înaintea expunerii la radiaţii şi, în niciun caz, nu coboară mai jos de:

6.3.1.1.1.   70 % în cazul geamurilor din sticlă, altele decât parbrize, care îndeplinesc condiţiile referitoare la câmpul vizual al conducătorului auto în toate direcţiile;

6.3.1.1.2.   75 % în cazul parbrizelor în zona în care se poate controla factorul de transmisie normală a luminii, după cum este definit în punctul 9.1.2.2 de mai jos;

6.3.1.2.   cu toate acestea, este posibil ca piesa sau mostra de testare să prezinte o colorare uşoară după iradiere când examinarea se face pe un fond alb, fără a exista alte defecte.

Se consideră satisfăcător, din punctul de vedere al testării la temperaturi ridicate, acel set de piese sau mostre de testare prezentate pentru obţinerea omologării de tip pentru componente, dacă se îndeplineşte oricare dintre următoarele condiţii:

6.3.2.1.   dacă rezultatele tuturor testărilor sunt satisfăcătoare sau

6.3.2.2.   dacă rezultatele unei testări sunt nesatisfăcătoare, dar, la o următoare serie de testări efectuate asupra unui nou set de piese de testare, rezultatul este satisfăcător.

7.   TESTAREA REZISTENŢEI LA UMIDITATE

7.1.   Procedura de testare

Trei mostre sau trei piese de testare, de forma unui pătrat cu latura de cel puţin 300 x 300 mm, se ţin în poziţie verticală, timp de două săptămâni, într-un container închis, la o temperatură constantă de 50 ± 2 °C şi umiditate de 95 % ± 4 % (3).

Se pregăteşte piesa de testare astfel încât:

| — | una dintre marginile fiecărei piese de testare să fie o parte a marginii originale a parbrizului; |
| --- | --- |

—

una dintre marginile fiecărei piese de testare să fie o parte a marginii originale a parbrizului;

| — | dacă sunt testate simultan mai multe piese de testare, între acestea se va lăsa un spaţiu corespunzător. |
| --- | --- |

—

dacă sunt testate simultan mai multe piese de testare, între acestea se va lăsa un spaţiu corespunzător.

Trebuie luate măsuri pentru a preveni căderea condensului de pe pereţii sau de pe tavanul containerului pe piesele de testare.

7.2.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea stratului intermediar | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea stratului intermediar

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

7.3.   Interpretarea rezultatelor

7.3.1.   Geamurile din sticlă de securitate sunt considerate a fi satisfăcătoare din punctul de vedere al rezistenţei la umiditate dacă nu se observă nicio schimbare semnificativă la mai mult de 10 mm de marginile netăiate sau la mai mult de 15 mm de marginile tăiate, după păstrarea timp de 2 ore în mediul ambiant, în cazul geamurilor laminate obişnuite şi tratate, şi timp de 48 de ore în cazul geamurilor din sticlă cu acoperire din plastic şi a geamurilor din plastic.

Se consideră satisfăcător, din punct de vedere al testării rezistenţei la umiditate, acel set de piese sau mostre de testare prezentate pentru obţinerea omologării de tip pentru componente, dacă se îndeplineşte oricare dintre următoarele condiţii:

7.3.2.1.   dacă rezultatele tuturor testărilor sunt satisfăcătoare sau

7.3.2.2.   dacă rezultatele unei testări sunt nesatisfăcătoare, dar rezultatul la o următoare serie de testări efectuate asupra unui nou set de piese de testare este satisfăcător.

8.   TESTAREA REZISTENŢEI LA SCHIMBĂRILE DE TEMPERATURĂ

8.1.   Metoda de testare

Două piese de testare, de forma unui pătrat cu latura de 300 x 300 mm, se ţin într-o cameră închisă timp de 6 ore, la o temperatură de –40 ± 5 °C; apoi, se ţin timp de o oră la o temperatura camerei de 23 ± 2 °C, sau până când piesa de testare a ajuns la o temperatură stabilă. Apoi se ţin într-un curent de aer la o temperatură de 72 ± 2 °C timp de 3 ore. Piesele de testare se lasă să se răcească până ce ajung la temperatura camerei de 23 ± 2 °C şi se examinează.

8.2.   Indici de dificultate ai caracteristicii secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea stratului intermediar de plastic sau | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea stratului intermediar de plastic sau

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

8.3.   Interpretarea rezultatelor

Rezultatul testării rezistenţei la schimbările de temperatură este considerat pozitiv dacă piesele de testare nu prezintă fisuri, opacităţi, exfolieri sau alte deteriorări vizibile.

9.   PROPRIETĂŢI OPTICE

9.1.   Testarea transmisiei luminii

9.1.1.   Dispozitivul de testare

9.1.1.1.   O sursă de lumină constând dintr-o lampă cu incandescenţă având filamentul introdus într-un tub paralel măsurând 1,5 x 1,5 x 3 mm. Tensiunea filamentului trebuie să fie astfel încât temperatura de culoare să fie de 2 856 ± 50 K. Această tensiune este stabilizată cu o toleranţă de ± 1/1 000. Instrumentul de verificare a tensiunii trebuie să aibă o precizie corespunzătoare.

9.1.1.2.   Un sistem optic constând dintr-o lentilă cu o distanţă focală de cel puţin 500 mm şi corectată împotriva aberaţiilor cromatice. Întreaga apertură a lentilelor nu trebuie să depăşească f/20. Distanţa dintre lentile şi sursa de lumină trebuie să fie reglată astfel încât să se obţină un fascicul de lumină perfect paralel.

O diafragmă de interpunere pentru a limita diametrul razei de lumină la 7 ± 1 mm. Această diafragmă se amplasează la o distanţă de 100 ± 50 mm faţă de lentilele de pe partea opusă sursei de lumină. Punctul de măsurare se ia la centrul fasciculului de lumină.

9.1.1.3.   Echipament de măsurare. Receptorul trebuie să aibă o sensibilitate spectrală relativă în perfectă concordanţă cu eficienţa luminoasă spectrală relativă pentru fotometrul standard CIE (Commission Internationale de L'Éclairage). Se acoperă suprafaţa sensibilă a receptorului cu un mediu de difuziune având o secţiune de cel puţin două ori mai mare decât secţiunea razei de lumină emise de sistemul optic. Dacă se foloseşte o sferă de integrare, apertura acestei sfere trebuie să aibă o arie a secţiunii cel puţin de două ori mai mare decât cea a porţiunii paralele a fasciculului.

Liniaritatea receptorului şi instrumentul aferent indicat trebuie să fie mai mare de 2 % din partea utilă a scalei. Receptorul se situează pe axa fasciculului de lumină.

9.1.2.   Procedura de testare

Se reglează instrumentul care indică răspunsul receptorului astfel încât acesta să indice 100 de diviziuni atunci când geamul din sticlă de securitate nu se află în calea luminii. Când pe receptor nu cade nicio rază de lumină, instrumentul trebuie să indice 0.

Se aşează geamul din sticlă de securitate la o distanţă de receptor egală cu aproximativ de cinci ori diametrul receptorului. Se introduce geamul din sticlă de securitate între diafragmă şi receptor şi se orientează astfel încât unghiul de incidenţă a razei de lumină să fie egal cu 0° ± 5°. Se măsoară factorul de transmisie a luminii la geamul din sticlă de securitate, iar pe instrumentul indicator se citeşte numărul de diviziuni n pentru fiecare punct măsurat. Transmisia normală a luminii τr este egală cu n/100.

9.1.2.1.   În cazul parbrizelor, se pot aplica metode de testare alternative, folosind fie o mostră de testare prelevată din cea mai plată parte a parbrizului sau un geam plat din sticlă, pătrat, pregătit special, cu caracteristici de material şi de grosime identice cu cele ale parbrizului real, măsurătorile făcându-se perpendicular pe geamul din sticlă.

9.1.2.2.   Testarea se efectuează în zona I, specificată la punctul 9.2.5.2 din prezenta anexă.

9.1.2.3.   În cazul tractoarelor la care nu este posibil să se determine zona I în conformitate cu punctul 9.2.5.2, testarea se efectuează în zona I′, în conformitate cu punctul 9.2.5.3 din prezenta anexă.

9.1.3.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea sticlei | 1 | 2 |
| Colorarea stratului intermediar
  (în cazul parbrizelor laminate) | 1 | 2 |
| | neinclus | inclus |
| Benzi de umbră şi/sau alte benzi obscure | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea sticlei

1

2

Colorarea stratului intermediar

(în cazul parbrizelor laminate)

1

2

neinclus

inclus

Benzi de umbră şi/sau alte benzi obscure

1

2

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

9.1.4.   Interpretarea rezultatelor

9.1.4.1.   Factorul de transmisie a luminii măsurat în conformitate cu punctul 9.1.2 în cazul parbrizelor trebuie să nu fie mai mic de 75 %, iar în cazul gemurilor, altele decât parbrize, să nu fie mai mic de 70 %.

9.1.4.2.   În cazul ferestrelor situate în puncte care nu sunt importante pentru câmpul vizual al şoferului (de exemplu, plafon din sticlă), factorul de transmisie a luminii poate fi mai mic de 70 %. Geamurile cu un factor de transmisie a luminii mai mic de 70 % trebuie marcate cu un simbol adecvat în acest sens.

9.2.   Testarea distorsiunii optice

9.2.1.   Domeniul de aplicare

Metoda specificată este metoda proiecţiei care permite evaluarea distorsiunii optice a unui geam din sticlă de securitate.

9.2.1.1.   Definiţii

9.2.1.1.1.   Deviaţie optică: unghiul dintre direcţia reală şi cea aparentă a punctului văzut prin geamul din sticlă de securitate, magnitudinea unghiului fiind în funcţie de unghiul de incidenţă al liniei de vizibilitate, grosimea şi înclinarea geamului şi raza de curbură în punctul de incidenţă.

9.2.1.1.2.   Distorsiune optică pe direcţia MM′: diferenţa algebrică a deviaţiei unghiulare, Δα, măsurată între două puncte, M şi M′, pe suprafaţa geamului din sticlă de securitate, distanţa dintre cele două puncte fiind astfel încât proiecţiile lor într-un plan perpendicular pe direcţia de vizibilitate sunt separate de o distanţă dată, Δx, (Figura 6).

Deviaţia în sens invers acelor de ceasornic este considerată pozitivă, iar cea în sensul acelor de ceasornic negativă.

9.2.1.1.3.   Distorsiunea optică în punctul M: distorsiunea maximă din punctul M pentru toate direcţiile MM′.

9.2.1.2.   Dispozitivul de testare

Această metodă se bazează pe proiectarea unui raster pe un ecran de proiecţie, prin geamul din sticlă de securitate supus testării. Modificarea formei imaginii proiectate, generată prin inserarea geamului pe traiectul luminos, dă o măsură a distorsiunii optice. Echipamentul este alcătuit din următoarele elemente, dispuse după cum este indicat la figura 9.

Image

| Note: | Δα = α1 – α2, | respectiv, distorsiunea optică pe direcţia MM’. |
| --- | --- | --- |
| | Δx = MC | respectiv, distanţa între două linii drepte paralele cu direcţia de vizibilitate şi care trec prin punctele M şi M’. |

Note:

Δα = α1 – α2,

respectiv, distorsiunea optică pe direcţia MM’.

Δx = MC

respectiv, distanţa între două linii drepte paralele cu direcţia de vizibilitate şi care trec prin punctele M şi M’.

Image

9.2.1.2.1.   Proiectorul, de calitate superioară, cu o sursă de lumină de intensitate mare, are de exemplu caracteristicile de mai jos:

| — | distanţa focală de cel puţin 90 mm; |
| --- | --- |

—

distanţa focală de cel puţin 90 mm;

| — | apertură de 1/2,5; |
| --- | --- |

—

apertură de 1/2,5;

| — | lampă cu halogen şi bec de cuarţ de 150 W (dacă se utilizează fără filtru); |
| --- | --- |

—

lampă cu halogen şi bec de cuarţ de 150 W (dacă se utilizează fără filtru);

| — | lampă cu halogen şi bec de cuarţ de 250 W (dacă se utilizează cu filtru verde). |
| --- | --- |

—

lampă cu halogen şi bec de cuarţ de 250 W (dacă se utilizează cu filtru verde).

Image

Schema proiectorului este arătată în figura 7. Diafragma de 8 mm se aşează la aproximativ 10 mm faţă de lentilele din faţă.

9.2.1.2.2.   Rasterele, constând, de exemplu, dintr-o paletă de forme circulare luminoase pe un fond de culoare închisă (figura 8). Rasterul trebuie să fie de foarte bună calitate, având un contrast foarte bun, care să permită ca măsurătorile să fie efectuate cu o eroare mai mică de 5 %. În absenţa geamului din sticlă de securitate care trebuie testat, dimensiunile formelor circulare trebuie să fie astfel încât, atunci când sunt proiectate, să formeze o paletă de cercuri cu diametru egal cu [(R1 + R2)/R1] Δx, unde Δx este egal cu 4 mm (figurile 6 şi 9).

Image

9.2.1.2.3.   Suport care să permită mişcarea pe verticală şi pe orizontală a geamului din sticlă de securitate, precum şi rotirea acestuia.

9.2.1.2.4.   Şablon de control pentru măsurarea schimbărilor de dimensiune când este necesară o evaluare rapidă. Figura 10 ilustrează o formă adecvată.

Image

9.2.1.3   Procedura de testare

9.2.1.3.1.   Generalităţi

Se montează geamul din sticlă de securitate pe standul de testare (9.2.1.2.3), la unghiul de înclinare stabilit. Se proiectează imaginea de testare prin suprafaţa de examinat. Se roteşte geamul din sticlă de securitate sau se mişcă pe orizontală sau pe verticală pentru a examina toată suprafaţa.

9.2.1.3.2.   Evaluare cu şablon de control

Dacă este suficientă o evaluare rapidă cu o marjă de eroare de până la 20 %, se calculează valoarea lui A (a se vedea figura 10) din valoarea limită ΔαL pentru schimbarea deviaţiei şi valoarea R2
  , distanţa de la geamul din sticlă de securitate la ecranul de proiecţie:

A =0,145 x ΔαL x R2

Relaţia dintre schimbarea în diametru a imaginii proiectate Δd şi schimbarea deviaţiei unghiulare Δα este dată de relaţia:

Δd =0,29 x Δα x R2

unde:

| Δd | este exprimat în milimetri; |
| --- | --- |
| A | este exprimat în milimetri; |
| ΔαL | este exprimat în minute de arc; |
| Δα | este exprimat în minute de arc; |
| R2 | este exprimat în metri. |

Δd

este exprimat în milimetri;

A

este exprimat în milimetri;

ΔαL

este exprimat în minute de arc;

Δα

este exprimat în minute de arc;

R2

este exprimat în metri.

9.2.1.3.3.   Măsurare cu dispozitiv fotoelectric

Când se doreşte o măsurare precisă, cu o marjă de eroare mai mică de 10 % din valoarea limită impusă, se măsoară Δd pe axa de proiecţie, valoarea lăţimii spotului fiind măsurată în punctul în care luminanţa este de 0,5 ori valoarea maximă a luminanţei spotului.

9.2.1.4.   Exprimarea rezultatelor

Distorsiunea optică a geamurilor din sticlă de securitate se apreciază măsurând Δd în orice punct al suprafeţei şi în toate direcţiile pentru a găsi valoarea maximă a Δd.

9.2.1.5.   Metodă alternativă

În plus, se poate folosi o tehnică strioscopică ca alternativă la tehnica de proiecţie, cu condiţia să se păstreze precizia de măsurare impusă la punctele 9.2.1.3.2. şi 9.2.1.3.3.

9.2.1.6.   Distanţa Δx trebuie să fie de 4 mm.

9.2.1.7.   Parbrizul trebuie să fie montat sub acelaşi unghi ca pe tractor.

9.2.1.8.   Axa de proiecţie trebuie menţinută în plan orizontal, aproximativ perpendiculară pe proiecţia parbrizului în acel plan.

Măsurările se efectuează în zona I, conform descrierii de la punctul 9.2.5.2 din prezenta anexă.

9.2.2.1.   În cazul tractoarelor la care nu este posibil să se determine zona I, testarea, conform definiţiei de la punctul 9.2.5.2 din prezenta anexă, se efectuează în zona I′, conform definiţiei de la punctul 9.2.5.3 din prezenta anexă.

9.2.2.2.   Tipul tractorului

Testarea trebuie repetată dacă parbrizul se va monta pe un tip de tractor cu câmp de vizibilitate diferit de cel al tractorului pentru care a fost omologat.

9.2.3.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

9.2.3.1.   Natura materialului

| Sticlă (turnată) şlefuită | Sticlă flotată | Sticlă plană |
| --- | --- | --- |
| 1 | 1 | 2 |

Sticlă (turnată) şlefuită

Sticlă flotată

Sticlă plană

1

1

2

9.2.3.2.   Alte caracteristici secundare

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

9.2.4.   Numărul de mostre

Se pun la dispoziţie patru mostre pentru testare.

9.2.5.   Definirea zonei de vizibilitate a parbrizelor tractoarelor

Zona de vizibilitate este definită pe baza:

9.2.5.1.1.   punctului de referinţă, după cum este definit la punctul 1.2 din anexa I la Directiva 2008/2/CE. În cele ce urmează, acest punct este notat cu O;

9.2.5.1.2.   liniei drepte, OQ, care este o linie orizontală dreaptă care trece prin punctul de referinţă, perpendiculară pe planul longitudinal median al tractorului.

9.2.5.2.   Zona I este zona de pe parbriz determinată de intersecţia acestuia cu cele 4 planuri definite mai jos:

| P1 | — | un plan vertical care trece prin O şi formează un unghi de 15° în stânga planului longitudinal median al tractorului; |
| --- | --- | --- |
| P2 | — | un plan vertical simetric cu P1, faţă de planul longitudinal median al tractorului.
  Dacă acest lucru nu este posibil (de exemplu, în absenţa unui plan longitudinal median simetric) P2 este planul simetric cu P1 faţă de planul longitudinal al tractorului care trece prin punctul de referinţă; |
| P3 | — | un plan care trece prin linia dreaptă OQ şi formează un unghi de 10° deasupra planului orizontal; |
| P4 | — | un plan care trece prin linia dreaptă OQ şi formează un unghi de 8° sub planul orizontal. |

P1

—

un plan vertical care trece prin O şi formează un unghi de 15° în stânga planului longitudinal median al tractorului;

P2

—

un plan vertical simetric cu P1, faţă de planul longitudinal median al tractorului.

Dacă acest lucru nu este posibil (de exemplu, în absenţa unui plan longitudinal median simetric) P2 este planul simetric cu P1 faţă de planul longitudinal al tractorului care trece prin punctul de referinţă;

P3

—

un plan care trece prin linia dreaptă OQ şi formează un unghi de 10° deasupra planului orizontal;

P4

—

un plan care trece prin linia dreaptă OQ şi formează un unghi de 8° sub planul orizontal.

9.2.5.3.   În cazul tractoarelor la care nu este posibil să se determine zona I, după cum este definită la punctul 9.2.5.2 din prezenta anexă, zona I′ constă în toată suprafaţa parbrizului.

9.2.6.   Interpretarea rezultatelor

Un tip de parbriz este considerat satisfăcător în ceea ce priveşte distorsiunile optice dacă, la cele patru mostre puse la dispoziţie pentru testare, distorsiunea optică nu depăşeşte valoarea de 2 minute de arc, fie în zona I, fie în I′.

9.2.6.1.   Nu se fac măsurători într-o zonă periferică de 100 mm.

9.2.6.2.   În cazul parbrizelor divizate, nu se fac măsurători pe o porţiune cu lăţimea de 35 mm, măsurată de la marginea geamului.

9.3.   Testarea separării imaginii secundare

9.3.1.   Scopul

Sunt recunoscute două metode de testare:

| — | testarea cu ţintă şi |
| --- | --- |

—

testarea cu ţintă şi

| — | testarea cu colimator. |
| --- | --- |

—

testarea cu colimator.

Aceste metode de testare pot fi folosite pentru obţinerea omologării de tip pentru componente, controlul calităţii sau evaluarea produselor, după caz.

9.3.1.1.   Testarea cu ţintă

9.3.1.1.1.   Dispozitivul de testare

Această metodă implică vizualizarea unei ţinte iluminate prin geamul din sticlă de securitate. Ţinta se realizează astfel încât rezultatele testării să poată fi evaluate foarte simplu.

De preferinţă, ţinta este de unul dintre următoarele tipuri:

| (a) | ţintă circulară iluminată al cărei diametru exterior, D, subîntinde un arc de η minute la un punct situat la o distanţă de x metri (figura 11a) sau |
| --- | --- |

(a)

ţintă circulară iluminată al cărei diametru exterior, D, subîntinde un arc de η minute la un punct situat la o distanţă de x metri (figura 11a) sau

| (b) | ţintă circulară cu spot în mijloc, astfel dimensionată încât distanţa D de la un punct de pe marginea spotului până la cel mai apropiat punct de pe circumferinţa interioară subîntinde un arc de η minute la un punct situat la o distanţă de x metri (figura 11b), |
| --- | --- |

(b)

ţintă circulară cu spot în mijloc, astfel dimensionată încât distanţa D de la un punct de pe marginea spotului până la cel mai apropiat punct de pe circumferinţa interioară subîntinde un arc de η minute la un punct situat la o distanţă de x metri (figura 11b),

unde:

| η | este valoarea limită a separării imaginii secundare; |
| --- | --- |
| x | este distanţa de la geamul din sticlă de securitate la ţintă (nu mai puţin de 7 metri); |
| D | este dat de formula: |

η

este valoarea limită a separării imaginii secundare;

x

este distanţa de la geamul din sticlă de securitate la ţintă (nu mai puţin de 7 metri);

D

este dat de formula:

D = x · tan η

Ţinta iluminată constă dintr-o casetă de lumină de aproximativ 300 × 300 × 150 mm, a cărei parte din faţă este construită din sticlă acoperită cu hârtie neagră şi opacă sau vopsită cu vopsea neagră mată. Caseta este iluminată de o sursă de lumină corespunzătoare. Interiorul casetei este vopsit cu vopsea albă mată. Se pot utiliza şi alte forme de ţintă, după cum este arătat în figura 14. Se poate înlocui sistemul ţintă cu un sistem de proiecţie, iar rezultatele se pot afişa pe un ecran.

9.3.1.1.2.   Procedura de testare

Se montează geamul din sticlă de securitate la unghiul de înclinare corespunzător, pe un suport astfel încât să fie posibilă observarea în planul orizontal care trece prin centrul ţintei.

Caseta de lumină trebuie privită într-o încăpere întunecoasă, dinspre fiecare latură a suprafeţei examinate, în vederea detectării unor imagini secundare asociate cu ţinta iluminată. Se roteşte geamul din sticlă de securitate pentru a se asigura că se păstrează direcţia de observare corectă. Pentru a privi ţinta se poate folosi un monoclu.

9.3.1.1.3.   Exprimarea rezultatelor

Se determină dacă:

| — | folosind ţinta (a) (figura 11a), imaginea primară şi cea secundară a ţintei circulare sunt separate, respectiv, dacă se depăşeşte valoarea limită a lui η sau |
| --- | --- |

—

folosind ţinta (a) (figura 11a), imaginea primară şi cea secundară a ţintei circulare sunt separate, respectiv, dacă se depăşeşte valoarea limită a lui η sau

| — | folosind ţinta (b) (figura 11b), imaginea secundară a spotului depăşeşte punctul de tangenţă din partea interioară a ţintei circulare, respectiv, dacă se depăşeşte valoarea limită a lui η. |
| --- | --- |

—

folosind ţinta (b) (figura 11b), imaginea secundară a spotului depăşeşte punctul de tangenţă din partea interioară a ţintei circulare, respectiv, dacă se depăşeşte valoarea limită a lui η.

Image

Image

Image

9.3.1.2.   Testarea cu colimator

Dacă este necesar, se aplică procedura descrisă în acest punct.

9.3.1.2.1.   Dispozitivul de testare

Constă dintr-un colimator şi un telescop şi poate fi realizat conform figurii 13. Totuşi, se poate folosi orice alt sistem optic echivalent.

9.3.1.2.2.   Procedura de testare

Telescopul formează la infinit imaginea sistemului de coordonate polare cu un punct luminos în centru (a se vedea figura 14). În planul focal al telescopului de observare, se amplasează un mic spot opac cu un diametru puţin mai mare decât cel al punctului strălucitor proiectat pe axa optică, eclipsând astfel punctul luminos.

Image

Dacă o piesă de testare, care prezintă o imagine secundară, este plasată între telescop şi colimator, atunci apare un al doilea punct mai puţin luminos la o anumită distanţa de centrul sistemului de coordonate polare. Separarea imaginii secundare se poate citi ca distanţă între punctele văzute prin telescopul de observare (a se vedea figura 14). (Distanţa între spotul întunecat şi punctul luminos din centrul sistemului coordonatelor polare reprezintă deviaţia optică).

9.3.1.2.3.   Exprimarea rezultatelor

Geamul din sticlă de securitate este mai întâi examinat printr-o simplă tehnică de scanare pentru a stabili zona în care se produce cea mai puternică imagine secundară. Apoi, acea zonă se examinează cu ajutorul colimatorului, sub unghiul optim de incidenţă. Se măsoară separarea maximă a imaginii secundare.

9.3.1.3.   Direcţia de observare din plan orizontal trebuie menţinută aproximativ perpendicular pe direcţia parbrizului din acel plan.

Măsurătorile se fac în conformitate cu categoria de tractor, în zonele definite la punctul 9.2.2.

9.3.2.1.   Tip de tractor

Testarea trebuie repetată dacă parbrizul respectiv se montează pe un tip de tractor care are un câmp frontal de vizibilitate diferit de cel al tractorului pentru care s-a omologat deja parbrizul respectiv.

9.3.3.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

9.3.3.1.   Natura materialului:

| Sticlă (turnată) şlefuită | Sticlă flotată | Sticlă plană |
| --- | --- | --- |
| 1 | 1 | 2 |

Sticlă (turnată) şlefuită

Sticlă flotată

Sticlă plană

1

1

2

9.3.3.2.   Alte caracteristici secundare

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

9.3.4.   Numărul de mostre

Se supun testării patru mostre.

9.3.5.   Interpretarea rezultatelor

Un tip de parbriz este considerat satisfăcător în ceea ce priveşte separarea imaginii secundare dacă, la cele patru mostre puse la dispoziţie pentru testare, separarea imaginii secundare de cea primară nu depăşeşte un arc de o valoare maximă de 15′.

9.3.5.1.   Nu se efectuează nicio măsurătoare într-o bandă periferică de 100 mm.

9.3.5.2.   În cazul parbrizelor divizate, nu se face nicio măsurătoare pe o bandă de 35 mm lăţime începând din marginea geamului care poate fi adiacentă cu linia de separaţie dintre diviziunile parbrizului.

9.4.   Identificarea testărilor de culoare

Dacă un parbriz este colorat în zonele definite la punctele 9.2.5.2 sau 9.2.5.3, se supun testării patru parbrize pentru identificarea următoarelor culori:

| — | alb; |
| --- | --- |

—

alb;

| — | galben selectiv; |
| --- | --- |

—

galben selectiv;

| — | roşu; |
| --- | --- |

—

roşu;

| — | verde; |
| --- | --- |

—

verde;

| — | albastru; |
| --- | --- |

—

albastru;

| — | galben auto. |
| --- | --- |

—

galben auto.

10.   TESTAREA REZISTENŢEI LA FOC

10.1.   Scopul şi domeniul de aplicare

Această metodă permite determinarea ratei de ardere pe orizontală a materialelor folosite în compartimentul ocupantului tractorului în urma expunerii la o flacără mică. Această metodă permite testarea, separat sau în combinaţie, a materialelor şi componentelor echipamentului din interiorul tractorului de o grosime de până la 15 mm. Metoda este folosită pentru a aprecia uniformitatea lotului de fabricaţie în ceea ce priveşte comportamentul la ardere. Din cauza diferenţelor mari care există între situaţiile reale (scopul utilizării tractorului, condiţii de utilizare, sursa de foc etc.) şi cele teoretice, stabilite pentru condiţiile de testare menţionate anterior, această metodă nu poate fi considerată adecvată pentru evaluarea precisă a caracteristicilor de ardere ale materialelor tractorului.

10.2.   Definiţii

10.2.1.   Rata de ardere: raportul dintre distanţa arsă, măsurată conform acestei metode, şi timpul necesar arderii acestei distanţe.

Este exprimată în milimetri pe minut.

10.2.2.   Material compozit: un material compus din mai multe straturi de materiale, similare sau diferite, strâns îmbinate pe întreaga suprafaţă prin cimentare, metalizare, lipire, sudură etc. Dacă mai multe materiale sunt îmbinate prin puncte de îmbinare (de exemplu, prin îmbinare, sudură de înaltă frecvenţă, nituire), atunci, pentru a se permite pregătirea mostrelor individuale conform punctului 10.5, acest gen de materiale nu sunt considerate materiale compozite.

10.2.3.   Parte expusă: partea care este orientată spre compartimentul ocupantului (compartimentul pasagerului) când materialul este montat pe tractor.

10.3.   Principiul

Se ia o mostră şi se fixează în poziţie orizontală într-un suport în formă de „U” şi se expune timp de 15 secunde acţiunii unei flăcări de putere calorică mică, într-o cameră de ardere, flacăra acţionând la capătul liber al mostrei. Prin testare se determină dacă şi când se stinge flacăra sau timpul necesar flăcării să înainteze de-a lungul unei distanţe măsurate.

10.4.   Dispozitivul de testare

10.4.1.   Camera de ardere (figura 15), de preferinţă din oţel inoxidabil, cu dimensiunile indicate în figura 16. Partea frontală a camerei de ardere este prevăzută cu geam rezistent la ardere, care poate acoperi întreaga parte din faţă sau poate fi construit ca un panou de sticlă distinct.

Partea din spate este prevăzută cu orificii de ventilaţie, iar partea de sus cu fante de ventilaţie de jur împrejur. Camera de ardere se aşează pe 4 suporţi de 10 mm înălţime.

La unul din capete, camera poate avea un orificiu pentru introducerea suportului cu mostra fixată; la capătul opus, este prevăzut un alt orificiu pentru conducta de alimentare cu gaz. Materialul topit este colectat în tava de colectare (figura 17), care se află în partea de jos a camerei de ardere, între orificiile de ventilaţie, fără a acoperi însă zonele de ventilaţie.

Image

Image

Image

10.4.2.   Suportul pentru mostre, constând din două plăci de metal în formă de „U” sau cadre dintr-un material anticoroziv. Dimensiunile sunt date în figura 18.

Placa inferioară este prevăzută cu ştifturi, iar cea superioară cu orificii corespunzătoare, pentru fixarea solidă a mostrei. Ştifturile servesc şi ca puncte de măsură la începutul şi la sfârşitul distanţei de ardere.

Există un suport furnizat sub formă de fire metalice rezistente la căldură, cu secţiune de 0,25 mm, ce se înfăşoară în jurul părţii inferioare a cadrului în formă de „U” la distanţe de 25 mm (a se vedea figura 19).

Image

Image

Planul părţilor inferioare ale mostrei trebuie să fie la 178 mm deasupra solului. Distanţa dintre marginea frontală a suportului mostrei, faţă de capătul camerei de ardere, trebuie să fie de 22 mm; distanţa dintre laturile longitudinale ale suportului mostrei şi laturile camerei trebuie să fie de 50 mm (toate sunt dimensiuni interioare). (A se vedea figurile 15 şi 16).

10.4.3.   Arzătorul de gaz. Sursa de ardere este un arzător BUNSEN cu un diametru interior de 9,5 mm. Acesta se amplasează în spaţiul de efectuare a testării astfel încât centrul ştuţului de ardere să fie la o distanţă 19 mm de centrul marginii inferioare a capătului liber al mostrei (a se vedea figura 16).

10.4.4.   Gazul folosit pentru testare. Gazul care alimentează arzătorul trebuie să aibă o valoare calorică de aproximativ 38 de MJ/m3 (de exemplu, gazul natural).

10.4.5.   Pieptănul metalic trebuie să aibă cel puţin 110 mm lungime, cu 7 sau 8 dinţi rotunjiţi per 25 mm.

10.4.6.   Cronometru cu precizie de 0,5 sec.

10.4.7.   Hotă de tiraj. Camera de ardere poate fi plasată într-o hotă de tiraj, cu condiţia ca volumul intern al hotei de tiraj să fie mai mare de cel puţin 20 de ori, dar nu mai mult de 110 ori, decât volumul camerei de ardere, şi cu condiţia ca nici înălţimea, lăţimea sau lungimea acestei hote, luate separat, să nu fie mai mari de peste două ori şi jumătate faţă de oricare dintre celelalte două dimensiuni.

Înainte de efectuarea testării, se măsoară viteza verticală a curentului de aer la trecerea prin hota de tiraj, la distanţă de 100 de mm de la intrarea şi de la ieşirea din camera de ardere. Viteza trebuie să fie între 0,10 şi 0,30 m/s, pentru a evita orice disconfort al operatorului din cauza produşilor de ardere. Se poate folosi şi o hotă de tiraj cu ventilaţie naturală şi viteză a curentului de aer adecvată.

10.5.   Mostre

10.5.1.   Formă şi dimensiuni

Forma şi dimensiunile mostrelor sunt indicate în figura 20. Grosimea mostrei corespunde grosimii produsului ce urmează a fi testat şi nu trebuie să fie mai mare de 13 mm. Dacă este posibil, mostrele prelevate trebuie să aibă secţiunea constantă pe toată lungimea lor. Dacă forma şi dimensiunile unui produs nu permit prelevarea de mostre de mărimea menţionată, atunci se respectă următoarele dimensiuni minime:

| (a) | pentru mostre cu lăţimea între 3 şi 60 mm, lungimea trebuie să fie de 356 mm. În acest caz, materialul este testat pe întreaga lăţime a produsului; |
| --- | --- |

(a)

pentru mostre cu lăţimea între 3 şi 60 mm, lungimea trebuie să fie de 356 mm. În acest caz, materialul este testat pe întreaga lăţime a produsului;

| (b) | pentru mostre cu lăţimea între 60 şi 100 mm, lungimea trebuie să fie de cel puţin 138 mm. În acest caz, distanţa potenţială de ardere corespunde cu lungimea mostrei, iar măsurătorile încep de la primul punct de măsurare; |
| --- | --- |

(b)

pentru mostre cu lăţimea între 60 şi 100 mm, lungimea trebuie să fie de cel puţin 138 mm. În acest caz, distanţa potenţială de ardere corespunde cu lungimea mostrei, iar măsurătorile încep de la primul punct de măsurare;

| (c) | mostrele care au mai puţin de 60 mm lăţime şi 356 mm lungime şi mostrele cu lăţime între 60 şi 100 mm şi lungime mai mică de 138 mm nu pot fi testate conform acestei metode, la fel ca şi mostrele cu o lăţime mai mică de 3 mm. |
| --- | --- |

(c)

mostrele care au mai puţin de 60 mm lăţime şi 356 mm lungime şi mostrele cu lăţime între 60 şi 100 mm şi lungime mai mică de 138 mm nu pot fi testate conform acestei metode, la fel ca şi mostrele cu o lăţime mai mică de 3 mm.

10.5.2.   Prelevarea de mostre

Din materialul ce urmează a fi testat se prelevează cel puţin 5 mostre. Pentru materialele care au rate de ardere diferite în funcţie de direcţia de ardere a materialului (determinată prin testări preliminare), mostrele trebuie luate şi puse în dispozitivul de testare în aşa fel încât să se poată măsura cea mai mare rată de ardere. Dacă materialul pus la dispoziţie are lăţimi fixe, se va tăia un segment cu o lungime de aproximativ 500 mm, pe toată lăţimea materialului. Din acest segment tăiat, se vor preleva mostre de la nu mai puţin de 100 mm de la marginea materialului şi la distanţe egale.

Mostrele trebuie prelevate în acelaşi fel şi de la produsele finite, dacă forma unui asemenea produs permite acest lucru. Dacă grosimea produsului este mai mare de 13 mm, aceasta se reduce la 13 mm printr-un proces mecanic aplicat unei laturi care nu afectează compartimentul pasagerului.

Materialele compozite (punctul 10.2.2) trebuie testate ca şi cum ar fi omogene.

În cazul materialelor alcătuite din straturi suprapuse cu compoziţii diferite şi care nu sunt materiale compozite, toate straturile de materiale situate în limita lăţimii de 13 mm de la suprafaţă şi orientate cu faţa către interiorul compartimentului pasagerului sunt testate individual.

Image

10.5.3.   Aclimatizarea

Imediat înainte de a fi testate, mostrele sunt supuse unui proces de aclimatizare timp de cel puţin 24 de ore, dar nu mai mult de 7 zile, la o temperatură de 23 ± 2 °C şi o umiditate relativă de 50 ± 5 %.

10.6.   Procedura de testare

10.6.1.   Se aşează mostrele cu suprafeţe pluşate sau tapisate pe o suprafaţă plană şi se periază de două ori în sensul invers al firelor (10.4.5).

10.6.2.   Se aşează mostra pe suportul metalic (10.4.2) cu faţa ce trebuie expusă orientată în jos, către flacără.

10.6.3.   Se reglează flacăra gazului la o înălţime de 30 mm, folosind marcajul din camera de ardere, arzătorul având ştuţul de aspiraţie a aerului închis. Înainte de a efectua prima testare, flacăra trebuie să ardă cel puţin un minut, pentru stabilizare.

10.6.4.   Se împinge suportul în camera de ardere astfel încât capătul mostrei să fie expus flăcării, iar după 15 secunde se opreşte gazul.

10.6.5.   Măsurarea timpului de ardere începe din momentul în care baza flăcării trece de primul punct de măsurare. Se va observa propagarea flăcării pe latura (superioară sau inferioară) care arde mai repede.

10.6.6.   Măsurarea timpului de ardere se încheie atunci când flacăra ajunge la ultimul punct de măsurare sau când flacăra se stinge înainte de a ajunge în acel punct. Dacă flacăra nu ajunge la ultimul punct de măsurare, se măsoară distanţa arsă până la punctul în dreptul căruia s-a stins flacăra. Distanţa arsă reprezintă porţiunea din mostră distrusă prin ardere, în exterior sau în interior.

10.6.7.   Dacă mostra nu ia foc sau nu arde continuu după ce s-a stins arzătorul, sau dacă flacăra se stinge înainte de a ajunge la primul punct de măsurare şi nu se poate măsura timpul de ardere, în raportul de testare se notează că arderea este de 0 mm/min.

10.6.8.   La efectuarea sau la repetarea mai multor serii de testări, înaintea de începerea oricărei testări, asiguraţi-vă că temperatura în camera de ardere şi a suportului pentru mostre nu depăşeşte 30 °C.

10.7.   Calcularea

Rata de ardere, B, în milimetri pe minut, este dată de formula:

B = (s/t) × 60

unde:

| s | este distanţa arsă, în milimetri; |
| --- | --- |
| t | este timpul, în secunde, necesar arderii distanţei s. |

s

este distanţa arsă, în milimetri;

t

este timpul, în secunde, necesar arderii distanţei s.

10.8.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

10.9.   Interpretarea rezultatelor

Se consideră că geamurile din sticlă de securitate cu acoperire din plastic (2.3) sau cu acoperire plastic multistrat (2.4) sunt satisfăcătoare din punct de vedere al comportamentului (sau rezistenţei) la ardere dacă rata de ardere nu depăşeşte 250 mm/minut.

11.   TESTAREA REZISTENŢEI LA AGENŢI CHIMICI

11.1.   Agenţi chimici recomandaţi

11.1.1.   Soluţii de săpun non-abrazive: în concentraţie de 1 % din masă oleat de potasiu în apă deionizată.

11.1.2.   Produse de curăţare a geamurilor: soluţie apoasă de izopropanol şi dipropilenol, glicol, monometileter, fiecare într-o concentraţie de 5 % până la 10 % şi de hidroxid de amoniu într-o concentraţie de 1 % până la 5 %.

11.1.3.   Alcool denaturat nediluat: o parte de alcool metilic la zece părţi de alcool etilic, (v/v).

11.1.4.   Amestec de benzină în proporţie de 50 % toluen, 30 % 2,2,4-trimetilpentan, 15 % 2,4,4-trimetil-1-pentan şi 5 % alcool etilic.

11.1.5.   Petrol lampant: amestec de 50 % de n-octan şi 50 % n-decan.

11.2.   Metoda de testare

Sunt testate cu agenţi chimici două piese de testare de 180 x 25 mm în conformitate cu punctul 11.1, pentru fiecare testare şi produs folosindu-se o altă piesă de testare. După fiecare testare, piesele de testare se schimbă în conformitate cu instrucţiunile constructorului şi se aclimatizează 48 de ore la o temperatură de 23 ± 2 °C şi o umiditate relativă de 50 ± 5 %. Aceste condiţii trebuie menţinute pe durata testărilor. Piesele de testare se cufundă complet în lichidul de testare timp de un minut şi se usucă imediat cu o cârpă de bumbac curată, absorbantă.

11.3.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare:

| | Incolor | Colorat |
| --- | --- | --- |
| Colorarea straturilor intermediare din plastic sau de protecţie | 1 | 2 |

Incolor

Colorat

Colorarea straturilor intermediare din plastic sau de protecţie

1

2

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

11.4.   Interpretarea rezultatelor

11.4.1.   Testarea rezistenţei la agenţi chimici este considerată satisfăcătoare dacă piesele de testare nu suferă modificări de textură, grosime, fisuri sau pierderea aparentă a transparenţei.

Se consideră satisfăcător, din punct de vedere al testării la temperaturi ridicate, un set de piese de testare prezentate pentru obţinerea omologării de tip pentru componente, dacă se îndeplineşte oricare dintre următoarele condiţii:

11.4.2.1.   dacă rezultatele tuturor testărilor sunt satisfăcătoare sau

11.4.2.2.   dacă rezultatele unei testări sunt nesatisfăcătoare, dar rezultatul este satisfăcător la o următoare serie de testări efectuate asupra unui nou set de piese de testare.

---

(1)  Un dispozitiv de abraziune adecvat este furnizat de TeledyneTaber (S.U.A.).

(2)  Discuri abrazive adecvate se pot obţine de la Teledyne Taber (S.U.A.).

(3)  Condiţiile de testare exclud formarea de condens pe piesele de testare.

ANEXA III D

Parbrize din sticlă de securitate monostrat

1.   DEFINIŢIA TIPULUI

Se consideră că parbrizele din sticlă de securitate monostrat aparţin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puţin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare:

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.   denumirea comercială sau marca;

forma şi dimensiunea.

Parbrizele din sticlă de securitate monostrat sunt considerate ca aparţinând uneia dintre cele două grupe în funcţie de caracteristicile de fragmentare sau de proprietăţile mecanice:

1.1.2.1.   parbrize plate şi

1.1.2.2.   parbrize curbate;

1.1.3.   categoriile de grosime care se încadrează în grosimea nominală „e” (cu o toleranţă de fabricaţie de ±0,2 mm):

| — | categoria I: |
| --- | --- |

—

categoria I:

e ≤ 4,5 mm

| — | categoria II: |
| --- | --- |

—

categoria II:

4,5 mm <

e ≤ 5,5 mm

| — | categoria III: |
| --- | --- |

—

categoria III:

5,5 mm <

e ≤ 6,5 mm

| — | categoria IV: |
| --- | --- |

—

categoria IV:

6,5 mm <

E

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.   natura materialului [sticlă (turnată) şlefuită, sticlă flotată, sticlă plană etc.];

1.2.2.   culoare (sticlă colorată, incoloră);

1.2.3.   cu sau fără conductori încorporaţi;

1.2.4.   cu sau fără benzi opace încorporate.

2.   TESTAREA FRAGMENTĂRII

2.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

2.1.1.   Se ia în considerare numai natura materialului.

2.1.2.   Se consideră că sticla flotată şi sticla plană au acelaşi indice de dificultate.

2.1.3.   Testarea fragmentării se repetă dacă se trece de la sticlă (turnată) şlefuită la sticlă flotată sau plană şi invers.

2.1.4.   Testările se repetă dacă se folosesc benzi opace, altele decât cele vopsite.

2.2.   Număr de mostre

Se încearcă 6 mostre prelevate din geamurile cu cea mai mare suprafaţă desfăşurată şi 6 mostre din geamurile cu cea mai mică suprafaţă desfăşurată, selectate în conformitate cu dispoziţiile din anexa III M.

2.3.   Zone diferite din geam

Un parbriz din sticlă de securitate monostrat cuprinde două zone principale „FI” şi „FII”, precum şi o zonă intermediară „FIII”.

Aceste zone sunt definite mai jos:

2.3.1.   zona „FI” este zona periferică de fragmentare fină, de cel puţin 7 cm lăţime de jur împrejurul marginii parbrizului şi care include o bandă exterioară de 2 cm lăţime care nu se supune evaluărilor;

zona „FII” este zona de vizibilitate, cu fragmentare variabilă, care cuprinde întotdeauna o porţiune dreptunghiulară cu înălţime de cel puţin 20 cm şi lăţime de 50 cm.

2.3.2.1.   Centrul dreptunghiului se află în interiorul unui cerc cu raza de 10 cm cu centrul în proiecţia punctului de referinţă.

2.3.2.2.   În cazul tractoarelor pentru care nu este posibilă determinarea punctului de referinţă, poziţia zonei de vizibilitate trebuie indicată în raportul de testări.

2.3.2.3.   Înălţimea dreptunghiului menţionat anterior poate fi redusă la 15 cm pentru parbrizele care au o înălţime mai mică de 44 cm;

2.3.3.   zona „FIII” este zona intermediară între zonele „FI” şi „FII”, cu o lăţime maximă de 5 cm.

2.4.   Metoda de testare

Este cea descrisă la punctul 1 din anexa III C.

2.5.   Puncte de impact (a se vedea anexa III N, figura 2)

2.5.1.   Punctele de impact sunt alese după cum urmează:

punctul 1: în partea centrală a zonei „FII”, fie în porţiunea de solicitare maximă, fie în cea de solicitare minimă;

punctul 2: în zona „FIII”, cât se poate de aproape de planul vertical de simetrie al zonei „FII”;

punctele 3 şi 3′: la 3 cm de la marginea unei mediane a mostrei; dacă există un marcaj, unul din punctele de spargere va fi lângă marginea pe care se află marcajul, iar celalalt lângă marginea opusă;

punctul 4: acolo unde raza de curbură este cea mai mică pe linia mediană cea mai lungă;

punctul 5: la 3 cm de la marginea mostrei în locul unde raza de curbură a marginii este cea mai mică, fie în dreapta, fie în stânga.

2.5.2.   Testarea fragmentarii se efectuează în fiecare dintre punctele 1, 2, 3, 3′, 4 şi 5.

2.6.   Interpretarea rezultatelor

Rezultatul unei testări este considerat satisfăcător dacă testarea fragmentarii îndeplineşte toate condiţiile conform punctelor 2.6.1.1, 2.6.1.2 şi 2.6.1.3 prezentate mai jos.

2.6.1.1.   Zona FI

2.6.1.1.1.   Numărul de fragmentări pe orice porţiune de 5 × 5 cm2 nu este mai mic de 40 dar nici mai mare de 350; dar, dacă numărul este mai mic de 40 şi dacă pe orice porţiune de 10 × 10 cm2, care cuprinde porţiunea de 5 × 5 cm2, numărul de fragmente nu este mai mic de 160, atunci parbrizul se consideră acceptabil.

2.6.1.1.2.   În sensul regulii de mai sus, un fragment de spargere care trece dincolo de o latură a pătratului se consideră ca fiind o jumătate de fragment.

2.6.1.1.3.   Fragmentarea nu se încearcă pe o porţiune 2 cm din jurul marginii mostrei, această porţiune reprezentând rama parbrizului, după cum nu se încearcă nici porţiunea de pe o rază de 7,5 cm de la punctul de impact.

2.6.1.1.4.   Se permite un număr maxim de trei fragmentări pe o suprafaţă de 3 cm2. Nu se permite să existe două astfel de fragmente în aceeaşi porţiune circulară cu diametrul de 10 cm.

2.6.1.1.5.   Se permit fragmente alungite cu condiţia ca muchiile lor să nu arate ca o lamă de cuţit şi lungimea să nu depăşească 7,5 cm, cu excepţia cazurilor prevăzute la punctul 2.6.2.2. Dacă aceste fragmente alungite se extind până la marginea geamului, unghiul format de acestea cu marginea geamului nu trebuie să fie mai mare de 45°.

2.6.1.2.   Zona FII

2.6.1.2.1.   Se verifică vizibilitatea reziduală după spargere pe suprafaţa rectangulară definită la punctul 2.3.2. În acest dreptunghi, suprafaţa totală cu fragmente mai mari de 2 cm2 trebuie să reprezinte minimum 15 % din aria dreptunghiului; cu toate acestea, pentru parbrize cu înălţimea mai mică de 44 cm sau al căror unghi de instalare este mai mic de 15° faţă de verticală, procentul de vizibilitate trebuie să fie egal cu cel puţin 10 % din suprafaţa respectivului dreptunghi.

2.6.1.2.2.   Niciun fragment nu trebuie să aibă o suprafaţă mai mare de 16 cm2, cu excepţia cazurilor prezentate la punctul 2.6.2.2.

2.6.1.2.3.   Pe o rază de 10 cm de la punctul de impact, dar numai în partea cercului cuprinsă în zona FII, se acceptă trei fragmente având o suprafaţă mai mare de 16 cm2, dar mai mică de 25 cm2.

Fragmentele trebuie să fie regulate ca formă şi fără puncte ca acelea descrise la punctul 2.6.1.2.4.1. Cu toate acestea, nu se acceptă mai mult de 10 fragmente neregulate pe o porţiune dreptunghiulară de 50 × 20 cm şi nu mai mult de 25 de fragmente pe suprafaţa totală a parbrizului.

Niciunul dintre aceste fragmente nu trebuie să prezinte un vârf cu lungime mai mare de 35 mm, măsurată în conformitate cu punctul 2.6.1.2.4.1.

2.6.1.2.4.1.   Un fragment este considerat neregulat dacă nu poate fi înscris într-un cerc cu diametrul de 40 mm, dacă prezintă cel puţin un vârf cu o lungime de peste 15 mm, măsurată din capătul vârfului până la secţiunea a cărei lăţime este egală cu grosimea geamului şi dacă are unul sau mai multe vârfuri cu un unghi ascuţit mai mic de 40°.

2.6.1.2.5.   Se acceptă fragmente de formă alungită în zona FII, cu condiţia să nu depăşească 10 cm lungime, cu excepţia cazurilor descrise la punctul 2.6.2.2.

2.6.1.3.   Zona FIII

Fragmentările în această zonă trebuie să aibă caracteristicile intermediare între cele ale fragmentărilor acceptate pentru celelalte două zone învecinate (FI şi FII).

Un parbriz prezentat în vederea obţinerii omologării de tip pentru componente este considerat satisfăcător din punct de vedere al fragmentării dacă este îndeplinită cel puţin una dintre următoarele condiţii:

2.6.2.1.   dacă toate testările efectuate folosind punctele de impact definite la 2.5.1 au rezultate satisfăcătoare;

2.6.2.2.   dacă o singură testare dintre toate cele efectuate folosind punctele de impact descrise la punctul 2.5.1 a avut un rezultat nesatisfăcător, ţinând seama de abateri care nu depăşesc următoarele limite:

zona FI, nu mai mult de 5 fragmente, între 7,5 şi 15 cm lungime;

zona FII, nu mai mult de 3 fragmente pe o suprafaţă între 16 şi 20 cm2, situate în zona din afara cercului cu o rază de 10 cm cu centrul în punctul de impact;

zona FIII, nu mai mult de 4 fragmente între 10 şi 17,5 cm lungime;

fragmentarea se repetă cu o nouă mostră care îndeplineşte cerinţele de la punctul 2.6.1 sau prezintă abateri cuprinse în limitele de mai sus;

2.6.2.3.   dacă două testări dintre toate testările efectuate care folosesc punctele de impact descrise la punctul 2.5.1 au rezultate nesatisfăcătoare, pentru abateri care nu depăşesc limitele specificate la punctul 2.6.2.2 şi dacă se efectuează alte testări pe un nou set de mostre, conform cerinţelor de la punctul 2.6.1, sau nu mai mult de două mostre din noul set care să prezinte abateri între limitele specificate la punctul 2.6.2.2.

2.6.3.   Dacă se constată că se produc abaterile menţionate mai sus, acestea vor fi notate în raportul de testare şi se ataşează fotografii ale părţilor relevante ale parbrizului.

3.   TESTAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de mostre

3.2.1.   Pentru fiecare lot de parbrize din sticlă de securitate monostrat sunt testate 4 mostre din geamurile cu cea mai mică suprafaţă desfăşurată şi 4 mostre din geamurile cu cea mai mare suprafaţă desfăşurată, toate cele 8 mostre fiind de acelaşi tip cu cele alese pentru testarea fragmentarii (a se vedea punctul 2.2).

3.2.2.   Ca opţiune, la latitudinea laboratorului care efectuează testările, pentru fiecare categorie de grosime a parbrizelor se mai supun testării 6 piese de testare (1 100 × 500 mm + 5/- 2 mm).

3.3.   Metoda de testare

3.3.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3 din anexa III C.

3.3.2.   Înălţimea de cădere este de 1,50 m + 0/-5 mm.

3.4.   Interpretarea rezultatelor

3.4.1.   Se consideră că rezultatul testării este satisfăcător dacă parbrizul sau piesa de testare se fragmentează.

Un set de mostre prezentat pentru obţinerea omologării de tip pentru componente este considerat satisfăcător din punct de vedere al testării la impactul cu capul, dacă este îndeplinită oricare dintre cele două condiţii de mai jos:

3.4.2.1.   dacă rezultatele tuturor testărilor sunt satisfăcătoare sau

3.4.2.2.   dacă rezultatele unei testări sunt nesatisfăcătoare, dar rezultatul este satisfăcător la o următoare serie de testări efectuate asupra unui nou set de piese de testare.

4.   PROPRIETĂŢI OPTICE

Cerinţele în ceea ce priveşte calităţile optice sunt descrise la punctul 9 din anexa III C şi se aplică fiecărui tip de parbriz.

ANEXA III E

Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat, altele decât parbrizele (1)

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că geamurile din sticlă uniform securizată monostrat aparţin diferitelor tipuri dacă diferă cel puţin prin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.   denumirea comercială sau marca;

1.1.2.   natura procesului de securizare (termic sau chimic);

categoria de formă; se disting două categorii:

1.1.3.1.   geamuri plate din sticlă;

1.1.3.2.   geamuri plate şi curbate din sticlă;

1.1.4.   categoria de grosime care se încadrează în grosimea nominală „e” (se acceptă o toleranţă de fabricaţie de , mm):

| — | categoria I: |
| --- | --- |

—

categoria I:

e ≤ 3,5 mm

| — | categoria II: |
| --- | --- |

—

categoria II:

3,5 mm <

e ≤ 4,5 mm

| — | categoria III: |
| --- | --- |

—

categoria III:

4,5 mm <

e ≤ 6,5 mm

| — | categoria IV: |
| --- | --- |

—

categoria IV:

6,5 mm <

E

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.   natura materialului [sticlă (turnată) şlefuită, sticlă flotată, sticlă plană];

1.2.2.   culoare (incoloră sau colorată);

1.2.3.   cu sau fără conductori încorporaţi.

2.   TESTAREA DE FRAGMENTARE

2.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| Material | Indice de dificultate |
| --- | --- |
| Sticlă turnată | 2 |
| Sticlă flotată | 1 |
| Sticlă plană | 1 |

Material

Indice de dificultate

Sticlă turnată

2

Sticlă flotată

1

Sticlă plană

1

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare.

2.2.   Selectarea mostrelor

Mostrele din fiecare categorie de formă şi din fiecare categorie de grosime greu de produs se selectează pentru testare în conformitate cu următoarele criterii:

în cazul geamurilor plate din sticlă, se asigură două seturi de mostre care să corespundă:

2.2.1.1.1.   geamurilor cu cea mai mare arie desfăşurată;

2.2.1.1.2.   celui mai mic unghi dintre două laturi adiacente;

în cazul geamurilor plate şi curbate din sticlă se asigură trei seturi de mostre corespunzătoare:

2.2.1.2.1.   geamurilor cu cea mai mică suprafaţă desfăşurată;

2.2.1.2.2.   celui mai mic unghi dintre două laturi adiacente;

2.2.1.2.3.   celui mai înalt segment.

2.2.2.   Testările efectuate pe mostrele care corespund geamurilor cu cea mai mare suprafaţă desfăşurată, S, se consideră ca fiind aplicabile oricăror altor geamuri cu suprafaţă desfăşurată mai mică decât S + 5 %.

2.2.3.   Dacă mostrele supuse testării prezintă un unghi γ mai mic de 30°, testările se consideră ca fiind aplicabile pentru toate geamurile din sticlă produse cu un unghi mai mare de γ - 5°.

Dacă mostrele supuse testărilor prezintă un unghi γ mai mare sau egal cu 30°, testările se consideră ca fiind aplicabile tuturor geamurilor din sticlă produse cu un unghi mai mare sau egal cu 30°.

2.2.4.   Dacă înălţimea h a segmentului mostrei supuse testării este mai mare de 100 mm, testările se consideră aplicabile tuturor geamurilor din sticlă produse cu o înălţime a segmentului mai mică decât h + 30 mm.

Dacă înălţimea segmentului mostrei supuse testării este mai mică sau egală cu 100 mm, testările sunt considerate ca fiind aplicabile tuturor geamurilor din sticlă cu o înălţime a segmentului mai mică sau egală cu 100 mm.

2.3.   Numărul de mostre pe set

Numărul de mostre din fiecare grup este după cum urmează, în conformitate cu categoriile de forme definite mai sus la punctul 1.1.3:

| Tipul de geam din sticlă | Numărul de mostre |
| --- | --- |
| Plat (două seturi) | 4 |
| Plat şi curbat (trei seturi) | 5 |

Tipul de geam din sticlă

Numărul de mostre

Plat (două seturi)

4

Plat şi curbat (trei seturi)

5

2.4.   Metoda de testare

2.4.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 1 din anexa III C.

2.5.   Puncte de impact (a se vedea anexa III N, figura 3)

2.5.1.   Pentru geamurile plate şi curbate din sticlă, punctele de impact prezentate în anexa III N, figurile 3(a) şi 3(b) şi respectiv în anexa III N figura 3(c), sunt după cum urmează:

punctul 1: la 3 cm de marginea geamului, acolo unde raza de curbură a marginii este cea mai mică;

punctul 2: la 3 cm de marginea uneia dintre mediane, fiind selectată marginea cu marcaje (dacă există);

punctul 3: în centrul geometric al geamului;

punctul 4: numai în cazul geamurilor curbate din sticlă; acest punct este ales pe cea mai lungă mediană în acea parte a geamului unde este cea mai mică rază de curbură.

2.5.2.   Se efectuează o singură testare pentru fiecare punct de impact descris mai sus.

2.6.   Interpretarea rezultatelor

Se consideră că o testare are un rezultat satisfăcător dacă testarea fragmentării îndeplineşte următoarele condiţii:

2.6.1.1.   dacă numărul de fragmente în oricare pătrat de 5 × 5 cm2 este mai mare de 40 dar nu mai mare de 400, sau 450 de fragmente în cazul geamurilor mai groase de 3,5 mm;

2.6.1.2.   în sensul regulii de mai sus, un fragment care trece dincolo de o latură a pătratului se consideră o jumătate de fragment;

2.6.1.3.   nu este testată fragmentarea pe o bandă de 2 cm lăţime în jurul marginilor mostrei, această bandă reprezentând rama geamului, după cum nu este testată nici pe o rază de 7,5 cm în jurul punctului de impact;

2.6.1.4.   nu se acceptă fragmente cu o suprafaţă mai mare de 3 cm2, cu excepţia cazurilor definite la punctul 2.6.1.3.

2.6.1.5.   Se acceptă fragmente de formă alungită cu condiţia ca:

| — | extremităţile acestora să nu fie ca lama de cuţit; |
| --- | --- |

—

extremităţile acestora să nu fie ca lama de cuţit;

| — | dacă acestea se extind spre marginea geamului, să nu formeze un unghi mai mare de 45° cu aceasta, |
| --- | --- |

—

dacă acestea se extind spre marginea geamului, să nu formeze un unghi mai mare de 45° cu aceasta,

şi dacă lungimea lor nu depăşeşte 7,5 cm, cu excepţia cazurilor prevăzute la punctul 2.6.2.2 de mai jos.

Se consideră satisfăcător, din punct de vedere al fragmentării, un set de mostre prezentate în vederea omologării de tip pentru componente dacă este îndeplinită cel puţin una dintre condiţiile de mai jos:

2.6.2.1.   dacă toate testările efectuate folosind punctele de impact descrise la punctul 2.5.1 au rezultate satisfăcătoare;

2.6.2.2.   dacă rezultatul uneia dintre testările efectuate folosind punctele de impact prezentate la punctul 2.5.1 are un rezultat nesatisfăcător, ţinând cont de abateri care nu depăşesc următoarele limite:

| — | nu mai mult de cinci fragmente între 6 şi 7,5 cm lungime; |
| --- | --- |

—

nu mai mult de cinci fragmente între 6 şi 7,5 cm lungime;

| — | nu mai mult de cinci fragmente între 7,5 şi 10 cm lungime, |
| --- | --- |

—

nu mai mult de cinci fragmente între 7,5 şi 10 cm lungime,

şi se repetă pe o altă mostră care îndeplineşte cerinţele de la punctul 2.6.1 sau prezintă abateri în limitele specificate mai sus;

2.6.2.3.   dacă două dintre toate testările efectuate folosind punctele de impact descrise la punctul 2.5.1 au un rezultat nesatisfăcător, ţinând cont de abateri ce nu depăşesc limitele specificate la punctul 2.6.2.2, şi sunt necesare alte testări pe alte mostre conform limitelor specificate la punctul 2.6.1, sau dacă din noul set supus testării numărul mostrelor care prezintă abateri între limitele specificate mai sus la punctul 2.6.2.2 nu este mai mare de 2.

2.6.3.   Dacă se constantă abaterile mai sus menţionate, acestea se consemnează în raportul de testare şi se ataşează fotografii reprezentative ale geamului respectiv.

3.   TESTAREA REZISTENŢEI MECANICE

3.1.   Testarea cu bila de 227 g

3.1.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| Material | Indice de dificultate | Culoare | Indice de dificultate |
| --- | --- | --- | --- |
| Sticlă şlefuită | 2 | Incoloră | 1 |
| Sticlă flotată | 1 | colorată | 2 |
| Sticlă plană | 1 | | |

Material

Indice de dificultate

Culoare

Indice de dificultate

Sticlă şlefuită

2

Incoloră

1

Sticlă flotată

1

colorată

2

Sticlă plană

1

Nu sunt implicate alte caracteristici secundare (respectiv, cu sau fără conductori încorporaţi).

3.1.2.   Numărul de piese de testare

Pentru fiecare categorie de grosime, definită la punctul 1.1.4 de mai sus, se supun testării şase piese de testare.

3.1.3.   Metoda de testare

3.1.3.1.   Metoda de testare este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa III C.

3.1.3.2.   Înălţimea de cădere (măsurată de la suprafaţa inferioară a bilei până la suprafaţa superioară a piesei de testare) este indicată în tabelul următor, în funcţie de grosimea geamului din sticlă:

| Grosimea nominală a geamului din sticlă (e) | Înălţimea de cădere |
| --- | --- |
| e ≤ 3,5 mm | 2,0 m + 5 / – 0 mm |
| 3,5 mm < e | 2,5 m + 5 / – 0 mm |

Grosimea nominală a geamului din sticlă (e)

Înălţimea de cădere

e ≤ 3,5 mm

2,0 m + 5 / – 0 mm

3,5 mm < e

2,5 m + 5 / – 0 mm

3.1.4.   Interpretarea rezultatelor

3.1.4.1.   Rezultatul testării se consideră satisfăcător dacă piesa de testare nu s-a rupt.

Un set de piese de testare prezentate în vederea omologării de tip pentru componente este considerat satisfăcător din punct de vedere al rezistenţei mecanice dacă este îndeplinită cel puţin una dintre următoarele două condiţii:

3.1.4.2.1.   dacă rezultatul este nesatisfăcător la cel mult o singură testare,

3.1.4.2.2.   dacă rezultatul a două testări este nesatisfăcător, dar sunt satisfăcătoare rezultatele altei serii de testări efectuate pe un alt set de 6 piese de testare.

4.   PROPRIETĂŢI OPTICE

4.1.   Factorul de transmisie

Cerinţele în ceea ce priveşte factorul de transmisie a luminii stabilite la punctul 9.1 din anexa III C se aplică geamurilor din sticlă uniform securizată monostrat sau acelor părţi ale geamurilor situate în poziţii esenţiale pentru vizibilitatea şoferului.

---

(1)  Acest tip de sticlă uniform securizată monostrat se poate folosi şi pentru parbrize de tractor.

ANEXA III F

Parbrize din sticlă de securitate multistrat obişnuită

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că parbrizele din sticlă de securitate multistrat obişnuită aparţin unor categorii diferite dacă se deosebesc prin cel puţin una din următoarele caracteristici principale sau secundare.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.   denumirea comercială sau marca;

1.1.2.   forma şi dimensiunea.

În scopul testării caracteristicilor mecanice şi a rezistenţei la mediu se consideră că parbrizele din sticlă de securitate multistrat obişnuită aparţin unui singur grup;

1.1.3.   numărul straturilor de sticlă;

1.1.4.   la grosimea nominală „e” a parbrizului se acceptă o toleranţă de fabricaţie de 0,2 n mm (n fiind numărul de straturi de sticlă din care este alcătuit parbrizul) mai mare sau mai mică faţă de valoarea nominală;

1.1.5.   grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e);

1.1.6.   natura sau tipul stratului (straturilor) intermediar(e) [respectiv, PVB sau alte materiale plastice folosite ca strat(uri) intermediar(e)].

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.   natura materialului [sticlă (turnată) şlefuită, sticlă flotată, sticlă plană];

1.2.2.   colorarea (totală sau parţială) a stratului sau straturilor intermediare (colorate sau incolore);

1.2.3.   colorarea sticlei (colorată sau incoloră);

1.2.4.   cu sau fără conductori încorporaţi;

1.2.5.   cu sau fără benzi opace încorporate.

2.   GENERALITĂŢI

2.1.   În cazul parbrizelor din sticlă de securitate multistrat obişnuită, se efectuează testări, altele decât testările la impactul cu capul (punctul 3.2) şi testările pentru proprietăţi optice, pe piese de testare care sunt tăiate fie din parbrizul respectiv, fie sunt făcute special în acest scop. În oricare dintre cele două cazuri, piesele de testare trebuie să fie reprezentative pentru tipul de parbriz pentru care se solicită omologarea de tip pentru componente.

2.2.   Înainte de fiecare testare, piesele de testare se păstrează cel puţin 4 ore la o temperatură de 23 °C ± 2 °C. Testările se efectuează cât se poate de repede după ce piesele de testare sunt scoase din spaţiul unde au fost păstrate.

3.   TESTAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Testarea la impactul cu capul pe parbrizul întreg

3.2.1.   Numărul de mostre

Se supun testării patru mostre din seria de parbrize cu cea mai mare suprafaţă desfăşurată şi 4 mostre din seria de parbrize cu cea mai mică suprafaţă desfăşurată, în conformitate cu dispoziţiile anexei III M.

3.2.2.   Metoda de testare

3.2.2.1.   Metoda de testare folosită este cea descrisă la punctul 3.3.2 din anexa III C.

3.2.2.2.   Înălţimea de cădere este de 1,5 m + 0/- 5 mm.

3.2.3.   Interpretarea rezultatelor

Se consideră că rezultatul testării este pozitiv dacă sunt îndeplinite următoarele condiţii:

3.2.3.1.1.   mostrele prezintă fisuri circulare, aproximativ concentrice cu punctul de impact, fisurile cele mai apropiate de punctul de impact fiind la maximum 80 mm faţă de acesta;

3.2.3.1.2.   straturile de sticlă rămân lipite de stratul intermediar de material plastic. Se acceptă una sau mai multe separaţii parţiale faţă de stratul intermediar, mai mici de 4 mm, de o parte şi de alta a fisurii, situate în afara unui cerc cu diametru de 60 mm diametru, al cărui centru este în punctul de impact.

Pe partea impactului:

3.2.3.1.3.1.   straturile intermediare nu sunt descoperite pe o suprafaţă mai mare de 20 cm2;

3.2.3.1.3.2.   se acceptă o fisură de până la 35 mm în straturile intermediare.

Se consideră satisfăcător, din punct de vedere al testării la impactul cu capul, un set de mostre prezentate în vederea obţinerii omologării, dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiţii:

3.2.3.2.1.   dacă toate testările au rezultate satisfăcătoare sau

3.2.3.2.2.   dacă una dintre testări are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul testărilor pe un nou set de piese de testare este satisfăcător.

3.3.   Testarea la impactul cu capul aplicată pe piese de testare plate

3.3.1.   Numărul de piese de testare

Se supun testării şase piese de testare plate, cu dimensiuni de (1 100 mm × 500 mm) + 5/- 2 mm.

3.3.2.   Metoda de testare

3.3.2.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3.3.1 din anexa III C.

3.3.2.2.   Înălţimea de cădere este de 4 m + 25/- 0 mm.

3.3.3.   Interpretarea rezultatelor

Se consideră că această testare are un rezultat satisfăcător dacă sunt îndeplinite următoarele condiţii:

3.3.3.1.1.   dacă piesele de testare cedează şi se sparg, formând numeroase fisuri circulare, aproximativ concentrice cu punctul de impact;

3.3.3.1.2.   se acceptă crăpături în straturile intermediare cu condiţia ca în timpul testării capul manechinului să nu treacă prin piesa de testare;

3.3.3.1.3.   nu se desprind bucăţi mari de sticlă din straturile intermediare.

Se consideră satisfăcător, din punct de vedere al testării la impactul cu capul, un set de piese de testare prezentate pentru obţinerea omologării, dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiţii:

3.3.3.2.1.   dacă toate testările au rezultate satisfăcătoare sau

3.3.3.2.2.   dacă una dintre testări are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul testărilor pe un nou set de piese de testare este satisfăcător.

4.   TESTAREA REZISTENŢEI MECANICE

4.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

4.2.   Testarea cu bila de 2 260 g

4.2.1.   Numărul de piese de testare

Se supun testării şase piese de testare pătrate cu latura de 300 mm + 10/- 0 mm.

4.2.2.   Metoda de testare

4.2.2.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.2 din anexa III C.

4.2.2.2.   Înălţimea de cădere (măsurată de la suprafaţa inferioară a bilei până la suprafaţa superioară a piesei de testare) este de 4 m + 25/- 0 mm.

4.2.3.   Interpretarea rezultatelor

4.2.3.1.   Se consideră că testarea are un rezultat satisfăcător dacă bila nu trece prin geam în primele cinci secunde din momentul impactului.

Se consideră satisfăcătoare, din punct de vedere al testării la impact cu o bilă de 2 260 g, un set de piese prezentate pentru obţinerea omologării de tip pentru componente, dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiţii:

4.2.3.2.1.   dacă toate testările au rezultate satisfăcătoare sau

4.2.3.2.2.   dacă una dintre testări are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul testărilor pe un nou set de piese de testare este satisfăcător.

4.3.   Testarea cu bila de 227 g

4.3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

4.3.2.   Numărul de piese de testare

Sunt supuse testării 20 piese de testare pătrate cu latura de 300 mm + 10/- 0 mm.

4.3.3.   Metoda de testare

4.3.3.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa III C. 10 dintre mostre sunt testate la o temperatură de 40 ±2 °C iar 10 la o temperatură de –20±2 °C.

4.3.3.2.   Înălţimea de cădere pentru geamurile din diversele categorii de grosime şi masa fragmentelor desprinse sunt indicate în tabelul de mai jos:

| | +40 °C | -20 °C |
| --- | --- | --- |
| Grosimea piesei de testare | Înălţimea de cădere | Masa maximă admisă a fragmentelor | Înălţimea de cădere | Masa maximă admisă a fragmentelor |
| mm | m (1) | g | m (1) | g |
| e ≤ 4,5 | 9 | 12 | 8,5 | 12 |
| 4,5 < e ≤ 5,5 | 10 | 15 | 9 | 15 |
| 5,5 < e ≤ 6,5 | 11 | 20 | 9,5 | 20 |
| e > 6,5 | 12 | 25 | 10 | 25 |

+40 °C

-20 °C

Grosimea piesei de testare

Înălţimea de cădere

Masa maximă admisă a fragmentelor

Înălţimea de cădere

Masa maximă admisă a fragmentelor

mm

m (1)

g

m (1)

g

e ≤ 4,5

9

12

8,5

12

4,5 < e ≤ 5,5

10

15

9

15

5,5 < e ≤ 6,5

11

20

9,5

20

e > 6,5

12

25

10

25

4.3.4.   Interpretarea rezultatelor

4.3.4.1.   se consideră că testarea are rezultate satisfăcătoare dacă sunt îndeplinite următoarele condiţii:

| — | bila nu trece prin piesa de testare; |
| --- | --- |

—

bila nu trece prin piesa de testare;

| — | piesa de testare nu se sparge în mai multe bucăţi; |
| --- | --- |

—

piesa de testare nu se sparge în mai multe bucăţi;

| — | dacă stratul intermediar nu este spart, greutatea fragmentelor detaşate din geam de pe partea opusă punctului de impact nu depăşeşte valorile specificate la punctul 4.3.3.2. |
| --- | --- |

—

dacă stratul intermediar nu este spart, greutatea fragmentelor detaşate din geam de pe partea opusă punctului de impact nu depăşeşte valorile specificate la punctul 4.3.3.2.

Un set de piese de testare prezentate în vederea omologării de tip pentru componente este considerat satisfăcător din punct de vedere al testării la impact cu o bilă de 227 g dacă se îndeplineşte una dintre următoarele condiţii:

4.3.4.2.1.   cel puţin opt testări, efectuate la cele două valori ale temperaturii, au rezultate satisfăcătoare sau

4.3.4.2.2.   mai mult de două testări, efectuate la cele două valori ale temperaturii, au rezultate nesatisfăcătoare, dar au rezultate satisfăcătoare la testările efectuate ulterior pe un alt set de piese.

5.   TESTAREA REZISTENŢEI LA MEDIU

5.1.   Testarea rezistenţei la abraziune

5.1.1.   Indici de dificultate şi metoda de testare

Cerinţele specificate la punctul 4 din anexa III C se aplică şi în acest caz, iar testările se continuă cu 1 000 de cicluri.

5.1.2.   Interpretarea rezultatelor

Geamul din sticlă de securitate este considerat satisfăcător in ceea ce priveşte rezistenţa la abraziune dacă lumina difuzată ca rezultat al procesului de abraziune a piesei de testare nu depăşeşte 2 %.

5.2.   Testarea rezistenţei la temperaturi ridicate

Se aplică cerinţele de la punctul 5 din anexa III C.

5.3.   Testarea rezistenţei la radiaţii

5.3.1.   Cerinţe generale

Testarea se efectuează numai dacă laboratorul consideră necesar, în funcţie de informaţiile de care dispune cu privire la straturile intermediare.

5.3.2.   Se aplică cerinţele de la punctul 6 din anexa III C.

5.4.   Testarea rezistenţei la umiditate

Se aplică cerinţele de la punctul 7 din anexa III C.

6.   PROPRIETĂŢI OPTICE

Cerinţele privind proprietăţile optice, definite la punctul 9 din anexa III C, se aplică tuturor tipurilor de parbrize.

---

(1)  Se acceptă o toleranţă de + 25/- 0 mm a înălţimii de cădere.

ANEXA III G

Geamuri din sticlă de securitate multistrat, altele decât parbrizele (1)

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că geamurile din sticlă de securitate multistrat, altele decât parbrizele, aparţin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puţin una dintre următoarele caracteristici secundare sau principale.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.   denumirea comercială sau marca;

1.1.2.   categoria de grosime a geamului care se înscrie în grosimea nominală „e”, fiind permisă o toleranţă de fabricaţie de ±0,2n mm (unde n reprezintă numărul straturilor de sticlă ale geamului):

| — | categoria I: |
| --- | --- |

—

categoria I:

e ≤ 5,5 mm,

| — | categoria II: |
| --- | --- |

—

categoria II:

5,5 mm <

e ≤ 6,5 mm,

| — | categoria III: |
| --- | --- |

—

categoria III:

6,5 mm <

E

1.1.3.   grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e);

1.1.4.   natura sau tipul stratului (straturilor) intermediar(e), respectiv strat (straturi) interior (interioare) din PVB sau alte materiale plastice;

1.1.5.   orice tratament special la care a fost supus oricare dintre aceste straturi.

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.   natura materialului [sticlă (turnată) şlefuită, flotată sau plată];

1.2.2.   colorarea (totală sau parţială) a stratului (straturilor) intermediar(e) (colorate sau incolore);

1.2.3.   colorarea sticlei (colorată sau incoloră).

2.   GENERALITĂŢI

2.1.   În cazul geamurilor din sticlă de securitate multistrat, altele decât parbrizele, testările sunt efectuate pe piese de testare plate care fie sunt tăiate din geamurile respective, fie sunt făcute special pentru acest scop. În oricare dintre cazuri, piesele de testare trebuie să fie reprezentative pentru geamurile din sticlă pentru a căror producţie se solicită omologare de tip pentru componente.

2.2.   Înainte de fiecare testare, piesele de testare din sticlă de securitate multistrat se păstrează timp de 4 ore la o temperatură de 23 ± 2 °C. Piesele sunt supuse testării imediat ce sunt scoase din spaţiul de păstrare.

2.3.   Dispoziţiile prezentei anexe sunt considerate a fi îndeplinite dacă geamul prezentat pentru obţinerea omologării de tip pentru componente are aceeaşi compoziţie cu parbrizul deja omologat, în conformitate cu dispoziţiile anexelor III F, III H sau III I.

3.   TESTAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de piese de testare

Sunt încercate şase piese plate, cu dimensiuni de 1 100 x 500 mm (+ 25/- 0 mm).

3.3.   Metoda de testare

3.3.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3 din anexa III C.

3.3.2.   Înălţimea de cădere este 1,50 m + 0/- 5 mm. Această înălţime creşte la 4 m + 25/- 0 mm pentru geamurile din sticlă folosite ca parbrize de tractor.

3.4.   Interpretarea rezultatelor

Testarea este considerată ca având rezultat satisfăcător dacă sunt îndeplinite următoarele condiţii:

3.4.1.1.   piesa de testare cedează şi se crapă prezentând numeroase fisuri circulare, aproximativ concentrice cu punctul de impact;

3.4.1.2.   se acceptă fisuri în stratul intermediar, dar capul manechinului nu trebuie să treacă prin piesa de testare;

3.4.1.3.   nu se desprind fragmente mari de geam din stratul intermediar.

Un set de piese de testare care fac obiectul testării în vederea omologării de tip pentru componente este considerat satisfăcător din punct de vedere al testării la impact cu capul dacă este îndeplinită una dintre următoarele două condiţii:

3.4.2.1.   toate testările au rezultate satisfăcătoare sau

3.4.2.2.   dacă o testare are un rezultat nesatisfăcător, se efectuează o nouă serie de testări pe un nou set de piese, iar rezultatele sunt satisfăcătoare.

4.   TESTARA REZISTENŢEI MECANICE – TESTAREA CU BILA DE 227 g

4.1.   Indicii de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

4.2.   Numărul de piese de testare

Se supun testării patru piese plate şi pătrate cu latura de 300 mm (+ 10/-0 mm).

4.3.   Metoda de testare

4.3.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 2.1 din anexa III C.

4.3.2.   Înălţimea de cădere este cea indicată în tabelul de mai jos în funcţie de grosimea nominală (măsurată de la suprafaţa bilei la suprafaţa piesei de testare)

| Grosimea nominală | Înălţimea de cădere |
| --- | --- |
| e ≤ 5,5 mm | 5 m | +25 mm/– 0 mm |
| 5,5 mm ≤ e ≤ 6,5 mm | 6 m |
| 6,5 mm ≤ e | 7 m |

Grosimea nominală

Înălţimea de cădere

e ≤ 5,5 mm

5 m

+25 mm/– 0 mm

5,5 mm ≤ e ≤ 6,5 mm

6 m

6,5 mm ≤ e

7 m

4.4.   Interpretarea rezultatelor

4.4.1.   Se consideră că testare testarea a avut un rezultat satisfăcător dacă sunt îndeplinite următoarele condiţii:

| — | bila nu trece prin piesa de testare; |
| --- | --- |

—

bila nu trece prin piesa de testare;

| — | piesa de testare nu se rupe în mai multe bucăţi; |
| --- | --- |

—

piesa de testare nu se rupe în mai multe bucăţi;

| — | greutatea totală a fragmentelor care se desprind de pe suprafaţa opusă punctului de impact nu depăşeşte 15 g. |
| --- | --- |

—

greutatea totală a fragmentelor care se desprind de pe suprafaţa opusă punctului de impact nu depăşeşte 15 g.

Se consideră satisfăcător, din punct de vedere al testării la impactul cu capul, un set de piese care fac obiectul unei testări în vederea omologării de tip pentru componente, dacă este îndeplinită una din următoarele două condiţii:

4.4.2.1.   dacă toate testările au rezultate satisfăcătoare sau

4.4.2.2.   dacă una dintre testări are un rezultat nesatisfăcător, dar rezultatul testărilor ulterioare efectuate pe un nou set de piese de testare este satisfăcător.

5.   TESTAREA REZISTENŢEI LA MEDIU

5.1.   Testarea rezistenţei la abraziune

5.1.1.   Indici de dificultate şi metoda de testare

Se aplică cerinţele de la punctul 4 din anexa III C, iar testările se continuă cu 1 000 de cicluri.

5.1.2.   Interpretarea rezultatelor

Geamul din sticlă de securitate este considerat satisfăcător din punct de vedere al rezistenţei la abraziune dacă lumina difuzată în urma testării la abraziune nu depăşeşte 2 %.

5.2.   Testarea rezistenţei la temperaturi ridicate

Se aplică cerinţele prevăzute la punctul 5 din anexa III C.

5.3.   Testarea rezistenţei la radiaţii

5.3.1.   Cerinţe generale

Această testare se efectuează numai dacă laboratorul consideră necesar, în funcţie de informaţiile puse la dispoziţie cu privire la straturile intermediare.

5.3.2.   Se aplică cerinţele de la punctul 6 din anexa III C.

5.4.   Testarea rezistenţei la umiditate

5.4.1.   Se aplică cerinţele de la punctul 7 din anexa III C.

6.   PROPRIETĂŢI OPTICE

6.1.   Factor de transmisie a luminii

Dispoziţiile în ceea ce priveşte factorul de transmisie a luminii, stabilite la punctul 9.1 din anexa III C, se aplică geamurilor din sticlă, altele decât parbrizele, sau părţilor geamurilor din sticlă amplasate în poziţii esenţiale pentru vizibilitatea şoferului.

---

(1)  Acest tip de geam cu acoperire din plastic multistrat se poate folosi şi pentru parbrize pentru tractor.

ANEXA III H

Parbrize din sticlă de securitate multistrat tratată

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră parbrizele din sticlă de securitate multistrat tratată ca fiind de tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puţin una dintre următoarele caracteristici secundare sau principale.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.   denumirea comercială sau marca;

1.1.2.   formă şi dimensiuni.

Din punct de vedere al fragmentării, proprietăţilor mecanice şi rezistenţei la mediu, se consideră că parbrizele din sticlă de securitate multistrat tratată aparţin aceluiaşi grup;

1.1.3.   numărul straturilor de sticlă;

1.1.4.   grosimea nominală „e” a parbrizului, cu o toleranţă de fabricaţie de ± 0,2 n mm faţă de valoarea nominală (unde n reprezintă numărul straturilor de sticlă ale parbrizului);

1.1.5.   orice tratament special la care este supus oricare dintre straturile de sticlă;

1.1.6.   grosimea nominală a stratului (straturilor) intermediar(e);

1.1.7.   natura şi tipul stratului sau straturilor intermediare [respectiv, strat(uri) intermediar(e) din PVB sau alt material plastic].

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.   natura materialului [sticlă (turnată) şlefuită, flotată sau plată];

1.2.2.   colorarea (totală sau parţială) a stratului (straturilor) intermediar(e) (incolore sau colorate);

1.2.3.   colorarea geamului (incolor sau colorat);

1.2.4.   cu sau fără conductori încorporaţi;

1.2.5.   cu sau fără benzi opace.

2.   GENERALITĂŢI

2.1.   În cazul parbrizelor din sticlă de securitate multistrat tratată, se efectuează testări, altele decât cele la impactul cu capul sau de testare a proprietăţilor optice, pe mostre şi/sau piese de testare special construite în acest scop. Piesele de testare trebuie să fie reprezentative pentru producţia de parbrize pentru care se solicită omologare de tip pentru componente.

2.2.   Înainte de fiecare testare, piesele de testare sau mostrele se păstrează minimum 4 ore la o temperatură de 23 ± 2 °C. Testările se efectuează imediat după ce piesele de testare sau mostrele sunt scoase din spaţiul de depozitare.

3.   TESTĂRI PRESCRISE

Parbrizele din sticlă de securitate multistrat tratată sunt supuse la:

3.1.   testările prescrise în anexa III F, pentru parbrizele din sticlă de securitate multistrat obişnuită;

3.2.   testarea fragmentării descrisă la punctul 4 de mai jos.

4.   TESTAREA FRAGMENTĂRII

4.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

| Material | Indice de dificultate |
| --- | --- |
| Sticlă turnată | 2 |
| Sticlă flotată | 1 |
| Sticlă plană | 1 |

Material

Indice de dificultate

Sticlă turnată

2

Sticlă flotată

1

Sticlă plană

1

4.2.   Numărul pieselor de testare sau mostrelor

Pentru fiecare punct de impact, este testată o singură piesă, măsurând 1 100 × 500 mm (+ 5/– 2 mm), sau o singură mostră.

4.3.   Metoda de testare

Metoda folosită este cea descrisă la punctul (1) din anexa III C.

4.4.   Punctul (punctele) de impact

Geamul din sticlă este lovit pe exteriorul fiecărei părţi tratate, în centrul piesei de testare sau a mostrei.

4.5.   Interpretarea rezultatelor

Pentru fiecare punct de impact, testarea fragmentării se consideră ca fiind satisfăcătoare dacă suprafaţa totală a fragmentelor, pe o zonă de maximum 2 cm2, cuprinsă într-un dreptunghi definit la punctul 2.3.2 din anexa III D, reprezintă minimum 15 % din suprafaţa acelui dreptunghi.

În cazul unei mostre:

4.5.1.1.1.   centrul dreptunghiului este situat într-un cerc cu raza de 10 cm concentric cu proiecţia punctului de referinţă, definit la punctul 1.2 din anexa I la Directiva 2008/2/CE;

4.5.1.1.2.   în cazul tractoarelor pentru care nu este posibilă determinarea punctului de referinţă, poziţia zonei de vizibilitate trebuie indicată în raportul de testare;

4.5.1.1.3.   înălţimea dreptunghiului poate fi redusă la 15 cm pentru parbrizele cu înălţime mai mică de 44 cm sau al căror unghi de instalare este mai mic de 15° faţă de verticală; procentul de vizibilitate trebuie să fie egal cu cel puţin 10 % din aria dreptunghiului corespunzător;

4.5.1.2.   În cazul piesei de testare, centrul dreptunghiului trebuie să fie situat pe axa cea mai lungă a piesei testare, la o distanţă de 450 mm de una dintre margini.

Se consideră satisfăcătoare, din punct de vedere al fragmentării, piesa sau mostra de testare prezentată în vederea omologării de tip pentru componente, dacă sunt îndeplinite oricare dintre următoarele condiţii:

4.5.2.1.   dacă rezultatul testării este satisfăcător pentru fiecare punct de impact sau

4.5.2.2.   dacă pentru fiecare punct de impact sunt satisfăcătoare rezultatele celor patru testări ulterioare, repetate pe un alt set de patru piese de testare, pentru care rezultatele testărilor iniţiale nu au fost satisfăcătoare.

ANEXA III I

Geamuri din sticlă de securitate cu acoperire din plastic la interior

1.   Materialele pentru geamurile din sticlă de securitate, aşa cum sunt definite în anexele III D - III H, dacă sunt placate la interior cu un strat de material plastic, atunci ele trebuie să fie conforme nu numai cerinţelor anexelor aferente, ci şi cerinţelor următoare.

2.   TESTAREA REZISTENŢEI LA ABRAZIUNE

2.1.   Indici de dificultate şi metode de testare

Placarea cu plastic se supune unei testări la abraziune la 100 de cicluri, în conformitate cu cerinţele specificate la punctul 4 din anexa III C.

2.2.   Interpretarea rezultatelor

Se consideră satisfăcătoare placarea cu plastic la interior din punctul de vedere al testării rezistenţei la abraziune dacă dispersia luminii piesei de testare, ca rezultat al acţiunii de abraziune, nu depăşeşte 4 %.

3.   TESTARE A REZISTENŢEI LA UMIDITATE

3.1.   În cazul placării cu strat de plastic şi a materialelor de securizare, acestea trebuie supuse unei testări rezistenţei la umiditate.

3.2.   Se aplică cerinţele punctului 7 din anexa III C.

4.   TESTAREA REZISTENŢEI LA SCHIMBĂRILE DE TEMPERATURĂ

Se aplică cerinţele punctului 8 din anexa III C.

5.   TESTAREA REZISTENŢEI LA FOC

Se aplică cerinţele punctului 10 din anexa III C.

6.   TESTAREA REZISTENŢEI LA AGENŢI CHIMICI

Se aplică cerinţele punctului 11 din anexa III C.

ANEXA III J

Parbrize cu acoperire din plastic multistrat

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că parbrizele cu acoperire din plastic multistrat sunt diferite dacă se deosebesc prin cel puţin una din următoarele caracteristici principale sau secundare.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.   denumirea comercială sau marca;

1.1.2.   formă şi dimensiuni.

În scopul testării rezistenţei mecanice, rezistenţei la factorii de mediu, la schimbările de temperatură şi la agenţii chimici, se consideră că parbrizele cu acoperire din plastic multistrat aparţin unui singur grup;

1.1.3.   numărul straturilor de plastic;

1.1.4.   grosimea nominală „e” a parbrizului, cu o toleranţă de fabricaţie acceptată de ±0,2 mm;

1.1.5.   grosimea nominală a stratului de sticlă;

1.1.6.   grosimea nominală a straturilor de plastic, considerate straturi intermediare;

1.1.7.   natura şi tipul stratului (straturilor) de plastic considerat(e) strat(uri) intermediar(e) (respectiv, PVB sau alte materiale plastice) şi a stratului de plastic de pe suprafaţa interioară;

1.1.8.   orice tratament special la care este supus geamul din sticlă.

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.   natura materialului (sticlă turnată, flotată sau plană);

1.2.2.   colorarea (totală sau parţială) a oricărui strat de plastic (incolor sau colorat);

1.2.3.   colorarea geamului (totală sau parţială);

1.2.4.   cu sau fără conductori încorporaţi;

1.2.5.   cu sau fără benzi opace.

2.   GENERALITĂŢI

2.1.   În cazul parbrizelor cu acoperire din plastic multistrat, testările, altele decât testările la impactul cu capul (3.2) şi testările pentru caracteristicile optice, se efectuează pe piese de testare plate care sunt fie tăiate din parbrizul respectiv, fie special construite în acest scop. În oricare dintre aceste două cazuri, piesele de testare trebuie să fie reprezentative pentru producţia de parbrize pentru care se solicită omologare de tip pentru componente.

2.2.   Înainte de fiecare testare, piesele de testare se păstrează minimum 4 ore la o temperatură de 23 ± 2 °C. Testările se efectuează imediat după ce piesele de testare sunt scoase din spaţiul de păstrare.

3.   TESTAREA LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Testarea la impactul cu capul pe un parbriz întreg

3.2.1.   Număr de mostre

Sunt testate patru mostre din seriile de parbrize cu cea mai mică suprafaţă desfăşurată şi patru mostre din seriile de parbrize cu cea mai mare suprafaţă desfăşurată, selectate în conformitate cu dispoziţiile din anexa III M.

3.2.2.   Metoda de testare

3.2.2.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3.3.2 din anexa III C.

3.2.2.2.   Înălţimea de cădere este de 1,5 m + 0/- 5 mm.

3.2.3.   Interpretarea rezultatelor

Rezultatul acestei testări se consideră satisfăcător dacă sunt îndeplinite următoarele condiţii:

3.2.3.1.1.   stratul de sticlă se sparge, prezentând numeroase fisuri circulare, aproximativ concentrice cu punctul de impact, cea mai apropiată fisură de punctul de impact fiind la o distanţă maximă de 80 mm de acesta;

3.2.3.1.2.   stratul de sticlă rămâne lipit de stratul de plastic intermediar. Se acceptă una sau mai multe separaţii parţiale de stratul intermediar, nu mai mare de 4 mm înălţime, de o parte sau de alta a fisurii situate în afara unui cerc cu diametrul de 60 mm cu centrul în punctul de impact;

3.2.3.1.3.   se acceptă o fisură de maximum 35 mm lungime în stratul intermediar pe partea de impact.

Se consideră satisfăcător, din punct de vedere al testării la impactul cu capul, un set de piese de testare prezentate în vederea omologării de tip pentru componente dacă sunt îndeplinite oricare dintre următoarele condiţii:

3.2.3.2.1.   dacă sunt satisfăcătoare rezultatele tuturor testărilor sau

3.2.3.2.2.   dacă sunt satisfăcătoare rezultatele unor testări ulterioare, repetate pe un alt set de piese de testare.

3.3.   Testarea la impactul cu capul pe piesele plate

3.3.1.   Numărul de piese de testare

Se supun testării şase piese plate cu dimensiuni de 1 100 × 500 mm (+ 5/- 2 mm).

3.3.2.   Metoda de testare

3.3.2.1.   Metoda de testare este cea descrisă la punctul 3.3.1 din anexa III C.

3.3.2.2.   Înălţimea de cădere este de 4 m + 25/- 0 mm.

3.3.3.   Interpretarea rezultatelor

Rezultatul testării se consideră satisfăcător dacă sunt îndeplinite următoarele condiţii:

3.3.3.1.1.   straturile de sticlă cedează şi se sparg formând numeroase fisuri circulare, aproximativ concentrice cu punctul de impact;

3.3.3.1.2.   se acceptă fisuri în stratul intermediar, dar capul manechinului nu trebuie să treacă prin geam;

3.3.3.1.3.   nu se desprind fragmente mari de sticlă din stratul intermediar.

Se consideră satisfăcător, din punctul de vedere al testării la impact cu capul, un set de piese de testare prezentat în vederea omologării de tip pentru componente dacă este îndeplinită oricare din următoarele condiţii:

3.3.3.2.1.   dacă toate testările au rezultate satisfăcătoare sau

3.3.3.2.2.   dacă este satisfăcător rezultatul unor testări ulterioare efectuate pe un alt set de piese de testare.

4.   TESTAREA REZISTENŢEI MECANICE

4.1.   Indici de dificultate, metoda de testare şi interpretarea rezultatelor

Se aplică cerinţele punctului 4 din anexa III F.

4.2.   Cu toate acestea, cerinţa a treia menţionată la punctul 4.3.4.1 din anexa III F nu se aplică.

5.   TESTAREA REZISTENŢEI LA MEDIU

5.1.   Testarea rezistenţei la abraziune

5.1.1.   Testarea rezistenţei la abraziune pe suprafaţa exterioară

5.1.1.1.   Se aplică cerinţele punctului 5.1 din anexa III F.

5.1.2.   Testarea rezistenţei la abraziune pe suprafaţa interioară

5.1.2.1.   Se aplică cerinţele punctului 2 din anexa III I.

5.2.   Testarea rezistenţei la temperaturi ridicate

Se aplică cerinţele punctului 5 din anexa III C.

5.3.   Testarea rezistenţei la radiaţii

Se aplică cerinţele punctului 6 din anexa III C.

5.4.   Testarea rezistenţei la umiditate

Se aplică cerinţele punctului 7 din anexa III C.

5.5.   Testarea rezistenţei la schimbări de temperatură

Se aplică cerinţele punctului 8 din anexa III C.

6.   PROPRIETĂŢI OPTICE

Pentru toate tipurile de parbrize se aplică cerinţele privind proprietăţile optice menţionate la punctul 9 din anexa III C.

7.   TESTAREA REZISTENŢEI LA FOC

Se aplică cerinţele punctului 10 din anexa III C.

8.   TESTAREA REZISTENŢEI LA AGENŢI CHIMICI

Se aplică cerinţele punctului 11 din anexa III C.

ANEXA III K

Geamuri cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele (1)

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că geamurile cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele, aparţin unor tipuri diferite dacă se deosebesc prin cel puţin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare:

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.   denumirea comercială sau marca;

1.1.2.   pentru categoriile de grosime care se înscriu în grosimea nominală „e”, se acceptă o toleranţă de fabricaţie de ±0,2 mm:

| — | categoria I: |
| --- | --- |

—

categoria I:

e ≤ 3,5 mm

| — | categoria II: |
| --- | --- |

—

categoria II:

3,5 mm < e ≤ 4,5 mm

| — | categoria III: |
| --- | --- |

—

categoria III:

4,5 mm < e

1.1.3.   grosimea nominală a stratului (straturilor) de material plastic care se consideră ca strat(uri) intermediar(e);

1.1.4.   grosimea nominală a geamului;

1.1.5.   tipul stratului (straturilor) de material plastic intermediar(e) (respectiv PVB sau alte materiale plastice) şi a stratului de plastic de pe faţa interioară;

1.1.6.   orice tratament special la care este supus stratul de sticlă.

1.2.   Caracteristicile secundare sunt următoarele:

1.2.1.   natura materialului (sticlă turnată, flotată sau plană),

1.2.2.   colorarea (totală sau parţială) a oricărui strat de plastic (incolor sau colorat),

1.2.3.   colorarea sticlei (colorată sau incoloră).

2.   GENERALITĂŢI

2.1.   În cazul geamurilor cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele, testările se efectuează pe piese plate care sunt fie tăiate din parbriz, fie sunt special construite pentru această testare. În oricare dintre cele două cazuri, piesele de testare trebuie să fie reprezentative pentru producţia de geamuri pentru care se solicită omologare de tip pentru componente.

2.2.   Înainte de fiecare testare, piesele de testare cu acoperire din plastic multistrat se păstrează cel puţin 4 ore la o temperatură de 23 ± 2 °C. Testările trebuie se efectuează imediat după ce piesele de testare sunt scoase din spaţiul de păstrare.

2.3.   Dispoziţiile acestei anexe sunt considerate ca fiind îndeplinite dacă geamul din sticlă prezentat pentru obţinerea omologării de tip pentru componente are aceeaşi compoziţie cu aceea a parbrizului deja omologat, conform dispoziţiilor din anexa III J.

3.   TESTARE A LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de piese de testare

Sunt testate şase piese de testare plate cu dimensiuni de 1 100 × 500 mm (+ 5/–2 mm).

3.3.   Metoda de testare

3.3.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3 din anexa III C.

3.3.2.   Înălţimea de cădere este de 1,50 m + 0/– 5 mm. (Această înălţime este mărită la 4 m + 25/– 0 mm pentru geamurile din sticlă folosite ca parbrize de tractor).

3.4.   Interpretarea rezultatelor

Rezultatul acestei testări se consideră satisfăcător dacă sunt îndeplinite următoarele condiţii:

3.4.1.1.   stratul de sticlă se sparge, formând numeroase fisuri;

3.4.1.2.   se acceptă fisuri în stratul intermediar, cu condiţia ca în timpul testării capul manechinului să nu treacă prin piesa de testare;

3.4.1.3.   nu se desprind fragmente mari de sticlă din stratul intermediar.

Se consideră satisfăcător, din punctul de vedere al testării la impactul cu capul, un set de piese de testare prezentat pentru obţinerea omologării de tip pentru componente dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele condiţii:

3.4.2.1.   dacă toate testările au rezultate satisfăcătoare sau

3.4.2.2.   dacă este satisfăcător rezultatul unor testări ulterioare efectuate pe un alt set de piese de testare.

4.   TESTAREA REZISTENŢEI MECANICE CU BILA DE 227 g

4.1.   Se aplică dispoziţiile punctului 4 din anexa III G şi în acest caz, cu excepţia tabelului de la punctul 4.3.2 care se înlocuieşte cu următorul tabel:

| Grosimea nominală | Înălţimea de cădere |
| --- | --- |
| e ≤ 3,5 mm | 5 m | + 25/– 0 mm |
| 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm | 6 m |
| e > 4,5 mm | 7 m |

Grosimea nominală

Înălţimea de cădere

e ≤ 3,5 mm

5 m

- 25/– 0 mm

3,5 mm < e ≤ 4,5 mm

6 m

e > 4,5 mm

7 m

4.2.   Cerinţele de la liniuţa a treia de la punctul 4.4.1 din anexa III G nu sunt relevante.

5.   TESTAREA REZISTENŢEI LA MEDIU

5.1.   Testarea rezistenţei la abraziune

5.1.1.   Testarea rezistenţei la abraziune pe suprafaţa exterioară

Se aplică cerinţele punctului 5.1 din anexa III G.

5.1.2.   Testarea rezistenţei la abraziune pe suprafaţa interioară

Se aplică cerinţele punctului 2.1 din anexa III I.

5.2.   Testarea rezistenţei la temperaturi ridicate

Se aplică cerinţele punctului 5 din anexa III C.

5.3.   Testarea rezistenţei la radiaţii

Se aplică cerinţele punctului 6 din anexa III C.

5.4.   Testarea rezistenţei la umiditate

Se aplică cerinţele punctului 7 din anexa III C.

5.5.   Testarea rezistenţei la schimbările de temperatură

Se aplică cerinţele punctului 8 din anexa III C.

6.   PROPRIETĂŢI OPTICE

Cerinţele în ceea ce priveşte factorul de transmisie a luminii, stabilite la punctul 9.1 din anexa III C, se aplică geamurilor din sticlă sau porţiunilor din geamurile din sticlă amplasate în poziţii esenţiale pentru vizibilitatea şoferului.

7.   TESTAREA REZISTENŢEI LA FOC

Se aplică cerinţele punctului 10 din anexa III C.

8.   TESTAREA REZISTENŢEI LA AGENŢI CHIMICI

Se aplică cerinţele punctului 11 din anexa III C.

---

(1)  Acest tip de geam cu acoperire din plastic multistrat se poate folosi şi pentru parbrize pentru tractor.

ANEXA III L

Unităţi cu vitraj dublu

1.   DEFINIREA TIPULUI

Se consideră că unităţile cu vitraj dublu aparţin diferitelor tipuri dacă se deosebesc prin cel puţin una dintre următoarele caracteristici principale sau secundare.

1.1.   Caracteristicile principale sunt următoarele:

1.1.1.   denumirea comercială sau marca;

1.1.2.   structura unităţii cu vitraj dublu (simetrică, asimetrică);

1.1.3.   tipul fiecărui geam din sticlă component al unităţii, aşa cum este definit la punctul 1 din anexele III E, III G sau III K;

1.1.4.   lăţimea nominală a spaţiului dintre cele două geamuri;

1.1.5.   tipul de etanşare (organică, sticlă pe sticlă sau sticlă pe metal).

1.2.   Caracteristicile secundare sunt:

1.2.1.   caracteristicile secundare ale fiecărui geam din sticlă component sunt cele definite la punctul 1.2 din anexele III E, III G sau III K.

2.   GENERALITĂŢI

2.1.   Fiecare geam din sticlă component al unităţii cu vitraj dublu trebuie fie să aibă omologare de tip, fie să respecte cerinţele stabilite în anexele relevante (III E, III G sau III K).

2.2.   Testările efectuate pe unităţile cu vitraj dublu, cu o lăţime nominală „e” a spaţiului dintre ele, sunt considerate aplicabile tuturor unităţilor cu vitraj dublu care au aceleaşi caracteristici şi lăţimea nominală „e” a spaţiului dintre geamuri de „e” +/– 3 mm. Cu toate acestea, pot fi testate mostre cu cea mai mică distanţă şi cea mai mare distanţă între geamuri.

2.3.   În cazul unităţilor cu vitraj dublu, alcătuite din cel puţin un geam din sticlă de securitate multistrat şi un geam cu acoperire din plastic multistrat, piesele de testare se păstrează cel puţin 4 ore înaintea testării la o temperatură de 23 ±2 °C. Testările trebuie efectuate imediat după ce piesele sunt scoase din spaţiul de păstrare.

3.   TESTĂRILE LA IMPACTUL CU CAPUL

3.1.   Indici de dificultate ai caracteristicilor secundare

Nu sunt implicate caracteristici secundare.

3.2.   Numărul de piese de testare

Sunt testate şase piese de testare cu dimensiuni de 1 100 × 500 mm (+ 5/- 2 mm) pentru fiecare categorie de grosime a geamurilor componente şi pentru fiecare grosime a spaţiului dintre geamuri, aşa cum sunt definite la punctul 1.1.4 de mai sus.

3.3.   Metoda de testare

3.3.1.   Metoda folosită este cea descrisă la punctul 3 din anexa III C.

3.3.2.   Înălţimea de cădere este de 1,5 m (+ 0/- 5 mm).

3.3.3.   În cazul geamurilor duplex asimetrice, se efectuează trei testări pe fiecare parte.

3.4.   Interpretarea rezultatelor

3.4.1.   Geamurile duplex compuse din 2 geamuri din sticlă uniform securizată monostrat.

Rezultatul testării se consideră satisfăcător dacă se sparg ambele geamuri componente.

Geamurile duplex compuse din 2 geamuri din sticlă de securitate multistrat, altele decât parbrizele.

Rezultatul testării se consideră satisfăcător dacă se îndeplineşte una din următoarele condiţii:

3.4.2.1.   ambele componente ale piesei de testare cedează şi se sparg, prezentând numeroase fisuri circulare aproximativ concentrice cu punctul de impact;

3.4.2.2.   se acceptă fisuri în straturile intermediare, cu condiţia ca în timpul testării capul manechinului să nu treacă prin piesa de testare;

3.4.2.3.   dacă nu se desprind fragmente mari de geam din stratul intermediar.

Geam duplex format dintr-un geam din sticlă uniform securizată monostrat şi un geam din sticlă de securitate multistrat sau un geam cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizul.

Rezultatul testării se consideră satisfăcător dacă se îndeplinesc următoarele condiţii:

3.4.3.1.   se sparge geamul din sticlă de securitate monostrat;

3.4.3.2.   dacă geamul din sticlă de securitate multistrat sau cel cu acoperire din plastic multistrat cedează şi se sparge, prezentând numeroase fisuri circulare, aproximativ concentrice cu punctul de impact;

3.4.3.3.   se acceptă prezenţa fisurilor în stratul (straturile) intermediar(e), cu condiţia ca în timpul testării capul manechinului să nu treacă prin piesa de testare;

3.4.3.4.   nu se desprind bucăţi mari de sticlă din straturile intermediare.

Se consideră satisfăcător, din punctul de vedere al comportării la impactul cu capul, un set de piese de testare prezentat pentru obţinerea omologării de tip pentru componente dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele condiţii:

3.4.4.1.   dacă toate testările au rezultate satisfăcătoare sau

3.4.4.2.   dacă este satisfăcător rezultatul unor testări ulterioare efectuate pe un alt set de piese de testare.

4.   PROPRIETĂŢI OPTICE

Cerinţele privind factorul de transmisie a luminii, stabilite la punctul 9.1 din anexa III C, se aplică unităţilor cu vitraj dublu sau porţiunilor de geam amplasate în zone esenţiale pentru vizibilitatea şoferului.

ANEXA III M

Gruparea parbrizelor pentru testări în vederea omologării de tip pentru componente

Caracteristicile luate în considerare sunt:

1.1.   suprafaţa desfăşurată a parbrizului;

1.2.   înălţimea segmentului;

1.3.   curbura.

2.   Un grup reprezintă o categorie de grosime.

3.   Clasificarea se realizează în ordinea crescătoare a suprafeţelor desfăşurate. Se selectează 5 cele mai mici suprafeţe desfăşurate şi 5 cele mai mari suprafeţe desfăşurate şi se numerotează după cum urmează:

| 1 | pentru cea mai mare | 1 | pentru cea mai mică |
| --- | --- | --- | --- |
| 2 | următoarea cea mai mică după 1 | 2 | următoarea cea mai mare după 1 |
| 3 | următoarea cea mai mică după 2 | 3 | următoarea cea mai mare după 2 |
| 4 | următoarea cea mai mică după 3 | 4 | următoarea cea mai mare după 3 |
| 5 | următoarea cea mai mică după 4 | 5 | următoarea cea mai mare după 4 |

1

pentru cea mai mare

1

pentru cea mai mică

2

următoarea cea mai mică după 1

2

următoarea cea mai mare după 1

3

următoarea cea mai mică după 2

3

următoarea cea mai mare după 2

4

următoarea cea mai mică după 3

4

următoarea cea mai mare după 3

5

următoarea cea mai mică după 4

5

următoarea cea mai mare după 4

4.   Pentru fiecare dintre cele două serii definite la punctul 3 de mai sus, înălţimile segmentelor sunt indicate după cum urmează:

| 1 | pentru cea mai mare înălţime a segmentului; |
| --- | --- |
| 2 | pentru următoarea cea mai mică; |
| 3 | pentru următoarea cea mai mică etc. |

1

pentru cea mai mare înălţime a segmentului;

2

pentru următoarea cea mai mică;

3

pentru următoarea cea mai mică etc.

5.   În fiecare dintre cele două serii definite la punctul 3 de mai sus, razele de curbură sunt indicate după cum urmează:

| 1 | pentru cea mai mică rază de curbură; |
| --- | --- |
| 2 | pentru următoarea cea mai mare; |
| 3 | pentru următoarea cea mai mare etc. |

1

pentru cea mai mică rază de curbură;

2

pentru următoarea cea mai mare;

3

pentru următoarea cea mai mare etc.

Numerele atribuite fiecărui parbriz din cele două serii de la punctul 3 de mai sus se adună.

6.1.   Se selectează acel parbriz, dintre cele 5 cele mai mari, care însumează cel mai mic total, şi acel parbriz, dintre cele 5 cele mai mici, care însumează cel mai mic total, pentru a fi supuse tuturor testărilor definite în anexele III D, III F, III H, III I sau III J.

6.2.   Celelalte parbrize din aceleaşi serii sunt testate pentru a se verifica proprietăţile optice, definite în punctul 9 din anexa III C.

7.   Câteva parbrize ai căror parametri prezintă, în ceea ce priveşte forma şi/sau raza de curbură, importante diferenţe în raport cu cazurile extreme ale grupei selecţionate pot fi şi ele supuse la testări, dacă serviciul tehnic care efectuează aceste testări consideră că parametrii în discuţie pot avea efecte contrare semnificative.

8.   Extremele grupului se determină după suprafaţa desfăşurată a parbrizului. Dacă un parbriz prezentat în vederea omologării de tip pentru componente are o suprafaţă desfăşurată în afara limitelor stabilite şi/sau o înălţime a segmentului semnificativ mai mare sau o rază de curbură semnificativ mai mică, atunci se consideră că este un nou tip şi se supune unor testări suplimentare, dacă se consideră că acestea sunt necesare, în funcţie de informaţiile puse deja la dispoziţie în privinţa produsului şi materialului folosit.

Dacă constructorul care deţine o omologare de tip pentru componente fabrică ulterior orice alt model de parbriz dintr-o categorie de grosime deja omologată, atunci:

9.1.   trebuie certificat dacă acel model poate fi inclus în grupul respectiv între cele cinci cele mai mari şi cele cinci cele mai mici selectate pentru omologarea de tip pentru componente;

9.2.   se face din nou numerotarea prin metoda definită la punctele 3, 4, 5;

dacă totalul cifrelor atribuite parbrizului nou introdus în seria celor cinci cele mai mari sau a celor cinci cele mai mici:

se constată că este cel mai mic, atunci se efectuează următoarele testări:

pentru parbriz din sticlă de securitate monostrat:

9.3.1.1.1.   testarea fragmentării;

9.3.1.1.2.   testarea la impactul cu capul;

9.3.1.1.3.   testarea distorsiunii optice;

9.3.1.1.4.   testarea separării imaginii secundare;

9.3.1.1.5.   testarea transmisiei luminii;

pentru parbriz din sticlă de securitate multistrat sau cu acoperire din plastic multistrat:

9.3.1.2.1.   testarea la impactul cu capul;

9.3.1.2.2.   testarea distorsiunii optice;

9.3.1.2.3.   testarea separării imaginii secundare;

9.3.1.2.4.   testarea transmisiei luminii;

9.3.1.3.   pentru parbrize din sticlă de securitate multistrat tratată, se aplică testările specificate la punctele 9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2 şi 9.3.1.2;

9.3.1.4.   pentru parbrizele cu acoperire din plastic, se aplică testările de la punctele 9.3.1.1 sau 9.3.1.2, după caz;

9.3.2.   se constată că nu este cel mai mic, iar în acest caz se efectuează numai testările prescrise pentru verificarea proprietăţilor optice, definite la punctul 9 din anexa III C.

ANEXA III N

Măsurarea înălţimilor segmentului şi poziţia punctelor de impact

Image

Pentru un geam din sticlă cu o singură curbură, înălţimea maximă a segmentului este h1.

Pentru un geam din sticlă cu o curbură dublă, înălţimea maximă a segmentului este h1 + h2.

Image

Image

Punctele „2” din figurile 3(a), 3(b) şi 3(c) sunt exemple de poziţionare pentru punctul „2” descris la punctul 2.5 din anexa III E.

ANEXA III O

Verificarea conformităţii producţiei

1.   DEFINIŢII

În sensul prezentei anexe:

1.1.   „tip de produs” înseamnă toate geamurile din sticlă având aceleaşi caracteristici principale;

1.2.   „categorie de grosime” înseamnă toate geamurile din sticlă ale căror componente au o grosime care se încadrează în limitele toleranţelor acceptate;

1.3.   „unitate de producţie” înseamnă toate instalaţiile de fabricaţie existente în acelaşi loc pentru producerea unuia sau mai multor tipuri de geamuri; pot include mai multe linii de producţie;

1.4.   „schimb” înseamnă o perioadă de producţie realizată de aceeaşi linie de producţie pe durata orelor de muncă zilnice;

1.5.   „durată de producţie” înseamnă o perioadă continuă de fabricaţie a aceluiaşi tip de produs, în acelaşi schimb;

1.6.   „bucăţi” înseamnă numărul geamurilor din sticlă de acelaşi tip fabricate de acelaşi schimb;

1.7.   „producţie” înseamnă numărul geamurilor din sticlă de acelaşi tip fabricat pe durata de producţie.

2.   TESTĂRI

Geamurile din sticlă se supun următoarelor testări:

2.1.   Parbrize din sticlă de securitate monostrat

2.1.1.   Testarea fragmentării, în conformitate cu cerinţele punctului 2 din anexa III D.

2.1.2.   Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerinţele punctului 9.1 din anexa III C.

2.1.3.   Testarea distorsiunii optice, în conformitate cu cerinţele punctului 9.2 din anexa III C.

2.1.4.   Testarea separării imaginii secundare, în conformitate cu cerinţele punctului 9.3 din anexa III C.

2.2.   Geamuri din sticlă uniform securizată monostrat

2.2.1.   Testarea fragmentării, în conformitate cu cerinţele punctului 2 din anexa III D.

2.2.2.   Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerinţele punctului 9.1 din anexa III C.

În cazul geamurilor din sticlă folosite ca parbrize:

2.2.3.1.   testarea distorsiunii optice, în conformitate cu cerinţele punctului 9.2 din anexa III C;

2.2.3.2.   testarea separării imaginii secundare, în conformitate cu cerinţele punctul 9.3 din anexa III C.

2.3.   Parbrizele din sticlă de securitate multistrat obişnuită şi parbrizele cu acoperire din plastic multistrat

2.3.1.   Testarea la impactul cu capul, în conformitate cu cerinţele punctului 3 din anexa III F.

2.3.2.   Testarea cu bila de 2 260 g, în conformitate cu cerinţele punctului 4.2 din anexa III F şi punctului 2.2 din anexa III C.

2.3.3.   Testarea rezistenţei la temperaturi ridicate, în conformitate cu cerinţele punctului 5 din anexa III C.

2.3.4.   Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerinţele punctului 9.1 din anexa III C.

2.3.5.   Testarea distorsiunii optice, în conformitate cu cerinţele punctului 9.2 din anexa III C.

2.3.6.   Testarea separării imaginii secundare, în conformitate cu cerinţele punctului 9.3 din anexa III C.

Numai în cazul parbrizelor cu acoperire din plastic multistrat:

2.3.7.1.   Testarea rezistenţei la abraziune, în conformitate cu cerinţele punctului 2.1 din anexa III I.

2.3.7.2.   Testarea rezistenţei la umiditate, în conformitate cu cerinţele punctului 3 din anexa III I.

2.3.7.3.   Testarea rezistenţei la agenţi chimici, în conformitate cu cerinţele punctului 11 din anexa III C.

2.4.   Geamuri din sticlă de securitate multistrat obişnuită şi geamuri din sticlă de securitate cu acoperire din plastic multistrat, altele decât parbrizele

2.4.1.   Testare a cu bila de 227 g, în conformitate cu cerinţele punctului 4 din anexa III G.

2.4.2.   Testarea rezistenţei la temperaturi ridicate, în conformitate cu cerinţele punctului 5 din anexa III C.

2.4.3.   Măsurarea factorului de transmisie a luminii, în conformitate cu cerinţele punctului 9.1 din anexa III C.

Numai în cazul geamurilor cu acoperire din plastic multistrat:

2.4.4.1.   testarea rezistenţei la abraziune, în conformitate cu cerinţele punctului 2.1 din anexa III I;

2.4.4.2.   testarea rezistenţei la umiditate, în conformitate cu cerinţele punctului 3 din anexa III I;

2.4.4.3.   testarea rezistenţei la agenţi chimici, în conformitate cu cerinţele punctului 11 din anexa III C.

2.4.5.   Dispoziţiile de mai sus se consideră îndeplinite dacă testările menţionate se efectuează pe un parbriz cu aceeaşi compoziţie.

2.5.   Parbrize din sticlă de securitate multistrat tratată

2.5.1.   În plus faţă de testările descrise la punctul 2.3, se efectuează o testare de fragmentare, în conformitate cu cerinţele punctului 4 din anexa III H.

2.6.   Geamuri cu acoperire din plastic

În plus faţă de testările descrise în diferitele puncte din prezenta anexă, se efectuează următoarele testări:

2.6.1.   testarea rezistenţei la abraziune, în conformitate cu cerinţele punctului 2.1 din anexa III I;

2.6.2.   testarea rezistenţei la umiditate, în conformitate cu cerinţele punctului 3 din anexa III I;

2.6.3.   testarea rezistenţei la agenţi chimici, în conformitate cu cerinţele punctului 11 din anexa III C.

2.7.   Unităţile cu vitraj dublu

Testările care trebuie efectuate sunt cele specificate în prezenta anexă pentru fiecare geam din sticlă care compune unitatea cu vitraj dublu, respectând aceeaşi frecvenţă şi aceleaşi cerinţe.

3.   FRECVENŢA ŞI REZULTATELE TESTĂRILOR

3.1.   Fragmentarea

3.1.1.   Testări

3.1.1.1.   Se efectuează o primă serie de testări constând într-o spargere la fiecare punct de impact specificat de această directivă, cu realizarea unei amprente fotografice la începutul fabricaţiei fiecărui tip nou de geam din sticlă, pentru determinarea celui mai sever punct de spargere.

Cu toate acestea, pentru parbrizele din sticlă de securitate monostrat, această primă serie de testări se efectuează numai dacă producţia anuală a acestui tip de geam din sticlă depăşeşte 200 de bucăţi.

3.1.1.2.   Pe parcursul duratei de producţie, se efectuează testări de verificare, folosind punctul de spargere determinat în conformitate cu punctul 3.1.1.1.

3.1.1.3.   Testarea de verificare se efectuează la începutul fiecărei durate de producţie sau după o schimbare a culorii.

3.1.1.4.   Pe parcursul duratei de producţie, testările de verificare se efectuează cu următoarea frecvenţă minimă:

| Parbrize din sticlă de securitate monostrat | Geamuri din sticlă de securitate monostrat, altele decât parbrizele | Parbrize din sticlă de securitate multistrat tratată |
| --- | --- | --- |
| Bucăţi ≤ 200: | o spargere pe durata de producţie | Producţie ≤ 500: | unul pe schimb | |
| Bucăţi > 200: | o spargere la fiecare 4 ore de producţie | Producţie > 500: | două pe schimb | |

Parbrize din sticlă de securitate monostrat

Geamuri din sticlă de securitate monostrat, altele decât parbrizele

Parbrize din sticlă de securitate multistrat tratată

Bucăţi ≤ 200:

o spargere pe durata de producţie

Producţie ≤ 500:

unul pe schimb

Bucăţi > 200:

o spargere la fiecare 4 ore de producţie

Producţie > 500:

două pe schimb

3.1.1.5.   Se efectuează o testare de verificare la sfârşitul duratei de producţie pe unul dintre ultimele geamuri fabricate.

3.1.1.6.   Pentru o producţie < 20 bucăţi, este necesară numai o singură testare de fragmentare.

3.1.2.   Rezultate

Se înregistrează toate rezultatele, inclusiv cele fără amprentă fotografică.

În plus, se va realiza o amprentă fotografică o dată pe schimb, cu excepţia unei producţii ≤ 500 bucăţi. În acest ultim caz, se realizează o singură amprentă fotografică pe durata de producţie.

3.2.   Testarea la impactul cu capul

3.2.1.   Testări

Testarea se efectuează pe mostre reprezentând cel puţin 0,5 % din producţia zilnică de parbrize din sticlă de securitate multistrat a unei singure linii de producţie. Sunt testate cel mult 15 parbrize pe zi.

Alegerea mostrelor trebuie să fie reprezentativă pentru producţia diverselor tipuri de parbrize.

Cu acordul serviciului administrativ, aceste testări pot fi înlocuite cu testarea la impactul cu bila de 2 260 g (a se vedea punctul 3.3 de mai jos). Comportamentul la testarea la impactul cu capul se verifică pe cel puţin 2 mostre pentru fiecare categorie de grosime, pe an.

3.2.2.   Rezultate

Se înregistrează toate rezultatele.

3.3.   Testarea la impact cu bila de 2 260 g

3.3.1.   Testarea

Frecvenţa minimă pentru verificare constă într-o testare completă pe lună, pentru fiecare categorie de grosime.

3.3.2.   Rezultate

Se înregistrează toate rezultatele.

3.4.   Testarea la impact cu bila de 227 g

3.4.1.   Testări

Piesele de testare trebuie prelevate din mostre. Cu toate acestea, din motive practice, testările se efectuează pe produse finite sau pe părţi ale acestora.

Verificarea se realizează pe un grup de mostre reprezentând cel puţin 0,5 % din producţia unui singur schimb, pe un număr maxim de 10 mostre pe zi.

3.4.2.   Rezultate

Se înregistrează toate rezultatele.

3.5.   Temperaturi ridicate

3.5.1.   Testări

Piesele de testare se prelevează din mostre. Cu toate acestea, din motive practice, testările se efectuează pe produse finite sau pe părţi ale acestora. Acestea sunt selectate astfel încât toate straturile intermediare să fie testate proporţional cu gradul lor de utilizare.

Verificarea se face pe cel puţin trei mostre extrase din producţia zilnică, pentru fiecare culoare a stratului intermediar.

3.5.2.   Rezultate

Se înregistrează toate rezultatele.

3.6.   Transmisia luminii

3.6.1.   Testări

Sunt testate mostre reprezentative ale produselor colorate finite.

Verificarea se face cel puţin la începutul fiecărei durate de producţie, dacă există schimbări ale caracteristicilor geamurilor din sticlă care pot afecta rezultatele testării.

Sunt exceptate de la această testare geamurile din sticlă având un factor de transmisie a luminii de minimum 80 % în cazul parbrizelor şi de 75 % în cazul geamurilor din sticlă, altele decât parbrizele, iar geamurile din sticlă din categoria V sunt exceptate de la această testare.

În acelaşi timp, pentru geamurile din sticlă de securitate monostrat, se eliberează un certificat de conformitate de către furnizorul de sticlă.

3.6.2.   Rezultate

Valoarea factorul de transmisie a luminii trebuie înregistrată. De asemenea, pentru parbrizele prevăzute cu benzi parasolare sau opace, se verifică, în conformitate cu desenele menţionate la punctul 3.2.1.2.2.3 din anexa III A, dacă aceste benzi sunt în afara zonei I′.

3.7.   Distorsiunea optică şi separarea imaginii secundare

3.7.1.   Testările

Fiecare parbriz trebuie examinat pentru depistarea de defecte vizuale. În plus, folosind metodele specificate sau orice altă metodă care ar conduce la rezultate similare, trebuie făcute măsurări în diversele zone de vizibilitate, la următoarele intervale minime de frecvenţă:

| — | oricare dintre metode, dacă numărul de bucăţi este ≤ 200, o singură mostră pe schimb; |
| --- | --- |

—

oricare dintre metode, dacă numărul de bucăţi este ≤ 200, o singură mostră pe schimb;

| — | sau, dacă numărul de bucăţi este > 200, două mostre pe schimb; |
| --- | --- |

—

sau, dacă numărul de bucăţi este > 200, două mostre pe schimb;

| — | sau 1 % din producţia totală, mostrele selectate fiind reprezentative pentru întreaga producţie. |
| --- | --- |

—

sau 1 % din producţia totală, mostrele selectate fiind reprezentative pentru întreaga producţie.

3.7.2.   Rezultate

Se înregistrează toate rezultatele.

3.8.   Rezistenţa la abraziune

3.8.1.   Testări

Se supun acestei testări numai geamurile cu acoperire din plastic şi cele cu acoperire din plastic multistrat. Se realizează cel puţin o testare pe lună pentru fiecare tip de material plastic folosit pentru placare sau ca strat intermediar.

3.8.2.   Rezultate

Se înregistrează măsurarea dispersiei luminii.

3.9.   Rezistenţa la umiditate

3.9.1.   Testări

Se supun acestei testări numai geamurile cu acoperire din plastic şi cele cu acoperire din plastic multistrat. Se realizează cel puţin o testare pe lună pentru fiecare tip de material plastic folosit pentru placare sau ca strat intermediar.

3.9.2.   Rezultate

Se înregistrează toate rezultatele.

3.10.   Rezistenţa la agenţi chimici

3.10.1.   Testări

Se supun acestei testări numai geamurile cu acoperire din plastic şi cele cu acoperire din plastic multistrat. Se realizează cel puţin o testare pe lună pentru fiecare tip de material plastic folosit pentru placare sau ca strat intermediar.

3.10.2.   Rezultate

Se înregistrează toate rezultatele.

ANEXA III P

MODEL

Anexă la certificatul de omologare CE de tip pentru un tractor cu privire la parbriz şi alte geamuri

(Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/37/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 mai 2003 privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora şi a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate)

Nr. omologării CE de tip: ... Prelungirea nr.: ...

1.   Marca (sau firma) tractorului:

...

2.   Tipul şi, dacă e cazul, denumirea comercială a tractorului:

...

3.   Numele şi adresa constructorului:

...

4.   Numele şi adresa reprezentantului autorizat al constructorului:

...

5.   Descrierea tipului de parbriz şi a celorlalte geamuri (securizat monostrat, securizat multistrat, plat cu acoperire din plastic multistrat, curbat, etc.)

...

6.   Numărul omologării CE de tip pentru componente pentru parbriz şi alte geamuri:

...

7.   Data prezentării tractorului în vederea omologării CE de tip:

...

8.   Serviciul tehnic care răspunde de omologarea de tip:

...

9.   Data raportului eliberat de acest serviciu:

...

10.   Numărul raportului eliberat de acest serviciu:

...

11.   Omologarea CE de tip pentru componente se acordă/refuză (1) pentru parbriz şi alte geamuri

12.   Locul: ...

13.   Data: ...

14.   Semnătura: ...

15.   Se anexează la prezentul document următoarele documente care conţin numărul omologării CE de tip de mai sus:

... desene cu dimensiuni;

... schiţa sau fotografia parbrizului şi a celorlalte geamuri din cabina tractorului.

Aceste date sunt puse la dispoziţia autorităţilor competente din celelalte state membre, la cererea lor specifică.

16.   Observaţii:

...

...

...

...

...

---

(1)  Se barează ce nu corespunde.

ANEXA IV

Cuplaje mecanice între tractor şi vehiculul remorcat şi sarcina verticală în punctul de cuplare

1.   DEFINIŢII

1.1.   „Cuplarea mecanică dintre tractor şi vehiculul remorcat”: toate componentele instalate pe tractor şi pe vehiculul remorcat pentru a asigura cuplarea mecanică dintre aceste două vehicule, în condiţii bune.

Prezenta directivă se referă numai la componentele mecanice de cuplare.

În cadrul numeroaselor tipuri de componente de cuplare mecanică pentru tractoare, se face o distincţie fundamentală între:

| — | clemă de remorcare (a se vedea figurile 1 şi 2 din apendicele 1); |
| --- | --- |

—

clemă de remorcare (a se vedea figurile 1 şi 2 din apendicele 1);

| — | cârlig de remorcare (a se vedea figura 1 – „Dimensiunile cârligului de prindere” din ISO 6489-1:2001); |
| --- | --- |

—

cârlig de remorcare (a se vedea figura 1 – „Dimensiunile cârligului de prindere” din ISO 6489-1:2001);

| — | bara de tracţiune a tractorului (a se vedea figura 3 din apendicele 1). |
| --- | --- |

—

bara de tracţiune a tractorului (a se vedea figura 3 din apendicele 1).

„Tipul cuplării mecanice între tractor şi vehiculul remorcat”: componente care nu diferă unele de altele sub aspectele esenţiale, cum ar fi:

1.2.1.   natura componentei de cuplare mecanică;

1.2.2.   inelele barei de tracţiune (cu diametrul de 40 mm şi/sau de 50 mm);

1.2.3.   forma exterioară, dimensiuni sau mod de funcţionare (automată sau neautomată);

1.2.4.   material;

1.2.5.   valoarea lui D după cum este definită în apendicele 2, pentru încercarea efectuată prin metoda dinamică, sau masa remorcii după cum este definită în apendicele 3, pentru încercările efectuate prin metoda statică şi, de asemenea, sarcina verticală pe punctul (S) de cuplare.

1.3.   „Centrul de referinţă al cuplării mecanice”: punctul de pe axa pivotului, care, în cazul unei furci, este echidistant faţă de aripi, şi punctul rezultat din intersectarea planului de simetrie al cârligului cu generatoarea părţii concave a cârligului, la nivelul contactului cu inelul, când acesta se află în poziţie de tractare.

1.4.   „Înălţimea faţă de sol a cuplării mecanice (h)”: distanţa dintre planul orizontal care trece prin centrul de referinţă a cuplării mecanice şi planul orizontal pe care se sprijină roţile tractorului.

1.5.   „Proiecţia cuplării mecanice (c)”: distanţa dintre centrul de referinţă al componentei cuplării mecanice şi planul vertical care trece prin axa pe care sunt montate roţile din spate ale tractorului.

1.6.   „Sarcina verticală în punctul de cuplare (S)”: sarcina transmisă, în condiţii statice, pe centrul de referinţă al cuplării mecanice.

1.7.   „Automatic”: o componentă de cuplare mecanică, care se închide şi se auto-asigură atunci când este acţionat mecanismul glisant al inelelor barei de tracţiune, fără nicio altă intervenţie suplimentară.

1.8.   „Ampatamentul tractorului (l)”: distanţa dintre planurile verticale, perpendiculare pe planul median longitudinal al tractorului, care trec prin axele tractorului.

1.9.   „Sarcina pe axa din faţă a tractorului (ma)”: acea parte din greutatea tractorului care, în condiţii statice, este transmisă solului de axa din faţă a tractorului.

2.   CERINŢE GENERALE

2.1.   Componentele mecanice de cuplare pot fi proiectate să funcţioneze în mod automat sau neautomat.

2.2.   Componentele mecanice de cuplare ale tractorului trebuie să fie în conformitate cu cerinţele de dimensiuni şi de rezistenţă stipulate la punctele 3.1 şi 3.2 şi cu cerinţele pentru sarcina verticală în punctul de cuplare de la punctul 3.3.

2.3.   Componentele cuplării mecanice trebuie să fie astfel proiectate şi executate încât, în condiţii de exploatare normală, acestea să funcţioneze în mod satisfăcător şi să îşi păstreze caracteristicile stipulate de prezenta directivă.

2.4.   Toate reperele componentelor mecanismului de cuplare trebuie fabricate din materiale de o calitate corespunzătoare, care să reziste la încercările menţionate la punctul 3.2, şi trebuie să aibă caracteristici de rezistenţă durabile.

2.5.   Toate sistemele de cuplare şi mecanismele de blocare ale acestora trebuie să se cupleze şi să se decupleze uşor şi trebuie proiectate astfel încât, în condiţii normale de funcţionare, să nu fie posibilă nicio decuplare accidentală.

Pentru componentele sistemului de cuplare automată, poziţia de blocare se asigură prin două dispozitive de blocare cu acţionare independentă. Cu toate acestea, acestea din urmă se decuplează de la acelaşi dispozitiv de comandă.

2.6.   Inelul barei de tracţiune trebuie să aibă posibilitate de rabatare în plan orizontal, la cel puţin 60° pe ambele părţi ale axului longitudinal al dispozitivului de cuplare neîncorporat. În plus, se impune o mobilitate permanentă pe verticală, de 20°, în sus şi în jos. (A se vedea şi apendicele 1).

Unghiurile articulaţiei nu trebuie să fie atinse în acelaşi timp.

2.7.   Gheara de prindere trebuie să permită inelelor barei de tracţiune să se rotească în plan axial la cel puţin 90° spre stânga şi spre dreapta în jurul axului longitudinal al cuplajului, cu un moment de frânare staţionar cuprins între 30 şi 150 Nm.

Cârligul de remorcare trebuie să permită inelului barei de tracţiune să se rotească în plan axial la cel puţin 20° spre dreapta sau spre stânga în jurul axului longitudinal al cârligului.

2.8.   În cazul în care cel puţin unuia din cuplajele mecanice i s-a acordat o omologare CE de tip pentru componente, se autorizează alte tipuri de legături sau cuplaje mecanice folosite în statele membre pentru o perioadă de 10 ani de la intrarea în vigoare a Directivei 89/173/CEE, fără a invalida omologarea CE de tip a tractorului, cu condiţia ca montajul acestora să nu afecteze omologările parţiale.

2.9.   Pentru a preveni decuplarea involuntară de la inelul de prindere, distanţa dintre vârful cârligului de remorcare şi contrapiuliţă (dispozitivul de strângere) nu trebuie să depăşească 10 mm la sarcina maximă autorizată.

3.   CERINŢE SPECIALE

3.1.   Dimensiuni

Dimensiune componentelor cuplării mecanice de pe tractor trebuie să fie în conformitate cu apendicele 1, figurile 1, 2 şi 3. Se pot alege orice dimensiuni, dacă acestea nu sunt indicate în figurile menţionate.

3.2.   Rezistenţa

3.2.1.   Pentru a realiza verificarea rezistenţei, componentele cuplării mecanice trebuie să fie supuse unei încercări dinamice, în condiţiile stabilite în apendicele 2, sau unei încercări statice, în condiţiile stabilite în apendicele 3.

3.2.2.   Încercarea nu trebuie să producă nicio deformare permanentă, ruperi sau uzuri.

3.3.   Sarcina verticală în punctul de cuplare (S)

3.3.1.   Sarcina verticală statică maximă este stabilită de constructor. Cu toate acestea, în niciun caz aceasta nu trebuie să depăşească 3 tone.

Condiţii de acceptare:

3.3.2.1.   sarcina verticală statică admisă, nu trebuie să depăşească sarcina verticală tehnic admisă, recomandată de constructorul tractorului, şi nici sarcina verticală statică stabilită pentru dispozitivul de remorcare, în conformitate cu omologarea CE de tip pentru componente;

3.3.2.2.   trebuie respectate cerinţele punctului 2 din anexa I la Directiva 2009/63/CE (1), dar fără a depăşi sarcina maximă pe axele din spate.

3.4.   Înălţimea de la sol a dispozitivului de cuplare (h)

(a se vedea figura de mai jos)

Image

3.4.1.   Toate tractoarele cu sarcină de încărcare de peste 2,5 tone se echipează cu dispozitiv de remorcare a cărui gardă la sol este conformă cu una dintre relaţiile de mai jos:

Formula

sau

Formula

unde:

| mt | : | masa tractorului (a se vedea anexa I, punctul 1.6); |
| --- | --- | --- |
| mlt | : | masa tractorului (a se vedea anexa I, punctul 1.6) cu greutate suplimentară pe axa din faţă; |
| ma | : | greutatea de pe axa din faţă a tractorului neîncărcat (a se vedea anexa IV, punctul 1.9); |
| mla | : | greutatea de pe axa din faţă a tractorului (a se vedea anexa IV, punctul 1.9) cu greutate suplimentară pe axa din faţă; |
| l | : | ampatamentul tractorului (a se vedea anexa IV, punctul 1.8); |
| S | : | sarcina verticală în punctul de cuplare (a se vedea anexa IV, punctul 1.6); |
| c | : | distanţa dintre centrul de referinţă al cuplării mecanice şi planul vertical care trece prin axa roţilor din spate a tractorului (a se vedea anexa IV, punctul 1.5). |

mt

:

masa tractorului (a se vedea anexa I, punctul 1.6);

mlt

:

masa tractorului (a se vedea anexa I, punctul 1.6) cu greutate suplimentară pe axa din faţă;

ma

:

greutatea de pe axa din faţă a tractorului neîncărcat (a se vedea anexa IV, punctul 1.9);

mla

:

greutatea de pe axa din faţă a tractorului (a se vedea anexa IV, punctul 1.9) cu greutate suplimentară pe axa din faţă;

l

:

ampatamentul tractorului (a se vedea anexa IV, punctul 1.8);

S

:

sarcina verticală în punctul de cuplare (a se vedea anexa IV, punctul 1.6);

c

:

distanţa dintre centrul de referinţă al cuplării mecanice şi planul vertical care trece prin axa roţilor din spate a tractorului (a se vedea anexa IV, punctul 1.5).

4.   CEREREA DE OMOLOGARE CE DE TIP PENTRU COMPONENTE

4.1.   Cererea de omologare CE de tip pentru componentele unui tractor cu privire la dispozitivul de cuplare se depune de către constructorul dispozitivului sau de către reprezentantul autorizat al acestuia.

4.2.   Pentru fiecare tip de componente de cuplare mecanică, cererea trebuie să fie însoţită de următoarele documente şi detalii:

| — | desene la scară ale dispozitivului de cuplare (3 exemplare). Aceste desene trebuie să indice în detaliu, în mod special, atât dimensiunile cerute, cât şi măsurătorile necesare pentru montarea dispozitivului; |
| --- | --- |

—

desene la scară ale dispozitivului de cuplare (3 exemplare). Aceste desene trebuie să indice în detaliu, în mod special, atât dimensiunile cerute, cât şi măsurătorile necesare pentru montarea dispozitivului;

| — | o scurtă descriere tehnică a dispozitivului de cuplare, specificând tipul constructiv şi materialul folosit; |
| --- | --- |

—

o scurtă descriere tehnică a dispozitivului de cuplare, specificând tipul constructiv şi materialul folosit;

| — | o recomandare a valorii lui D, după cum se stipulează în apendicele 2, pentru încercarea dinamică, sau a valorii lui T (forţa de tracţiune), după cum se stipulează în apendicele 3 pentru încercarea statică şi, de asemenea, sarcina verticală în punctul de cuplare S; |
| --- | --- |

—

o recomandare a valorii lui D, după cum se stipulează în apendicele 2, pentru încercarea dinamică, sau a valorii lui T (forţa de tracţiune), după cum se stipulează în apendicele 3 pentru încercarea statică şi, de asemenea, sarcina verticală în punctul de cuplare S;

| — | unul sau mai multe dispozitive–mostră, conform cerinţelor serviciului tehnic. |
| --- | --- |

—

unul sau mai multe dispozitive–mostră, conform cerinţelor serviciului tehnic.

5.   INSCRIPŢII

Fiecare componentă a cuplării mecanice, care este în conformitate cu tipul pentru care s-a acordat omologare CE de tip pentru componente, trebuie să poarte următoarele inscripţii:

5.1.1.   denumirea comercială sau marca;

5.1.2.   marca de omologare CE de tip pentru componente în conformitate cu modelul din apendicele 4;

5.1.3.   dacă se verifică rezistenţa conform apendicelui 2 (încercarea dinamică):

valoarea acceptată a lui D;

valoarea sarcinii verticale statice S;

5.1.4.   dacă se verifică rezistenţa conform apendicelui 3 (încercarea statică):

masa remorcabilă şi sarcina verticală în punctul de cuplare S.

5.2.   Datele trebuie să fie scrise vizibil, lizibil şi permanent.

6.   INSTRUCŢIUNI DE FOLOSIRE

Toate cuplajele mecanice trebuie să fie însoţite de instrucţiunile de folosire ale constructorului. Aceste instrucţiuni trebuie să cuprindă numărul omologării CE de tip pentru componente, precum şi valorile lui D sau T, în funcţie de încercarea la care a fost supus sistemul de cuplare.

---

(1)  Directiva 2009/63/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind unele componente și caracteristici ale tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (versiune codificată) (JO L 214, 19.8.2009, p. 23).

Apendicele 1

DESENELE COMPONENTELOR CUPLAJULUI MECANIC

Image

Image

Image

Image

Image

Apendicele 2

METODA DE ÎNCERCARE DINAMICĂ

1.   PROCEDURA DE ÎNCERCARE

Rezistenţa sistemului de cuplare mecanică trebuie stabilită prin tractare alternativă pe un banc de probe.

Această metodă descrie încercarea la oboseală, care se aplică pentru întreg dispozitivul de cuplare mecanică, respectiv, atunci când dispozitivul de cuplare mecanică, echipat cu toate componentele necesare pentru instalare, este montat şi încercat pe un banc de probe.

Forţele alternative se aplică sinusoidal, de la distanţă cât mai mare (prin tractare alternativă şi/sau ridicare), la un ciclu de sarcină stabilit în funcţie de materialul implicat. În timpul acestei încercări nu trebuie să apară fisuri sau uzuri.

2.   CRITERII DE ÎNCERCARE

Componentele forţei orizontale de pe axa longitudinală a vehiculului împreună cu componentele forţei verticale formează baza sarcinii ce se supune încercării.

Pentru că sunt de importanţă secundară, componentele forţei orizontale aflate în unghi drept cu axa longitudinală a vehiculului, precum şi momentele respective, nu se iau în considerare.

Componentele forţei orizontale de pe axa longitudinală a vehiculului sunt reprezentate de o forţă determinată matematic, valoarea D.

Sistemului de cuplare mecanică i se aplică următoarea ecuaţie:

D = g · (MT · MR)/ (MT + MR)

unde:

| MT | = | masa totală admisă a tractorului, din punct de vedere tehnic |
| --- | --- | --- |
| MR | = | masa totală admisă a vehiculului remorcat, din punct de vedere tehnic |
| g | = | 9,81 m/s2 |

MT

=

masa totală admisă a tractorului, din punct de vedere tehnic

MR

=

masa totală admisă a vehiculului remorcat, din punct de vedere tehnic

g

=

9,81 m/s2

Componentele forţei verticale, aflate în unghi drept faţă de şenilă, sunt exprimate prin încărcarea statică verticală S.

Masele de încărcare admise din punct de vedere tehnic sunt indicate de constructor.

3.   PROCEDURA DE ÎNCERCARE

3.1.   Cerinţe generale

Dispozitivului de cuplare mecanică supus încercării i se aplică forţa de încercare prin intermediul inelului barei de tracţiune standard adecvat, sub unghiul format de poziţia sarcinii verticale de încercare, Fv, în raport cu sarcina orizontală de încercare, Fh, pe direcţia planului longitudinal median ce trece din extremitatea superioară a părţii frontale până la extremitatea inferioară a părţii din spate.

Forţa de încercare se aplică în punctul de contact obişnuit dintre dispozitivul de cuplare mecanică şi inelul barei de tracţiune.

Jocul dintre dispozitivul de cuplare mecanică şi inelul barei de tracţiune trebuie păstrat la minimum.

În principiu, forţa de încercare se aplică alternativ în jurul punctului zero. La o forţă de încercare alternativă, sarcina rezultată este egală cu zero.

Dacă alcătuirea dispozitivului de cuplare face imposibilă efectuarea încercării la sarcină alternativă de încercare (respectiv, un joc excesiv, cârlige de remorcare), atunci sarcina de încercare se poate aplica pe o bază de ridicare pe direcţia tracţiunii sau presiunii exercitate, în funcţie de care dintre acestea este mai mare.

Dacă încercarea se efectuează cu o forţă de ridicare curbată, atunci sarcina de încercare este egală cu cea mai mare sarcină, iar sarcina cea mai mică nu trebuie să depăşească 5 % din sarcina cea mai mare.

Se va avea grijă ca la încercarea de forţă alternativă să se asigure montarea adecvată a dispozitivului de încercare şi alegerea corespunzătoare a sistemului de ghidare acţionării electrice astfel încât, la exercitarea forţei de încercare, să nu apară momente suplimentare sau alte forţe în unghi drept cu aceasta; eroarea unghiulară pentru direcţia forţei, în cadrul aplicării încercării prin aplicarea unei forţe alternative de încercare, nu depăşeşte ±1,5°; iar pentru încercarea prin aplicarea forţei de ridicare, unghiul este fixat în poziţia de sarcină superioară.

Frecvenţa la care se realizează încercarea nu trebuie să depăşească 30 Hz.

Pentru componentele din oţel sau din oţel turnat, ciclul de sarcină se ridică la 2 × 106. Încercarea la uzură se realizează prin metoda penetrării de culoare sau printr-o metodă similară.

Dacă între componentele dispozitivului de cuplare mecanică sunt încorporate amortizoare şi/sau arcuri, acestea nu se demontează în timpul încercării, dar pot fi înlocuite dacă, pe durata încercării, se deformează sau se deteriorează datorită unor condiţii care în timpul funcţionării normale nu apar (de exemplu, sub acţiunea căldurii). Comportamentul lor înaintea, în timpul şi ulterior încercării trebuie descris în rapoartele de încercare.

3.2.   Forţe de încercare

Forţa de încercare se compune geometric din componentele orizontale şi verticale ale încercării:

Formula

unde:

| Fh | = | ±0,6 × D, în cazul aplicării forţei alternative
  sau |
| --- | --- | --- |
| Fh | = | 1,0 × D, în cazul aplicării forţei de ridicare (tracţiune sau presiune) |
| Fv | = | g × 1,5 × S |
| S | = | sarcina statică a barei de tracţiune (componentă a forţelor verticale pe drum) |

Fh

=

±0,6 × D, în cazul aplicării forţei alternative

sau

Fh

=

1,0 × D, în cazul aplicării forţei de ridicare (tracţiune sau presiune)

Fv

=

g × 1,5 × S

S

=

sarcina statică a barei de tracţiune (componentă a forţelor verticale pe drum)

Apendicele 3

DISPOZITIVE DE CUPLARE

METODA DE ÎNCERCARE STATICĂ

1.   SPECIFICAŢII PENTRU ÎNCERCĂRI

1.1.   Generalităţi

1.1.1.   În urma verificării caracteristicilor sale constructive, dispozitivul de remorcare trebuie supus unei încercări statice, în conformitate cu cerinţele precizate la punctele 1.2, 1.3 şi 1.4.

1.2.   Pregătirea încercării

Încercările trebuie realizate pe o maşină specială, cu dispozitivul de remorcare şi orice componentă de cuplare a corpului tractorului ataşate de o structură rigidă prin intermediul aceloraşi componente folosite la montarea pe corpul tractorului.

1.3.   Instrumentele de încercare

Instrumentele folosite pentru înregistrarea sarcinilor şi a momentelor aplicate trebuie să aibă următoarele grade de precizie:

| — | sarcini aplicate ±50 daN. |
| --- | --- |

—

sarcini aplicate ±50 daN.

| — | momente ±0,01 mm. |
| --- | --- |

—

momente ±0,01 mm.

1.4.   Procedura de încercare

Dispozitivul de cuplare trebuie supus mai întâi unei sarcini de pretracţiune care să nu depăşească 15 % din sarcina de tracţiune definită la punctul 1.4.2.

1.4.1.1.   Operaţiunea descrisă la punctul 1.4.1 trebuie repetată cel puţin de două ori, începând de la încărcare zero, crescând treptat până când se atinge valoarea prescrisă la punctul 1.4.1, şi apoi scăzând până la 500 daN; tasarea trebuie menţinută cel puţin 60 secunde.

Datele înregistrate pentru trasarea curbei de deformare la sarcină sub tracţiune sau graficul aferent acestei curbe trasat de imprimanta ataşată maşinii de tracţiune trebuie să se bazeze numai pe aplicarea unor sarcini din ce în ce mai mari, începând de la 500 daN, în funcţie de centrul de referinţă al dispozitivului de cuplare.

Nu trebuie să existe rupturi pentru valori egale cu sau mai mici decât încercările de sarcină la tracţiune, care se stabileşte ca fiind de 1,5 ori masa remorcată admisă din punct de vedere tehnic; de asemenea, curba de deformare sub sarcină trebuie să indice o progresie regulată, fără iregularităţi, în intervalul dintre 500 daN şi 1/3 din sarcina maximă de tracţiune.

1.4.2.1.   Deformarea permanentă se înregistrează pe curba sarcină/deformare pentru sarcina de 500 daN, după ce sarcina de încercare este adusă înapoi la această valoare.

1.4.2.2.   Deformarea permanentă înregistrată nu trebuie să depăşească 25 % din deformarea elastică maximă constatată.

1.5.   Încercarea la care se face referire la punctul 1.4.2 trebuie precedată de o încercare în care se aplică, în centrul de referinţă al dispozitivului de cuplare, crescător, o sarcină iniţială de 3 ori mai mare decât încărcătura verticală maximă recomandată de constructor, începând de la o sarcină de 500 daN.

Pe durata încercării, deformarea dispozitivului de cuplare nu trebuie să depăşească 10 % din deformarea elastică maximă constatată.

Verificarea se realizează după îndepărtarea sarcinii şi revenirea la sarcina iniţială de 500 daN.

Apendicele 4

MARCA DE OMOLOGARE DE TIP PENTRU COMPONENTE

Marca de omologare CE de tip pentru componente constă în:

| — | un dreptunghi în interiorul căruia este înscrisă litera minusculă „e”, urmată de codul distinctiv [literă (litere) sau cifră] al statului membru care a acordat omologarea de tip pentru componenta respectivă:
  1 pentru Germania; 2 pentru Franţa; 3 pentru Italia; 4 pentru Ţările de Jos; 5 pentru Suedia; 6 pentru Belgia; 7 pentru Ungaria; 8 pentru Republica Cehă; 9 pentru Spania; 11 pentru Regatul Unit al Marii Britanii; 12 pentru Austria; 13 pentru Luxemburg; 17 pentru Finlanda; 18 pentru Danemarca; 19 pentru România; 20 pentru Polonia; 21 pentru Portugalia; 23 pentru Grecia; 24 pentru Irlanda; 26 pentru Slovenia; 27 pentru Slovacia; 29 pentru Estonia; 32 pentru Letonia; 34 pentru Bulgaria; 36 pentru Lituania; 49 pentru Cipru şi 50 pentru Malta; |
| --- | --- |

—

un dreptunghi în interiorul căruia este înscrisă litera minusculă „e”, urmată de codul distinctiv [literă (litere) sau cifră] al statului membru care a acordat omologarea de tip pentru componenta respectivă:

1 pentru Germania; 2 pentru Franţa; 3 pentru Italia; 4 pentru Ţările de Jos; 5 pentru Suedia; 6 pentru Belgia; 7 pentru Ungaria; 8 pentru Republica Cehă; 9 pentru Spania; 11 pentru Regatul Unit al Marii Britanii; 12 pentru Austria; 13 pentru Luxemburg; 17 pentru Finlanda; 18 pentru Danemarca; 19 pentru România; 20 pentru Polonia; 21 pentru Portugalia; 23 pentru Grecia; 24 pentru Irlanda; 26 pentru Slovenia; 27 pentru Slovacia; 29 pentru Estonia; 32 pentru Letonia; 34 pentru Bulgaria; 36 pentru Lituania; 49 pentru Cipru şi 50 pentru Malta;

| — | un număr de omologare CE de tip pentru componente, care corespunde numărului certificatului de omologare CE de tip pentru componente eliberat pentru tipul de dispozitiv de cuplare în cauză cu privire la rezistenta şi dimensiunile acestuia, plasat în orice loc convenabil de lângă dreptunghi, dedesubtul şi în apropierea acestuia; |
| --- | --- |

—

un număr de omologare CE de tip pentru componente, care corespunde numărului certificatului de omologare CE de tip pentru componente eliberat pentru tipul de dispozitiv de cuplare în cauză cu privire la rezistenta şi dimensiunile acestuia, plasat în orice loc convenabil de lângă dreptunghi, dedesubtul şi în apropierea acestuia;

| — | majusculele „D” sau „S”, în funcţie de felul încercării la care a fost supus dispozitivul de cuplare (D = încercare dinamică şi S = încercare statică), situate deasupra dreptunghiului care înconjoară litera minusculă „e”. |
| --- | --- |

—

majusculele „D” sau „S”, în funcţie de felul încercării la care a fost supus dispozitivul de cuplare (D = încercare dinamică şi S = încercare statică), situate deasupra dreptunghiului care înconjoară litera minusculă „e”.

Exemplu de marcă de omologare CE de tip pentru componente

Image

Cuplajul purtând marca de omologare CE de tip pentru componente, arătat mai sus, este un dispozitiv pentru care a fost acordată omologarea CE de tip pentru componente, în Germania (e 1), sub numărul 88-563, şi care a fost supus unei încercări de rezistenţă dinamică (D).

Apendicele 5

MODEL DE CERTIFICAT DE OMOLOGARE CE DE TIP PENTRU COMPONENTE

NOTIFICARE PRIVIND ACORDAREA, REFUZUL, RETRAGEREA SAU PRELUNGIREA OMOLOGĂRII CE DE TIP PENTRU COMPONENTE CU PRIVIRE LA REZISTENŢA, DIMENSIUNILE ŞI SARCINA VERTICALĂ ÎN PUNCTUL DE CUPLARE A UNUI TIP DE DISPOZITIV DE CUPLARE (DE TIP FURCĂ, BARĂ DE TRACŢIUNE A TRACTORULUI CU CÂRLIG DE REMORCARE)

Nr. omologării CE de tip pentru componente.:

...

... prelungire (1)

1.   Denumirea comercială sau marca:

...

...

2.   Tipul dispozitivului de cuplare (de tip furcă, cu cârlig de remorcare, cu bara de tracţiune a tractorului) (2):

...

3.   Numele şi adresa constructorului dispozitivului de cuplare:

...

...

4.   După caz, numele şi adresa reprezentantului autorizat al constructorului dispozitivului de cuplare:

...

Dispozitivul de cuplare a fost supus unei încercări dinamice/statice (2) şi omologat pentru următoarele valori:

5.1.   Încercarea dinamică:

Valoarea D:

... kN)

Sarcina verticală în punctul de cuplare:

... daN)

5.2.   Încercarea statică:

Masa remorcabilă:

... kg)

Sarcina verticală în punctul de cuplare:

... daN)

6.   Prezentat în vederea omologării CE de tip pentru componente la data:

...

7.   Serviciul tehnic responsabil cu efectuarea încercărilor:

...

8.   Data şi numărul raportului de încercare:

...

9.   Omologarea CE de tip pentru componente cu privire la dispozitivul de cuplare se acordă/se refuză (2):

...

10.   Locul: ...

11.   Data: ...

12.   La prezentul certificat se anexează următoarele documente, purtând numărul omologării de tip pentru componente menţionat mai sus (raportul de încercare, desene, etc.). Aceste informaţii se pun la dispoziţia serviciilor competente ale celorlalte state membre numai la solicitarea expresă a acestora:

...

...

13.   Observaţii:

...

14.   Semnătura: ...

---

(1)  După caz, se menţionează dacă este prima, a doua, etc. prelungire a unei omologări CE de tip pentru componente.

(2)  Se barează ce nu corespunde.

Apendicele 6

CONDIŢII DE ACORDARE A OMOLOGĂRII CE

1.   Cererea de omologare CE de tip a unui tractor, cu privire la rezistenţa şi dimensiunile unui dispozitiv de cuplare, se depune de către constructorul tractorului sau de către reprezentantul autorizat al acestuia.

2.   Un tractor reprezentativ pentru tipul de tractor care urmează a fi omologat, pe care este montat un dispozitiv de cuplare deja omologat, este pus la dispoziţia serviciilor tehnice care răspund de efectuarea încercărilor în vederea omologării.

3.   Serviciul tehnic care răspunde de efectuarea încercărilor în vederea omologării verifică dacă tipul omologat de dispozitiv de cuplare este adecvat pentru a fi montat pe tipul de tractor pentru care se solicită omologarea. În special, verifică dacă fixarea dispozitivului de cuplare corespunde celei încercate în momentul acordării omologării CE de tip pentru componente.

4.   Deţinătorul unei omologări CE de tip poate solicita extinderea acesteia şi la alte tipuri de dispozitive de cuplare.

Autorităţile competente acordă o asemenea extindere în următoarele condiţii:

5.1.   dacă noului tip de dispozitiv de cuplare i s-a acordat deja omologarea CE de tip pentru componente;

5.2.   dacă este adecvat pentru a fi montat pe tipul de tractor pentru care se solicită extinderea omologării CE;

5.3.   dacă fixarea dispozitivului de cuplare la tractor corespunde celei care a fost prezentată în vederea acordării omologării CE de tip pentru componente.

6.   La certificatul de omologare CE, se anexează un document de certificare, conform modelului din apendicele 5, pentru fiecare omologare de tip sau extindere a omologării de tip care a fost acordată sau refuzată.

7.   Dacă cererea de omologare CE pentru un tip de tractor este prezentată în acelaşi timp cu o cerere pentru acordarea omologării CE de tip pentru componente pentru un anumit tip de dispozitiv de cuplare la tractor, atunci punctul 2 şi 3 nu mai sunt necesare.

Apendicele 7

MODEL

ANEXĂ LA CERTIFICATUL DE OMOLOGARE CE PENTRU UN TIP DE TRACTOR CU PRIVIRE LA DISPOZITIVUL DE CUPLARE ŞI REZISTENŢA MONTAJULUI SĂU PE TRACTOR

(Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/37/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 mai 2003 privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora şi a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate)

Nr. omologării CE: ...

... prelungire (1)

1.   Denumirea comercială sau marca tractorului:

...

2.   Tipul tractorului şi denumirea comercială:

...

3.   Numele şi adresa constructorului tractorului:

...

...

4.   După caz, numele şi adresa reprezentantului autorizat al constructorului:

...

...

5.   Marca de fabrică sau de comerţ a dispozitivului de cuplare:

...

...

6.   Tip(uri) de dispozitiv(e) de cuplare:

...

7.   Marca CE şi numărul omologării CE de tip pentru componente:

...

8.   Prelungirea omologării CE pentru următorul (următoarele) tip(uri) de cuplaje:

...

...

9.   Sarcina verticală statică admisă:

... daN

10.   Tractor prezentat pentru încercare în vederea omologării CE de tip la data:

...

11.   Serviciul tehnic care răspunde de efectuarea încercărilor în vederea omologării CE de tip:

...

12.   Data raportului de încercare eliberat de acest serviciu tehnic:

...

13.   Numărul raportului de încercare eliberat de acest serviciu tehnic:

...

14.   Se acordă/refuză (2) omologarea CE de tip cu privire la dispozitivul de cuplare şi rezistenţa montajului său pe tractor.

15.   Se acordă/refuză (2) prelungirea omologării CE de tip cu privire la dispozitivul de cuplare şi rezistenţa montajului său pe tractor.

...

16.   Locul: ...

17.   Data: ...

18.   Semnătura: ...

---

(1)  După caz, se menţionează dacă este prima, a doua, etc. prelungire a unei omologări CE de tip pentru componente.

(2)  Se barează ce nu corespunde.

ANEXA V

Amplasarea şi metoda de fixare a plăcuţelor şi inscripţiilor regulamentare pe corpul tractorului

1.   GENERALITĂŢI

1.1.   Toate tractoarele forestiere şi agricole trebuie să fie prevăzute cu plăcuţe şi inscripţii regulamentare, descrise în punctul următor. Plăcuţele şi inscripţiile sunt ataşate atât de către constructor, cât şi de către reprezentantul său autorizat.

2.   PLĂCUŢA DE IDENTIFICARE A CONSTRUCTORULUI

Plăcuţa de identificare a constructorului, după modelul prezentat în apendicele la prezenta anexă, trebuie ataşată ferm, într-o poziţie vizibilă şi uşor accesibilă, pe o piesă care nu este destinată să fie înlocuită în timpul exploatării. Ea trebuie să indice, lizibil şi permanent, următoarele informaţii în ordinea indicată.

2.1.1.   Numele constructorului.

2.1.2.   Tipul tractorului (şi varianta, dacă este necesar).

2.1.3.   Număr de omologare CE de tip:

Numărul de omologare CE de tip est compus din litera minusculă „e” urmată de codul distinctiv [literă (litere) sau cifră] al statului membru care a acordat omologarea CE de tip:

1 pentru Germania; 2 pentru Franţa; 3 pentru Italia; 4 pentru Ţările de Jos; 5 pentru Suedia; 6 pentru Belgia; 7 pentru Ungaria; 8 pentru Republica Cehă; 9 pentru Spania; 11 pentru Regatul Unit al Marii Britanii; 12 pentru Austria; 13 pentru Luxemburg; 17 pentru Finlanda; 18 pentru Danemarca; 19 pentru România 20 pentru Polonia; 21 pentru Portugalia; 23 pentru Grecia; 24 pentru Irlanda; 26 pentru Slovenia; 27 pentru Slovacia; 29 pentru Estonia; 32 pentru Letonia; 34 pentru Bulgaria; 36 pentru Lituania; 49 pentru Cipru şi 50 pentru Malta,

şi numărul omologării de tip care corespunde numărului certificatului de omologare de tip eliberat pentru tipul de vehicul respectiv.

Se plasează un asterisc între litera „e” urmată de codul distinctiv al ţării care a acordat omologarea CE de tip şi numărul omologării.

2.1.4.   Numărul de identificare al tractorului.

2.1.5.   Valorile maxime şi minime pentru sarcina de încărcare maximă admisă a tractorului, în funcţie de gama de tipuri posibile de pneuri cu care poate fi echipat tractorul.

2.1.6.   Sarcina maximă admisă a vehiculului pe fiecare axă a tractorului, în conformitate cu tipurile posibile de pneuri cu care poate fi echipat; aceste informaţii trebuie indicate în următoarea ordine: din faţă către spate.

2.1.7.   Masa (masele) remorcabilă (remorcabile) admisă (admise) din punct de vedre tehnic: conform referinţelor de la punctul 1.7 din anexa I.

2.1.8.   De asemenea, statele membre pot cere, pentru tractoarele importate pe pieţele lor, ca, alături de denumirea constructorului, să fie indicată şi ţara unde s-a realizat asamblarea finală, dacă aceasta s-a făcut în altă ţară decât în ţara constructorului, dar nu într-un stat membru al Comunităţii.

2.2.   Constructorul poate da informaţii suplimentare mai jos sau în partea laterală a inscripţiilor obligatorii, la exteriorul unui dreptunghi marcat în mod clar care cuprinde numai informaţiile menţionate de la punctul 2.1.1 la punctul 2.1.7 (a se vedea exemplul plăcuţei constructorului).

3.   NUMĂRUL DE IDENTIFICARE AL TRACTORULUI

Numărul de identificare al tractorului este o combinaţie fixă de caractere, atribuită de constructor fiecărui tractor. Scopul său este să asigure – fără a mai fi nevoie de alte indicaţii – identificarea precisă a fiecărui tractor, şi în special a tipului acestuia, prin intermediul constructorului, pentru o perioadă de 30 de ani.

Identificarea numărului va ţine cont de următoarele indicaţii:

Trebuie să fie marcat pe plăcuţa de identificare a constructorului şi, de asemenea, pe şasiu sau pe o structură similară.

3.1.1.   Trebuie să fie marcat, pe cât posibil, pe un singur rând.

3.1.2.   Trebuie să fie marcat pe şasiu sau pe altă structură similară, pe partea frontală dreaptă a vehiculului.

3.1.3.   Trebuie să fie situat într-o poziţie uşor vizibilă şi accesibilă, printr-o metodă cum ar fi ciocănirea sau ştanţarea, astfel încât să nu poată fi şters sau deteriorat.

4.   CARACTERE

4.1.   Pentru toate inscripţiile prevăzute la punctele 2 şi 3 se utilizează alfabetul latin si cifrele arabe. Cu toate acestea, literele romane prevăzute la punctele 2.1.1 şi 3 trebuie să fie majuscule.

Pentru indicaţiile numărului de identificare al tractorului:

4.2.1.   nu este permisă folosirea literelor „I”, „O” şi „Q” şi a cratimelor, asteriscurilor şi altor semne speciale;

înălţimea minimă a literelor şi cifrelor trebuie să fie următoarea:

4.2.2.1.   7 mm pentru caracterele marcate direct pe şasiu, cadru sau altă structură similară a tractorului,

4 mm pentru caracterele de pe plăcuţa de identificare a constructorului.

Exemplu de plăcuţă de identificare a constructorului

Următorul exemplu nu aduce în niciun fel vreun prejudiciu datelor care pot fi introduse efectiv pe plăcuţa de identificare a constructorului: exemplul este dat numai în scop informativ.

| FABRICA DE TRACTOARE STELLA |
| --- |
| Tip: 846 E |
| Număr CE: e*1*1 792 |
| Număr de identificare: GBS18041947 |
| Masa totală admisă (1): de la 4 820 la 6 310 kg
  Sarcina admisă pe axa din faţă (1): de la 2 390 la 3 200 kg
  Sarcina admisă pe axa din spate (1): de la 3 130 la 4 260 kg |
| Masa remorcabilă admisă:






  — | masa remorcabilă fără frânare: 3 000 kg |

FABRICA DE TRACTOARE STELLA

Tip: 846 E

Număr CE: e*1*1 792

Număr de identificare: GBS18041947

Masa totală admisă (1): de la 4 820 la 6 310 kg

Sarcina admisă pe axa din faţă (1): de la 2 390 la 3 200 kg

Sarcina admisă pe axa din spate (1): de la 3 130 la 4 260 kg

Masa remorcabilă admisă:

—

masa remorcabilă fără frânare: 3 000 kg

| — | masa remorcabilă cu frânare independentă: 6 000 kg |
| --- | --- |

—

masa remorcabilă cu frânare independentă: 6 000 kg

| — | masa remorcabilă cu frânare prin inerţie: 3 000 kg |
| --- | --- |

—

masa remorcabilă cu frânare prin inerţie: 3 000 kg

| — | masa remorcabilă cu sistem de frânare asistată (hidraulică sau pneumatică): 12 000 kg |
| --- | --- |

—

masa remorcabilă cu sistem de frânare asistată (hidraulică sau pneumatică): 12 000 kg

---

(1)  în funcţie de pneuri

Apendice

MODEL

Anexă la certificatul de omologare CE pentru un tip de tractor cu privire la amplasarea şi metoda de fixare a plăcuţelor şi inscripţiilor regulamentare pe corpul tractorului

(Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/37/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 mai 2003 privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora şi a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate)

Nr. omologării CE de tip.: ...

1.   Marca tractorului sau firma constructorului:

...

2.   Tipul şi, dacă e cazul, denumirea comercială a tractorului:

...

3.   Numele şi adresa constructorului:

...

4.   Numele şi adresa reprezentantului autorizat al constructorului, după caz:

...

5.   Data la care tractorul a fost prezentat în vederea omologării CE de tip:

...

6.   Serviciul tehnic care răspunde de efectuarea încercărilor în vederea omologării de tip:

...

7.   Data raportului eliberat de acest serviciu:

...

8.   Numărul raportului eliberat de acest serviciu:

...

9.   Se acordă/refuză omologarea CE de tip referitoare la amplasarea şi metoda de fixare a plăcuţelor şi inscripţiilor regulamentare pe corpul tractorului (1).

10.   Localitatea: ...

11.   Data: ...

12.   Semnătura: ...

13.   Următoarele documente, care poartă numărul omologării CE de tip indicat mai sus, se anexează la prezentul document:

... desene cu dimensiuni;

... schiţa sau fotografia poziţiei şi metodei de fixare a plăcuţelor şi inscripţiilor regulamentare pe corpul tractorului.

Datele se pun la dispoziţia autorităţilor competente ale celorlalte state membre, la cererea acestora.

14.   Observaţii: ...

...

...

...

---

(1)  Se barează ce nu corespunde.

ANEXA VI

COMANDA FRÂNELOR VEHICULELOR REMORCATE ŞI CUPLAREA SISTEMULUI DE FRÂNARE ÎNTRE TRACTOR ŞI VEHICULELE REMORCATE

1.   Dacă tractorul dispune de un sistem de comandă a frânei pentru vehiculul remorcat, acesta trebuie să poată fi acţionat atât cu mâna, cât şi cu piciorului, acţionarea şi operarea lui fiind posibilă de pe scaunul şoferului, fără ca funcţionarea sa să fie afectată de funcţionarea vreunui alt sistem de comandă.

Dacă tractorul este echipat cu un sistem de cuplare hidraulic sau pneumatic, situat între tractor şi masa remorcabilă, se prevede o comandă unică pentru frâna de serviciu a celor două vehicule.

2.   Sistemele de frânare utilizate pot fi sisteme ale căror caracteristici sunt definite în anexa [I] a Directivei [76/432/CEE] privind sistemele de frânare ale tractoarelor agricole sau forestiere pe roţi.

Echipamentul trebuie să fie proiectat şi realizat în aşa fel încât să asigure că operarea tractorului nu este afectată negativ în cazul unei avarii sau a unei defecţiuni a dispozitivului de frânare a vehiculului remorcat sau în cazul rupturii cuplajului.

Când cuplajul dintre tractor şi vehiculul remorcat este hidraulic sau pneumatic, trebuie să fie îndeplinite una dintre următoarele condiţii:

3.1.   Cuplajul hidraulic:

Cuplajul hidraulic trebuie să aibă o comandă unică.

Aceasta trebuie să fie compatibilă cu standardul ISO 5676 din 1983, partea proeminentă fiind situată pe tractor.

Acţionarea sistemului de comandă trebuie să permită transmiterea de presiune 0 către capul de cuplaj aflat în poziţie de repaus; presiunea de lucru trebuie să fie de cel puţin 10 şi de cel mult 15 MPa.

Nu trebuie să fie posibilă deconectarea sursei de energie de la motor.

3.2.   Cuplajul pneumatic:

Cuplajul dintre tractor şi vehiculul remorcat trebuie să dispună de două tipuri de comandă: comandă automată şi comandă de frânare directă, care funcţionează pe baza creşterii presiunii.

Capul de cuplaj trebuie să fie compatibil cu standardul ISO 1728 din 1980.

Prin acţionarea sistemului de comandă, presiunea de lucru trebuie să fie de cel puţin 0,65 şi de cel mult 0,8 MPa pentru a fi transmisă capului de cuplaj.

Apendice

MODEL

ANEXĂ LA CERTIFICATUL DE OMOLOGARE CE PENTRU UN TIP DE TRACTOR, CU PRIVIRE LA COMANDA FRÂNELOR VEHICULULUI REMORCAT

(Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/37/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 mai 2003 privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora şi a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele şi unităţile lor tehnice separate)

Nr. omologării CE: ...

1.   Marca tractorului sau firma constructorului:

...

...

2.   Tipul şi, după caz, denumirea comercială a tractorului:

...

3.   Numele şi adresa constructorului:

...

4.   Numele şi adresa reprezentantului autorizat al constructorului, după caz:

...

5.   Descrierea componentelor şi/sau a caracteristicilor sistemului de frânare al vehiculului remorcat:

...

6.   Data la care tractorul a fost prezentat pentru încercare în vederea omologării CE de tip:

...

7.   Serviciul tehnic responsabil cu efectuarea încercărilor în vederea omologării de tip:

...

8.   Data raportului eliberat de acest serviciu:

...

9.   Numărul raportului eliberat de acest serviciu:

...

10.   Se acordă/refuză omologarea CE de tip cu privire la comanda frânelor vehiculului remorcat (1).

11.   Localitatea: ...

12.   Data: ...

13.   Semnătura: ...

14.   Următoarele documente, care poartă numărul de omologare CE de tip indicat mai sus, se anexează la acest document:

... schiţa sau fotografia componentelor relevante ale tractorului.

Aceste date trebuie se pun la dispoziţia autorităţilor competente ale celorlalte state membre, la solicitarea acestora.

15.   Observaţii:

...

...

---

(1)  Se barează ce nu corespunde.

ANEXA VII

PARTEA A

Directiva abrogată şi lista modificărilor ulterioare

(menţionate la articolul 10)

| Directiva 89/173/CEE a Consiliului
  (JO L 67, 10.3.1989, p. 1) | |
| --- | --- |
| Punctul XI.C.II.7 din anexa I la Actul de aderare din 1994
  (JO C 241, 29.8.1994, p. 207) | |
| Directiva 97/54/CE a Parlamentului European şi a Consiliului
  (JO L 277, 10.10.1997, p. 24) | numai în ceea ce priveşte trimiterea la Directiva 89/173/CEE din articolul 1 prima liniuţă |
| Directiva 2000/1/CE a Comisiei
  (JO L 21, 26.1.2000, p. 16) | |
| Punctul I.A.33 din anexa II la Actul de aderare din 2003
  (JO L 236, 23.9.2003, p. 62) | |
| Directiva 2006/26/CE a Comisiei
  (JO L 65, 7.3.2006, p. 22) | numai în ceea ce priveşte trimiterea la Directiva 89/173/CEE din articolul 4 şi anexa IV |
| Directiva 2006/96/CE a Consiliului
  (JO L 363, 20.12.2006, p. 81) | numai în ceea ce priveşte trimiterea la Directiva 89/173/CEE din articolul 1 şi punctul A 31 din anexă |

Directiva 89/173/CEE a Consiliului

(JO L 67, 10.3.1989, p. 1)

Punctul XI.C.II.7 din anexa I la Actul de aderare din 1994

(JO C 241, 29.8.1994, p. 207)

Directiva 97/54/CE a Parlamentului European şi a Consiliului

(JO L 277, 10.10.1997, p. 24)

numai în ceea ce priveşte trimiterea la Directiva 89/173/CEE din articolul 1 prima liniuţă

Directiva 2000/1/CE a Comisiei

(JO L 21, 26.1.2000, p. 16)

Punctul I.A.33 din anexa II la Actul de aderare din 2003

(JO L 236, 23.9.2003, p. 62)

Directiva 2006/26/CE a Comisiei

(JO L 65, 7.3.2006, p. 22)

numai în ceea ce priveşte trimiterea la Directiva 89/173/CEE din articolul 4 şi anexa IV

Directiva 2006/96/CE a Consiliului

(JO L 363, 20.12.2006, p. 81)

numai în ceea ce priveşte trimiterea la Directiva 89/173/CEE din articolul 1 şi punctul A 31 din anexă

PARTEA B

Termene de transpunere în dreptul intern şi de aplicare

(menţionate la articolul 10)

| Directiva | Data limită de transpunere | Data de aplicare |
| --- | --- | --- |
| 89/173/CEE | 31 decembrie 1989 | — |
| 97/54/CE | 22 septembrie 1998 | 23 septembrie 1998 |
| 2000/1/CE | 30 iunie 2000 | — |
| 2006/26/CE | 31 decembrie 2006 (1) | — |
| 2006/96/CE | 1 ianuarie 2007 | — |

Directiva

Data limită de transpunere

Data de aplicare

89/173/CEE

31 decembrie 1989

—

97/54/CE

22 septembrie 1998

23 septembrie 1998

2000/1/CE

30 iunie 2000

—

2006/26/CE

31 decembrie 2006 (1)

—

2006/96/CE

1 ianuarie 2007

—

---

(1)  În conformitate cu articolul 5 din Directiva 2006/26/CE:

| „(1) | Cu efect de la 1 ianuarie 2007, în ceea ce priveşte vehiculele care îndeplinesc cerinţele prevăzute de Directivele 74/151/CEE, 78/933/CEE, 77/311/CEE şi, respectiv, 89/173/CEE, astfel cum sunt modificate prin prezenta directivă, statele membre nu pot, din motive legate de obiectul directivei în cauză:






  (a) | să refuze acordarea omologării CE de tip sau a omologării naţionale; |
| --- | --- | --- |

„(1)

Cu efect de la 1 ianuarie 2007, în ceea ce priveşte vehiculele care îndeplinesc cerinţele prevăzute de Directivele 74/151/CEE, 78/933/CEE, 77/311/CEE şi, respectiv, 89/173/CEE, astfel cum sunt modificate prin prezenta directivă, statele membre nu pot, din motive legate de obiectul directivei în cauză:

(a)

să refuze acordarea omologării CE de tip sau a omologării naţionale;

| (b) | să interzică înregistrarea, vânzarea sau intrarea în circulaţie a unui astfel de vehicul. |
| --- | --- |

(b)

să interzică înregistrarea, vânzarea sau intrarea în circulaţie a unui astfel de vehicul.

| (2) | Cu efect de la 1 iulie 2007, în ceea ce priveşte vehiculele care nu îndeplinesc cerinţele prevăzute de Directivele 74/151/CEE, 78/933/CEE, 77/311/CEE şi, respectiv, 89/173/CEE, astfel cum sunt modificate prin prezenta directivă, şi, din motive legate de obiectul directivei în cauză, statele membre:






  (a) | nu mai acordă omologarea CE de tip; |
| --- | --- | --- |

(2)

Cu efect de la 1 iulie 2007, în ceea ce priveşte vehiculele care nu îndeplinesc cerinţele prevăzute de Directivele 74/151/CEE, 78/933/CEE, 77/311/CEE şi, respectiv, 89/173/CEE, astfel cum sunt modificate prin prezenta directivă, şi, din motive legate de obiectul directivei în cauză, statele membre:

(a)

nu mai acordă omologarea CE de tip;

| (b) | pot refuza acordarea omologării naţionale. |
| --- | --- |

(b)

pot refuza acordarea omologării naţionale.

| (3) | Cu efect de la 1 iulie 2009, în ceea ce priveşte vehiculele care nu îndeplinesc cerinţele prevăzute de Directivele 74/151/CEE, 78/933/CEE, 77/311/CEE şi, respectiv, 89/173/CEE, astfel cum sunt modificate prin prezenta directivă, şi, din motive legate de obiectul directivei în cauză, statele membre:






  (a) | consideră că certificatele de conformitate care însoţesc vehiculele noi în conformitate cu dispoziţiile Directivei 2003/37/CE nu mai sunt valabile în sensul articolului 7 alineatul (1); |
| --- | --- | --- |

(3)

Cu efect de la 1 iulie 2009, în ceea ce priveşte vehiculele care nu îndeplinesc cerinţele prevăzute de Directivele 74/151/CEE, 78/933/CEE, 77/311/CEE şi, respectiv, 89/173/CEE, astfel cum sunt modificate prin prezenta directivă, şi, din motive legate de obiectul directivei în cauză, statele membre:

(a)

consideră că certificatele de conformitate care însoţesc vehiculele noi în conformitate cu dispoziţiile Directivei 2003/37/CE nu mai sunt valabile în sensul articolului 7 alineatul (1);

| (b) | pot refuza înregistrarea, vânzarea sau intrarea în circulaţie a unui astfel de vehicul nou.” |
| --- | --- |

(b)

pot refuza înregistrarea, vânzarea sau intrarea în circulaţie a unui astfel de vehicul nou.”

ANEXA VIII

TABEL DE CORESPONDENŢĂ

| Directiva 89/173/CEE | Directiva 2006/26/CE | Prezenta directivă |
| --- | --- | --- |
| Articolul 1 | | Articolul 1 |
| Articolul 2 alineatul (1) formula introductivă | Articolul 5 alineatul (1) formula introductivă | Articolul 2 alineatul (1) formula introductivă |
| Articolul 2 alineatul (1) prima – a şasea liniuţă | | — |
| Articolul 2 alineatul (1) formula finală | | — |
| | Articolul 5 alineatul (1) literele (a) şi (b) | Articolul 2 alineatul (1) literele (a) şi (b) |
| Articolul 2 alineatul (2) | | Articolul 2 alineatul (1) al doilea paragraf |
| — | Articolul 5 alineatul (2) | Articolul 2 alineatul (2) |
| — | Articolul 5 alineatul (3) | Articolul 2 alineatul (3) |
| Articolele 3 şi 4 | | Articolele 3 şi 4 |
| Articolul 5 alineatul (1) | | Articolul 5 primul paragraf |
| Articolul 5 alineatul (2) | | Articolul 5 al doilea şi al treilea paragraf |
| Articolele 6-9 | | Articolele 6-9 |
| Articolul 10 alineatul (1) | | — |
| Articolul 10 alineatul (2) | | Articolul 10 |
| — | | Articolele 11şi 12 |
| Articolul 11 | | Articolul 13 |
| Anexele I – VI | | Anexele I – VI |
| — | | Anexa VII |
| — | | Anexa VIII |

Directiva 89/173/CEE

Directiva 2006/26/CE

Prezenta directivă

Articolul 1

Articolul 1

Articolul 2 alineatul (1) formula introductivă

Articolul 5 alineatul (1) formula introductivă

Articolul 2 alineatul (1) formula introductivă

Articolul 2 alineatul (1) prima – a şasea liniuţă

—

Articolul 2 alineatul (1) formula finală

—

Articolul 5 alineatul (1) literele (a) şi (b)

Articolul 2 alineatul (1) literele (a) şi (b)

Articolul 2 alineatul (2)

Articolul 2 alineatul (1) al doilea paragraf

—

Articolul 5 alineatul (2)

Articolul 2 alineatul (2)

—

Articolul 5 alineatul (3)

Articolul 2 alineatul (3)

Articolele 3 şi 4

Articolele 3 şi 4

Articolul 5 alineatul (1)

Articolul 5 primul paragraf

Articolul 5 alineatul (2)

Articolul 5 al doilea şi al treilea paragraf

Articolele 6-9

Articolele 6-9

Articolul 10 alineatul (1)

—

Articolul 10 alineatul (2)

Articolul 10

—

Articolele 11şi 12

Articolul 11

Articolul 13

Anexele I – VI

Anexele I – VI

—

Anexa VII

—

Anexa VIII

---