# Den Europæiske Unions C 18/2011

| | ISSN 1725-2393
  doi:10.3000/17252393.C_2011.018.dan |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 18 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 54. årgang19. januar 2011 |

ISSN 1725-2393

doi:10.3000/17252393.C_2011.018.dan

Den Europæiske Unions

Tidende

C 18

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

54. årgang19. januar 2011

---

| Informationsnummer | Indhold | Side |
| --- | --- | --- |
| | I   Beslutninger og resolutioner, henstillinger og udtalelser |
| | UDTALELSER |
| | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg |
| | 462. plenarmøde den 28. og 29. april 2010 |
| 2011/C 018/01 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om styrkelse af den europæiske landbrugsfødevaremodel (sonderende udtalelse) | 1 |
| 2011/C 018/02 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Fællesskabets landbrugsmodel: produktkvalitet og forbrugeroplysning som konkurrenceparametre (sonderende udtalelse) | 5 |
| 2011/C 018/03 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om civilsamfundets rolle i forbindelserne mellem EU og Montenegro (sonderende udtalelse) | 11 |
| 2011/C 018/04 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Uddannelse med henblik på inklusion: et instrument i kampen mod fattigdom og social udstødelse (sonderende udtalelse) | 18 |
| 2011/C 018/05 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forbrugeres og familiers adgang til lån og kredit — eksempler på misbrug (initiativudtalelse) | 24 |
| 2011/C 018/06 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om en europæisk fondsvedtægt (initiativudtalelse) | 30 |
| 2011/C 018/07 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om den europæiske skibsværftsindustris håndtering af den nuværende krise | 35 |
| 2011/C 018/08 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om nye tendenser inden for selvstændigt arbejde, særligt for så vidt angår økonomisk afhængigt selvstændigt arbejde (initiativudtalelse) | 44 |

Informationsnummer

Indhold

Side

I   Beslutninger og resolutioner, henstillinger og udtalelser

UDTALELSER

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

462. plenarmøde den 28. og 29. april 2010

2011/C 018/01

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om styrkelse af den europæiske landbrugsfødevaremodel (sonderende udtalelse)

1

2011/C 018/02

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Fællesskabets landbrugsmodel: produktkvalitet og forbrugeroplysning som konkurrenceparametre (sonderende udtalelse)

5

2011/C 018/03

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om civilsamfundets rolle i forbindelserne mellem EU og Montenegro (sonderende udtalelse)

11

2011/C 018/04

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Uddannelse med henblik på inklusion: et instrument i kampen mod fattigdom og social udstødelse (sonderende udtalelse)

18

2011/C 018/05

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forbrugeres og familiers adgang til lån og kredit — eksempler på misbrug (initiativudtalelse)

24

2011/C 018/06

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om en europæisk fondsvedtægt (initiativudtalelse)

30

2011/C 018/07

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om den europæiske skibsværftsindustris håndtering af den nuværende krise

35

2011/C 018/08

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om nye tendenser inden for selvstændigt arbejde, særligt for så vidt angår økonomisk afhængigt selvstændigt arbejde (initiativudtalelse)

44

| | III   Forberedende retsakter |
| --- | --- |
| | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg |
| | 462. plenarmøde den 28. og 29. april 2010 |
| 2011/C 018/09 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Grønbog — Reform af den fælles fiskeripolitik — KOM(2009) 163 endelig | 53 |
| 2011/C 018/10 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: En bæredygtig fremtid for akvakultursektoren — Ny fremdrift til strategien for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur — KOM(2009) 162 endelig | 59 |
| 2011/C 018/11 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om BNP og mere — måling af fremskridt i en verden i forandring — KOM(2009) 433 endelig | 64 |
| 2011/C 018/12 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet — Partnerskab EU-Afrika — Afrikas og Europas forbindelser: Mod en styrkelse af samarbejdet på transportområdet — KOM(2009) 301 endelig | 69 |
| 2011/C 018/13 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Solidaritet på sundhedsområdet: Begrænsning af uligheder på sundhedsområdet i EU — KOM(2009) 567 endelig | 74 |
| 2011/C 018/14 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som berettigede til international beskyttelse, deres status og indholdet af en sådan beskyttelse — KOM(2009) 551 endelig/2 — 2009/0164 (COD) | 80 |
| 2011/C 018/15 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse — KOM(2009) 554 endelig — 2009/0165 (COD) | 85 |
| 2011/C 018/16 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2004/39/EF og 2009/.../EF — KOM(2009) 207 endelig — 2009/0064 (COD) | 90 |
| 2011/C 018/17 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om 25. årsberetning fra Kommissionen om kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten (2007) — KOM(2008) 777 endelig | 95 |
| 2011/C 018/18 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om håndhævelse af forbrugerlovgivningen — KOM(2009) 330 endelig | 100 |
| 2011/C 018/19 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg: Bedre håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder i det indre marked — KOM(2009) 467 endelig | 105 |
| 2011/C 018/20 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om Fællesskabets deltagelse i et fælles forsknings- og udviklingsprogram for Østersøen (BONUS-169), der iværksættes af flere medlemsstater — KOM(2009) 610 endelig — 2009/0169 (COD) | 109 |
| 2011/C 018/21 | Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om finansielle bidrag fra Den Europæiske Union til Den Internationale Fond for Irland (2007-2010) — KOM(2010) 12 — 2010/0004 (COD) | 114 |

III   Forberedende retsakter

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

462. plenarmøde den 28. og 29. april 2010

2011/C 018/09

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Grønbog — Reform af den fælles fiskeripolitik — KOM(2009) 163 endelig

KOM(2009) 163 endelig

53

2011/C 018/10

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: En bæredygtig fremtid for akvakultursektoren — Ny fremdrift til strategien for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur — KOM(2009) 162 endelig

KOM(2009) 162 endelig

59

2011/C 018/11

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om BNP og mere — måling af fremskridt i en verden i forandring — KOM(2009) 433 endelig

KOM(2009) 433 endelig

64

2011/C 018/12

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet — Partnerskab EU-Afrika — Afrikas og Europas forbindelser: Mod en styrkelse af samarbejdet på transportområdet — KOM(2009) 301 endelig

KOM(2009) 301 endelig

69

2011/C 018/13

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Solidaritet på sundhedsområdet: Begrænsning af uligheder på sundhedsområdet i EU — KOM(2009) 567 endelig

KOM(2009) 567 endelig

74

2011/C 018/14

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som berettigede til international beskyttelse, deres status og indholdet af en sådan beskyttelse — KOM(2009) 551 endelig/2 — 2009/0164 (COD)

KOM(2009) 551 endelig/2 — 2009/0164 (COD)

80

2011/C 018/15

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse — KOM(2009) 554 endelig — 2009/0165 (COD)

KOM(2009) 554 endelig — 2009/0165 (COD)

85

2011/C 018/16

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2004/39/EF og 2009/.../EF — KOM(2009) 207 endelig — 2009/0064 (COD)

KOM(2009) 207 endelig — 2009/0064 (COD)

90

2011/C 018/17

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om 25. årsberetning fra Kommissionen om kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten (2007) — KOM(2008) 777 endelig

KOM(2008) 777 endelig

95

2011/C 018/18

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om håndhævelse af forbrugerlovgivningen — KOM(2009) 330 endelig

KOM(2009) 330 endelig

100

2011/C 018/19

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg: Bedre håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder i det indre marked — KOM(2009) 467 endelig

KOM(2009) 467 endelig

105

2011/C 018/20

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om Fællesskabets deltagelse i et fælles forsknings- og udviklingsprogram for Østersøen (BONUS-169), der iværksættes af flere medlemsstater — KOM(2009) 610 endelig — 2009/0169 (COD)

KOM(2009) 610 endelig — 2009/0169 (COD)

109

2011/C 018/21

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om finansielle bidrag fra Den Europæiske Union til Den Internationale Fond for Irland (2007-2010) — KOM(2010) 12 — 2010/0004 (COD)

KOM(2010) 12 — 2010/0004 (COD)

114

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

I Beslutninger og resolutioner, henstillinger og udtalelser

UDTALELSER

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

462. plenarmøde den 28. og 29. april 2010

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/1 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/1

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om styrkelse af den europæiske landbrugsfødevaremodel (sonderende udtalelse)

2011/C 18/01

Ordfører: José María ESPUNY MOYANO

Medordfører: Carlos TRÍAS PINTO

Ved brev af 23. juli 2009 og under henvisning til EF-traktatens artikel 262 anmodede det spanske rådsformandskab Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om at udarbejde en udtalelse om:

Styrkelse af den europæiske landbrugsfødevaremodel (sonderende udtalelse).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø. Sektionen vedtog sin udtalelse den 25. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 28. april 2010, følgende udtalelse med 124 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod:

1.   Den europæiske landbrugsfødevaremodel i dag

1.1   Den fælles landbrugspolitik er ikke blot den første fælleseuropæiske politik i egentlig forstand – som kulminerede med den nylige udvidelse af beføjelserne som følge af Lissabontraktaten – men er en landbrugsfødevaremodel i sig selv. EU må derfor have en stor strategisk interesse i at spille en aktiv og indflydelsesrig rolle på den internationale scene.

1.2   Den fælles landbrugspolitik har siden begyndelsen og sideløbende med rækken af traktatændringer fastholdt de samme mål, men har ikke desto mindre gennem de sidste 50 år tilpasset sig de nye behov, der er opstået som følge af forskellige begivenheder. Det gælder reformen af forvaltningsinstrumenter og -systemer, budgetter, samfundskrav og åbning af markederne for tredjelande. I dag råder vi derfor over en bæredygtig landbrugsfødevaremodel, som i stadig højere grad er baseret på en kombination af økonomiske, miljømæssige og sociale hensyn.

1.3   Den europæiske landbrugsfødevaremodel har i denne proces opfyldt sine vigtigste mål på fornuftig vis. Således har modellen sikret befolkningen en forsyning af sunde og sikre fødevarer, opbygget et økonomisk landbrugs- og fødevaresystem, der er førende i verden, og haft en varieret produktion af høj kvalitet, som værdsættes af forbrugerne.

2.   Stærke og svage sider

2.1   Selv om den overordnede vurdering dermed er positiv, står det ikke desto mindre klart, at det er nødvendigt at overveje nogle fremskridt og forbedringer af modellen, herunder:

| — | Behovet for fælles instrumenter der kan tackle de større eller mindre prisændringer, som kan forventes de kommende år, således at man undgår episoder som dem i 2007 og 2008 |
| --- | --- |

—

Behovet for fælles instrumenter der kan tackle de større eller mindre prisændringer, som kan forventes de kommende år, således at man undgår episoder som dem i 2007 og 2008

| — | Forbedring af de særlige kvalitetsordninger for fødevarer – beskyttet oprindelsesbetegnelse, beskyttet geografisk betegnelse, garanteret traditionel specialitet – gennem forenkling og strømlining af betingelserne for at opnå disse betegnelser, højnelse af de tekniske krav og styrkelse af modellen samt øget beskyttelse af ordningerne på de eksterne markeder |
| --- | --- |

—

Forbedring af de særlige kvalitetsordninger for fødevarer – beskyttet oprindelsesbetegnelse, beskyttet geografisk betegnelse, garanteret traditionel specialitet – gennem forenkling og strømlining af betingelserne for at opnå disse betegnelser, højnelse af de tekniske krav og styrkelse af modellen samt øget beskyttelse af ordningerne på de eksterne markeder

| — | Styrkelse af en egentlig politik for markedsføring af landbrugsfødevarer fra EU, som giver europæisk merværdi til vores produkters rigdom og mangfoldighed, og som frem for alt koordinerer markedsføringen af produktværdierne med produkternes kommercielle udvikling |
| --- | --- |

—

Styrkelse af en egentlig politik for markedsføring af landbrugsfødevarer fra EU, som giver europæisk merværdi til vores produkters rigdom og mangfoldighed, og som frem for alt koordinerer markedsføringen af produktværdierne med produkternes kommercielle udvikling

| — | Fokus på en strategisk vision af fødevarekæden – produktion, forarbejdning og handel – gennem fremme af systemets gennemsigtighed og iværksættelse af foranstaltninger, som hindrer misbrug af en dominerende stilling og illoyal adfærd, som påvirker den måde, systemet fungerer på |
| --- | --- |

—

Fokus på en strategisk vision af fødevarekæden – produktion, forarbejdning og handel – gennem fremme af systemets gennemsigtighed og iværksættelse af foranstaltninger, som hindrer misbrug af en dominerende stilling og illoyal adfærd, som påvirker den måde, systemet fungerer på

| — | Forbedring af oplysningerne til forbrugerne gennem en fælles mærkningsordning og udformning af et system, som udnytter de nye informationsteknologiers muligheder optimalt, således at forbrugerne kan foretage et så oplyst valg som muligt. |
| --- | --- |

—

Forbedring af oplysningerne til forbrugerne gennem en fælles mærkningsordning og udformning af et system, som udnytter de nye informationsteknologiers muligheder optimalt, således at forbrugerne kan foretage et så oplyst valg som muligt.

3.   De umiddelbare udfordringer

3.1   EU er på vej ind i en ny fase med sine moderniserede institutioner og en ny traktat. Vi er nødt til at tackle en række nye udfordringer og foretage gennemgribende ændringer, som gør det muligt for EU at fastholde sin lederposition og frem for alt finde en vej ud af den aktuelle økonomiske og finansielle krise.

3.2   I den sammenhæng har det europæiske landbrugsfødevaresystem sine egne behov, som bør danne ramme om de aktuelle overvejelser om en ny fælles landbrugspolitik, der skal iværksættes i 2013. Nogle af disse overvejelser har dannet baggrund for denne udtalelse og er også blevet nævnt i andre af EØSU's udtalelser (1).

3.3   I denne udtalelse ønsker EØSU at tage mere nuanceret stilling til den europæiske fødevaremodels levedygtighed og vise, hvor vigtig den er. Da det er den eneste model, som er gyldig på længere sigt, bør vi sikre, at den anvendes ensartet på hele EU's marked, og undgå, at den kun accepteres af de europæiske aktører, da det er tydeligt, at vi kun på den måde kan sikre dens beståen.

4.   Mod en sikker, afbalanceret og retfærdig model

4.1   Den europæiske landbrugsfødevaremodel indgår i en bæredygtig sammenhæng, som tager højde for dens tre aspekter: det økonomiske, det miljømæssige og det sociale aspekt.

4.2   I de senere år, og navnlig i forbindelse med den seneste reform af den fælles landbrugspolitik, er der således blevet indføjet vidtrækkende lovbestemmelser på relevante områder såsom:

| — | Styrkelse af fødevaresikkerheden og sporbarheden |
| --- | --- |

—

Styrkelse af fødevaresikkerheden og sporbarheden

| — | Planlægning af økologisk produktion, integreret produktion, en mere respektfuld miljøpraksis og beskyttelse af miljøet generelt |
| --- | --- |

—

Planlægning af økologisk produktion, integreret produktion, en mere respektfuld miljøpraksis og beskyttelse af miljøet generelt

| — | Anvendelse af forskellige bestemmelser med hensyn til dyrevelfærd på alle produktionsområder |
| --- | --- |

—

Anvendelse af forskellige bestemmelser med hensyn til dyrevelfærd på alle produktionsområder

| — | Øget anvendelse af de sociale bestemmelser og bedre beskyttelse af arbejderne. |
| --- | --- |

—

Øget anvendelse af de sociale bestemmelser og bedre beskyttelse af arbejderne.

4.3   Efter EØSU's mening er denne model grundlæggende for den fælles landbrugspolitiks fortsatte beståen i fremtiden, og den er nøglen til fortsat at kunne konkurrere i en stadig mere globaliseret verden. Disse værdier, omsat til lovgivning, og en indsats for at styrke forskningen og produktionen inden for landbruget vil gøre EU i stand til at tage udfordringen op i en verden, hvor befolkningens behov for fødevarer ifølge FAO vil være fordoblet i 2020.

4.4   Imidlertid har opnåelsen af denne model krævet og vil fortsat kræve en kraftanstrengelse fra EU-aktørernes side, både for så vidt angår landbrugsmæssig produktion og forarbejdning. Det virker derfor ikke logisk, at der i dens praktiske gennemførelse kan konstateres mangler af forskellig art, som kan føre til undergravelse af dens egen eksistens.

4.5   Den første af disse mangler ses inden for fødevaresikkerhed og opfyldelse af de fælles bestemmelser, når det gælder import af fødevarer, foder, dyr og planter. Europa har lært af erfaring, at det er nødvendigt at fastholde et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, både når det gælder forbrugerne, men også for dyr og planter, og dette er blevet omsat i nye standarder, efter at forordning nr. 178/2002, som fastsætter principperne for europæisk fødevarelovgivning, er trådt i kraft. Lovgiverne har imidlertid fokuseret på at fastlægge EU-aktørernes forpligtelser, mens krav til importerede produkter er kommet i anden række.

4.5.1   Ifølge data fra Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet har mere end en tredjedel af de fødevarealarmer, som registreres i det indre marked i dag, deres oprindelse uden for EU. EØSU vil gerne minde om, at EU er forpligtet til at garantere forbrugernes sikkerhed og sundhed samt sikre, at alle de produkter, der markedsføres i EU, lever op til standarderne. Det gælder også importerede produkter.

4.6   Det andet problem, som EU's producenter og erhvervsdrivende støder på, er, at denne manglende ligevægt på EU's marked forringer deres produkters konkurrencedygtighed i forhold til importvarerne.

4.6.1   De krav, vores egen model stiller, medfører en væsentlig forøgelse af produktionsomkostningerne. Det er ikke alle disse krav, der skal opfyldes af importvarerne, som i nogle tilfælde oven i købet nyder godt af reducerede toldsatser (2).

4.6.2   Ifølge rapport 2008-071 LEI fra universitetet i Wageningen vil anvendelsen af de nye krav om dyrevelfærd for læggehøner, fastsat i direktiv 99/74/EF, medføre en omkostningsstigning på mellem 8 og 10 % for den gennemsnitlige EU-producent, som skal konkurrere med produkter importeret fra Brasilien og USA, der ikke blot er tvunget til at opfylde sådanne krav om dyrevelfærd, men som også har produktionssystemer, hvis standarder ligger langt under de europæiske (intensiv produktion, færre restriktioner for brug af medicin, ingen begrænsninger for anvendelse af genetisk modificerede organismer i dyrefoder osv.).

4.6.3   Omkostninger som følge af lovgivning har en lignende virkning. Foderstofbranchen i EU har behov for bestemte råvarer, der importeres, eftersom den europæiske produktion heraf er utilstrækkelig, men EU-lovgivningens strenge begrænsninger med hensyn til genetisk modificerede organismer besværliggør importen af produkter, der er væsentlige for produktionen af dyrefoder, f.eks. korn, soja og proteinholdige frø fra lande som Brasilien og Argentina. Disse begrænsninger berører den europæiske kødforarbejdningsproduktion og -industri direkte, da de betyder, at virksomhedernes omkostninger stiger, hvilket påvirker deres konkurrenceevne både på det europæiske marked, og når det gælder eksport til tredjelande. Her udtaler EØSU sig ikke om, hvorvidt det vil være hensigtsmæssigt at anvende genetisk modificerede organismer.

4.6.4   Dette erkender Kommissionen selv i sin meddelelse fra Generaldirektoratet for Landbrug om anvendelsen af gmo-lovgivningen, hvori det angives, at »nul tolerance«-politikken i sidste ende kan medføre et tab på op imod 200.000 millioner EUR for den europæiske landbrugsfødevaresektor. Desuden kommer det formodede høje forbrugerbeskyttelsesniveau i Europa ikke til udtryk i praksis, eftersom vi fortsat importerer kød, mælk og andre produkter, som er produceret ved hjælp af dyr, der er blevet opdrættet med dyrefoder, som indeholder genetisk modificerede organismer. Derfor vil det være nødvendigt at tilvejebringe vilkår for at udforme et produktionsforløb, der i højere grad imødekommer forbrugernes forventninger.

4.6.5   Problemer i stil med de ovenfor nævnte findes også på andre områder, hvor omkostningerne som følge af lovgivningen er lige så store. Det gælder f.eks. pesticider (maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer og andre miljømæssige begrænsninger), plantesundhed og dyreidentifikation.

4.7   Endelig er der politiske hensyn, som gør den nuværende situation uholdbar. Det virker således ikke logisk, at de europæiske aktører diskrimineres på deres eget hjemmemarked i forhold til tredjelande.

5.   Den nødvendige søgen efter løsninger

5.1   Efter EØSU's mening bør EU finde løsninger, som gør det muligt at forbedre anvendelsen af EU's model i det indre marked under hensyntagen til den frie konkurrence og de internationale regler.

5.2   Løsningen indebærer inddragelse af forskellige områder, og i nogle tilfælde kan det være nødvendigt med en gradvis gennemførelse. Blandt de forskellige mulige foranstaltninger vil EØSU gerne fremhæve følgende:

| — | Forbedret markedsadgang: importkontrollen bør være i stand til at sikre, at dyr og planter – navnlig de som indgår i fødekæden – der kommer ind i EU, gør det på en sikker måde og opfylder de europæiske standarder. Det er desuden vigtigt, at kontrollen sker på grundlag af harmoniserede procedurer, således at alle produkter har de samme sikkerhedsgarantier, uafhængigt af hvor de krydser grænsen til unionen. Det er et spørgsmål om gensidighed for de europæiske aktører. |
| --- | --- |

—

Forbedret markedsadgang: importkontrollen bør være i stand til at sikre, at dyr og planter – navnlig de som indgår i fødekæden – der kommer ind i EU, gør det på en sikker måde og opfylder de europæiske standarder. Det er desuden vigtigt, at kontrollen sker på grundlag af harmoniserede procedurer, således at alle produkter har de samme sikkerhedsgarantier, uafhængigt af hvor de krydser grænsen til unionen. Det er et spørgsmål om gensidighed for de europæiske aktører.

| — | Øget international anerkendelse af den europæiske model: det er nødvendigt, at EU forklarer sin model og fremmer den internationale accept af denne som en model baseret på bæredygtige værdier, der fremmes på globalt niveau af FN-systemet. Organisationer som WTO, FAO og CODEX Alimentarius Mundi, Verdensorganisationen for Dyresundhed (OIE), Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO), UNCTAD og andre bør være en del af denne oplysningsindsats. På samme måde bør man søge at nå det højest mulige harmoniseringsniveau for den internationale lovgivning for på den måde at undgå forskelsbehandling. |
| --- | --- |

—

Øget international anerkendelse af den europæiske model: det er nødvendigt, at EU forklarer sin model og fremmer den internationale accept af denne som en model baseret på bæredygtige værdier, der fremmes på globalt niveau af FN-systemet. Organisationer som WTO, FAO og CODEX Alimentarius Mundi, Verdensorganisationen for Dyresundhed (OIE), Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO), UNCTAD og andre bør være en del af denne oplysningsindsats. På samme måde bør man søge at nå det højest mulige harmoniseringsniveau for den internationale lovgivning for på den måde at undgå forskelsbehandling.

| — | Øget gensidig anerkendelse af systemer til beskyttelse af forbrugernes sundhed og dyrevelfærd i forhold til tredjelande: EU bør indføre særlige kapitler i sine handelsaftaler om gensidig anerkendelse af systemer på sundheds-, plantebeskyttelses- og fødevareområdet, således at der opnås enighed om, hvad der er de rette niveauer for sundhedsbeskyttelse inden for de af WTO opstillede rammer. |
| --- | --- |

—

Øget gensidig anerkendelse af systemer til beskyttelse af forbrugernes sundhed og dyrevelfærd i forhold til tredjelande: EU bør indføre særlige kapitler i sine handelsaftaler om gensidig anerkendelse af systemer på sundheds-, plantebeskyttelses- og fødevareområdet, således at der opnås enighed om, hvad der er de rette niveauer for sundhedsbeskyttelse inden for de af WTO opstillede rammer.

| — | Bedre international teknisk assistance med udbygning af initiativer som »Better Training for Safer Food«, som støtter det tekniske samarbejde med udviklingslande, eksportører eller potentielle eksportører i Europa gennem uddannelse af teknikere, udformning af normer og standarder, udveksling af embedsmænd osv. |
| --- | --- |

—

Bedre international teknisk assistance med udbygning af initiativer som »Better Training for Safer Food«, som støtter det tekniske samarbejde med udviklingslande, eksportører eller potentielle eksportører i Europa gennem uddannelse af teknikere, udformning af normer og standarder, udveksling af embedsmænd osv.

| — | Handelsincitamenter: EU kunne også undersøge muligheden for at forbedre den økonomiske, handelsmæssige eller udviklingssamarbejdsmæssige behandling af de udviklingslande, som harmoniserer deres systemer med EU-modellen. |
| --- | --- |

—

Handelsincitamenter: EU kunne også undersøge muligheden for at forbedre den økonomiske, handelsmæssige eller udviklingssamarbejdsmæssige behandling af de udviklingslande, som harmoniserer deres systemer med EU-modellen.

| — | Bedre lovgivning: EU må ikke ty til protektionistiske foranstaltninger, som begrænser adgangen til dets markeder, men vi kan heller ikke gå med til, at vores model anvendes til skade for vores egne aktører i EU. En lovgivningsmæssig forenkling kunne desuden være en god metode til at reducere unødvendige administrative byrder. |
| --- | --- |

—

Bedre lovgivning: EU må ikke ty til protektionistiske foranstaltninger, som begrænser adgangen til dets markeder, men vi kan heller ikke gå med til, at vores model anvendes til skade for vores egne aktører i EU. En lovgivningsmæssig forenkling kunne desuden være en god metode til at reducere unødvendige administrative byrder.

5.2.1   Vores model er til dels baseret på de »offentlige goder«, som borgerne og forbrugerne anser for nødvendige. De mest relevante af disse er kvalitet med baggrund i oprindelse og produktionsmetoder, dyrebeskyttelse, forebyggelsesprincippet og miljøbeskyttelse.

5.2.2   Europæisk politik bør finde midler til at undgå udflytning af arbejdspladser til andre områder, så det bliver muligt at konkurrere på lige vilkår. Herved ville man fremme anvendelsen af arbejds- og socialretlige bestemmelser (3) vedrørende anstændigt arbejde, som vi kæmper for i det indre marked. Den Europæiske Union bør endvidere gøre en indsats over for de relevante internationale organer (navnlig WTO) for at få de grundlæggende arbejds- og socialretlige bestemmelser til at indgå blandt de ikke-handelsmæssige forhold, da handel kun kan være ægte fri, når den også er retfærdig.

5.2.3   Lovgiverne bør derfor prioritere behovet for at genskabe balancen i den nuværende situation gennem vedtagelse af hensigtsmæssige juridiske foranstaltninger.

5.3   EØSU opfordrer Europa-Parlament, Rådet og Kommissionen til at tage hensyn til denne udtalelse og tilskynder det spanske rådsformandskab til at foreslå foranstaltninger i denne sammenhæng.

Bruxelles, den 28. april 2010.

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  EUT C 77 af 31.3.2009, s. 81.

1

(2)  EØSU minder om, at EU er verdens største importør af landbrugsfødevarer, en position som er blevet skabt på grundlag af toldpræferenceordninger (GSP (generel toldpræferenceordning), GSP+, EBA-initiativet (»Alt undtagen våben«)) til fordel for produkter fra de mindst udviklede lande.

2

(3)  ILO-konventioner 87, 98, 105, 111, 135, 182. ILO-erklæringen om grundlæggende principper og rettigheder på arbejdspladsen; ILO's trepartserklæring om principperne for multinationale selskaber og socialpolitik; ILO's konvention om afskaffelse af tvangsarbejde; ILO's konvention om diskrimination; ILO's dagsorden for anstændigt arbejde; ILO's konvention om børnearbejde; OECD's principper om corporate governance; OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder; FN's millenniumerklæring.

3

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/5 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/5

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Fællesskabets landbrugsmodel: produktkvalitet og forbrugeroplysning som konkurrenceparametre (sonderende udtalelse)

2011/C 18/02

Ordfører: Carlos TRÍAS PINTO

Det spanske formandskab for Den Europæiske Union besluttede den 20. januar 2010 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

EU's landbrugsmodel: produktkvalitet og forbrugeroplysning som konkurrenceparametre (Sonderende udtalelse).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som vedtog sin udtalelse den 25. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 28. april, følgende udtalelse med 116 stemmer for, 1 imod og 5 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner og henstillinger

1.1   EØSU anbefaler at styrke kvalitetspolitikken og forbrugeroplysningen som nøglefaktorer til at fremme den europæiske landbrugsfødevareindustris konkurrenceevne og til at forbedre landbrugsvarers image. Det er derfor afgørende:

| — | at fremme medtænkning af de sociale, miljømæssige, sundhedsmæssige og dyrevelfærdsmæssige aspekter ved landbrugsproduktion og at udnytte de nye redskaber, som er baseret på informations- og kommunikationsteknologierne (IKT), |
| --- | --- |

—

at fremme medtænkning af de sociale, miljømæssige, sundhedsmæssige og dyrevelfærdsmæssige aspekter ved landbrugsproduktion og at udnytte de nye redskaber, som er baseret på informations- og kommunikationsteknologierne (IKT),

| — | at skabe større sammenhæng og kohærens mellem de eksisterende attesteringsredskaber ved hjælp af retningslinjer for klarhed, harmonisering og forenkling, |
| --- | --- |

—

at skabe større sammenhæng og kohærens mellem de eksisterende attesteringsredskaber ved hjælp af retningslinjer for klarhed, harmonisering og forenkling,

| — | at udbygge kommunikationskanalerne mellem producenterne, forarbejdningsindustrien, distributører og forbrugerne og at udarbejde effektive strategier for kommunikation med borgerne. |
| --- | --- |

—

at udbygge kommunikationskanalerne mellem producenterne, forarbejdningsindustrien, distributører og forbrugerne og at udarbejde effektive strategier for kommunikation med borgerne.

1.2   Mere specifikt foreslår EØSU at gennemføre forskellige foranstaltninger:

1.2.1   Redskaber

| — | Indarbejdelse af IKT som kommunikationsredskab. IKT findes i vor dagligdag, men anvendes endnu ikke i købsprocessen. Ved at indarbejde IKT som et informationsredskab i hylderne i forretningerne ville oplysningerne kunne opdateres hele tiden (landbrugsprodukter har en høj omsætningshastighed), forbrugeren ville kunne vælge dem, og de ville være tilgængelige alle steder. |
| --- | --- |

—

Indarbejdelse af IKT som kommunikationsredskab. IKT findes i vor dagligdag, men anvendes endnu ikke i købsprocessen. Ved at indarbejde IKT som et informationsredskab i hylderne i forretningerne ville oplysningerne kunne opdateres hele tiden (landbrugsprodukter har en høj omsætningshastighed), forbrugeren ville kunne vælge dem, og de ville være tilgængelige alle steder.

| — | Sporbarhed som værktøj til at sikre påstandes troværdighed. I produktionskæden optræder en lang række aktører, som er ansvarlige for de forskellige sociale og miljømæssige aspekter, der indgår i den overordnede kvalitet. Sporbarhed vil ikke alene indeholde oplysninger om de involverede aktører, men også om deres behandling af produktet og de dermed forbundne indikatorer. |
| --- | --- |

—

Sporbarhed som værktøj til at sikre påstandes troværdighed. I produktionskæden optræder en lang række aktører, som er ansvarlige for de forskellige sociale og miljømæssige aspekter, der indgår i den overordnede kvalitet. Sporbarhed vil ikke alene indeholde oplysninger om de involverede aktører, men også om deres behandling af produktet og de dermed forbundne indikatorer.

1.2.2   Instrumenter

| — | Indarbejdelse af overordnede kvalitetskrav i eksisterende frivillige ordninger som f.eks. EU's miljømærke med det sigte at udvide deres anvendelsesområde til landbrugsprodukter, eller i eksisterende kvalitetsstandarder som f.eks. beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser. |
| --- | --- |

—

Indarbejdelse af overordnede kvalitetskrav i eksisterende frivillige ordninger som f.eks. EU's miljømærke med det sigte at udvide deres anvendelsesområde til landbrugsprodukter, eller i eksisterende kvalitetsstandarder som f.eks. beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser.

| — | Skabelse af en ny frivillig certificeringsordning for sociale og miljømæssige aspekter, som gør det muligt for forbrugeren hurtigt, let og sikkert at vurdere produktets overordnede kvalitet. |
| --- | --- |

—

Skabelse af en ny frivillig certificeringsordning for sociale og miljømæssige aspekter, som gør det muligt for forbrugeren hurtigt, let og sikkert at vurdere produktets overordnede kvalitet.

1.2.3   Strategier

| — | Fremme af europæisk kvalitet. EØSU foreslår, at man styrker kommunikationskampagnerne vedrørende europæiske landbrugsprodukter ved at fremhæve de høje kvalitetsstandarder, som produkterne opfylder, og deres store mangfoldighed. |
| --- | --- |

—

Fremme af europæisk kvalitet. EØSU foreslår, at man styrker kommunikationskampagnerne vedrørende europæiske landbrugsprodukter ved at fremhæve de høje kvalitetsstandarder, som produkterne opfylder, og deres store mangfoldighed.

| — | Forbedring og anvendelse af foranstaltninger. Administrationen har mulighed for at anvende de redskaber, den har til rådighed, til at fremme landbrugsprodukter, der opfylder visse sociale og miljømæssige krav, gennem: offentlige indkøb, differentieret beskatning, oplysningskampagner og produktionsincitamenter. |
| --- | --- |

—

Forbedring og anvendelse af foranstaltninger. Administrationen har mulighed for at anvende de redskaber, den har til rådighed, til at fremme landbrugsprodukter, der opfylder visse sociale og miljømæssige krav, gennem: offentlige indkøb, differentieret beskatning, oplysningskampagner og produktionsincitamenter.

2.   Indledning

2.1   Dag for dag bliver vort samfund mere og mere opmærksomt på de store sociale og miljømæssige udfordringer, hvilket sker i erkendelse af virkningerne af klimaændringerne, den gradvise udtømning af naturressourcerne og den tiltagende skævhed i velstandsfordelingen.

2.2   Paradoksalt nok afspejles denne stigende bevidsthed sjældent i indkøbsbeslutningerne (såkaldt bevidst, ansvarligt forbrug), hvilket desværre understreger den stigende afstand mellem forbrugerens teoretiske holdning (1) og deres daglige adfærd.

2.3   Vi må imidlertid ikke glemme, at det i tider med stor økonomisk usikkerhed er særdeles vanskeligt at introducere variable størrelser som f.eks. social og miljømæssig indvirkning i produkters traditionelle prisdannelse (2), navnlig når det har indflydelse på den pris, forbrugeren betaler. Vi kommer imidlertid ikke uden om, at den socioøkonomiske krise er faldet sammen miljøkrisen, og at man ikke kan sætte fokus på den ene uden at tage den anden med i betragtning. Med andre ord, som Jacques Delors sagde det, skyldes værdikrisen, at vi lever i en verden, hvor alt kan købes. Vi er derfor nødt til at tage vore værdier op til revision.

2.4   Heldigvis har vi i EU en landbrugsproduktion baseret på høje standarder for sundhed, miljø, sociale forhold og dyrevelfærd, som kunne defineres som en overordnet kvalitetsordning, og som utvivlsomt giver os en merværdi i forhold til resten af verden, men som også indeholder en konkurrencerisiko.

2.5   Mange af de aspekter, der indgår i den overordnede kvalitet, er omfattet af lovgivningen eller indgår i den praksis, der anvendes i EU's landbrugsfødevareproduktion, og er derfor allerede medtænkt i produkter og af producenter. Sådan forholder det sig desværre ikke med mange af de produkter, der importeres fra tredjelande. Denne forskel betyder, at der er en stadig stigende prisforskel mellem landbrugsprodukter fra hhv. EU og tredjelande, som fører til faldende konkurrenceevne for EU.

2.6   Kort sagt bør denne stræben efter kvalitet, som er resultatet af en meget lang tradition og en hård indsats for at opnå høj kvalitet, fra at være en konkurrencerisiko forvandles– sådan som tilfældet er i dag – til en vigtig udviklingsmulighed. For at nå dertil er det nødvendigt at overveje nye strategier, der kan fremme de særlige kvaliteter ved vores produktionsmodel, og som kan få forbrugeren til at vælge europæiske produkter. Der skal i den forbindelse lægges særlig vægt på forbrugeroplysningspolitikker, og der skal anvendes en bred vifte af kanaler. Navnlig skal man udnytte IKT (informations- og kommunikationsteknologi) til at iværksætte en omfattende forbrugeroplysning og -uddannelse (3).

2.7   Samtidig bør man overveje, hvilken såvel teknisk som økonomisk støtte der kræves for fortsat at skabe fremskridt inden for den multifunktionelle landbrugsmodel og samtidig sikre, at det europæiske landbrug bliver ved med at være bæredygtigt, at producenterne opnår fair priser, og at man bevarer faste arbejdspladser af høj kvalitet, hvilket er afgørende for hele modellens overlevelse.

2.8   EØSU understreger derfor, at forbedringen af konkurrenceevnen ved hjælp af politikker om landbrugskvalitet og forbrugeroplysning bør ledsages af foranstaltninger til at genskabe balancen i landbrugsfødevareværdikæden, som for øjeblikket er udsat for omfattende prisforvridninger, fordi visse operatører misbruger deres dominerende stilling (4).

3.   Forbrugere, kvalitet og sociale og miljømæssige aspekter

3.1   EØSU har ved tidligere lejligheder givet udtryk for sit engagement i forbindelse med bæredygtig udvikling som en vej til miljømæssig, økonomisk og social udvikling i EU. Dette engagement kan føre til en styrkelse af EU's nuværende landbrugsproduktionsmodel og en ændring af det gældende kvalitetsbegreb, der primært bygger på produktets iboende, klassiske kvalitetsaspekter som f.eks. smag, udseende, størrelse osv., så det kommer til at omfatte kriterier vedrørende produktionsforholdene, som f.eks. sociale, miljømæssige, sundhedsmæssige, sikkerhedsmæssige og dyrevelfærdsmæssige aspekter. Denne nye størrelse, som er baseret på nye indikatorer for høj kvalitet, skal hedde »overordnet kvalitet«.

3.1.1   EØSU foreslår, at man inddrager følgende kriterier eller indikatorer i bedømmelsen (5) (listen er hverken udtømmende eller begrænsende):

| | Miljøindvirkning:






  — | Vandingsform |
| --- | --- | --- |

Miljøindvirkning:

—

Vandingsform

| — | Energiforbrug i forbindelse med produktet |
| --- | --- |

—

Energiforbrug i forbindelse med produktet

| — | Afstand til fremstillingsstedet |
| --- | --- |

—

Afstand til fremstillingsstedet

| — | Emballagetype |
| --- | --- |

—

Emballagetype

| — | Affaldshåndtering |
| --- | --- |

—

Affaldshåndtering

| | Sociale faktorer:






  — | Overholdelse af oprindelseslandets lovgivning |
| --- | --- | --- |

Sociale faktorer:

—

Overholdelse af oprindelseslandets lovgivning

| — | Forholdet mellem forbrugerprisen og producentprisen. |
| --- | --- |

—

Forholdet mellem forbrugerprisen og producentprisen.

| — | Type ansættelseskontrakt (fast/midlertidig) |
| --- | --- |

—

Type ansættelseskontrakt (fast/midlertidig)

| — | Ansættelse af personer med handicap |
| --- | --- |

—

Ansættelse af personer med handicap

| — | Ligestilling mellem mænd og kvinder |
| --- | --- |

—

Ligestilling mellem mænd og kvinder

| | Dyrevelfærd:






  — | Opdræts- og staldtype |
| --- | --- | --- |

Dyrevelfærd:

—

Opdræts- og staldtype

| — | Fodertype |
| --- | --- |

—

Fodertype

| — | Transportmåde |
| --- | --- |

—

Transportmåde

| — | Slagtemetode |
| --- | --- |

—

Slagtemetode

3.2   Inden for denne nye ramme for overordnet kvalitet vil de europæiske produkter kunne skille sig ud fra produkter fra de øvrige producentlande, eftersom de allerede lever op til mange af de nævnte krav takket være en lovgivning i EU og de enkelte medlemsstater, som er meget mere restriktiv end i de øvrige producentlande. Problemet er dog, at forbrugerne er uvidende om de fleste af de regulerede aspekter, hvilket bevirker, at de ikke tages med i betragtning i købsbeslutningen, og navnlig ikke hvis forbrugeren nærer tvivl om oplysningernes rigtighed. Det vil derfor være nødvendigt at uddanne og oplyse forbrugerne for at fremme efterspørgslen efter produkter, der er fremstillet efter bedste praksis.

3.3   Fødevaresikkerhed er ikke nævnt, da det ikke blot er et krav i forbindelse med høj kvalitet, men snarere et uomgængelig led i at sikre de europæiske borgeres ret til sundhed. EØSU gentager sin bestyrtelse over den slaphed, hvormed man fortsat tillader import af fødevarer uden fuld sporbarhed (takket være Kommissionens og medlemsstaternes tvivlsomme fortolkning af fødevarelovgivningen), eller som er behandlet med syntetiske produkter, der er forbudte i EU. Markedsføringen af disse produkter er ensbetydende med, at forbrugerne snydes, og at de europæiske producenter udsættes for unfair konkurrence.

4.   Sporbarhed som redskab til at informere om kvalitet

4.1   Rundt om i verden er man for øjeblikket på vej med forskellige initiativer (6), som sigter mod at spore et produkt gennem hele dets livscyklus. Der findes allerede både obligatoriske ordninger (som f.eks. for oksekød i EU) og frivillige ordninger (forskellige distributionskæder eller initiativer vedr. CO2-fodaftryk).

4.2   EØSU peger på, at dette redskab, kunne finde en ny – til at begynde med frivillig - anvendelse på kvalitetsområdet, hvis man indarbejder forskellige sociale og miljørelaterede aspekter eller indikatorer forbundet med produktet og dermed gør det lettere for forbrugerne at forstå produktinformationerne. EØSU foreslår derfor, at dette stærke og troværdige redskab sammen med de dertil knyttede certificeringer eller kontroller anvendes således, at forbrugerne kan træffe deres købsbeslutninger på et velinformeret grundlag og have garanti for, at oplysningerne er troværdige og korrekte.

4.3   Det vil være nødvendigt at udarbejde en metode til at formidle oplysningerne om de pågældende indikatorer, som kan spænde lige fra de klassiske oplysninger på etiketten f.eks. en vurderingsskala (energieffektivitetsmærke), et logo (miljømærke, oprindelsesbetegnelse) eller claim (genanvendeligt produkt), til anvendelse af IKT.

5.   Informations- og kommunikationsteknologiens potentiale i forbindelse med oplysning til forbrugerne om kvaliteten af landbrugsvarer

5.1   Hidtil har forbrugernes vigtigste kilde til information om et produkt været etiketten. Selvom etiketten spiller en afgørende rolle for oplysningernes gennemsigtighed, finder stadig flere og flere frivillige eller obligatoriske oplysninger vej til denne begrænsede plads, hvilket risikerer at vanskeliggøre oplysningernes læsbarhed og forståelighed. Dette skyldes ikke alene ophobningen af oplysninger, men i visse tilfælde også deres kompleksitet (et godt eksempel er stemplingen af æg, der bl.a. kan omfatte opdrætsmetode, oprindelsesland og producentnummer).

5.2   Desuden har landbrugsprodukter et vigtigt særligt kendetegn: høj omsætningshastighed på hylderne, hvilket dels skyldes, at produkterne er sæsonbetonede, dels at leverandørens udvalg svinger i løbet af året og endda inden for en sæson.

5.3   På den anden side er mange borgere allerede fortrolige med informations- og kommunikationsteknologierne (IKT), som har undergået en betydelig udvikling, både hvad angår deres kapacitet til at overføre og lagre oplysninger (f.eks. QR-koder (7) og det forhold, at de er blevet billigere. Med henblik på forbrugeroplysning bør man i før- og eftersalgsfasen overveje at udnytte såvel det udstyr, forbrugerne allerede har (f.eks. mobiltelefoner), at foretage en målrettet anvendelse af faste installationer på salgsstederne (LCD-berøringsskærme) og at gøre brug af internettet.

5.4   Lande som Italien anvender allerede denne teknologi til at forbedre systemerne for forbrugeroplysning og kvalitetscertificering af produkter:

| — | Landbrugsmarkederne, »Campagna amica«, viser, at der i prisspændet fra producent- til forbrugerleddet er rigeligt spillerum til at sikre fornuftige priser til familierne og samtidig opretholde landmændenes indtægt. |
| --- | --- |

—

Landbrugsmarkederne, »Campagna amica«, viser, at der i prisspændet fra producent- til forbrugerleddet er rigeligt spillerum til at sikre fornuftige priser til familierne og samtidig opretholde landmændenes indtægt.

| — | »Tac salva mozzarella« er den første analyseordning, der gør det muligt at vide, om en mozzarella rent faktisk er lavet af frisk mælk, eller om der er anvendt ældre, frossen eller afkølet osteløbe. Den nye teknologi er et konkret redskab til at beskytte landbrugerne og forbrugerne mod fødevareforfalskning. |
| --- | --- |

—

»Tac salva mozzarella« er den første analyseordning, der gør det muligt at vide, om en mozzarella rent faktisk er lavet af frisk mælk, eller om der er anvendt ældre, frossen eller afkølet osteløbe. Den nye teknologi er et konkret redskab til at beskytte landbrugerne og forbrugerne mod fødevareforfalskning.

5.5   På denne baggrund foreslår EØSU, at man ser på IKT's potentiale i forbindelse med forbedring af forbrugeroplysningerne. Her tænkes navnlig på de applikationer, der kan bruges i købssituationen, eftersom forbrugeren oftest træffer sit valg om køb i butikken.

6.   Mærkning og de nye indikatorer for særlig høj kvalitet

6.1   Udvidelse af EU's miljømærke (europæisk blomst) til fødevareprodukter

6.1.1   EU's miljømærke er et markant symbol for miljøkvalitet. Udgangspunktet for opstilling af, hvilke miljøkrav et produkt eller en tjenesteydelse med EU's miljømærke skal opfylde, er livscyklusanalysen. Målet er dermed at sikre, at produktet opfylder visse krav gennem hele sin levetid.

6.1.2   Når Kommissionen har gennemført sin bebudede studie (8) (inden den 31. december 2011), vil EØSU udtale sig herom og i den sammenhæng tage højde for to afgørende aspekter:

| — | Tilføjelse af et nyt mærke på de allerede tætskrevne etiketter på fødevarer. |
| --- | --- |

—

Tilføjelse af et nyt mærke på de allerede tætskrevne etiketter på fødevarer.

| — | Mulig forveksling med mærkningen af økologiske produkter (Rådets forordning nr. 834/2007 af 28. juni 2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter). |
| --- | --- |

—

Mulig forveksling med mærkningen af økologiske produkter (Rådets forordning nr. 834/2007 af 28. juni 2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter).

6.1.3   Som noget positivt kan nævnes, at forbrugeren muligvis kender mærket, fordi det findes på andre produkter, og at der findes mere omfattende krav end dem, der stilles til økologisk produktion.

6.1.4   EØSU foreslår Kommissionen, at den i tilknytning til sin bebudede studie undersøger muligheden for i form af et pilotprojekt for hele ordningen at medtage socioøkonomiske kriterier (som f.eks. dyrevelfærd, lige muligheder osv.) i forbindelse med fødevarer - uden dog at overskride den ramme, der er fastlagt med forordning (EF) nr. 1980/2000 om miljømærket.

6.2   Medtagelse af miljømæssige og sociale kriterier i de forskellige eksisterende kvalitetsstandarder

6.2.1   Som bekendt og som flere gange påpeget af EØSU findes der mange kvalitetsordninger for landbrugsvarer i EU og mange private mærker og certificeringer, som bl.a. tjener følgende fælles formål:

| — | At garantere produkternes sikkerhed og kvalitet over for den endelige forbruger. |
| --- | --- |

—

At garantere produkternes sikkerhed og kvalitet over for den endelige forbruger.

| — | At bibringe produkterne en merværdi med henblik på at øge konkurrenceevnen for de forskellige markedsoperatører (producenter, forarbejdningsvirksomheder og distributører). |
| --- | --- |

—

At bibringe produkterne en merværdi med henblik på at øge konkurrenceevnen for de forskellige markedsoperatører (producenter, forarbejdningsvirksomheder og distributører).

6.2.2   Fordi der i dag findes så mange forskellige såvel offentlige som private referenceværdier på de områder, hvor EU er aktivt, udvandes mange af de nævnte målsætninger i høj grad og risikerer endog at have den modsatte effekt af, hvad der oprindeligt var meningen, hvilket fører til:

| — | Forvirring blandt forbrugerne pga. manglende kendskab til de forskellige ordninger. |
| --- | --- |

—

Forvirring blandt forbrugerne pga. manglende kendskab til de forskellige ordninger.

| — | Manglende tillid blandt forbrugerne til mærker og certificeringer. |
| --- | --- |

—

Manglende tillid blandt forbrugerne til mærker og certificeringer.

| — | Konfliktsituationer mellem de producenter, der deltager i certificerings- eller mærkningsordninger, og dem, der ikke gør. Det kan endda føre til konflikter mellem producenter, der deltager i forskellige certificerings- eller mærkningsordninger. |
| --- | --- |

—

Konfliktsituationer mellem de producenter, der deltager i certificerings- eller mærkningsordninger, og dem, der ikke gør. Det kan endda føre til konflikter mellem producenter, der deltager i forskellige certificerings- eller mærkningsordninger.

| — | Manglende beskyttelse af lokale, certificerede produkter (på EU-plan) over for tredjelande. |
| --- | --- |

—

Manglende beskyttelse af lokale, certificerede produkter (på EU-plan) over for tredjelande.

6.2.3   Det ville på denne baggrund være nyttigt, hvis EU iværksatte tiltag, som kunne forenkle og mindske antallet af kvalitetsordninger for EU's landbrugsprodukter.

6.2.4   EØSU foreslår Kommissionen, at den i forbindelse med denne harmonisering af ordninger og krav benytter lejligheden til at fremme indarbejdelsen af miljømæssige og sociale kriterier som minimumskrav i de eksisterende officielle certificeringsordninger (eller ændrer dem): økologisk landbrugsmærke, beskyttede oprindelsesbetegnelser (BOB), beskyttede geografiske betegnelser (BGB), garanterede traditionelle specialiteter (GTS) osv.

6.2.5   Det vil også være nødvendigt at indarbejde disse indikatorer for særlig høj kvalitet i visse markedsføringsregler, navnlig i de regler, hvor de allerede delvist indgår (som f.eks. de eventuelle fakultative forbeholdte udtryk for »bjergprodukter« eller »kulstoffattige produkter« (9).

6.2.6   Hvad angår private certificeringer, bør EU fastsætte nogle minimumskrav, som alle standarder skal opfylde, herunder også miljømæssige og sociale indikatorer. EU bør også fremme harmonisering og samordning af de forskellige typer certificeringer: Som eksempel kan bruges COSMOS-standarden (http://www.cosmos-standard.org), som forskellige europæiske certificeringsorganer har tilsluttet sig for at skabe en fælles reference for certificering af naturlige, økologiske kosmetiske produkter, og som er baseret på enkle regler om forebyggelse og sikkerhed i samtlige produktionsfaser, lige fra udvindingen af råvarerne til det færdige produkt. Denne certificeringsordning vil kunne træde i kraft den 1. april 2010.

6.3   Udarbejdelse af en ny frivillig certificeringsordning for sociale og miljømæssige aspekter

6.3.1   Målet er at fremme en ny certificeringsordning for høj kvalitet, som tager sociale og miljømæssige aspekter med i betragtning, sikrer en mindskelse af landbrugsprodukternes miljøindvirkning gennem hele deres livscyklus, og som samtidig sikrer opfyldelse af sociale krav, som f.eks. ligestilling, rimelig løn og ligevægt i værdikæden.

6.3.2   Denne ordning ville medføre indarbejdelse af nye oplysninger på etiketten, men den ville også fremhæve socialt eller miljømæssigt eksemplariske produkter (eller producenter) i forhold til de øvrige. Udarbejdelsen af sådanne ordninger er for øjeblikket ved at blive undersøgt af forskellige såvel offentlige som private organisationer.

6.3.3   Den nye ordning vil skulle opfylde de krav, der er fastlagt i ISO 1402X-standarderne, som bl.a. kræver, at oplysningerne er præcise, verificerbare, relevante og ikke-vildledende. Under udarbejdelsen vil det være nødvendigt at tage stilling til forskellige vigtige spørgsmål om ordningen, bl.a.:

| — | Skal det være en kvalitativ (logo eller et andet evalueringssystem) eller kvantitativ (liste med indikatorer og modsvarende værdier) model? |
| --- | --- |

—

Skal det være en kvalitativ (logo eller et andet evalueringssystem) eller kvantitativ (liste med indikatorer og modsvarende værdier) model?

| — | Skal producenters egne erklæringer være tilladte, eller skal der være en certificeringsproces? |
| --- | --- |

—

Skal producenters egne erklæringer være tilladte, eller skal der være en certificeringsproces?

| — | Skal indikatorerne være obligatoriske (JA/NEJ), pointbaserede eller en blanding? |
| --- | --- |

—

Skal indikatorerne være obligatoriske (JA/NEJ), pointbaserede eller en blanding?

| — | Hvordan sikrer man, at ordningen er gennemsigtig? |
| --- | --- |

—

Hvordan sikrer man, at ordningen er gennemsigtig?

7.   Fremme af europæiske produkter (Europæisk kvalitet)

7.1   Selvom EØSU allerede har udtalt, at det er imod brugen af mærket, »EU-krav«, (NAT 413 (10), er det nødvendigt at fremhæve europæiske landbrugsprodukters kvaliteter (inklusive miljøaspekterne) for at forbedre deres stilling i forhold til produkter fra tredjelande.

7.2   EØSU opfordrer Kommissionen til med opbakning fra interesseparterne at fremme specifikke kommunikationsredskaber og –instrumenter for landbrugsfødevaresektoren og til at fremhæve de europæiske produkters kvalitet. I denne sammenhæng findes der allerede i andre sektorer – om end med visse forskelle - identifikationselementer, som hjælper forbrugeren til at identificere kvalitetsprodukter, som f.eks. energieffektivitetsmærket (mærkning og klassificering af produkter på baggrund af deres energieffektivitet, som har ført til, at producenterne bevæger sig i retning af mere effektive produkter) eller-mærket (overholdelse af sikkerhedsregler ved salg af et produkt i Europa, som forpligter importvarer fra tredjelande til at overholde EU-lovgivningen).

7.3   Det er ligeledes nødvendigt at gøre mere for at informere om denne (oftest obligatoriske) kvalitet gennem oplysningskampagner, slagord og slogan, der gør reklame for produktets vigtigste kvaliteter. Sådanne kampagner kan være generelle (f.eks. kampagner for økologiske produkter) eller specifikke og omhandle et enkelt produkt eller en produktgruppe.

8.   Integreret produktpolitik

8.1   Allerede i grønbogen fra 7. februar 2001 om integreret produktpolitik tales der om integration af foranstaltninger til fremme af miljørigtige produkter og anvendelse af alle de redskaber, administrationen har adgang til, lige fra indkøb til oplysning og differentieret beskatning. Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om handlingsplanen for bæredygtigt forbrug, bæredygtig produktion og en bæredygtig industripolitik handler også om dette emne, men lægger særlig vægt på industriprodukter og nævner nærmest ikke landbrugsprodukter.

8.2   Man bør bl.a. se nærmere på de muligheder, der er forbundet med offentlige indkøb (for øjeblikket er der udelukkende fokus på emner såsom økologisk eller integreret landbrug og dyrevelfærd), incitamenter til ansvarlig produktion (med støtte til samfunds- og miljøvenlige produkter) og forbrugeroplysning. Det er i den forbindelse særdeles vigtigt at understrege, at det er nødvendigt at medtage indikatorerne for særlig høj kvalitet som benchmark for kvalitetsprodukter. Der er i dag stadigvæk mange forbrugere, der kæder begrebet kvalitet sammen med produktets udseende eller andre produktspecifikke egenskaber. Der er også forbrugere, som går ud fra, at et produkt fra et økologisk landbrug naturligvis også opfylder en høj social og miljømæssig standard, hvilket ikke nødvendigvis altid er tilfældet.

8.3   Kun gennem et samspil mellem disse faktorer, der er bestemmende for udbud og efterspørgsel, vil det være muligt at overvinde dette modsætningsforhold mellem etisk overbevisning og faktisk adfærd hos såvel forbrugerne og producenterne som distributørerne.

8.4   Endelig foreslår EØSU, at der foretages en konsekvensanalyse for at afdække, hvilke styrker og svagheder indførelsen af de foreslåede foranstaltninger vil bibringe Fællesskabets landbrugsmodel.

Bruxelles, den 28. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  Eurobarometers undersøgelse, der blev offentliggjort i juli 2009, viser, at fire ud af fem europæere siger, at de vil tage hensyn til miljøvirkningerne af de produkter, de køber, og flertallet går ind for at indføre foranstaltninger for at forbedre produkters miljøadfærd.

1

(2)  Købsbeslutningen træffes også på grundlag af produktets specifikke egenskaber som f.eks. dets udseende, prestige, ernæringsværdi osv., og på grundlag af forbrugernes egne forhold som f.eks. tid til rådighed, nærhed osv.

2

(3)  I bred forstand, dvs. inklusive potentielle kunder: tiltaget bør også være rettet mod skolebørn, og således også anvende forbrugeruddannelsesredskaberne på dette område.

3

(4)  Kommissionens meddelelse KOM(2009) 591 »En bedre fungerende fødevareforsyningskæde i Europa«.

4

(5)  Disse forslag er givet som eksempler for at vise de forskellige typer indikatorer for de forskellige aspekter af den overordnede kvalitet. Afhængigt af produktets type og forudgående håndtering vil der være behov for at fastsætte specifikke indikatorer.

5

(6)  www.tracefood.org eller www.foodtraceability.eu.

6

(7)  Quick reference-koden er en »stregkode« eller grafisk matrix, der lagrer data, og som via et bærbart udstyr, der er forsynet med kamera eller webkamera, gør det muligt at læse koden og vise de oplysninger, den indeholder.

7

(8)  Som anført i artikel 6 i udkastet forslaget til forslaget om revision af forordningen om Fællesskabets miljømærkeordning (Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 2. april 2009 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om Fællesskabets miljømærkeordning (KOM(2008) 0401 - C6-0279/2008 – 2008/0152 (COD)).

8

(9)  Kommissionens meddelelse KOM(2009) 234 om kvalitetspolitikken for landbrugsprodukter.

9

(10)  EUT C 218 af 11.9.2009.

10

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/11 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/11

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om civilsamfundets rolle i forbindelserne mellem EU og Montenegro (sonderende udtalelse)

2011/C 18/03

Ordfører: Vladimíra DRBALOVÁ

Kommissær Margot Wallström og kommissær Olli Rehn anmodede i brev af 14. juli 2009 om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om

Civilsamfundets rolle i forbindelserne mellem EU og Montenegro.

Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som havde til opgave at forberede udvalgets arbejde i denne forbindelse, vedtog sin udtalelse den 12. april 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling af 28.-29. april 2010 (mødet den 28. april 2010) følgende udtalelse med 101 stemmer for og 6 hverken for eller imod:

1.   Henstillinger, der øger denne udtalelses gyldighed for både Montenegro og EU-institutionerne

Til det montenegrinske parlament:

| 1.1 | Proceduren for udpegning af ngo-repræsentanter til det nationale råd for EU-integration (1) bør fastlægges ved et parlamentsdekret og baseres på klare kriterier for troværdigheden og legitimiteten, hvad angår ngo'er, der har erfaring med EU-anliggender. |
| --- | --- |

1.1

Proceduren for udpegning af ngo-repræsentanter til det nationale råd for EU-integration (1) bør fastlægges ved et parlamentsdekret og baseres på klare kriterier for troværdigheden og legitimiteten, hvad angår ngo'er, der har erfaring med EU-anliggender.

| 1.2 | Loven om volontører, som endnu ikke er vedtaget, bør indeholde ngo-synspunkter. |
| --- | --- |

1.2

Loven om volontører, som endnu ikke er vedtaget, bør indeholde ngo-synspunkter.

Til den montenegrinske regering:

| 1.3 | Regeringen bør intensivere korruptionsbekæmpelsen i overensstemmelse med anbefalingerne i Kommissionens statusrapport. Korruptionen er fortsat fremherskende inden for mange områder og udgør stadig et meget alvorligt problem. |
| --- | --- |

1.3

Regeringen bør intensivere korruptionsbekæmpelsen i overensstemmelse med anbefalingerne i Kommissionens statusrapport. Korruptionen er fortsat fremherskende inden for mange områder og udgør stadig et meget alvorligt problem.

| 1.4 | Gennemførelsen af den vedtagne nationale strategi for samarbejde mellem den montenegrinske regering og ikke-statslige organisationer bør intensiveres. Der bør fastlægges klare mekanismer med henblik på at sikre en ægte ngo-repræsentation i forskellige organer i overensstemmelse med ånden i den eksisterende lovgivning, især i det planlagte råd for samarbejde med ngo'er, hvor ngo-repræsentanterne ikke bør vælges af regeringen, men alene bekræftes på grundlag af udvælgelseskriterier. |
| --- | --- |

1.4

Gennemførelsen af den vedtagne nationale strategi for samarbejde mellem den montenegrinske regering og ikke-statslige organisationer bør intensiveres. Der bør fastlægges klare mekanismer med henblik på at sikre en ægte ngo-repræsentation i forskellige organer i overensstemmelse med ånden i den eksisterende lovgivning, især i det planlagte råd for samarbejde med ngo'er, hvor ngo-repræsentanterne ikke bør vælges af regeringen, men alene bekræftes på grundlag af udvælgelseskriterier.

| 1.5 | Det eksisterende kontor for samarbejde med ngo'er har meget begrænsede menneskelige og tekniske ressourcer til at bistå ngo'erne på fyldestgørende vis og sikre ngo'ernes yderligere udvikling i Montenegro. Planen om at nedsætte et statsligt råd for ngo'er med ægte ngo-repræsentanter bør prioriteres højt. |
| --- | --- |

1.5

Det eksisterende kontor for samarbejde med ngo'er har meget begrænsede menneskelige og tekniske ressourcer til at bistå ngo'erne på fyldestgørende vis og sikre ngo'ernes yderligere udvikling i Montenegro. Planen om at nedsætte et statsligt råd for ngo'er med ægte ngo-repræsentanter bør prioriteres højt.

| 1.6 | Skattereglerne bør klart specificeres for ngo'erne, og ledsagende lovgivning indføres, hvor det er relevant. Ngo'erne bør også inddrages mere effektivt i den offentlige debat om udkast til lovgivning for at bidrage til processen med at tilpasse den montenegrinske lovgivning til EU-standarderne og bedste praksis. Det samme gælder ajourføringerne af den nationale plan for integration og IPA-programmeringen. |
| --- | --- |

1.6

Skattereglerne bør klart specificeres for ngo'erne, og ledsagende lovgivning indføres, hvor det er relevant. Ngo'erne bør også inddrages mere effektivt i den offentlige debat om udkast til lovgivning for at bidrage til processen med at tilpasse den montenegrinske lovgivning til EU-standarderne og bedste praksis. Det samme gælder ajourføringerne af den nationale plan for integration og IPA-programmeringen.

| 1.7 | Registret over ngo'er bør ajourføres og offentliggøres på det kompetente organs websted, således at man får præcise oplysninger om antallet af ngo'er og derved stopper manipulationen på dette område. Alle ngo'er bør offentliggøre deres beskrivende rapporter og regnskaber regelmæssigt for at bidrage til en øget gennemsigtighed i samfundet i almindelighed og styrke deres egen troværdighed. Et passende retsgrundlag bør anvendes, dvs. lovgivning om erhvervsaktiviteter inden for landbrug, fiskeri og andre selvstændige erhverv, og retten til at være medlem af en fagforening bør udvides til at omfatte alle, ikke kun arbejdstagere. |
| --- | --- |

1.7

Registret over ngo'er bør ajourføres og offentliggøres på det kompetente organs websted, således at man får præcise oplysninger om antallet af ngo'er og derved stopper manipulationen på dette område. Alle ngo'er bør offentliggøre deres beskrivende rapporter og regnskaber regelmæssigt for at bidrage til en øget gennemsigtighed i samfundet i almindelighed og styrke deres egen troværdighed. Et passende retsgrundlag bør anvendes, dvs. lovgivning om erhvervsaktiviteter inden for landbrug, fiskeri og andre selvstændige erhverv, og retten til at være medlem af en fagforening bør udvides til at omfatte alle, ikke kun arbejdstagere.

| 1.8 | Lovudkastet om fagforeningers repræsentativitet, som endnu ikke er færdigbehandlet, skal skabe et lovgrundlag, der udstikker gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier for fagforeningsorganisationernes repræsentativitet og fremmer fagforeningspluraliteten i landet. Udførlige kriterier om arbejdstagerorganisationers repræsentativitet bør også nedfældes i loven, som den er defineret for fagforeninger. |
| --- | --- |

1.8

Lovudkastet om fagforeningers repræsentativitet, som endnu ikke er færdigbehandlet, skal skabe et lovgrundlag, der udstikker gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier for fagforeningsorganisationernes repræsentativitet og fremmer fagforeningspluraliteten i landet. Udførlige kriterier om arbejdstagerorganisationers repræsentativitet bør også nedfældes i loven, som den er defineret for fagforeninger.

| 1.9 | Regeringen bør udnytte arbejdsmarkedsudvalgets potentiale og anvende det som et effektivt redskab for høring og informering af arbejdsmarkedets parter med henblik på at afhjælpe alle relevante økonomiske og arbejdsmarkedsmæssige problemer. |
| --- | --- |

1.9

Regeringen bør udnytte arbejdsmarkedsudvalgets potentiale og anvende det som et effektivt redskab for høring og informering af arbejdsmarkedets parter med henblik på at afhjælpe alle relevante økonomiske og arbejdsmarkedsmæssige problemer.

| 1.10 | Regeringen bør give repræsentanter for arbejdsmarkedets parter adgang til det statslige udvalg vedrørende europæisk integration og inddrage dem gradvist i arbejdet på at integrere landet i EU. |
| --- | --- |

1.10

Regeringen bør give repræsentanter for arbejdsmarkedets parter adgang til det statslige udvalg vedrørende europæisk integration og inddrage dem gradvist i arbejdet på at integrere landet i EU.

Til Kommissionen:

| 1.11 | Kommissionen bør anvende nye kriterier i overvågningsprocessen - én for udbygningen af civilsamfundet og én for arbejdsmarkedsdialogen - for at bidrage til at sikre, at civilsamfundet inddrages på bedre vis og mere effektivt i førtiltrædelsesprocessen. |
| --- | --- |

1.11

Kommissionen bør anvende nye kriterier i overvågningsprocessen - én for udbygningen af civilsamfundet og én for arbejdsmarkedsdialogen - for at bidrage til at sikre, at civilsamfundet inddrages på bedre vis og mere effektivt i førtiltrædelsesprocessen.

| 1.12 | Kommissionen bør fortsætte med at støtte civilsamfundspartnerskaber og kapacitetsudvikling og desuden inddrage civilsamfundet i IPA-programmeringen og fremme nedsættelsen af et blandet rådgivende udvalg mellem EU og Montenegro, så snart Montenegro opnår kandidatlandsstatus. |
| --- | --- |

1.12

Kommissionen bør fortsætte med at støtte civilsamfundspartnerskaber og kapacitetsudvikling og desuden inddrage civilsamfundet i IPA-programmeringen og fremme nedsættelsen af et blandet rådgivende udvalg mellem EU og Montenegro, så snart Montenegro opnår kandidatlandsstatus.

EØSU:

| 1.13 | vil fortsætte samarbejdet med det montenegrinske organiserede civilsamfund, bistå i førtiltrædelsesprocessen og tage konkrete skridt hen imod nedsættelsen af et blandet rådgivende udvalg mellem EU og Montenegro. |
| --- | --- |

1.13

vil fortsætte samarbejdet med det montenegrinske organiserede civilsamfund, bistå i førtiltrædelsesprocessen og tage konkrete skridt hen imod nedsættelsen af et blandet rådgivende udvalg mellem EU og Montenegro.

2.   Nøglefakta og –tal om Montenegro

| 2.1 | Opløsningen af Den Jugoslaviske Føderation efter 1989 efterlod Montenegro i en usikker situation. I årene 1991-1992 løsrev Slovenien, Kroatien, Bosnien-Hercegovina og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien sig alle fra Jugoslavien. Den 27. april 1992 sluttede Serbien og Montenegro sig sammen og vedtog i Beograd forfatningen for Den Føderale Republik Jugoslavien. Selv om Montenegro bekræftede sin politiske tilknytning til Serbien, fortsatte en særskilt montenegrinsk identitet med at trives. Den 4. februar 2003 blev forfatningschartret for Statsunionen Serbien og Montenegro vedtaget. |
| --- | --- |

2.1

Opløsningen af Den Jugoslaviske Føderation efter 1989 efterlod Montenegro i en usikker situation. I årene 1991-1992 løsrev Slovenien, Kroatien, Bosnien-Hercegovina og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien sig alle fra Jugoslavien. Den 27. april 1992 sluttede Serbien og Montenegro sig sammen og vedtog i Beograd forfatningen for Den Føderale Republik Jugoslavien. Selv om Montenegro bekræftede sin politiske tilknytning til Serbien, fortsatte en særskilt montenegrinsk identitet med at trives. Den 4. februar 2003 blev forfatningschartret for Statsunionen Serbien og Montenegro vedtaget.

| 2.2 | Republikken Montenegro afholdt den 21. maj 2006 en vellykket folkeafstemning om uafhængighed og kunne den 3. juni erklære sin uafhængighed. |
| --- | --- |

2.2

Republikken Montenegro afholdt den 21. maj 2006 en vellykket folkeafstemning om uafhængighed og kunne den 3. juni erklære sin uafhængighed.

| 2.3 | Det er den mindste stat på Vestbalkan med et areal på 13 812 km2 og en befolkning på 620 145, hvilket også påvirker dens stilling i den bredere regionale geostrategiske og politiske sammenhæng. |
| --- | --- |

2.3

Det er den mindste stat på Vestbalkan med et areal på 13 812 km2 og en befolkning på 620 145, hvilket også påvirker dens stilling i den bredere regionale geostrategiske og politiske sammenhæng.

| 2.4 | Samfundets multietniske sammensætning har altid været betragtet som et af Montenegros hovedaktiver. Flertallet er repræsenteret ved montenegrinere (43,16 %) efterfulgt af serbere (31,99 %), bosniere (7,77 %), albanere (5,03 %), muslimer (2) (3,97 %) og kroater (1,10 %). |
| --- | --- |

2.4

Samfundets multietniske sammensætning har altid været betragtet som et af Montenegros hovedaktiver. Flertallet er repræsenteret ved montenegrinere (43,16 %) efterfulgt af serbere (31,99 %), bosniere (7,77 %), albanere (5,03 %), muslimer (2) (3,97 %) og kroater (1,10 %).

| 2.5 | I 2008 (3) var BNP pr. indbygger er 4 908 euro (43 % af EU's gennemsnit) og ledigheden lå på 16,8 %. Den gennemsnitlige nettoløn var 416 euro (4), men 12,2 % af borgerne levede af under 116 euro om måneden, og 4,7 % levede i ekstrem fattigdom. Detailprisinflationen var 9 % i 2008. I 2009 var den offentlige gæld på 1 071,1 mio. euro eller 34,7 % af BNP (5), mens den indenlandske gæld var på 426 mio. euro (13,8 %) og udlandsgælden på 645,2 mio. euro (20,9 %). Procentdelen af voksne, som kan læse og skrive, var 97,5 %. |
| --- | --- |

2.5

I 2008 (3) var BNP pr. indbygger er 4 908 euro (43 % af EU's gennemsnit) og ledigheden lå på 16,8 %. Den gennemsnitlige nettoløn var 416 euro (4), men 12,2 % af borgerne levede af under 116 euro om måneden, og 4,7 % levede i ekstrem fattigdom. Detailprisinflationen var 9 % i 2008. I 2009 var den offentlige gæld på 1 071,1 mio. euro eller 34,7 % af BNP (5), mens den indenlandske gæld var på 426 mio. euro (13,8 %) og udlandsgælden på 645,2 mio. euro (20,9 %). Procentdelen af voksne, som kan læse og skrive, var 97,5 %.

3.   Forbindelserne mellem EU og Montenegro

| 3.1 | De hovedudfordringer, som Montenegro står over for i dag, er stats- og institutionsopbygning, opfyldelse af standarder og kriterier fastsat af EU og følgelig indførelsen af et funktionsdygtigt retssamfund med fuld inddragelse af alle samfundsgrupper. Disse udfordringer indgår i samme proces, idet de øver en kraftig indflydelse på hinanden, og de skal derfor læses i lyset af dette samspil. |
| --- | --- |

3.1

De hovedudfordringer, som Montenegro står over for i dag, er stats- og institutionsopbygning, opfyldelse af standarder og kriterier fastsat af EU og følgelig indførelsen af et funktionsdygtigt retssamfund med fuld inddragelse af alle samfundsgrupper. Disse udfordringer indgår i samme proces, idet de øver en kraftig indflydelse på hinanden, og de skal derfor læses i lyset af dette samspil.

| 3.2 | Forbindelserne mellem EU og Montenegro er baseret på stabiliserings- og associeringsaftalen (SAA) mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater og Montenegro samt interimsaftalen om handel og handelsanliggender undertegnet i oktober 2007. Montenegro gør fremskridt med hensyn til at gennemføre det europæiske partnerskab. |
| --- | --- |

3.2

Forbindelserne mellem EU og Montenegro er baseret på stabiliserings- og associeringsaftalen (SAA) mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater og Montenegro samt interimsaftalen om handel og handelsanliggender undertegnet i oktober 2007. Montenegro gør fremskridt med hensyn til at gennemføre det europæiske partnerskab.

| 3.3 | Montenegro har siden 2007 modtaget økonomisk førtiltrædelsesbistand under instrumentet til førtiltrædelsesbistand (IPA), der administreres af den nye EU-delegation i Podgorica. Montenegro har for IPA-komponenterne I og II modtaget: i 2007 - 31,4 mio. euro, i 2008 - 32,6 mio. euro og i 2009 - 33,3 mio. euro. |
| --- | --- |

3.3

Montenegro har siden 2007 modtaget økonomisk førtiltrædelsesbistand under instrumentet til førtiltrædelsesbistand (IPA), der administreres af den nye EU-delegation i Podgorica. Montenegro har for IPA-komponenterne I og II modtaget: i 2007 - 31,4 mio. euro, i 2008 - 32,6 mio. euro og i 2009 - 33,3 mio. euro.

| 3.4 | Regionalt samarbejde og gode naboskabsforbindelser udgør en væsentlig del af processen hen imod optagelse i EU. Montenegro deltager i arbejdet omkring regionale initiativer, herunder arbejdet med den sydøsteuropæiske samarbejdsproces (SEECP), som det overtager formandskabet for i 2010-2011, og det Regionale Samarbejdsråd (RCC), som har afløst stabilitetspagten for Sydøsteuropa, og sigter mod en mere regionalt ledet ramme. Montenegro varetog formandskabet for den centraleuropæiske frihandelsaftale (CEFTA) i 2009 og deltog desuden i traktaten om oprettelse af Energifællesskabet og aftalen om et fælles europæisk luftfartsområde (FELO). |
| --- | --- |

3.4

Regionalt samarbejde og gode naboskabsforbindelser udgør en væsentlig del af processen hen imod optagelse i EU. Montenegro deltager i arbejdet omkring regionale initiativer, herunder arbejdet med den sydøsteuropæiske samarbejdsproces (SEECP), som det overtager formandskabet for i 2010-2011, og det Regionale Samarbejdsråd (RCC), som har afløst stabilitetspagten for Sydøsteuropa, og sigter mod en mere regionalt ledet ramme. Montenegro varetog formandskabet for den centraleuropæiske frihandelsaftale (CEFTA) i 2009 og deltog desuden i traktaten om oprettelse af Energifællesskabet og aftalen om et fælles europæisk luftfartsområde (FELO).

| 3.5 | Montenegro er fortsat med at fremme gode bilaterale forbindelser med nabolandene og EU-medlemsstaterne. Samarbejdet med nabolandene blev navnlig intensiveret inden for det grænseoverskridende samarbejde (fire programmer om grænseoverskridende samarbejde med: Bosnien-Hercegovina, Albanien, Serbien og Kroatien), videnskab og teknologi (Albanien), beskyttelse af mindretal (Kroatien) og dobbelt statsborgerskab (den tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien). Forbindelserne med Serbien er fortsat påvirket af Montenegros beslutning om at anerkende Kosovos uafhængighed (6). Forbindelserne med Tyrkiet er fortsat gode. Der blev undertegnet aftaler om frihandel og bilateralt forsvarssamarbejde. De bilaterale forbindelser med Italien, som er Montenegros største handelspartner i EU, er blevet yderligere udbygget. Montenegros største handelspartner i regionen er fortsat Serbien med 1/3 af Montenegros samlede handel. |
| --- | --- |

3.5

Montenegro er fortsat med at fremme gode bilaterale forbindelser med nabolandene og EU-medlemsstaterne. Samarbejdet med nabolandene blev navnlig intensiveret inden for det grænseoverskridende samarbejde (fire programmer om grænseoverskridende samarbejde med: Bosnien-Hercegovina, Albanien, Serbien og Kroatien), videnskab og teknologi (Albanien), beskyttelse af mindretal (Kroatien) og dobbelt statsborgerskab (den tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien). Forbindelserne med Serbien er fortsat påvirket af Montenegros beslutning om at anerkende Kosovos uafhængighed (6). Forbindelserne med Tyrkiet er fortsat gode. Der blev undertegnet aftaler om frihandel og bilateralt forsvarssamarbejde. De bilaterale forbindelser med Italien, som er Montenegros største handelspartner i EU, er blevet yderligere udbygget. Montenegros største handelspartner i regionen er fortsat Serbien med 1/3 af Montenegros samlede handel.

| 3.6 | Hvad angår landets position på den internationale scene, gør Montenegro løbende fremskridt. Landet er blevet medlem af De Forenede Nationer, OSCE, IMF, Europarådet og en række andre regionale og internationale organisationer. Regeringen fastslår, at tiltrædelse af EU er det endelige mål, og der er en overvældende offentlig opbakning bag dette (7). |
| --- | --- |

3.6

Hvad angår landets position på den internationale scene, gør Montenegro løbende fremskridt. Landet er blevet medlem af De Forenede Nationer, OSCE, IMF, Europarådet og en række andre regionale og internationale organisationer. Regeringen fastslår, at tiltrædelse af EU er det endelige mål, og der er en overvældende offentlig opbakning bag dette (7).

| 3.7 | Statusrapport 2009 vedrørende Montenegro
   (8) indeholder en beskrivelse af forbindelserne mellem Montenegro og EU, belyser de fremskridt, Montenegro har gjort hen imod opfyldelsen af de politiske Københavnskriterier, analyserer den økonomiske situation i Montenegro og gennemgår Montenegros evne til at gennemføre europæiske standarder, dvs. til gradvis at bringe sin lovgivning og politik på linje med gældende EU-ret. Den dækker også alle de foranstaltninger, landet har taget for at tackle den finansielle og økonomiske krise. |
| --- | --- |

3.7

Statusrapport 2009 vedrørende Montenegro
   (8) indeholder en beskrivelse af forbindelserne mellem Montenegro og EU, belyser de fremskridt, Montenegro har gjort hen imod opfyldelsen af de politiske Københavnskriterier, analyserer den økonomiske situation i Montenegro og gennemgår Montenegros evne til at gennemføre europæiske standarder, dvs. til gradvis at bringe sin lovgivning og politik på linje med gældende EU-ret. Den dækker også alle de foranstaltninger, landet har taget for at tackle den finansielle og økonomiske krise.

| 3.8 | Selv om der i rapporten noteres et væsentligt fremskridt på mange områder, udgør Montenegros offentlige forvaltning, retsvæsen og politik for bekæmpelse af korruption fortsat en stor fremtidig udfordring. |
| --- | --- |

3.8

Selv om der i rapporten noteres et væsentligt fremskridt på mange områder, udgør Montenegros offentlige forvaltning, retsvæsen og politik for bekæmpelse af korruption fortsat en stor fremtidig udfordring.

| 3.9 | Den har strømlinet sine europæiske integrationsaktiviteter yderligere ved at fastholde et særligt højt tempo ved indførelsen af ny lovgivning. Der bør imidlertid sondres skarpt mellem forberedelse og vedtagelse af ny lovgivning, hvilket hovedsagelig sker inden for en rimelig tidsramme og i de fleste tilfælde med en god kvalitet til følge, og gennemførelse af lovgivningen, hvor der ofte er knaphed på ressourcer og politisk vilje. |
| --- | --- |

3.9

Den har strømlinet sine europæiske integrationsaktiviteter yderligere ved at fastholde et særligt højt tempo ved indførelsen af ny lovgivning. Der bør imidlertid sondres skarpt mellem forberedelse og vedtagelse af ny lovgivning, hvilket hovedsagelig sker inden for en rimelig tidsramme og i de fleste tilfælde med en god kvalitet til følge, og gennemførelse af lovgivningen, hvor der ofte er knaphed på ressourcer og politisk vilje.

| 3.10 | Visumliberaliseringen var hovedbegivenheden i 2009. Kommissionen foreslog således den 15. juli at liberalisere systemet, hvis Montenegro opfyldte betingelserne i køreplanen. Den 30. november 2009 besluttede EU's indenrigsministre formelt at fjerne visumtvangen pr. 19. december 2009 for borgere i den tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Serbien og Montenegro, der indrejser i Schengenområdet. |
| --- | --- |

3.10

Visumliberaliseringen var hovedbegivenheden i 2009. Kommissionen foreslog således den 15. juli at liberalisere systemet, hvis Montenegro opfyldte betingelserne i køreplanen. Den 30. november 2009 besluttede EU's indenrigsministre formelt at fjerne visumtvangen pr. 19. december 2009 for borgere i den tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Serbien og Montenegro, der indrejser i Schengenområdet.

| 3.11 | Hvad angår de økonomiske kriterier, er den indenlandske konsensus om hovedlinjerne i den økonomiske politik blevet opretholdt. Markedsmekanismens funktion blev truet af omfanget af justeringerne i udenrigsbalancen og den finansielle sektor. De offentlige finanser kom under øget pres i 2009. Den makroøkonomiske politik er i vidt omfang bestemt af den finansielle krise. Der er blevet fokuseret på at gennemføre en mere forsigtig finanspolitik og fremme strukturreformerne. |
| --- | --- |

3.11

Hvad angår de økonomiske kriterier, er den indenlandske konsensus om hovedlinjerne i den økonomiske politik blevet opretholdt. Markedsmekanismens funktion blev truet af omfanget af justeringerne i udenrigsbalancen og den finansielle sektor. De offentlige finanser kom under øget pres i 2009. Den makroøkonomiske politik er i vidt omfang bestemt af den finansielle krise. Der er blevet fokuseret på at gennemføre en mere forsigtig finanspolitik og fremme strukturreformerne.

4.   Civilsamfundet
   (9)
  i en ny socioøkonomisk kontekst

4.1   Foreløbige bemærkninger

| 4.1.1 | Det montenegrinske civilsamfund har i almindelighed ikke stærke historiske rødder eller traditioner
   (10). Den første frivillige sammenslutning blev først stiftet i midten af det 19. århundrede og fokuserede primært på velgørende aktiviteter. De første fagforeninger og arbejdstagersammenslutninger blev stiftet i starten af det 20. århundrede. Med indledningen på det kommunistiske styre i 1945 blev uafhængige civile organisationer forbudt, og der blev indført stramme begrænsninger for nonprofitorganisationers virke. |
| --- | --- |

4.1.1

Det montenegrinske civilsamfund har i almindelighed ikke stærke historiske rødder eller traditioner
   (10). Den første frivillige sammenslutning blev først stiftet i midten af det 19. århundrede og fokuserede primært på velgørende aktiviteter. De første fagforeninger og arbejdstagersammenslutninger blev stiftet i starten af det 20. århundrede. Med indledningen på det kommunistiske styre i 1945 blev uafhængige civile organisationer forbudt, og der blev indført stramme begrænsninger for nonprofitorganisationers virke.

| 4.1.2 | Civilsamfund og ikke-statslige organisationer er i montenegrinsk sammenhæng synonyme - ngo'erne udgør et led i civilsamfundet, der ifølge den terminologi, som CIVICUS (11) har udviklet, indeholder yderligere 19 elementer. Selv om vi forsøger at anvende bredere kategorier, må vi erkende, at civilsamfundet også er repræsenteret via religiøse samfund, fagforeninger, medier, faglige organisationer, fonde, sociale bevægelser osv. Men for de montenegrinske borgere er ngo'er sidestillet med civilsamfundet. Dette svarer i vid udstrækning til ngo'ernes faktiske bidrag til udviklingen af principperne for et åbent civilsamfund og en sund magtbalance, men viser også et foruroligende lavt omfang af social aktivitet, potentiale og initiativ inden for andre civilsamfundsområder. |
| --- | --- |

4.1.2

Civilsamfund og ikke-statslige organisationer er i montenegrinsk sammenhæng synonyme - ngo'erne udgør et led i civilsamfundet, der ifølge den terminologi, som CIVICUS (11) har udviklet, indeholder yderligere 19 elementer. Selv om vi forsøger at anvende bredere kategorier, må vi erkende, at civilsamfundet også er repræsenteret via religiøse samfund, fagforeninger, medier, faglige organisationer, fonde, sociale bevægelser osv. Men for de montenegrinske borgere er ngo'er sidestillet med civilsamfundet. Dette svarer i vid udstrækning til ngo'ernes faktiske bidrag til udviklingen af principperne for et åbent civilsamfund og en sund magtbalance, men viser også et foruroligende lavt omfang af social aktivitet, potentiale og initiativ inden for andre civilsamfundsområder.

4.2   Forskellige interessegrupper i Montenegro

| 4.2.1 | Lovgrundlaget for ngo'ernes virke er solidt - Oprettelsen af ngo'er er forankret i den forfatningssikrede forsamlingsret (12) og mere detaljeret nedfældet i lov om ngo'er (13) og i en række andre lovgivningsakter. Alligevel er en række aspekter ved ngo'ernes arbejde ikke klart defineret, navnlig hvad angår skattesystemet, og der er stadig plads til forbedringer. Hertil kommer, at lovudkastet om frivillige, som regeringen vedtog den 14. januar 2010, ikke anerkendte ngo-repræsentanternes status og dermed rejste tvivl om hele ånden i denne lov. |
| --- | --- |

4.2.1

Lovgrundlaget for ngo'ernes virke er solidt - Oprettelsen af ngo'er er forankret i den forfatningssikrede forsamlingsret (12) og mere detaljeret nedfældet i lov om ngo'er (13) og i en række andre lovgivningsakter. Alligevel er en række aspekter ved ngo'ernes arbejde ikke klart defineret, navnlig hvad angår skattesystemet, og der er stadig plads til forbedringer. Hertil kommer, at lovudkastet om frivillige, som regeringen vedtog den 14. januar 2010, ikke anerkendte ngo-repræsentanternes status og dermed rejste tvivl om hele ånden i denne lov.

| 4.2.2 | Registrering af ngo'er - Fremgangsmåden er nem, hvilket til en vis grad har medført, at et stort antal ngo'er er blevet registreret. Registret blev ført i Justitsministeriet indtil 2006, hvor det som følge af ændringer i regeringens mandat overførtes til ministeriet for indre anliggender og offentlig forvaltning. Tallet på ca. 4 500 registrerede ngo'er, der ofte citeres i offentligheden, er ikke pålideligt, eftersom registret ikke føres korrekt, hvilket betyder, at der tilføjes nye organisationer, mens de, der er ophørt med at eksistere, ikke slettes fra den samlede citerede sum. Regeringen har meddelt, at den inden længe vil lancere software, som løser disse omstridte spørgsmål. Desuden er brancheorganisationer som f.eks. landbrugeres og fiskeres organisationer også registreret som ngo'er, da der ikke findes noget andet retsgrundlag eller form for deres erhvervsaktivitet. |
| --- | --- |

4.2.2

Registrering af ngo'er - Fremgangsmåden er nem, hvilket til en vis grad har medført, at et stort antal ngo'er er blevet registreret. Registret blev ført i Justitsministeriet indtil 2006, hvor det som følge af ændringer i regeringens mandat overførtes til ministeriet for indre anliggender og offentlig forvaltning. Tallet på ca. 4 500 registrerede ngo'er, der ofte citeres i offentligheden, er ikke pålideligt, eftersom registret ikke føres korrekt, hvilket betyder, at der tilføjes nye organisationer, mens de, der er ophørt med at eksistere, ikke slettes fra den samlede citerede sum. Regeringen har meddelt, at den inden længe vil lancere software, som løser disse omstridte spørgsmål. Desuden er brancheorganisationer som f.eks. landbrugeres og fiskeres organisationer også registreret som ngo'er, da der ikke findes noget andet retsgrundlag eller form for deres erhvervsaktivitet.

| 4.2.3 | Offentlig finansiering - De bestræbelser, som ngo'erne har udfoldet over en lang årrække for at opnå offentlig finansiering, har resulteret i, at økonomiske midler af et forholdsvis stort omfang formelt er til rådighed for ngo'er på lokalt plan (over de lokale selvstyreorganisationers budgetter ca. 883 900 euro (14)) og på nationalt plan (via parlamentsudvalget vedrørende allokering af tilskud til ngo'er med et anslået tilskud på 200 000 euro (15) og via udvalget vedrørende allokering af en andel af lotteriindtægterne med et tilskud på 3 440 000 euro (16)). Visse ministerier har også særlige fonde for organisationer på deres områder (17). Disse tilskud kunne alt i alt i høj grad støtte udbygningen af civilsamfundet. Men eftersom et begrænset antal ngo-arbejdsområder modtager hovedparten af finansieringen, specielt via det største tilskud fra lotteriindtægterne (18), og eftersom den generelle mangel på gennemsigtighed i Kommissionens virke og grove forseelser ved allokeringen af tilskud (19), når disse tilskud rent faktisk ikke ud til størsteparten af de aktive og ægte ngo'er eller støtter programmer, som tager sigte på at demokratisere samfundet. Lovgivningen om allokering af disse midler blev forberedt af en taskforce sammensat af regeringsembedsmænd og ngo-repræsentanter og vedtaget af regeringen i 2008 og udgør et solidt grundlag, men anvendelsen af lovgivningen er fortsat præget af udbredt manipulation og alvorlige problemer (20). Der vil i 2010 blive nedsat en ny tværsektoriel gruppe, som skal arbejde på ny lovgivning i et forsøg på at løse disse spørgsmål. |
| --- | --- |

4.2.3

Offentlig finansiering - De bestræbelser, som ngo'erne har udfoldet over en lang årrække for at opnå offentlig finansiering, har resulteret i, at økonomiske midler af et forholdsvis stort omfang formelt er til rådighed for ngo'er på lokalt plan (over de lokale selvstyreorganisationers budgetter ca. 883 900 euro (14)) og på nationalt plan (via parlamentsudvalget vedrørende allokering af tilskud til ngo'er med et anslået tilskud på 200 000 euro (15) og via udvalget vedrørende allokering af en andel af lotteriindtægterne med et tilskud på 3 440 000 euro (16)). Visse ministerier har også særlige fonde for organisationer på deres områder (17). Disse tilskud kunne alt i alt i høj grad støtte udbygningen af civilsamfundet. Men eftersom et begrænset antal ngo-arbejdsområder modtager hovedparten af finansieringen, specielt via det største tilskud fra lotteriindtægterne (18), og eftersom den generelle mangel på gennemsigtighed i Kommissionens virke og grove forseelser ved allokeringen af tilskud (19), når disse tilskud rent faktisk ikke ud til størsteparten af de aktive og ægte ngo'er eller støtter programmer, som tager sigte på at demokratisere samfundet. Lovgivningen om allokering af disse midler blev forberedt af en taskforce sammensat af regeringsembedsmænd og ngo-repræsentanter og vedtaget af regeringen i 2008 og udgør et solidt grundlag, men anvendelsen af lovgivningen er fortsat præget af udbredt manipulation og alvorlige problemer (20). Der vil i 2010 blive nedsat en ny tværsektoriel gruppe, som skal arbejde på ny lovgivning i et forsøg på at løse disse spørgsmål.

| 4.2.4 | Finansiering fra internationale kilder – Ngo-samfundet i Montenegro har hovedsagelig fungeret med støtte fra internationale donorer. Denne finansiering blev for nylig problematisk, fordi mange bilaterale donorer har trukket sig som følge af egne prioriteringer, og fordi den amerikanske støtte er blevet kraftigt beskåret, hvorved ngo-sektoren må fæste sin lid til EU-tilskud, for hvilke procedurerne er forholdsvis komplicerede. Dette fører allerede til en situation, hvor kun de største organisationer vil overleve og blive udbygget, mens de øvrige vil være begrænsede i deres aktiviteter og vækst. |
| --- | --- |

4.2.4

Finansiering fra internationale kilder – Ngo-samfundet i Montenegro har hovedsagelig fungeret med støtte fra internationale donorer. Denne finansiering blev for nylig problematisk, fordi mange bilaterale donorer har trukket sig som følge af egne prioriteringer, og fordi den amerikanske støtte er blevet kraftigt beskåret, hvorved ngo-sektoren må fæste sin lid til EU-tilskud, for hvilke procedurerne er forholdsvis komplicerede. Dette fører allerede til en situation, hvor kun de største organisationer vil overleve og blive udbygget, mens de øvrige vil være begrænsede i deres aktiviteter og vækst.

| 4.2.5 | Kapacitetsopbygning af ngo'er - Der er en høj personaleudskiftning blandt ngo'er og ingen forhåndenværende institutionelle tilskud, hvilket er en begrænsende faktor, selv for udviklede ngo'er. CRNVO (21) plejede at have en lang række kapacitetsopbygningsprogrammer, men frafaldet af donorer, som støtter disse aktiviteter, har i høj grad beskåret centrets muligheder for at yde støtte. En ny EU-finansieret teknisk bistand til civilsamfundsorganisationer på Vestbalkan (22) er under etablering. Der er generelt behov for kontinuerlige kapacitetsopbygningsprogrammer og udvikling af specifik viden og specifikke færdigheder på forskellige områder samt for institutionelle tilskud, der tager sigte på at fremme individuel kapacitetsopbygning. Ngo'erne bør desuden satse mere på emneorienterede spørgsmål gennem ad hoc- eller langtidsplatforme og -netværk for at gøre deres indsats effektiv og mere slagkraftig over for interessenterne. |
| --- | --- |

4.2.5

Kapacitetsopbygning af ngo'er - Der er en høj personaleudskiftning blandt ngo'er og ingen forhåndenværende institutionelle tilskud, hvilket er en begrænsende faktor, selv for udviklede ngo'er. CRNVO (21) plejede at have en lang række kapacitetsopbygningsprogrammer, men frafaldet af donorer, som støtter disse aktiviteter, har i høj grad beskåret centrets muligheder for at yde støtte. En ny EU-finansieret teknisk bistand til civilsamfundsorganisationer på Vestbalkan (22) er under etablering. Der er generelt behov for kontinuerlige kapacitetsopbygningsprogrammer og udvikling af specifik viden og specifikke færdigheder på forskellige områder samt for institutionelle tilskud, der tager sigte på at fremme individuel kapacitetsopbygning. Ngo'erne bør desuden satse mere på emneorienterede spørgsmål gennem ad hoc- eller langtidsplatforme og -netværk for at gøre deres indsats effektiv og mere slagkraftig over for interessenterne.

| 4.2.6 | Selvregulering af ngo'erne - Der er inden for sammenslutningen af ngo'er »Through Cooperation to the Aim«, der er den største af sin slags, og som tæller ca. 200 montenegrinske ngo'er (23), blevet stiftet et selvregulerende organ og indført en adfærdskodeks, som er godkendt af hovedparten af de større ngo'er, samt en række andre, som har offentliggjort deres beskrivende rapporter og regnskaber i overensstemmelse med denne adfærdskodeks. Dette er afgørende for at forbedre ngo'ernes gennemsigtighed og dermed offentlighedens tillid. |
| --- | --- |

4.2.6

Selvregulering af ngo'erne - Der er inden for sammenslutningen af ngo'er »Through Cooperation to the Aim«, der er den største af sin slags, og som tæller ca. 200 montenegrinske ngo'er (23), blevet stiftet et selvregulerende organ og indført en adfærdskodeks, som er godkendt af hovedparten af de større ngo'er, samt en række andre, som har offentliggjort deres beskrivende rapporter og regnskaber i overensstemmelse med denne adfærdskodeks. Dette er afgørende for at forbedre ngo'ernes gennemsigtighed og dermed offentlighedens tillid.

| 4.2.7 | Repræsentation i råd, der dækker forskellige samfundsinteresser – I overensstemmelse med vedtagelsen af ny lovgivning, som kræver inddragelse af alle interessenter, fik ngo'erne tildelt lovligt garanterede pladser i RTCG-rådet (24), rådet for civil kontrol med politiet (25), det nationale råd for europæisk integration (26), det nationale udvalg vedrørende bekæmpelse af korruption og organiseret kriminalitet, rådet for handicapforsorg, rådet for børneforsorg samt i en række organer på lokalt plan. Der er sket forbedringer efter mange års vedvarende bestræbelser fra ngo'ernes side i de fleste af disse tilfælde, men det nationale råd for europæisk integration er fortsat et organ, som giver anledning til alvorlig bekymring, hvad angår ngo-repræsentanternes legitimitet og lovlighed. |
| --- | --- |

4.2.7

Repræsentation i råd, der dækker forskellige samfundsinteresser – I overensstemmelse med vedtagelsen af ny lovgivning, som kræver inddragelse af alle interessenter, fik ngo'erne tildelt lovligt garanterede pladser i RTCG-rådet (24), rådet for civil kontrol med politiet (25), det nationale råd for europæisk integration (26), det nationale udvalg vedrørende bekæmpelse af korruption og organiseret kriminalitet, rådet for handicapforsorg, rådet for børneforsorg samt i en række organer på lokalt plan. Der er sket forbedringer efter mange års vedvarende bestræbelser fra ngo'ernes side i de fleste af disse tilfælde, men det nationale råd for europæisk integration er fortsat et organ, som giver anledning til alvorlig bekymring, hvad angår ngo-repræsentanternes legitimitet og lovlighed.

| 4.2.8 | Den montenegrinske ngo-sektors bæredygtighed - Den montenegrinske ngo-sektor har en svag tradition og en usikker fremtid (27) som følge af den generelt uudviklede politiske kultur og menneskerettighedskultur. Den er stærkt afhængig af udenlandsk støtte og af sine egne nøgleledere, hvilket gør den sårbar i tilfælde af personskift eller frafald af donorer. Der er taget en række skridt i de største organisationer, hvad angår intern reorganisering og strategisk planlægning samt indførelse af tjenester, der bidrager til budgettet, men dette er stadig ingen solid garanti for sektorens overordnede bæredygtighed. |
| --- | --- |

4.2.8

Den montenegrinske ngo-sektors bæredygtighed - Den montenegrinske ngo-sektor har en svag tradition og en usikker fremtid (27) som følge af den generelt uudviklede politiske kultur og menneskerettighedskultur. Den er stærkt afhængig af udenlandsk støtte og af sine egne nøgleledere, hvilket gør den sårbar i tilfælde af personskift eller frafald af donorer. Der er taget en række skridt i de største organisationer, hvad angår intern reorganisering og strategisk planlægning samt indførelse af tjenester, der bidrager til budgettet, men dette er stadig ingen solid garanti for sektorens overordnede bæredygtighed.

4.3   Arbejdsmarkedsdialog og arbejdsmarkedsorganisationer

| 4.3.1 | Arbejdsloven, der blev vedtaget i 2008 (28), regulerer vilkårene i de kollektive overenskomster, proceduren for ændringer i forbindelserne mellem parterne i de kollektive forhandlinger og andre spørgsmål af betydning for arbejdsgivere og arbejdstagere. En generel kollektiv overenskomst skal indgås af den kompetente myndighed i den relevante fagforening, arbejdsgiverforening og regeringen. |
| --- | --- |

4.3.1

Arbejdsloven, der blev vedtaget i 2008 (28), regulerer vilkårene i de kollektive overenskomster, proceduren for ændringer i forbindelserne mellem parterne i de kollektive forhandlinger og andre spørgsmål af betydning for arbejdsgivere og arbejdstagere. En generel kollektiv overenskomst skal indgås af den kompetente myndighed i den relevante fagforening, arbejdsgiverforening og regeringen.

| 4.3.2 | Arbejdsloven indeholder også bestemmelser om arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationer. Arbejdstagere og arbejdsgivere kan frit vælge at stifte deres foreninger og blive medlemmer uden forudgående godkendelse og på de vilkår, som er fastsat i disse foreningers vedtægter og regler. |
| --- | --- |

4.3.2

Arbejdsloven indeholder også bestemmelser om arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationer. Arbejdstagere og arbejdsgivere kan frit vælge at stifte deres foreninger og blive medlemmer uden forudgående godkendelse og på de vilkår, som er fastsat i disse foreningers vedtægter og regler.

| 4.3.3 | Frihed til at stifte en fagforening. Arbejdstagere er garanteret frihed til at stifte en fagforening og deltage i fagforeningsaktiviteter. Fagforeningsorganisationerne registreres i registret over fagforeningsorganisationer, der føres af arbejds- og socialministeriet. I henhold til loven forstås ved en repræsentativ fagforeningsorganisation den fagforeningsorganisation, der har det største antal medlemmer og er registreret som sådan i ministeriet. Det betyder, at kun en enkelt fagforening kan være repræsentativ på nationalt plan, uanset antallet af andre fagforeninger eller deres reelle repræsentativitet. På arbejdsmarkedsrådets dagsorden er opført et forslag om en lov om fagforeningsrepræsentativitet. |
| --- | --- |

4.3.3

Frihed til at stifte en fagforening. Arbejdstagere er garanteret frihed til at stifte en fagforening og deltage i fagforeningsaktiviteter. Fagforeningsorganisationerne registreres i registret over fagforeningsorganisationer, der føres af arbejds- og socialministeriet. I henhold til loven forstås ved en repræsentativ fagforeningsorganisation den fagforeningsorganisation, der har det største antal medlemmer og er registreret som sådan i ministeriet. Det betyder, at kun en enkelt fagforening kan være repræsentativ på nationalt plan, uanset antallet af andre fagforeninger eller deres reelle repræsentativitet. På arbejdsmarkedsrådets dagsorden er opført et forslag om en lov om fagforeningsrepræsentativitet.

| 4.3.4 | Fagforeningerne er repræsenteret ved Confederation of Trade Unions of Montenegro (CTUM) og Union of Free Trade Unions of Montenegro (UFTUM). CTUM er medlem af ITUC (29) og har indledt processen for optagelse i EFS (30) som observatørmedlem. UFTUM er en nyligt etableret organisation, som løsrev sig fra CTUM og blev officielt oprettet i november 2008. Den er derfor endnu ikke del af den internationale (ITUC) og den europæiske (ETUC) fagforeningsorganisation, selv om den er i kontakt med begge. CTUM er blevet tildelt status som social partner, selv om der i praksis ikke er blevet gennemført nogen retsprocedure for at godkende nogen fagforeningsorganisationer som værende repræsentative inden for rammerne af den nye arbejdsmarkedslov. |
| --- | --- |

4.3.4

Fagforeningerne er repræsenteret ved Confederation of Trade Unions of Montenegro (CTUM) og Union of Free Trade Unions of Montenegro (UFTUM). CTUM er medlem af ITUC (29) og har indledt processen for optagelse i EFS (30) som observatørmedlem. UFTUM er en nyligt etableret organisation, som løsrev sig fra CTUM og blev officielt oprettet i november 2008. Den er derfor endnu ikke del af den internationale (ITUC) og den europæiske (ETUC) fagforeningsorganisation, selv om den er i kontakt med begge. CTUM er blevet tildelt status som social partner, selv om der i praksis ikke er blevet gennemført nogen retsprocedure for at godkende nogen fagforeningsorganisationer som værende repræsentative inden for rammerne af den nye arbejdsmarkedslov.

| 4.3.5 | Arbejdsgiverforening. Ifølge loven anses en arbejdsgiverforening for repræsentativ, hvis dens medlemmer beskæftiger mindst 25 % af de ansatte i den montenegrinske økonomi og bidrager til mindst 25 % af Montenegros BNP. Arbejdsgiverforeningen har pligt til at lade sig registrere i arbejds- og socialministeriet med henblik på registerføringen. Ministeriet foreskriver, hvorledes registrene over arbejdsgiverforeningerne skal føres, samt mere detaljerede kriterier til bestemmelse af, hvor repræsentative arbejdsgiverforeningerne er. |
| --- | --- |

4.3.5

Arbejdsgiverforening. Ifølge loven anses en arbejdsgiverforening for repræsentativ, hvis dens medlemmer beskæftiger mindst 25 % af de ansatte i den montenegrinske økonomi og bidrager til mindst 25 % af Montenegros BNP. Arbejdsgiverforeningen har pligt til at lade sig registrere i arbejds- og socialministeriet med henblik på registerføringen. Ministeriet foreskriver, hvorledes registrene over arbejdsgiverforeningerne skal føres, samt mere detaljerede kriterier til bestemmelse af, hvor repræsentative arbejdsgiverforeningerne er.

| 4.3.6 | Arbejdsgiverne i Montenegro er repræsenteret i Montenegrin Employers' Federation (MEF) i Podgorica. MEF er et særdeles aktivt medlem af International Organisation of Employers (IOE) i Genève og er involveret i mange projekter. MEF er desuden observatør i BUSINESSEUROPE
   (31). |
| --- | --- |

4.3.6

Arbejdsgiverne i Montenegro er repræsenteret i Montenegrin Employers' Federation (MEF) i Podgorica. MEF er et særdeles aktivt medlem af International Organisation of Employers (IOE) i Genève og er involveret i mange projekter. MEF er desuden observatør i BUSINESSEUROPE
   (31).

| 4.3.7 | Montenegro har også et handelskammer, et lovpligtigt organ, der oprettedes i 1928, og som på europæisk plan er observatørmedlem af Eurochambers og EuroCommerce. Handelskammeret har ikke status som arbejdsmarkedspart. På nationalt plan er det medlem af det nationale råd for fjernelse af barrierer for erhvervslivet og for skærpelse af konkurrenceevnen og af det statslige udvalg vedrørende europæisk integration. |
| --- | --- |

4.3.7

Montenegro har også et handelskammer, et lovpligtigt organ, der oprettedes i 1928, og som på europæisk plan er observatørmedlem af Eurochambers og EuroCommerce. Handelskammeret har ikke status som arbejdsmarkedspart. På nationalt plan er det medlem af det nationale råd for fjernelse af barrierer for erhvervslivet og for skærpelse af konkurrenceevnen og af det statslige udvalg vedrørende europæisk integration.

| 4.3.8 | Arbejdsmarkedsrådet er det højeste trepartsorgan og blev nedsat i juni 2008 på basis af den lovgivning, som vedtoges i 2007 (lov om arbejdsmarkedsrådet). Rådet er sammensat af 11 repræsentanter for regeringen, 11 repræsentanter for de godkendte fagforeningsorganisationer og 11 repræsentanter for arbejdsgiverforeningen. Under arbejdsmarkedsrådet findes en række arbejdsudvalg, som varetager forskellige økonomiske og sociale spørgsmål. |
| --- | --- |

4.3.8

Arbejdsmarkedsrådet er det højeste trepartsorgan og blev nedsat i juni 2008 på basis af den lovgivning, som vedtoges i 2007 (lov om arbejdsmarkedsrådet). Rådet er sammensat af 11 repræsentanter for regeringen, 11 repræsentanter for de godkendte fagforeningsorganisationer og 11 repræsentanter for arbejdsgiverforeningen. Under arbejdsmarkedsrådet findes en række arbejdsudvalg, som varetager forskellige økonomiske og sociale spørgsmål.

| 4.3.9 | Memorandummet om socialt partnerskab som modtræk mod den globale økonomiske krise undertegnedes i april 2009, og arbejdsmarkedets parter er åbne og udnytter forskellige lejligheder til formelle og uformelle former for høringer i den nuværende situation under den globale økonomiske krise. |
| --- | --- |

4.3.9

Memorandummet om socialt partnerskab som modtræk mod den globale økonomiske krise undertegnedes i april 2009, og arbejdsmarkedets parter er åbne og udnytter forskellige lejligheder til formelle og uformelle former for høringer i den nuværende situation under den globale økonomiske krise.

| 4.3.10 | Skønt der er gjort en del fremskridt i trepartsdialogen, er den bilaterale arbejdsmarkedsdialog fortsat meget svag, idet denne hovedsagelig er fokuseret på de sektorspecifikke kollektive overenskomster. Selv om målet på nationalt plan er at indgå én generel kollektiv overenskomst undertegnet af fagforeningerne, arbejdsgiverne og regeringen, drøftes muligheden for at indføre to generelle kollektive overenskomster - én for erhvervslivet og én for den offentlige forvaltning. Alle beslutninger i denne forbindelse bør baseres på mere dybgående analyser. Oprettelsen af et topartsressourcecenter for social dialog kunne have stor betydning for den overordnede sociale dialog og analyser gennemført i fællesskab af arbejdsmarkedets parter. |
| --- | --- |

4.3.10

Skønt der er gjort en del fremskridt i trepartsdialogen, er den bilaterale arbejdsmarkedsdialog fortsat meget svag, idet denne hovedsagelig er fokuseret på de sektorspecifikke kollektive overenskomster. Selv om målet på nationalt plan er at indgå én generel kollektiv overenskomst undertegnet af fagforeningerne, arbejdsgiverne og regeringen, drøftes muligheden for at indføre to generelle kollektive overenskomster - én for erhvervslivet og én for den offentlige forvaltning. Alle beslutninger i denne forbindelse bør baseres på mere dybgående analyser. Oprettelsen af et topartsressourcecenter for social dialog kunne have stor betydning for den overordnede sociale dialog og analyser gennemført i fællesskab af arbejdsmarkedets parter.

5.   Specifikke bemærkninger

| 5.1 | Ifølge Kommissionens fjerde statusrapport om Montenegro er der ikke konstateret nogen begrænsninger i forsamlings- og foreningsfriheden. Der er sket visse fremskridt med hensyn til civilsamfundsorganisationernes rolle. Flere ngo'er har fortsat en høj offentlig og politisk profil. Der er på nationalt plan opstillet en regeringsstrategi om samarbejde med ngo'erne, men dens gennemførelse sakker bagud og ngo'ernes reelle indflydelse på politikformuleringen er meget begrænset trods det, at der er ekspertise og ressourcer for hånden i ngo-sektoren. Ngo'erne hilses velkommen af regeringen, når de er politisk acceptable, eller når de yder en række tjenester, men problemerne i denne forbindelse opstår under watchdog- og overvågningsprogrammerne og med hensyn til den faktiske høring og inddragelse i politikformulerings- og beslutningstagningsprocesserne. |
| --- | --- |

5.1

Ifølge Kommissionens fjerde statusrapport om Montenegro er der ikke konstateret nogen begrænsninger i forsamlings- og foreningsfriheden. Der er sket visse fremskridt med hensyn til civilsamfundsorganisationernes rolle. Flere ngo'er har fortsat en høj offentlig og politisk profil. Der er på nationalt plan opstillet en regeringsstrategi om samarbejde med ngo'erne, men dens gennemførelse sakker bagud og ngo'ernes reelle indflydelse på politikformuleringen er meget begrænset trods det, at der er ekspertise og ressourcer for hånden i ngo-sektoren. Ngo'erne hilses velkommen af regeringen, når de er politisk acceptable, eller når de yder en række tjenester, men problemerne i denne forbindelse opstår under watchdog- og overvågningsprogrammerne og med hensyn til den faktiske høring og inddragelse i politikformulerings- og beslutningstagningsprocesserne.

| 5.2 | Det eksisterende kontor for samarbejde med ngo'er, der fungerer som en del af den montenegrinske regerings generalsekretariat, bør have til opgave at bistå ngo'erne og sikre deres sunde udvikling i landet. Sandheden er den, at kontorets nuværende kapacitet og udstyr er meget begrænset. Trods personalets bestræbelser er dets aktivitet ikke synlig over for ngo-repræsentanterne. Nedsættelsen af det statslige råd for samarbejde med ngo'erne er i den indledende fase, og kontoret bør udfylde rollen som Rådets sekretariat. Dette kunne udgøre et godt skridt i retning af at forbedre situationen. |
| --- | --- |

5.2

Det eksisterende kontor for samarbejde med ngo'er, der fungerer som en del af den montenegrinske regerings generalsekretariat, bør have til opgave at bistå ngo'erne og sikre deres sunde udvikling i landet. Sandheden er den, at kontorets nuværende kapacitet og udstyr er meget begrænset. Trods personalets bestræbelser er dets aktivitet ikke synlig over for ngo-repræsentanterne. Nedsættelsen af det statslige råd for samarbejde med ngo'erne er i den indledende fase, og kontoret bør udfylde rollen som Rådets sekretariat. Dette kunne udgøre et godt skridt i retning af at forbedre situationen.

| 5.3 | Civilsamfundet har også to repræsentanter i det nationale råd for EU-integration. Troværdige ngo'er har imidlertid sået alvorlig tvivl om lovligheden og legitimiteten af udnævnelsen af de nuværende medlemmer. Der bør fastlægges klare kriterier ved et parlamentsdekret med henblik på at sikre gennemsigtighed og de respektive delegeredes repræsentativitet og kvalitet. Det nationale råd for EU-integration kunne blive et lovende redskab for en øget og mere effektiv inddragelse af civilsamfundet i EU-integrationsprocessen. Dets potentiale bør frigives. |
| --- | --- |

5.3

Civilsamfundet har også to repræsentanter i det nationale råd for EU-integration. Troværdige ngo'er har imidlertid sået alvorlig tvivl om lovligheden og legitimiteten af udnævnelsen af de nuværende medlemmer. Der bør fastlægges klare kriterier ved et parlamentsdekret med henblik på at sikre gennemsigtighed og de respektive delegeredes repræsentativitet og kvalitet. Det nationale råd for EU-integration kunne blive et lovende redskab for en øget og mere effektiv inddragelse af civilsamfundet i EU-integrationsprocessen. Dets potentiale bør frigives.

| 5.4 | Trods regeringens og relevante ministeriers erklæring om høringer af civilsamfundet som led i arbejdet på at skabe lovgrundlaget er civilsamfundsorganisationernes inddragelse i dette arbejde stadig utilfredsstillende. |
| --- | --- |

5.4

Trods regeringens og relevante ministeriers erklæring om høringer af civilsamfundet som led i arbejdet på at skabe lovgrundlaget er civilsamfundsorganisationernes inddragelse i dette arbejde stadig utilfredsstillende.

| 5.5 | Betingelserne for, at civilsamfundsorganisationerne kan fungere ordentligt (det gælder især de økonomiske betingelser), bør forbedres og deres kapacitet styrkes via de finansielle kildes diversificering og bæredygtighed. |
| --- | --- |

5.5

Betingelserne for, at civilsamfundsorganisationerne kan fungere ordentligt (det gælder især de økonomiske betingelser), bør forbedres og deres kapacitet styrkes via de finansielle kildes diversificering og bæredygtighed.

| 5.6 | Civilsamfundsorganisationernes inddragelse i forberedelserne til optagelsen i EU er også begrænset. Hensigtsmæssige strukturer og mekanismer er allerede blevet etableret, men udnyttes stadig ikke i tilstrækkelig grad. Civilsamfundets aktive bidrag kan bidrage til at jævne vejen for EU-forhandlingsprocessen og danne en reel bro mellem civilsamfundet og EU-institutionerne. |
| --- | --- |

5.6

Civilsamfundsorganisationernes inddragelse i forberedelserne til optagelsen i EU er også begrænset. Hensigtsmæssige strukturer og mekanismer er allerede blevet etableret, men udnyttes stadig ikke i tilstrækkelig grad. Civilsamfundets aktive bidrag kan bidrage til at jævne vejen for EU-forhandlingsprocessen og danne en reel bro mellem civilsamfundet og EU-institutionerne.

| 5.7 | Der foregår en trepartsdialog i arbejdsmarkedsrådet. Ikke desto mindre undervurderes arbejdsmarkedsorganisationernes rolle og potentiale fortsat. Arbejdsmarkedsrådet kunne udgøre et meget effektivt organ i EU-tiltrædelsesprocessen og bidrage til at overvinde de økonomiske, sociale og arbejdsmarkedsmæssige følgevirkninger. |
| --- | --- |

5.7

Der foregår en trepartsdialog i arbejdsmarkedsrådet. Ikke desto mindre undervurderes arbejdsmarkedsorganisationernes rolle og potentiale fortsat. Arbejdsmarkedsrådet kunne udgøre et meget effektivt organ i EU-tiltrædelsesprocessen og bidrage til at overvinde de økonomiske, sociale og arbejdsmarkedsmæssige følgevirkninger.

| 5.8 | Bestemmelserne i den nugældende arbejdslov, der fastlægger betingelserne for anerkendelse af fagforeningsorganisationernes repræsentativitet på nationalt plan, er diskriminerende over for de små organisationer og forhindrer udviklingen af en sand fagforeningspluralisme. Selv om UFTUM er repræsenteret i regeringens arbejdsgruppe, som forhandler det nye lovgivningsforslag om fagforeningernes repræsentativitet, er det ikke lykkedes sammenslutningen at påvirke dette arbejde. Regeringen har ensidigt vedtaget en repræsentation på 20 %, hvilket betyder, at 20 % af alle de montenegrinske arbejdstagere skal være organiseret i fagforeningerne for at opfylde kriterierne for repræsentation på nationalt plan. Kriterierne bør ikke desto mindre også afspejle andre komponenter såsom territorial og branchemæssig struktur og evne til at forsvare arbejdstagerne effektivt. |
| --- | --- |

5.8

Bestemmelserne i den nugældende arbejdslov, der fastlægger betingelserne for anerkendelse af fagforeningsorganisationernes repræsentativitet på nationalt plan, er diskriminerende over for de små organisationer og forhindrer udviklingen af en sand fagforeningspluralisme. Selv om UFTUM er repræsenteret i regeringens arbejdsgruppe, som forhandler det nye lovgivningsforslag om fagforeningernes repræsentativitet, er det ikke lykkedes sammenslutningen at påvirke dette arbejde. Regeringen har ensidigt vedtaget en repræsentation på 20 %, hvilket betyder, at 20 % af alle de montenegrinske arbejdstagere skal være organiseret i fagforeningerne for at opfylde kriterierne for repræsentation på nationalt plan. Kriterierne bør ikke desto mindre også afspejle andre komponenter såsom territorial og branchemæssig struktur og evne til at forsvare arbejdstagerne effektivt.

| 5.9 | Arbejdsmarkedets parter var ikke involveret så meget, som de burde have været, hvad angik EU-spørgeskemaet. Kun den montenegrinske arbejdsgiversammenslutning og handelskammeret medvirkede som en del af de statslige arbejdsorganer ved besvarelsen af spørgeskemaet. Ifølge EU-instruktionerne burde alle arbejdsmarkedets parter have været hørt i den relevante del af spørgeskemaet. |
| --- | --- |

5.9

Arbejdsmarkedets parter var ikke involveret så meget, som de burde have været, hvad angik EU-spørgeskemaet. Kun den montenegrinske arbejdsgiversammenslutning og handelskammeret medvirkede som en del af de statslige arbejdsorganer ved besvarelsen af spørgeskemaet. Ifølge EU-instruktionerne burde alle arbejdsmarkedets parter have været hørt i den relevante del af spørgeskemaet.

| 5.10 | Det statslige udvalg vedrørende europæisk integration, som opererer under ministeriet for europæisk integration, koordinerer statsforvaltningen under arbejdet på at integrere landet i EU. Kun handelskammeret er repræsenteret i dette organ. Arbejdsmarkedets parter er ikke inddraget. |
| --- | --- |

5.10

Det statslige udvalg vedrørende europæisk integration, som opererer under ministeriet for europæisk integration, koordinerer statsforvaltningen under arbejdet på at integrere landet i EU. Kun handelskammeret er repræsenteret i dette organ. Arbejdsmarkedets parter er ikke inddraget.

| 5.11 | Arbejdsmarkedsparternes kapacitet bør styrkes yderligere. Enhver form for bistand på alle niveauer hilses velkommen. EØSU værdsætter i denne forbindelse IOE's og ITUC's rolle på det internationale plan og BUSINESSEUROPE's og EFS' rolle på europæisk plan. Der iværksættes mange integrerede programmer og projekter for at styrke arbejdsmarkedsorganisationernes kapacitet og fremme den sociale dialog. |
| --- | --- |

5.11

Arbejdsmarkedsparternes kapacitet bør styrkes yderligere. Enhver form for bistand på alle niveauer hilses velkommen. EØSU værdsætter i denne forbindelse IOE's og ITUC's rolle på det internationale plan og BUSINESSEUROPE's og EFS' rolle på europæisk plan. Der iværksættes mange integrerede programmer og projekter for at styrke arbejdsmarkedsorganisationernes kapacitet og fremme den sociale dialog.

| 5.12 | EØSU glæder sig også over den økonomiske og tekniske bistand, som Kommissionens yder som led i dennes udvidelsesstrategi og i det omfang, der er ressourcer til rådighed. Civilsamfundsorganisationernes øgede inddragelse styrker demokratiets kvalitet og bidrager til forsoning. Som led i gennemførelsen af civilsamfundsfaciliteten under IPA finansierede Kommissionen etableringen af tekniske støttekontorer i hver af modtagerstaterne sammen med et voksende antal korte besøg til EU-institutionerne og finansierede ca. 800 personers deltagelse i workshopper på Vestbalkan og i Tyrkiet. |
| --- | --- |

5.12

EØSU glæder sig også over den økonomiske og tekniske bistand, som Kommissionens yder som led i dennes udvidelsesstrategi og i det omfang, der er ressourcer til rådighed. Civilsamfundsorganisationernes øgede inddragelse styrker demokratiets kvalitet og bidrager til forsoning. Som led i gennemførelsen af civilsamfundsfaciliteten under IPA finansierede Kommissionen etableringen af tekniske støttekontorer i hver af modtagerstaterne sammen med et voksende antal korte besøg til EU-institutionerne og finansierede ca. 800 personers deltagelse i workshopper på Vestbalkan og i Tyrkiet.

6.   Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs rolle

| 6.1 | EU's udvidelse og Vestbalkanlandenes fremskridt hen imod medlemskab af EU udgør en af EØSU's prioriteter, hvad angår forbindelserne udadtil. Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser har udviklet effektive redskaber til opfyldelse af sine hovedmål om at støtte civilsamfundet på Vestbalkan og styrke dets kapacitet som regeringspartner på vejen hen imod optagelse i EU. |
| --- | --- |

6.1

EU's udvidelse og Vestbalkanlandenes fremskridt hen imod medlemskab af EU udgør en af EØSU's prioriteter, hvad angår forbindelserne udadtil. Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser har udviklet effektive redskaber til opfyldelse af sine hovedmål om at støtte civilsamfundet på Vestbalkan og styrke dets kapacitet som regeringspartner på vejen hen imod optagelse i EU.

| 6.2 | Kontaktgruppen for Vestbalkan indledte sit arbejde i oktober 2004. Dens geografiske indsatsområde dækker Albanien, Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Montenegro, Serbien og Kosovo inden for rammerne af UNSCR 1244/1999. Det er EØSU's stående og specifikke organ for spørgsmål vedrørende denne særlige region. |
| --- | --- |

6.2

Kontaktgruppen for Vestbalkan indledte sit arbejde i oktober 2004. Dens geografiske indsatsområde dækker Albanien, Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Montenegro, Serbien og Kosovo inden for rammerne af UNSCR 1244/1999. Det er EØSU's stående og specifikke organ for spørgsmål vedrørende denne særlige region.

| 6.3 | To civilsamfundsfora for Vestbalkan blev afholdt i Bruxelles (2006) og i Ljubljana (2008), der viste civilsamfundsaktørernes vilje til at mødes på grænseoverskridende basis for sammen at drøfte en bedre fremtid. Det tredje civilsamfundsforum for Vestbalkan vil blive afholdt i Bruxelles den 18.-19. maj 2010. |
| --- | --- |

6.3

To civilsamfundsfora for Vestbalkan blev afholdt i Bruxelles (2006) og i Ljubljana (2008), der viste civilsamfundsaktørernes vilje til at mødes på grænseoverskridende basis for sammen at drøfte en bedre fremtid. Det tredje civilsamfundsforum for Vestbalkan vil blive afholdt i Bruxelles den 18.-19. maj 2010.

| 6.4 | De andre vigtigste redskaber for etableringen af en bro mellem EU's civilsamfund og civilsamfundet i Vestbalkanlandene udgøres af de blandede rådgivende udvalg. EØSU redegjorde i den sonderende udtalelse fra 2006 om civilsamfundets situation på Vestbalkan
   (32) for sin holdning, sit omfattende knowhow og sine betydelige menneskelige ressourcer og understregede de blandede rådgivende udvalgs rolle i hele udvidelsesprocessen. |
| --- | --- |

6.4

De andre vigtigste redskaber for etableringen af en bro mellem EU's civilsamfund og civilsamfundet i Vestbalkanlandene udgøres af de blandede rådgivende udvalg. EØSU redegjorde i den sonderende udtalelse fra 2006 om civilsamfundets situation på Vestbalkan
   (32) for sin holdning, sit omfattende knowhow og sine betydelige menneskelige ressourcer og understregede de blandede rådgivende udvalgs rolle i hele udvidelsesprocessen.

| 6.5 | EØSU anbefaler derfor, at der nedsættes et blandet rådgivende udvalg mellem EU og Montenegro,så snart Montenegro har opnået status som EU-kandidatland. Dette blandede rådgivende udvalg kan give civilsamfundsorganisationer fra begge sider mulighed for at føre en mere dybgående dialog og overvåge landets fremskridt hen imod optagelse i EU. |
| --- | --- |

6.5

EØSU anbefaler derfor, at der nedsættes et blandet rådgivende udvalg mellem EU og Montenegro,så snart Montenegro har opnået status som EU-kandidatland. Dette blandede rådgivende udvalg kan give civilsamfundsorganisationer fra begge sider mulighed for at føre en mere dybgående dialog og overvåge landets fremskridt hen imod optagelse i EU.

Bruxelles, den 28. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  Det nationale råd for EU-integration arbejder inden for parlamentets rammer, men foruden parlamentsmedlemmer indgår der repræsentanter for retsvæsenet, ngo'er, universitetet i Montenegro, det montenegrinske videnskabsakademi, arbejdsmarkedsrådet og præsidentens kontor.

1

(2)  Oplysninger fra officiel folketælling. Muslimer i Montenegro klassificeres som etnisk gruppe i denne folketælling i overensstemmelse med praksis i det tidligere Jugoslavien.

2

(3)  Eurostat

3

(4)  Monstat, http://www.monstat.org/Mjesecna%20saopstenja.htm.

4

(5)  »Economic and Fiscal Programme 2009-12«, 21. januar 21, 2010.

5

(6)  Inden for rammerne af UNSCR 1244/1999.

6

(7)  Ifølge meningsmålinger gennemført over de seneste syv år er mellem 75 % og knap 80 % af de montenegrinske borgere tilhængere af medlemskab af EU.

7

(8)  Statusrapport 2009 vedrørende Montenegro (SEK(2009) 1336), som ledsager meddelelse fra Kommissionen (KOM(2009) 533): Udvidelsesstrategi og vigtigste udfordringer 2009-2010.

8

(9)  Med civilsamfundet tænkes der i denne udtalelses bredere kontekst på ngo'er, faglige organisationer, arbejdsmarkedsparternes organisationer, forbrugere, landbrugere, håndværkere, religiøse samfund, fonde, sociale bevægelser, medier osv.

9

(10)  TRIALOG, Montenegrin Civil Society, Maša Lekič.

10

(11)  CIVICUS - World Alliance for Citizen Participation, www.civicus.org.

11

(12)  Forfatningen blev vedtaget i oktober 2006, men dette blev også stipuleret i den foregående forfatning.

12

(13)  Vedtaget i 1999 og ændret i 2002 og 2007.

13

(14)  Data fra CRNVO-forskningsarbejder vedrørende 2008 viser, at der var planlagt 883 900 euro, og at 860 764,66 rent faktisk blev allokeret.

14

(15)  2009-data.

15

(16)  I henhold til loven om allokering af en andel af lotteriindtægterne, skal 75 % af dette beløb allokeres til ngo'er og resten til andre organisationer og institutioner. Desuden finansieres honorarerne for medlemmerne af udvalget og de overordnede forvaltningsopgaver over samme budget. Tallet vedrører 2009, da der har været et fald i 2010.

16

(17)  Ministeriet for turisme, ministeriet for kultur, medier og idræt samt ministeriet for menneskerettigheder og mindretals rettigheder.

17

(18)  Følgende områder er omfattet: 1) social sikring og humanitære aktiviteter, 2) handicappedes behov, 3) styrkelse af idræt, 4) almen kultur og teknisk kultur, 5) ikke-institutionel uddannelse og 6) bekæmpelse af narkotika og alle former for misbrug.

18

(19)  Overvågningsrapport fra centret for undervisning i medborgerkundskab om allokering af tilskud via udvalget vedrørende allokering af en andel af lotteriindtægterne i 2009.

19

(20)  Overvågningsrapport fra centret for undervisning i medborgerkundskab om allokering af tilskud via udvalget vedrørende allokering af en andel af lotteriindtægterne i 2009.

20

(21)  CRNVO - Centre for Development of Montenegrin NGOs.

21

(22)  Civilsamfundsfacilitetsprogram.

22

(23)  Mere på www.saradnjomdocilja.me.

23

(24)  Lov om offentlig radio- og tv-virksomhed (RTCG) vedtaget i 2002 samt lov om montenegrinsk offentlig radio- og tv-virksomhed vedtaget i 2008 (erstatter førstnævnte).

24

(25)  Politiloven vedtaget i 2005.

25

(26)  Beslutning om nedsættelse af det nationale råd for europæisk integration vedtaget i 2008.

26

(27)  CIVICUS Assessment on Montenegrin Civil Society »Weak Tradition, Uncertain Future«, 2006, ed. S. Muk, D. Uljarevic and S. Brajovic.

27

(28)  Arbejdsloven, Montenegros lovtidende nr. 49/08.

28

(29)  ITUC - International Trade Union Confederation.

29

(30)  EFS - Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation.

30

(31)  BUSINESSEUROPE - The European Confederation of Business.

31

(32)  EUT C 195 af 18.5.2006, s. 88.

32

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/18 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/18

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Uddannelse med henblik på inklusion: et instrument i kampen mod fattigdom og social udstødelse (sonderende udtalelse)

2011/C 18/04

Ordfører: María Candelas SÁNCHEZ MIGUEL

Det spanske ministerium for udenrigsspørgsmål og samarbejde anmodede i et brev fra Diego López Garrido, statssekretær for EU-anliggender, af 23. juli 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om at udarbejde en sonderende udtalelse om

Uddannelse med henblik på inklusion: et instrument i kampen mod fattigdom og social udstødelse.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder. Sektionen vedtog sin udtalelse den 23. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 28. april, følgende udtalelse med 103 stemmer for, 13 imod og 10 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner og anbefalinger

| 1.1 | EØSU glæder sig over beslutningen om i løbet af 2010 at fordoble indsatsen for at få bragt udstødelse og fattigdom ud af verden, og understreger vigtigheden af at satse på almen og faglig uddannelse for at nå disse mål. Uddannelse anerkendes som et instrument af stor betydning for, at de mennesker, som lever i fattigdom, kan blive integreret i samfundet. |
| --- | --- |

1.1

EØSU glæder sig over beslutningen om i løbet af 2010 at fordoble indsatsen for at få bragt udstødelse og fattigdom ud af verden, og understreger vigtigheden af at satse på almen og faglig uddannelse for at nå disse mål. Uddannelse anerkendes som et instrument af stor betydning for, at de mennesker, som lever i fattigdom, kan blive integreret i samfundet.

| 1.2 | I betragtning af, at et af nøglemålene i EU 2020-strategien er styrkelse af uddannelsen som et middel til at bekæmpe ulighed og fattigdom, og at trioen af skiftende EU-formandskaber, Spanien, Belgien og Ungarn, har udvalgt »Uddannelse for alle« som et af sine mål, er det muligt at foreslå en række foranstaltninger med det sigte at gøre uddannelse og erhvervsuddannelse til effektive instrumenter i bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse. |
| --- | --- |

1.2

I betragtning af, at et af nøglemålene i EU 2020-strategien er styrkelse af uddannelsen som et middel til at bekæmpe ulighed og fattigdom, og at trioen af skiftende EU-formandskaber, Spanien, Belgien og Ungarn, har udvalgt »Uddannelse for alle« som et af sine mål, er det muligt at foreslå en række foranstaltninger med det sigte at gøre uddannelse og erhvervsuddannelse til effektive instrumenter i bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse.

| 1.3 | EU har altid anerkendt uddannelse som en grundlæggende menneskerettighed, og der er udfoldet store og positive bestræbelser på at gøre denne rettighed til et offentligt gode, som er inden for alles rækkevidde. EØSU har bidraget med et stort antal udtalelser om dette emne og i dem alle anerkendes det, at det centrale mål med uddannelse stadig er at uddanne frie, kritiske og selvstændige borgere, som er i stand til at bidrage til udviklingen af det samfund, hvori de lever, med et højt kompetenceniveau, så de kan tage nye udfordringer op, især i arbejdslivet, og være bevidste om fælles værdier og kultur og om at den verden, de bebor, skal bevares for de næste generationer. |
| --- | --- |

1.3

EU har altid anerkendt uddannelse som en grundlæggende menneskerettighed, og der er udfoldet store og positive bestræbelser på at gøre denne rettighed til et offentligt gode, som er inden for alles rækkevidde. EØSU har bidraget med et stort antal udtalelser om dette emne og i dem alle anerkendes det, at det centrale mål med uddannelse stadig er at uddanne frie, kritiske og selvstændige borgere, som er i stand til at bidrage til udviklingen af det samfund, hvori de lever, med et højt kompetenceniveau, så de kan tage nye udfordringer op, især i arbejdslivet, og være bevidste om fælles værdier og kultur og om at den verden, de bebor, skal bevares for de næste generationer.

| 1.4 | EØSU anbefaler, at EU og medlemsstaterne med udgangspunkt i ideen om at bruge uddannelse i integrationsøjemed forpligter sig til at tage uddannelsespolitikken, uddannelsesindholdet, tilgange og strukturer op til revision; derudover må der foretages en revision og/eller ajourføring af politikkerne for beskæftigelse, offentlige ydelser af kvalitet, hensyntagen til specifikke forhold (drenge/piger, mennesker med særlige behov, indvandrere osv.), og kønsaspektet må medtænkes i politikken på alle disse områder. Inklusiv uddannelse kan praktiseres i mange sammenhænge – formelle som ikke-formelle – i familien, i samfundet; det bør ikke være skolen, som bærer hele byrden. Der er langt fra tale om en problematik, som kun vedrører et mindretal eller de fattige; indsatsen bør omfatte alle sociale grupper, som har behov herfor. Grundene til, at EØSU vælger at satse på inklusiv uddannelse, er følgende:






  — | Uddannelsesmæssige, fordi opgaven forudsætter et uddannelsessystem af høj kvalitet, som når ud til alle fra en meget tidlig alder, |
| --- | --- | --- |

1.4

EØSU anbefaler, at EU og medlemsstaterne med udgangspunkt i ideen om at bruge uddannelse i integrationsøjemed forpligter sig til at tage uddannelsespolitikken, uddannelsesindholdet, tilgange og strukturer op til revision; derudover må der foretages en revision og/eller ajourføring af politikkerne for beskæftigelse, offentlige ydelser af kvalitet, hensyntagen til specifikke forhold (drenge/piger, mennesker med særlige behov, indvandrere osv.), og kønsaspektet må medtænkes i politikken på alle disse områder. Inklusiv uddannelse kan praktiseres i mange sammenhænge – formelle som ikke-formelle – i familien, i samfundet; det bør ikke være skolen, som bærer hele byrden. Der er langt fra tale om en problematik, som kun vedrører et mindretal eller de fattige; indsatsen bør omfatte alle sociale grupper, som har behov herfor. Grundene til, at EØSU vælger at satse på inklusiv uddannelse, er følgende:

—

Uddannelsesmæssige, fordi opgaven forudsætter et uddannelsessystem af høj kvalitet, som når ud til alle fra en meget tidlig alder,

| — | Sociale, fordi uddannelse bør medvirke til en mentalitetsændring ved at skabe et samfund uden marginalisering, fordomme eller diskrimination og |
| --- | --- |

—

Sociale, fordi uddannelse bør medvirke til en mentalitetsændring ved at skabe et samfund uden marginalisering, fordomme eller diskrimination og

| — | Økonomiske, fordi uddannelse bidrager til at øge konkurrenceevnen over for nye økonomiske udfordringer og i forhold til de nye kvalifikationer, der efterspørges på arbejdsmarkedet. |
| --- | --- |

—

Økonomiske, fordi uddannelse bidrager til at øge konkurrenceevnen over for nye økonomiske udfordringer og i forhold til de nye kvalifikationer, der efterspørges på arbejdsmarkedet.

| 1.5 | I EU har man gennem mange år diskuteret, hvorledes man kan anerkende resultaterne af ikke-formel uddannelse, dvs. uddannelse uden for det traditionelle uddannelsessystem, der supplerer formel uddannelse og bibringer folk praktiske færdigheder, bløde kvalifikationer og en positiv indstilling og tilskynder dem til at være aktive borgere. Ganske vist er disse diskussioner endnu ikke mundet ud i aftaler på EU-plan, men ikke-formel uddannelse anerkendes i stigende grad for at hjælpe folk til at finde beskæftigelse. EØSU mener, at EU bør undersøge, hvor langt man er nået på dette område, når det gælder uddannelse med henblik på inklusion, og anbefaler i den forbindelse at:






  — | indsamle oplysninger om eksisterende institutionelle og tekniske faciliteter, foreslå udvikling af indikatorer til evaluering af potentielle fordele ved anerkendelse af ikke-formel uddannelse og indsamle eksempler på konkrete succeshistorier; |
| --- | --- | --- |

1.5

I EU har man gennem mange år diskuteret, hvorledes man kan anerkende resultaterne af ikke-formel uddannelse, dvs. uddannelse uden for det traditionelle uddannelsessystem, der supplerer formel uddannelse og bibringer folk praktiske færdigheder, bløde kvalifikationer og en positiv indstilling og tilskynder dem til at være aktive borgere. Ganske vist er disse diskussioner endnu ikke mundet ud i aftaler på EU-plan, men ikke-formel uddannelse anerkendes i stigende grad for at hjælpe folk til at finde beskæftigelse. EØSU mener, at EU bør undersøge, hvor langt man er nået på dette område, når det gælder uddannelse med henblik på inklusion, og anbefaler i den forbindelse at:

—

indsamle oplysninger om eksisterende institutionelle og tekniske faciliteter, foreslå udvikling af indikatorer til evaluering af potentielle fordele ved anerkendelse af ikke-formel uddannelse og indsamle eksempler på konkrete succeshistorier;

| — | gennemgå modellerne for anerkendelse af resultaterne af ikke-formel uddannelse for at identificere de ordninger, som udmærker sig ved lige adgang, effektivitet og størst nyttevirkning, især for socialt marginaliserede personer, samt kvalitetssikre undervisningen; |
| --- | --- |

—

gennemgå modellerne for anerkendelse af resultaterne af ikke-formel uddannelse for at identificere de ordninger, som udmærker sig ved lige adgang, effektivitet og størst nyttevirkning, især for socialt marginaliserede personer, samt kvalitetssikre undervisningen;

| — | tilskynde til udveksling af succesrige erfaringer medlemsstaterne imellem |
| --- | --- |

—

tilskynde til udveksling af succesrige erfaringer medlemsstaterne imellem

| — | inddrage arbejdsmarkedets parter, berørte civilsamfundsorganisationer samt repræsentanter for såvel formelle som ikke-formelle uddannelsesinstitutioner i denne proces. |
| --- | --- |

—

inddrage arbejdsmarkedets parter, berørte civilsamfundsorganisationer samt repræsentanter for såvel formelle som ikke-formelle uddannelsesinstitutioner i denne proces.

| 1.6 | EØSU har i tidligere udtalelser påpeget, at et offentligt uddannelsessystem af god kvalitet med lige adgang for alle er et middel til at fremme lighed og social integration. Det er i denne forbindelse afgørende, at alle, som lever i en marginaliseret situation, har adgang til et hovedsageligt offentligt uddannelsessystem (1) af god kvalitet, som åbner dørene til arbejdsmarkedet og giver mulighed for at bestride et værdigt og vellønnet job. |
| --- | --- |

1.6

EØSU har i tidligere udtalelser påpeget, at et offentligt uddannelsessystem af god kvalitet med lige adgang for alle er et middel til at fremme lighed og social integration. Det er i denne forbindelse afgørende, at alle, som lever i en marginaliseret situation, har adgang til et hovedsageligt offentligt uddannelsessystem (1) af god kvalitet, som åbner dørene til arbejdsmarkedet og giver mulighed for at bestride et værdigt og vellønnet job.

| 1.7 | EØSU anbefaler endelig, at eventuelle fremtidige tiltag tjener som springbræt for mere dristige og ambitiøse projekter på dette område under behørig hensyntagen til allerede fastlagte politiske prioriteter, og at så mange forskellige institutioner og sociale aktører som muligt bliver inddraget. |
| --- | --- |

1.7

EØSU anbefaler endelig, at eventuelle fremtidige tiltag tjener som springbræt for mere dristige og ambitiøse projekter på dette område under behørig hensyntagen til allerede fastlagte politiske prioriteter, og at så mange forskellige institutioner og sociale aktører som muligt bliver inddraget.

| 1.8 | Den konference, som EØSU afholder den 20.-22. maj 2010 i Firenze om »Uddannelse som middel mod social udstødelse« passer fint ind i dette perspektiv. Den vil være baseret på en horisontal tilgang og samle et stort antal aktører på dette felt. |
| --- | --- |

1.8

Den konference, som EØSU afholder den 20.-22. maj 2010 i Firenze om »Uddannelse som middel mod social udstødelse« passer fint ind i dette perspektiv. Den vil være baseret på en horisontal tilgang og samle et stort antal aktører på dette felt.

2.   Indledning

| 2.1 | Retten til uddannelse er blevet anerkendt som en grundlæggende menneskerettighed og er nedfældet i alle de retsakter, som Den Europæiske Union har udstyret sig selv med siden sin grundlæggelse. Europa har gjort et stort og positivt arbejde for at gøre denne rettighed til et offentligt gode, som er inden for alles rækkevidde (2). Ikke desto mindre er der stadig dele af befolkningen, som ikke kan nyde godt af fordelene herved, hvilket forværrer den fattigdom, som endnu ikke er blevet udryddet. Medlemsstaterne, Kommissionen og Europa-Parlamentet har foreslået og vedtaget vigtige foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdommen, hvor uddannelse i offentligt regi, af god kvalitet og for alle er blevet brugt som et middel til fremme af inklusion. I forlængelse heraf har EU besluttet, at 2010 skal være det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom (3). |
| --- | --- |

2.1

Retten til uddannelse er blevet anerkendt som en grundlæggende menneskerettighed og er nedfældet i alle de retsakter, som Den Europæiske Union har udstyret sig selv med siden sin grundlæggelse. Europa har gjort et stort og positivt arbejde for at gøre denne rettighed til et offentligt gode, som er inden for alles rækkevidde (2). Ikke desto mindre er der stadig dele af befolkningen, som ikke kan nyde godt af fordelene herved, hvilket forværrer den fattigdom, som endnu ikke er blevet udryddet. Medlemsstaterne, Kommissionen og Europa-Parlamentet har foreslået og vedtaget vigtige foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdommen, hvor uddannelse i offentligt regi, af god kvalitet og for alle er blevet brugt som et middel til fremme af inklusion. I forlængelse heraf har EU besluttet, at 2010 skal være det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom (3).

| 2.2 | Ligeledes indgår social integration og bekæmpelse af fattigdom i de mål, som EU har opstillet vedrørende vækst og beskæftigelse. Koordineringen af medlemsstaternes politik for social beskyttelse og integration gennemføres via en proces for udveksling af erfaringer og ideer, kendt som den åbne koordinationsmetode, der anvendes på områder, som henhører under medlemsstaternes kompetence, for at opnå konvergens mellem de nationale politikker og sigte mod fælles mål. Den åbne koordinationsmetode giver mulighed for at samordne socialpolitikken, især inden for rammerne af den fornyede Lissabonstrategi. |
| --- | --- |

2.2

Ligeledes indgår social integration og bekæmpelse af fattigdom i de mål, som EU har opstillet vedrørende vækst og beskæftigelse. Koordineringen af medlemsstaternes politik for social beskyttelse og integration gennemføres via en proces for udveksling af erfaringer og ideer, kendt som den åbne koordinationsmetode, der anvendes på områder, som henhører under medlemsstaternes kompetence, for at opnå konvergens mellem de nationale politikker og sigte mod fælles mål. Den åbne koordinationsmetode giver mulighed for at samordne socialpolitikken, især inden for rammerne af den fornyede Lissabonstrategi.

| 2.3 | På samme måde er uddannelse en nøglefaktor, hvis vi skal forbedre den økonomiske udvikling og sociale samhørighed i vores samfund. De fejlslagne forsøg på at reducere fattigdommen og konsekvenserne i form af udstødelse, som kan blive resultatet af den aktuelle økonomiske krise og stigende arbejdsløshed, gør det endnu mere presserende at finde frem til instrumenter, som kan bringe målet om aktiv inklusion inden for rækkevidde. |
| --- | --- |

2.3

På samme måde er uddannelse en nøglefaktor, hvis vi skal forbedre den økonomiske udvikling og sociale samhørighed i vores samfund. De fejlslagne forsøg på at reducere fattigdommen og konsekvenserne i form af udstødelse, som kan blive resultatet af den aktuelle økonomiske krise og stigende arbejdsløshed, gør det endnu mere presserende at finde frem til instrumenter, som kan bringe målet om aktiv inklusion inden for rækkevidde.

| 2.4 | Det første prioriterede mål for EU's 2020-strategi (4) er »Værdiskabelse gennem videnbaseret vækst«. Der erkendes således, at viden er drivkraften i en bæredygtig vækst, og at det er uddannelse, forskning, innovation og kreativitet, som gør forskellen. Konklusionerne fra beskæftigelsestopmødet, der blev afholdt i Prag i maj 2009, går i samme retning. I denne henseende og på baggrund af den aktuelle økonomiske krise, som har haft en kraftig indvirkning på arbejdstagerne og virksomhederne, især SMV'erne, og i betragtning af, at arbejdsløsheden har nået historiske niveauer på næsten 20,2 % med store forskelle mellem EU-landene, er det nødvendigt at intensivere alle indgreb, som kan bidrage til at skabe beskæftigelse og samtidigt øge ligheden mellem de europæiske borgere - dette gælder især uddannelsespolitikken. |
| --- | --- |

2.4

Det første prioriterede mål for EU's 2020-strategi (4) er »Værdiskabelse gennem videnbaseret vækst«. Der erkendes således, at viden er drivkraften i en bæredygtig vækst, og at det er uddannelse, forskning, innovation og kreativitet, som gør forskellen. Konklusionerne fra beskæftigelsestopmødet, der blev afholdt i Prag i maj 2009, går i samme retning. I denne henseende og på baggrund af den aktuelle økonomiske krise, som har haft en kraftig indvirkning på arbejdstagerne og virksomhederne, især SMV'erne, og i betragtning af, at arbejdsløsheden har nået historiske niveauer på næsten 20,2 % med store forskelle mellem EU-landene, er det nødvendigt at intensivere alle indgreb, som kan bidrage til at skabe beskæftigelse og samtidigt øge ligheden mellem de europæiske borgere - dette gælder især uddannelsespolitikken.

| 2.5 | Det offentlige uddannelsessystem, som er et af de vigtigste instrumenter til fremme af lighed, står i dag over for en række udfordringer i en stadig mere globaliseret, men også mere ulige, splittet og asymmetrisk verden. Integration i skolen og i samfundslivet af alle elever er et prioriteret mål for de offentlige myndigheder og for de internationale og regionale organisationer. Uddannelse med henblik på inklusion er en tilgang, som sigter mod at tilfredsstille alle drenges og pigers, unges og voksnes uddannelsesbehov med særligt fokus på de befolkningsgrupper, som er mest udsatte for diskrimination, marginalisering, fattigdom eller social udstødelse. |
| --- | --- |

2.5

Det offentlige uddannelsessystem, som er et af de vigtigste instrumenter til fremme af lighed, står i dag over for en række udfordringer i en stadig mere globaliseret, men også mere ulige, splittet og asymmetrisk verden. Integration i skolen og i samfundslivet af alle elever er et prioriteret mål for de offentlige myndigheder og for de internationale og regionale organisationer. Uddannelse med henblik på inklusion er en tilgang, som sigter mod at tilfredsstille alle drenges og pigers, unges og voksnes uddannelsesbehov med særligt fokus på de befolkningsgrupper, som er mest udsatte for diskrimination, marginalisering, fattigdom eller social udstødelse.

| 2.6 | Almen og faglig uddannelse kan være effektive instrumenter i kampen mod fattigdom og social udstødelse. Unge, som er mindre heldigt stillede i samfundet, må kæmpe med specifikke vanskeligheder, som hænger sammen med, at de kommer fra ugunstigt stillede miljøer i henseende til uddannelse, socioøkonomiske eller geografiske forhold eller fordi de har et handicap. |
| --- | --- |

2.6

Almen og faglig uddannelse kan være effektive instrumenter i kampen mod fattigdom og social udstødelse. Unge, som er mindre heldigt stillede i samfundet, må kæmpe med specifikke vanskeligheder, som hænger sammen med, at de kommer fra ugunstigt stillede miljøer i henseende til uddannelse, socioøkonomiske eller geografiske forhold eller fordi de har et handicap.

| 2.7 | Ifølge Unescos vejledende principper for inklusiv uddannelse betragtes den som en proces, der skal tage hensyn til hele elevgruppens forskelligartede behov og opfylde disse gennem stigende deltagelse i indlæringen, kulturen og samfundets værdier med det mål at mindske social udstødelse og fattigdom. Uddannelse med henblik på inklusion kræver en ændring af uddannelsesindhold, tilgange, strukturer og strategier for undervisningen, en dertil svarende udvikling af læreruddannelsessystemerne, tildeling af flere midler med et sigte, som omfatter alle elever, og i bevidstheden om, at det generelle uddannelsessystem har til opgave at uddanne alle borgere. Målet med inklusiv uddannelse er at imødekomme de forskellige sociale gruppers uddannelsesbehov på passende vis, og den kan tilvejebringes ad formelle eller ikke-formelle kanaler. |
| --- | --- |

2.7

Ifølge Unescos vejledende principper for inklusiv uddannelse betragtes den som en proces, der skal tage hensyn til hele elevgruppens forskelligartede behov og opfylde disse gennem stigende deltagelse i indlæringen, kulturen og samfundets værdier med det mål at mindske social udstødelse og fattigdom. Uddannelse med henblik på inklusion kræver en ændring af uddannelsesindhold, tilgange, strukturer og strategier for undervisningen, en dertil svarende udvikling af læreruddannelsessystemerne, tildeling af flere midler med et sigte, som omfatter alle elever, og i bevidstheden om, at det generelle uddannelsessystem har til opgave at uddanne alle borgere. Målet med inklusiv uddannelse er at imødekomme de forskellige sociale gruppers uddannelsesbehov på passende vis, og den kan tilvejebringes ad formelle eller ikke-formelle kanaler.

| 2.8 | Inklusiv uddannelse er langtfra et perifert spørgsmål om, hvorledes bestemte elever kan integreres i den generelle undervisning, eller om at sætte fokus på de fattigste, men er derimod et spørgsmål om at sætte gang i en udvikling af uddannelsessystemerne og de øvrige rammer for indlæring for at tilpasse dem til elevernes forskelligartethed, således at uddannelse bliver et virksomt instrument i bekæmpelsen af fattigdom. Den bør medvirke til, at såvel lærere som elever har det godt med forskellighed og ikke ser den som et problem, men som en udfordring og en mulighed for berigelse af skolemiljøet. |
| --- | --- |

2.8

Inklusiv uddannelse er langtfra et perifert spørgsmål om, hvorledes bestemte elever kan integreres i den generelle undervisning, eller om at sætte fokus på de fattigste, men er derimod et spørgsmål om at sætte gang i en udvikling af uddannelsessystemerne og de øvrige rammer for indlæring for at tilpasse dem til elevernes forskelligartethed, således at uddannelse bliver et virksomt instrument i bekæmpelsen af fattigdom. Den bør medvirke til, at såvel lærere som elever har det godt med forskellighed og ikke ser den som et problem, men som en udfordring og en mulighed for berigelse af skolemiljøet.

| 2.9 | Den massive arbejdsløshed skaber hidtil usete fattigdomstilstande. I dag (5) er den globale økonomiske krise ikke andet end en bitter bekræftelse af denne situation. Fattigdom er i dag ikke kun kendetegnet ved utilstrækkelige indtægter; den kan også give sig udslag i begrænset eller manglende adgang til sundhed eller uddannelse, et farligt miljø, videreførelse af diskrimination og fordomme samt social udstødelse. Et job er ikke længere i sig selv et tilstrækkeligt værn mod fattigdom, medmindre det er et kvalitetsjob. Ekstrem fattigdom er mere udbredt blandt kvinder end mænd: i EU er risikoen for ekstrem fattigdom betydeligt højere for kvinder i sytten medlemsstater. Familier, hvor forsørgeren er en enlig mor, løber større risiko for at havne i fattigdom. I en verden, hvor 60 % af befolkningen opretholder livet med kun 6 % af verdens indtægter, hvor 50 % lever for kun 2 dollars om dagen og hvor over 1 milliard mennesker har en indtægt på under 1 dollar om dagen, kan Europa ikke udvikle sig til en fæstning, som vender ryggen til den omgivende verden. |
| --- | --- |

2.9

Den massive arbejdsløshed skaber hidtil usete fattigdomstilstande. I dag (5) er den globale økonomiske krise ikke andet end en bitter bekræftelse af denne situation. Fattigdom er i dag ikke kun kendetegnet ved utilstrækkelige indtægter; den kan også give sig udslag i begrænset eller manglende adgang til sundhed eller uddannelse, et farligt miljø, videreførelse af diskrimination og fordomme samt social udstødelse. Et job er ikke længere i sig selv et tilstrækkeligt værn mod fattigdom, medmindre det er et kvalitetsjob. Ekstrem fattigdom er mere udbredt blandt kvinder end mænd: i EU er risikoen for ekstrem fattigdom betydeligt højere for kvinder i sytten medlemsstater. Familier, hvor forsørgeren er en enlig mor, løber større risiko for at havne i fattigdom. I en verden, hvor 60 % af befolkningen opretholder livet med kun 6 % af verdens indtægter, hvor 50 % lever for kun 2 dollars om dagen og hvor over 1 milliard mennesker har en indtægt på under 1 dollar om dagen, kan Europa ikke udvikle sig til en fæstning, som vender ryggen til den omgivende verden.

| 2.10 | Den stigende arbejdsløshed i byerne, afvandringen fra landdistrikter til industriområder og den massive migration er en udfordring for regionens socialpolitik. Ifølge data fra EUROSTAT 2009 lever 16 % af den europæiske befolkning under fattigdomsgrænsen, og 1 ud af 10 europæere tilhører en husholdning, hvor intet medlem af familien har et job. I flere medlemsstater er børn mere udsatte for fattigdom end resten af befolkningen, og det skønnes, at 19 % (dvs. 19 millioner børn) er truet af fattigdom. Det er absolut nødvendigt at bidrage til at bryde den fattigdomsspiral, som fører så mange mennesker ud i fattigdom, ved at skabe et stabilt og sikkert uddannelsesmiljø, som kan sikre, at alle elever i fuldt omfang kan nyde godt af deres grundlæggende rettigheder, udvikle deres evner og styrke deres fremtidsmuligheder. |
| --- | --- |

2.10

Den stigende arbejdsløshed i byerne, afvandringen fra landdistrikter til industriområder og den massive migration er en udfordring for regionens socialpolitik. Ifølge data fra EUROSTAT 2009 lever 16 % af den europæiske befolkning under fattigdomsgrænsen, og 1 ud af 10 europæere tilhører en husholdning, hvor intet medlem af familien har et job. I flere medlemsstater er børn mere udsatte for fattigdom end resten af befolkningen, og det skønnes, at 19 % (dvs. 19 millioner børn) er truet af fattigdom. Det er absolut nødvendigt at bidrage til at bryde den fattigdomsspiral, som fører så mange mennesker ud i fattigdom, ved at skabe et stabilt og sikkert uddannelsesmiljø, som kan sikre, at alle elever i fuldt omfang kan nyde godt af deres grundlæggende rettigheder, udvikle deres evner og styrke deres fremtidsmuligheder.

3.   Generelle bemærkninger

| 3.1 | Fattigdomsbekæmpelse er et af hovedelementerne i såvel EU's som medlemsstaternes inklusionspolitikker. Kampen mod fattigdommen, der førhen blev betragtet som bistandspolitik, har udviklet sig til en kamp mod udstødelse. Det er ikke længere kun et spørgsmål om at beskytte samfundet mod de frygtede konsekvenser af fattigdommen, men om at sikre opfyldelse af menneskerettighederne for de ramte personer. Da det i 2007 blev besluttet at gøre 2010 til året for »bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse«, erklærede Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd, at der er omkring 78 millioner mennesker i EU, som trues af fattigdom, og dette tal stiger uophørligt. Da denne situation står i skærende kontrast til EU's grundlæggende fælles værdier, er det bydende nødvendigt at træffe foranstaltninger, som involverer både EU og dets medlemsstater. |
| --- | --- |

3.1

Fattigdomsbekæmpelse er et af hovedelementerne i såvel EU's som medlemsstaternes inklusionspolitikker. Kampen mod fattigdommen, der førhen blev betragtet som bistandspolitik, har udviklet sig til en kamp mod udstødelse. Det er ikke længere kun et spørgsmål om at beskytte samfundet mod de frygtede konsekvenser af fattigdommen, men om at sikre opfyldelse af menneskerettighederne for de ramte personer. Da det i 2007 blev besluttet at gøre 2010 til året for »bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse«, erklærede Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd, at der er omkring 78 millioner mennesker i EU, som trues af fattigdom, og dette tal stiger uophørligt. Da denne situation står i skærende kontrast til EU's grundlæggende fælles værdier, er det bydende nødvendigt at træffe foranstaltninger, som involverer både EU og dets medlemsstater.

| 3.2 | De Forenede Nationers medlemsstater vedtog i år 2000 millenniumudviklingsmålene, som navnlig tager sigte på at reducere andelen af ekstrem fattigdom til det halve. Disse mål – nærmere bestemt otte – skal nås inden 2015. I den nuværende økonomiske situation erkendes det dog, at det vil være meget vanskeligt at opfylde alle målene til tiden. EU har netop besluttet at hellige år 2010 til bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse for at intensivere indsatsen for at nå disse mål. |
| --- | --- |

3.2

De Forenede Nationers medlemsstater vedtog i år 2000 millenniumudviklingsmålene, som navnlig tager sigte på at reducere andelen af ekstrem fattigdom til det halve. Disse mål – nærmere bestemt otte – skal nås inden 2015. I den nuværende økonomiske situation erkendes det dog, at det vil være meget vanskeligt at opfylde alle målene til tiden. EU har netop besluttet at hellige år 2010 til bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse for at intensivere indsatsen for at nå disse mål.

| 3.3 | EØSU har ved flere lejligheder taget klar stilling til vidensamfundet som et væsentligt instrument til integration af alle borgere og ikke kun af en elite og i særdeleshed som et middel til at nå de mål, der blev fastlagt på Lissabon-topmødet. |
| --- | --- |

3.3

EØSU har ved flere lejligheder taget klar stilling til vidensamfundet som et væsentligt instrument til integration af alle borgere og ikke kun af en elite og i særdeleshed som et middel til at nå de mål, der blev fastlagt på Lissabon-topmødet.

| 3.4 | EØSU har for nyligt påpeget (6), at personer med et lavere uddannelsesniveau har større risiko for at blive socialt udstødte og at retten til uddannelse skal give dem chance for at forbedre deres livskvalitet og adgang til arbejdsmarkedet. Ligeledes må det tages i betragtning, at økonomiske, sociale og teknologiske ændringer kræver en tilpasning af undervisningsindholdet, især hvis man ønsker at imødekomme arbejdsmarkedets behov. Derfor foreslår EØSU en ændring af såvel skole- som universitetsuddannelserne, således at der i tilfælde af en eventuel afbrydelse af et uddannelsesforløb kan tilbydes erhvervsuddannelser, som kan lette integrationen på arbejdsmarkedet (7). Det drejer sig om at forebygge og rette op på de skader, som den sociale udstødelse forårsager. |
| --- | --- |

3.4

EØSU har for nyligt påpeget (6), at personer med et lavere uddannelsesniveau har større risiko for at blive socialt udstødte og at retten til uddannelse skal give dem chance for at forbedre deres livskvalitet og adgang til arbejdsmarkedet. Ligeledes må det tages i betragtning, at økonomiske, sociale og teknologiske ændringer kræver en tilpasning af undervisningsindholdet, især hvis man ønsker at imødekomme arbejdsmarkedets behov. Derfor foreslår EØSU en ændring af såvel skole- som universitetsuddannelserne, således at der i tilfælde af en eventuel afbrydelse af et uddannelsesforløb kan tilbydes erhvervsuddannelser, som kan lette integrationen på arbejdsmarkedet (7). Det drejer sig om at forebygge og rette op på de skader, som den sociale udstødelse forårsager.

| 3.5 | Endvidere har EØSU (8) vedtaget en udtalelse, hvori det bifalder Kommissionens meddelelse »Nye kvalifikationer til nye job«. Det konkluderes blandt andet, at »opgradering af kvalifikationer på alle niveauer er en afgørende forudsætning for at få sat gang i økonomien på kort sigt. På længere sigt er det også en afgørende forudsætning for udviklingen, øget produktivitet, konkurrenceevnen, beskæftigelsen, for at sikre alle lige muligheder og for den sociale samhørighed.« |
| --- | --- |

3.5

Endvidere har EØSU (8) vedtaget en udtalelse, hvori det bifalder Kommissionens meddelelse »Nye kvalifikationer til nye job«. Det konkluderes blandt andet, at »opgradering af kvalifikationer på alle niveauer er en afgørende forudsætning for at få sat gang i økonomien på kort sigt. På længere sigt er det også en afgørende forudsætning for udviklingen, øget produktivitet, konkurrenceevnen, beskæftigelsen, for at sikre alle lige muligheder og for den sociale samhørighed.«

| 3.6 | Under alle omstændigheder kommer man ikke uden om at præcisere begrebet uddannelse med henblik på inklusion, som vi støtter, da det ud over at være en strategi, er en proces, som gør det nødvendigt ikke blot at revidere uddannelsespolitikken, men også politikken for beskæftigelse, levering af velfungerende offentlige tjenesteydelser, hensyntagen til de mange forskellige kategorier af elever og deres miljøer (mænd og kvinder, børn, unge og ældre, indvandrere, arbejdsløse og personer med et eller andet handicap eller som har HIV/AIDS osv.). Kort sagt sigter uddannelse med henblik på inklusion i sidste ende mod at udrydde udstødelse i alle dens former, hvad enten den skyldes negative holdninger eller manglende værdsættelse af forskelligartethed. Den kan gennemføres i mange sammenhænge – formelle såvel som ikke-formelle – i familien, i samfundet, og skolen bør ikke bære hele byrden alene. |
| --- | --- |

3.6

Under alle omstændigheder kommer man ikke uden om at præcisere begrebet uddannelse med henblik på inklusion, som vi støtter, da det ud over at være en strategi, er en proces, som gør det nødvendigt ikke blot at revidere uddannelsespolitikken, men også politikken for beskæftigelse, levering af velfungerende offentlige tjenesteydelser, hensyntagen til de mange forskellige kategorier af elever og deres miljøer (mænd og kvinder, børn, unge og ældre, indvandrere, arbejdsløse og personer med et eller andet handicap eller som har HIV/AIDS osv.). Kort sagt sigter uddannelse med henblik på inklusion i sidste ende mod at udrydde udstødelse i alle dens former, hvad enten den skyldes negative holdninger eller manglende værdsættelse af forskelligartethed. Den kan gennemføres i mange sammenhænge – formelle såvel som ikke-formelle – i familien, i samfundet, og skolen bør ikke bære hele byrden alene.

| 3.7 | Ikke-formel uddannelse er ofte baseret på ikke-hierakiske og deltagelsesbaserede pædagogiske former og arbejdsmetoder, ligesom den er tæt knyttet til og forvaltet af civilsamfundsorganisationer. Med sine særlige karakteristika og bottom-up tilgang har ikke-formel uddannelse fungeret som et effektivt middel til at bekæmpe fattigdom og social udstødelse. Derfor understreger EØSU, at ikke-formel uddannelse også kan spille en vigtig rolle i gennemførelsen af EU 2020-strategien. |
| --- | --- |

3.7

Ikke-formel uddannelse er ofte baseret på ikke-hierakiske og deltagelsesbaserede pædagogiske former og arbejdsmetoder, ligesom den er tæt knyttet til og forvaltet af civilsamfundsorganisationer. Med sine særlige karakteristika og bottom-up tilgang har ikke-formel uddannelse fungeret som et effektivt middel til at bekæmpe fattigdom og social udstødelse. Derfor understreger EØSU, at ikke-formel uddannelse også kan spille en vigtig rolle i gennemførelsen af EU 2020-strategien.

| 3.8 | Livslang læring lykkes bedre, hvis den formelle uddannelse suppleres og støttes af en ikke-formel uddannelse. Dette samspil kan f.eks. spille en vigtig rolle mht. at gøre læring mere attraktiv for unge for at forhindre, at de dropper ud af skolen. Det kan gøres ved at indføre nye metoder, lette overgangen mellem formel og ikke-formel uddannelse og anerkende kvalifikationer (9). |
| --- | --- |

3.8

Livslang læring lykkes bedre, hvis den formelle uddannelse suppleres og støttes af en ikke-formel uddannelse. Dette samspil kan f.eks. spille en vigtig rolle mht. at gøre læring mere attraktiv for unge for at forhindre, at de dropper ud af skolen. Det kan gøres ved at indføre nye metoder, lette overgangen mellem formel og ikke-formel uddannelse og anerkende kvalifikationer (9).

| 3.9 | OECD har viet uformel uddannelse særlig opmærksomhed gennem flere undersøgelser og projekter (10). Der findes endnu ingen generelle aftaler om, i hvilket omfang og hvordan de kundskaber, der erhverves gennem »ikke-formel uddannelse« endsige »uformel uddannelse«, skal anerkendes. Dette indebærer blandt andet anerkendelse af, at andre grupper og personer, såsom civilsamfundsorganisationer, kan have kompetence til at undervise uden for det formelle uddannelsessystem, og fastlæggelse af målestokke til evaluering af de kundskaber, som erhverves på denne måde. Anerkendelsen af de erhvervede kvalifikationer og færdigheder er i nogle medlemsstater blevet formaliseret gennem strategierne for livslang uddannelse. I andre medlemsstater undersøger man procedurer for retlig anerkendelse af disse kompetencer og kvalifikationer på grundlag af eksisterende nationale kvalifikationsrammer, som giver adgang til arbejdsmarkedet. EØSU anser det for hensigtsmæssigt, at EU undersøger, hvor langt man er nået på dette område i medlemsstaterne, og anbefaler at udveksle gode erfaringer og eksempler mellem medlemsstaterne. |
| --- | --- |

3.9

OECD har viet uformel uddannelse særlig opmærksomhed gennem flere undersøgelser og projekter (10). Der findes endnu ingen generelle aftaler om, i hvilket omfang og hvordan de kundskaber, der erhverves gennem »ikke-formel uddannelse« endsige »uformel uddannelse«, skal anerkendes. Dette indebærer blandt andet anerkendelse af, at andre grupper og personer, såsom civilsamfundsorganisationer, kan have kompetence til at undervise uden for det formelle uddannelsessystem, og fastlæggelse af målestokke til evaluering af de kundskaber, som erhverves på denne måde. Anerkendelsen af de erhvervede kvalifikationer og færdigheder er i nogle medlemsstater blevet formaliseret gennem strategierne for livslang uddannelse. I andre medlemsstater undersøger man procedurer for retlig anerkendelse af disse kompetencer og kvalifikationer på grundlag af eksisterende nationale kvalifikationsrammer, som giver adgang til arbejdsmarkedet. EØSU anser det for hensigtsmæssigt, at EU undersøger, hvor langt man er nået på dette område i medlemsstaterne, og anbefaler at udveksle gode erfaringer og eksempler mellem medlemsstaterne.

| 3.10 | En stor fare, som må undgås, er at strategierne for uddannelse med henblik på inklusion kun kommer til at omfatte de fattige, indvandrerne og dem, der er droppet ud af skolen af en eller anden grund. En sådan situation ville isolere deltagerne i stedet for at integrere dem. Et muligt alternativ er at lade disse systemer være tilgængelige for andre grupper, som måtte have behov herfor (11). På den anden side kan uddannelse uden for uddannelsessystemet ikke erstatte den formelle uddannelse, men ved at anerkende værdien af den viden, der opbygges ad denne vej, bliver den et supplement hertil, idet deltagerne i disse programmer vil have mulighed for - hvis de ønsker det og har brug for det - at reintegrere sig i et formelt uddannelsesforløb. |
| --- | --- |

3.10

En stor fare, som må undgås, er at strategierne for uddannelse med henblik på inklusion kun kommer til at omfatte de fattige, indvandrerne og dem, der er droppet ud af skolen af en eller anden grund. En sådan situation ville isolere deltagerne i stedet for at integrere dem. Et muligt alternativ er at lade disse systemer være tilgængelige for andre grupper, som måtte have behov herfor (11). På den anden side kan uddannelse uden for uddannelsessystemet ikke erstatte den formelle uddannelse, men ved at anerkende værdien af den viden, der opbygges ad denne vej, bliver den et supplement hertil, idet deltagerne i disse programmer vil have mulighed for - hvis de ønsker det og har brug for det - at reintegrere sig i et formelt uddannelsesforløb.

| 3.11 | EØSU anser det for afgørende, at alle, som lever i en marginaliseret situation, får adgang til et hovedsageligt offentligt uddannelsessystem (12) af god kvalitet, som åbner dørene til arbejdsmarkedet og giver mulighed for at bestride et værdigt og vellønnet job. Lige så vigtigt er det, at denne uddannelse formidler de grundlæggende statsborgerretlige værdier vedrørende reel lighed mellem mænd og kvinder og aktiv deltagelse i demokratiet. EØSU går ind for en uddannelse, som bidrager til personlig og social udvikling og ikke kun betragtes som formidling af færdigheder og kvalifikationer (utilitaristisk tilgang til uddannelse) - en uddannelse, der resulterer i åbne, kritiske mennesker, som er i stand til at deltage aktivt i samfund præget af stadigt større social retfærdighed og politisk modenhed. |
| --- | --- |

3.11

EØSU anser det for afgørende, at alle, som lever i en marginaliseret situation, får adgang til et hovedsageligt offentligt uddannelsessystem (12) af god kvalitet, som åbner dørene til arbejdsmarkedet og giver mulighed for at bestride et værdigt og vellønnet job. Lige så vigtigt er det, at denne uddannelse formidler de grundlæggende statsborgerretlige værdier vedrørende reel lighed mellem mænd og kvinder og aktiv deltagelse i demokratiet. EØSU går ind for en uddannelse, som bidrager til personlig og social udvikling og ikke kun betragtes som formidling af færdigheder og kvalifikationer (utilitaristisk tilgang til uddannelse) - en uddannelse, der resulterer i åbne, kritiske mennesker, som er i stand til at deltage aktivt i samfund præget af stadigt større social retfærdighed og politisk modenhed.

| 3.12 | EØSU mener, at en integrationsfremmende uddannelse må gå ud på at øge elevernes evne til kritisk analyse og bidrage til at forbedre de uddannelsesmæssige og sociale rammer for at kunne hamle op med de nye krav, som arbejdsmarkedet og samfundet stiller. Kort sagt må koblingen mellem uddannelse og social inklusion indebære, at uddannelsen sammenkædes med målene om udvikling af samfundet og af de lokalområder, hvor uddannelsen finder sted. På denne måde kan uddannelse tjene som et instrument i den gradvise udryddelse af fattigdom. |
| --- | --- |

3.12

EØSU mener, at en integrationsfremmende uddannelse må gå ud på at øge elevernes evne til kritisk analyse og bidrage til at forbedre de uddannelsesmæssige og sociale rammer for at kunne hamle op med de nye krav, som arbejdsmarkedet og samfundet stiller. Kort sagt må koblingen mellem uddannelse og social inklusion indebære, at uddannelsen sammenkædes med målene om udvikling af samfundet og af de lokalområder, hvor uddannelsen finder sted. På denne måde kan uddannelse tjene som et instrument i den gradvise udryddelse af fattigdom.

| 3.13 | Der er således følgende grunde til at vælge inklusiv uddannelse:






  — | Uddannelsesmæssige: kravet om, at uddannelsessystemet skal nå ud til alle (»målet om uddannelse for alle i 2015«) indebærer, at dette system åbner sig op for hele elevspektret i alle dets afskygninger. |
| --- | --- | --- |

3.13

Der er således følgende grunde til at vælge inklusiv uddannelse:

—

Uddannelsesmæssige: kravet om, at uddannelsessystemet skal nå ud til alle (»målet om uddannelse for alle i 2015«) indebærer, at dette system åbner sig op for hele elevspektret i alle dets afskygninger.

| — | Sociale: uddannelse kan og bør bidrage til en mentalitetsændring ved at medvirke til opbygning af samfund uden diskrimination eller fordomme, hvor alle borgere kan udøve deres grundlæggende rettigheder. |
| --- | --- |

—

Sociale: uddannelse kan og bør bidrage til en mentalitetsændring ved at medvirke til opbygning af samfund uden diskrimination eller fordomme, hvor alle borgere kan udøve deres grundlæggende rettigheder.

| — | Økonomiske: inklusiv uddannelse vil bidrage til at øge samfundenes reelle konkurrenceevne over for nye økonomiske udfordringer. En konkurrenceevne baseret på knowhow og ikke på illoyal konkurrence. Inklusion og kvalitet virker indbyrdes selvforstærkende. |
| --- | --- |

—

Økonomiske: inklusiv uddannelse vil bidrage til at øge samfundenes reelle konkurrenceevne over for nye økonomiske udfordringer. En konkurrenceevne baseret på knowhow og ikke på illoyal konkurrence. Inklusion og kvalitet virker indbyrdes selvforstærkende.

4.   Specifikke mål

| 4.1 | Året for bekæmpelse af fattigdom har fire specifikke mål:
  —   anerkendelse: det gælder om at anerkende fattiges og socialt udstødtes ret til at leve værdigt og deltage fuldt ud i samfundslivet;
  —   accept: året skal også have til formål at forbedre offentlighedens accept af politikker og foranstaltninger for social integration ved at understrege alles ansvar i forbindelse med bekæmpelse af fattigdom og marginalisering;
  —   samhørighed: året skal fremme et samfund præget af større samhørighed ved at gøre borgerne mere bevidste om fordelene for alle ved et samfund, hvor der ikke findes fattigdom, og hvor ingen er nødt til at leve på randen af samfundet;
  —   engagement: endelig skal året have til formål at bekræfte EU's stærke politiske engagement i bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse og fremme dette engagement på alle forvaltningsniveauer. |
| --- | --- |

4.1

Året for bekæmpelse af fattigdom har fire specifikke mål:

—   anerkendelse: det gælder om at anerkende fattiges og socialt udstødtes ret til at leve værdigt og deltage fuldt ud i samfundslivet;

—   accept: året skal også have til formål at forbedre offentlighedens accept af politikker og foranstaltninger for social integration ved at understrege alles ansvar i forbindelse med bekæmpelse af fattigdom og marginalisering;

—   samhørighed: året skal fremme et samfund præget af større samhørighed ved at gøre borgerne mere bevidste om fordelene for alle ved et samfund, hvor der ikke findes fattigdom, og hvor ingen er nødt til at leve på randen af samfundet;

—   engagement: endelig skal året have til formål at bekræfte EU's stærke politiske engagement i bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse og fremme dette engagement på alle forvaltningsniveauer.

| 4.2 | Der vil blive fokuseret på følgende emner som led i fattigdomsåret:






  a) | børnefattigdom og fattigdom, der går i arv fra generation til generation; |
| --- | --- | --- |

4.2

Der vil blive fokuseret på følgende emner som led i fattigdomsåret:

a)

børnefattigdom og fattigdom, der går i arv fra generation til generation;

| b) | et rummeligt arbejdsmarked; |
| --- | --- |

b)

et rummeligt arbejdsmarked;

| c) | manglende adgang til uddannelse; |
| --- | --- |

c)

manglende adgang til uddannelse;

| d) | fattigdommens kønsdimension; |
| --- | --- |

d)

fattigdommens kønsdimension;

| e) | adgang til basale ydelser; |
| --- | --- |

e)

adgang til basale ydelser;

| f) | bekæmpelse af forskelsbehandling og fremme af integration af indvandrere og social og arbejdsmarkedsmæssig inklusion af etniske minoriteter; |
| --- | --- |

f)

bekæmpelse af forskelsbehandling og fremme af integration af indvandrere og social og arbejdsmarkedsmæssig inklusion af etniske minoriteter;

| g) | hensyntagen til handicappedes og andre udsatte gruppers behov. |
| --- | --- |

g)

hensyntagen til handicappedes og andre udsatte gruppers behov.

| 4.3 | År 2010 er således for Europa en enestående lejlighed til at bevidstgøre og mobilisere den brede offentlighed i kampen mod fattigdom og den rolle, som uddannelse kan spille, for at vi kan nærme os målet om udryddelse af fattigdom. Denne ambition kan kun opfyldes, hvis budskabet ikke er vagt og mangetydigt, men stærkt og klart. Derfor foreslår EØSU, at aktiviteterne centreres om et centralt aspekt: »Uddannelse med henblik på inklusion: et instrument i kampen mod fattigdom. For et Europa uden social udstødelse«. |
| --- | --- |

4.3

År 2010 er således for Europa en enestående lejlighed til at bevidstgøre og mobilisere den brede offentlighed i kampen mod fattigdom og den rolle, som uddannelse kan spille, for at vi kan nærme os målet om udryddelse af fattigdom. Denne ambition kan kun opfyldes, hvis budskabet ikke er vagt og mangetydigt, men stærkt og klart. Derfor foreslår EØSU, at aktiviteterne centreres om et centralt aspekt: »Uddannelse med henblik på inklusion: et instrument i kampen mod fattigdom. For et Europa uden social udstødelse«.

| 4.4 | Spanien overtog i første halvår af 2010 formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union. Spanien har i de seneste år vist særlig interesse for problematikken omkring bekæmpelsen af fattigdom, afskaffelse af social udstødelse og inklusiv uddannelse. Under Spaniens formandskab indledes det europæiske fattigdomsår. Åbningen fandt sted i Madrid den 21. januar 2010 og i slutningen af juni afholdes som vanligt Det Europæiske Råd, hvor Spanien overdrager formandskabet til Belgien. Den interesse og det engagement, som Spanien har udvist vedrørende »Uddannelse for Alle« forekommer at være en fremragende lejlighed til at gennemføre en række aktiviteter, som skal sikre, at dette år efterlader levende spor, politiske beslutninger, som bringer os nærmere det ønskede mål om at få afskaffet fattigdom og social udstødelse. |
| --- | --- |

4.4

Spanien overtog i første halvår af 2010 formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union. Spanien har i de seneste år vist særlig interesse for problematikken omkring bekæmpelsen af fattigdom, afskaffelse af social udstødelse og inklusiv uddannelse. Under Spaniens formandskab indledes det europæiske fattigdomsår. Åbningen fandt sted i Madrid den 21. januar 2010 og i slutningen af juni afholdes som vanligt Det Europæiske Råd, hvor Spanien overdrager formandskabet til Belgien. Den interesse og det engagement, som Spanien har udvist vedrørende »Uddannelse for Alle« forekommer at være en fremragende lejlighed til at gennemføre en række aktiviteter, som skal sikre, at dette år efterlader levende spor, politiske beslutninger, som bringer os nærmere det ønskede mål om at få afskaffet fattigdom og social udstødelse.

Bruxelles, den 28. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  Jf. Unescos retningslinjer for inklusive uddannelsespolitikker, Paris 2009.

1

(2)  EU's charter om grundlæggende rettigheder (2000). Det skal også nævnes, at EU-landene har ratificeret alle internationale traktater på menneskerettighedsområdet, herunder navnlig den internationale konvention om barnets rettigheder (1989) og de internationale konventioner om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og om borgerlige og politiske rettigheder (1966).

2

(3)  EUT C 224 af 30.8.2008, s. 106.

3

(4)  KOM(209) 647 endelig af 24.11.2009. Arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene – Høring om fremtidens »EU 2020«-strategi.

4

(5)  Key Data on Education in Europe 2009 (Kommissionens rapport om uddannelse i Europa), http://eacea.ec.europa.eu/education/eurydice/documents/key_data_series/105EN.pdf.

5

Key Data on Education in Europe 2009

(6)  EUT C 128 af 18.5.2010, s. 10.

6

(7)  EUT C 256 af 27.10.2007, s. 93.

7

(8)  EUT C 128 af 18.5.2010, s. 74.

8

(9)  EUT C 151 af 17.6.2008, s. 45 og EUT C 318 af 23.12.2009, s. 113.

9

(10)  Som eksempel kan nævnes: »Recognition of non-formal and informal learning in OECD countries: A very good idea in jeopardy?« Lifelong Learning in Europe, Patrick Werquin, Paris, 2008.

10

»Recognition of non-formal and informal learning in OECD countries: A very good idea in jeopardy?«

(11)  OECD, »Beyond Rethoric: Adult learning policies and practices«, Paris, 2003, og »Promoting Adult learning«, Paris, 2005.

11

(12)  Jf. Unescos retningslinjer for inklusive uddannelsespolitikker, Paris 2009.

12

---

BILAG

til Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag, der opnåede mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer, blev forkastet under den generelle debat:

Punkt 1.5

»«

Afstemningsresultat

Afstemningsresultat

| Stemmer for | : | 34 |
| --- | --- | --- |
| Stemmer imod | : | 61 |
| Stemmer hverken for eller imod | : | 14 |

Stemmer for

:

34

Stemmer imod

:

61

Stemmer hverken for eller imod

:

14

Punkt 3.7

Punkt 3.7

» Ikke-formel uddannelse er ofte baseret på ikke-hierakiske og deltagelsesbaserede pædagogiske former og arbejdsmetoder, ligesom den er tæt knyttet til og forvaltet af civilsamfundsorganisationer. Med sine særlige karakteristika og bottom-up tilgang har ikke-formel uddannelse fungeret som et effektivt middel til at bekæmpe fattigdom og social udstødelse. Derfor understreger EØSU, at ikke-formel uddannelse også kan spille en vigtig rolle i gennemførelsen af EU 2020-strategien.«

Afstemningsresultat

Afstemningsresultat

| Stemmer for | : | 37 |
| --- | --- | --- |
| Stemmer imod | : | 73 |
| Stemmer hverken for eller imod | : | 10 |

Stemmer for

:

37

Stemmer imod

:

73

Stemmer hverken for eller imod

:

10

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/24 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/24

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forbrugeres og familiers adgang til lån og kredit — eksempler på misbrug (initiativudtalelse)

2011/C 18/05

Ordfører: Mario CAMPLI

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 16. juli 2009 i henhold til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Forbrugeres og familiers adgang til lån og kredit – eksempler på misbrug.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 30. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 28. april 2010, følgende udtalelse med 75 stemmer for, 1 imod og 1 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner og anbefalinger

1.1   EØSU finder det vigtigt, at der fastlægges en samlet, gennemsigtig og komplet lovgivningsramme på låne- og kreditområdet.

1.2   EØSU anmoder Kommissionen om at undersøge, hvordan man bedst kan fjerne hullerne i den nuværende lovgivning, særligt med hensyn til de udbudte låne- og kreditprodukter, vildledende reklamer, gennemsigtige vilkår, låne- og kreditformidlere, asymmetrisk information og den finansielle forståelse hos de berørte parter.

1.3   EØSU opfordrer medlemsstaterne til at oprette en tilsynsmyndighed for urimelig handelspraksis med særlige beføjelser på låne- og kreditområdet.

1.4   EØSU anbefaler, at det europæiske hurtigvarslingssystem RAPEX udvides til at omfatte placering af risikable finansielle produkter og låneprodukter på det europæiske finans- og lånemarked.

1.5   EØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at gennemføre en mere dybtgående analyse af ulovlig og/eller kriminel praksis på låne- og kreditområdet og være særlig opmærksom på aggressive og ågerlignende metoder samt specifikke initiativer i det europæiske retsområde.

1.6   EØSU anbefaler, at der fastlægges særlige EU-bestemmelser for alle de forskellige former for låne- og kreditformidling, herunder definitioner, krav og adfærdsforpligtelser – uanset hvilket produkt der markedsføres, og om kreditvirksomheden er den primære eller sekundære aktivitet.

1.7   EØSU anbefaler indførelse af særlige bestemmelser om overvågning af aktiviteter, praksis og adfærd, der udøves af personer, som ved siden af låne- og kreditformidlingen udøver handelsaktiviteter af en anden art.

1.8   EØSU ønsker, at kravene til registrering af de forskellige finans- og kreditformidlere i et europæisk net af nationale registre fastlægges på grundlag af europæiske standarder for professionalisme, forsigtighed og etik. Der skal bl.a. være en EU-bestemmelse om udelukkelse af formidlere, hvis adfærd skader forbrugerne pga. misbrug eller ulovlig praksis.

1.9   EØSU finder det vigtigt at undersøge muligheden for at udvide - og foretage de nødvendige ændringer og tilpasninger af - EU-bestemmelserne om produktansvar i direktiv 85/374/EØF (med senere ændringer) til også at omfatte finansielle produkter og låne- og kreditprodukter.

1.10   EØSU anbefaler, at der på det europæiske marked indføres et passende udbud af »certificerede« eller »standardiserede« låne- og kreditprodukter som supplement til de allerede eksisterende produkter for at øge gennemsigtigheden og fremme den sunde konkurrence mellem de metoder, der praktiseres, og mellem de låne- og kreditprodukter, der udbydes til forbrugerne.

1.11   Det er absolut nødvendigt, mener EØSU, at iværksætte en europæisk oplysnings- og undervisningskampagne rettet mod forbrugere, forbrugerorganisationer og de branchefolk, der bistår dem, om forbrugernes rettigheder i forbindelse med lån og kredit og finansielle tjenester samt at styrke de europæiske netværk for retlige og udenretlige konfliktløsningsmekanismer (Alternative Dispute Resolution – ADR) (1).

1.12   EØSU finder det vigtigt, at man i samråd med de offentlige myndigheder opretter og fremmer civilsamfundsnetværk, der skal undersøge, bistå og overvåge situationer, hvor låntagning og for stor gældsætning fører til social udstødelse og fattigdom.

1.13   EØSU anbefaler især, at der indføres fælles procedurer på EU-plan for håndtering af for stor gældsætning, der også skal omfatte offentlige støtte- og redningsforanstaltninger for de berørte personer.

1.14   EØSU anbefaler, at Kommissionen gennemfører en officiel studie for at undersøge, om og hvordan der kan indføres udtømmende EU-bestemmelser om åger, og at den udvikler nogle fælles grundlæggende principper og kriterier for fastlæggelse af en vifte af europæiske rentesatser, der kan betragtes som åger.

1.15   EØSU mener, at der bør indføres fælles procedurer for at fremme nationale systemer til bekæmpelse af åger, og at disse bør være koordineret inden for en EU-lovgivningsramme.

1.16   EØSU ønsker, at udstedelsen af kreditkort underlægges strenge EU-regler for at undgå aggressiv adfærd, der opmuntrer til for stor gældsætning, og for at forpligte indehaveren og udstederen af kreditkort til at aftale et kreditloft.

1.17   EU-reglerne skal sikre fuld og gennemsigtig beskyttelse i hele EU ved brug af de oplysninger, som afgives af kunder, ikke mindst i forbindelse med transaktioner på internettet.

1.18   EØSU mener, at information og uddannelse af forbrugerne, bl.a. i undervisningen helt fra grundskolen, er vigtig, og anbefaler, at civilsamfundsinitiativer vedrørende gennemsigtig og forståelig information fremmes og støttes.

1.19   Endelig anbefaler EØSU at fremrykke datoen for evaluering af effektiviteten af direktiv 2008/48/EF (den første evaluering skal efter planen finde sted inden den 12. juni 2013) og at forkorte evalueringsperioden fra fem til tre år.

2.   Indledning

2.1   For at tackle den internationale finanskrise har man først og fremmest koncentreret sig om at genetablere stabiliteten og likviditeten på de finansielle markeder og dernæst set på, hvordan markederne kan gøres mere stabile, og hvordan lovgivningsrammerne kan moderniseres, så man undgår nye markedssvigt i fremtiden.

2.2   Samtidig med at dette arbejde fortsættes og intensiveres, må der efter EØSU's overbevisning sættes alt ind på at genskabe de europæiske borgeres tillid til det finansielle system og deres tiltro til de forskellige former for lån.

2.3   Finanskrisen har nemlig afstedkommet en økonomisk krise, som nu giver sig udslag i betydelige tab af arbejdspladser, virksomheder og indkomst for enkeltpersoner og familier.

2.4   På den baggrund er der flere, der bliver socialt og økonomisk marginaliseret, og flere, der bliver fattige (2).

2.5   Lån og kredit er vigtige midler for forbrugerne og familierne, idet de ad den vej kan afholde udgifter, som er nødvendige for et normalt og ordentligt liv. I den forstand er adgang til lån til en rimelig pris helt afgørende for den sociale integration.

2.6   Lån og kredit må imidlertid ikke ses eller markedsføres som en erstatning for eller et supplement til forbrugernes og familiernes indkomster.

2.7   Den allerstørste udfordring for økonomi-, skatte- og socialpolitikken er at sikre ansvarlige lånemuligheder, som ikke fører til afhængighed.

2.8   For at nå dette mål er der behov for en lovgivningsramme, der sigter mod at forhindre uansvarlig långivning og låntagning og bekæmpe alle former for asymmetrisk information mellem långivere og forbrugere.

3.   Formålet med initiativudtalelsen

3.1   Denne udtalelse omhandler eksempler på misbrug ved långivning og ulovlige situationer, som forbrugere konfronteres med, og som medvirker til at øge den sociale udstødelse og fattigdommen. Den kommer ikke ind på specifikke emner, der er blevet behandlet i andre udtalelser fra EØSU.

3.2   Udtalelsen undersøger de gældende lovgivningsrammer for at finde frem til aktuelle huller, som muliggør misbruget, og for at fremsætte løsningsforslag over for de europæiske og nationale offentlige myndigheder. Den kommer også kort ind på den ulovlige praksis, som for nuværende falder uden for lovgivningen. Der er tale om en ikke særlig kendt praksis, der er svær at komme til livs, og som er beslægtet med og ofte en følge af det misbrug, der forekommer. Endelig peges der i udtalelsen på, hvordan civilsamfundet kan spille en rolle i løsningen af disse problemer.

3.3   For nylig slog Kommissionen på en offentlig høring (3) fast, at »den finansielle krise har vist, hvilken skade uansvarlig långivnings- og låntagningspraksis kan have for forbrugere, kreditinstitutter, det finansielle system og økonomien generelt. Vi er derfor fast besluttede på at lære af eventuelle fejl for at sikre, at långivning og låntagning forløber ansvarligt« (McCreevy, kommissær for det indre marked). Ved samme lejlighed anførte Kommissionen: »Vi har pligt til at åbne øjnene for de forkastelige mekanismer, der har afstedkommet den uansvarlige långivning og låntagning, som nu rammer et stort antal borgere økonomisk« (Kuneva, kommissær for forbrugerbeskyttelse).

3.4   Målet med udtalelsen er derfor at yde et bidrag til at forbedre det indre markeds funktion ved at vurdere, hvilke løsninger der kan foreslås på EU-niveau, og hvilke der kan fremsættes i medlemsstaterne, men stadig inden for en fælles EU-ramme. EØSU mener nemlig, at problemer af overnational karakter skal løses på overnationalt niveau for at undgå en fragmentering af det indre marked.

4.   Den nuværende lovgivningsramme: huller og handlingsmuligheder

4.1   Når det gælder forbrugerkreditaftaler, er den vigtigste retsakt på EU-niveau direktiv 2008/48/EF. Direktivet indeholder bestemmelser om fuld harmonisering, dvs. medlemsstaterne kan ikke holde fast i eller indføre afvigende nationale regler, heller ikke selv om de yder større beskyttelse over for forbrugerne. Direktivet fastlægger den overordnede ramme for forbrugerrettigheder på forbrugerkreditområdet, men finder ikke anvendelse på realkreditlån.

4.2   I tillæg til denne ramme fastlægger direktiv 2005/29/EF om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugere en overordnet ramme for definition og sanktion af urimelig handelspraksis. For finansielle tjenesteydelser er der fastlagt regler om minimumsharmonisering, hvorefter medlemsstaterne kan indføre mere restriktive eller strengere forbrugerbeskyttelsesregler.

4.3   Der findes ingen EU-lovgivning om realkreditlån. De nationale bestemmelser er forskellige, afhængigt af kultur og det nationale marked. Der findes dog en europæisk kodeks for god praksis vedrørende de oplysninger, der skal gives til forbrugerne inden aftaleindgåelse, og et standardiseret europæiske informationsblad (ESIS). Kodeksen er imidlertid udelukkende et frivilligt redskab og anvendes kun i meget begrænset omfang.

4.4   EØSU er klar over, at der under de gældende regler findes en række muligheder for at komme misbruget ved lån- og kreditgivning til livs. Alligevel er der stadig store huller, der skal udbedres på EU-niveau, ligesom der udestår et stort arbejde for de nationale og europæiske myndigheder, bl.a. med reglernes gennemførelse og indførelse af sanktionsordninger.

4.5   EØSU bemærker i øvrigt, at en af grundene til, at den finansielle krise er blevet så omfattende, er det salgspres, som de ansatte i kredit- og finanssektoren har været underlagt. Presset for at nå stadigt større salgsmål, uafhængigt af om produkterne svarede til forbrugerens profil, har bevirket, at virksomheders, forbrugeres og i visse tilfælde kommunale myndigheders porteføljer er blevet inficeret med risikable produkter.

4.6   En anden grund er efter EØSU's mening incitaments- og bonusordningerne for de øverste chefer, hvis lønninger i nogle tilfælde er steget helt uhæmmet. I et tilfælde var årslønnen for den administrerende direktør for en af de store finansielle institutioner 400 gange større end en ansats. På trods af de mange tilsagn og højtidelige erklæringer fra EU's stats- og regeringschefer konstaterer EØSU, at der endnu ikke er fundet effektive og konkrete løsninger på disse problemer.

4.7   Først og fremmest indeholder den nuværende lovgivningsramme for kreditaftaler ingen forpligtelse til at afpasse udbuddet efter forbrugerens behov. Direktiv 2008/48/EF (artikel 8) fastlægger meget passende en forpligtelse til at vurdere forbrugerens kreditværdighed. Artikel 5, stk. 6, fastslår blot, at kreditgivere skal give forbrugeren fyldestgørende forklaringer, således at forbrugeren er i stand til at vurdere, om den foreslåede kreditaftale er passende, hvor det er relevant, ved at forklare de påkrævede oplysninger forud for aftaleindgåelsen, de foreslåede produkters vigtigste karakteristika og de specifikke konsekvenser, de kan få for forbrugeren. Desuden gives medlemsstaterne en vis handlefrihed med hensyn til den praktiske gennemførelse, men der fastlægges ingen bestemmelser om, at produkterne skal være afpasset efter behovet.

4.8   Denne mangel på regler har banet vej for misbrugssituationer, hvor de tilbudte produkter ikke altid matcher forbrugernes behov. Dette er tilfældet, hvor forbrugeren kun tilbydes én form for kredit, og hvor der ukritisk stilles kredit- eller debetkort til rådighed for køb af produkter i bestemte stormagasiner.

4.9   I den forbindelse fremhæver EØSU, at der skal være krav om, at tilbud om kreditkort skal holdes helt adskilt fra salget og markedsføringen af varer.

4.10   Med hensyn til reklamer bemærker EØSU, at der efter de gældende regler er krav om, at forbrugeren skal gives de standardoplysninger, der er nødvendige for at indgå en kreditaftale (artikel 4 og efterfølgende artikler i direktiv 2008/48/EF), men at der ikke er specifikke forpligtelser vedrørende vildledende og aggressive metoder eller metoder, der resulterer i gældsætning (4) .

4.11   EØSU er klar over, at det i en markedsøkonomi er overladt til markedet at finde en balance mellem udbud og efterspørgsel med hensyn til såvel mængde som kvalitet. Men når det viser sig, at markedet ikke er i stand til at finde passende løsninger, må de offentlige myndigheder gribe ind, da det er dem, der har ansvaret for at opfylde de samfundsmæssige behov på tilfredsstillende vis.

4.12   EØSU mener, at en mulig løsning kunne være at indføre et passende udbud af »certificerede« eller »standardiserede« låne- og kreditprodukter på det europæiske marked. Disse produkter kunne være et supplement til de allerede eksisterende. På den måde ville det blive lettere for forbrugerne at vælge et mere fordelagtigt produkt, der matcher deres behov (5).

4.13   EØSU mener derfor, at Kommissionen er nødt til at se nærmere på retsgrundlaget og procedurerne for indførelse af »certificerede« eller »standardiserede« låne- og kreditprodukter for derigennem at skabe større gennemsigtighed på det europæiske marked og for at iværksætte et hurtigvarslingssystem i Europa, som kan overvåge placeringen af risikable finansielle produkter og låne- og kreditprodukter på det europæiske finans- og lånemarked.

4.14   Derudover er det vigtigt at udvide lån- og kreditgivernes ansvar for at begrænse de produkter, som ikke matcher forbrugernes behov. Til det formål er det nødvendigt at indføre fælles procedurer på EU-niveau for at håndtere situationer med for stor gældsætning, hvor der er brug for at iværksætte støtte- og redningsaktioner for personer, der er havnet i for stor gæld som følge af bl.a. misbrug fra långivernes side.

4.15   Et andet forhold, som ikke er omfattet af EU-lovgivning, er åger. I nogle medlemsstater (Spanien, Frankrig, Italien, Portugal) er der regler for åger, men det er ikke tilfældet i alle lande.

4.16   Nyere undersøgelser (6) viser desuden, at regler om åger kan have positive virkninger for kampen mod social udstødelse og fattigdom og for bekæmpelsen af misbrug.

4.17   EØSU mener, at Kommissionen bør gennemføre en officiel studie for at undersøge, om og hvordan der kan indføres udtømmende europæiske bestemmelser om åger. Især mener EØSU, at det vil være hensigtsmæssigt at afgrænse nogle fælles grundlæggende principper og kriterier for fastlæggelse af en europæisk vifte af rentesatser, der kan betragtes som åger.

4.18   EØSU mener, at man bør bygge videre på og udnytte erfaringer opbygget gennem flere år i nogle medlemsstater og fastlægge en EU-lovgivningsramme for at fremme nationale ordninger, der kan bekæmpe åger og hjælpe personer, der har været udsat for åger.

4.19   EØSU bemærker, at de fleste tilfælde af misbrug på låne- og kreditområdet forekommer i forholdet mellem (kredit)formidlere og forbrugere.

4.20   I den forbindelse har Europa-Parlamentet krævet (7), at der udarbejdes en EU-ramme, som skal klarlægge og harmonisere kreditformidlernes ansvar og forpligtelser på grundlag af princippet om »samme aktivitet, samme risici, samme regler« med det formål at sikre beskyttelse af forbrugerne og undgå uigennemsigtige salgsmetoder og fejlagtige reklamer, som især skader de mest sårbare grupper og de mindst oplyste forbrugere. EØSU er enig og mener, at en sådan ramme vil medvirke til at rydde op på udbudsmarkedet og være et stærkere våben i kampen mod misbrug, uansvarlig låne- og kreditformidling og lånehajers kriminelle aktiviteter.

4.21   EØSU mener, at gennemsigtigheden, troværdigheden og professionalismen kan sikres, hvis der oprettes et register over kredit- og låneformidlere. Registrering i registret skal være underlagt bindende krav, og det skal være under kontrol af organer bestående af fagfolk fra bankverdenen, finansielle formidlere/mæglere og forbrugerorganisationer, der igen skal overvåges af tilsynsmyndighederne. Endvidere skal det klart fremgå, hvad der kan føre til suspension, sletning og eksklusion af registret, og at der er solidarisk hæftelse i tilfælde af skade, som er blevet efterprøvet ved en domstol.

4.22   Fremgangsmåder som at sende sms'er direkte til unge med tilbud om lån, »lette« lån over telefonen, lån som forskud på forventet indkomst og ukritiske tilbud om kredit-/debetkort udgør grundlaget for misbruget. Praksis af denne art skal bekæmpes med alle midler. Direktiv 2005/29/EF om urimelig handelspraksis opstiller en række mulige løsninger til tackling af problemerne med uansvarlig långivning, som også kan tilpasses eller anvendes i lovgivningen om forbrugerkreditaftaler.

4.22.1   EØSU ønsker, at de selskaber, der udsteder kreditkort, underlægges skrappe regler (vedrørende reklametilbud, det samlede kreditloft, den potentielle indehavers alder og klare kontoudtog) for at undgå aggressiv praksis og praksis, der opmuntrer til for stor gældsætning.

4.22.2   Navnlig skal kreditkortenes beløbsgrænser fastsættes efter aftale med indehaveren. Beløbsgrænsen bør kun kunne hæves efter udtrykkelig aftale mellem indehaveren og udstederen af kreditkortet.

4.23   Men for at være effektiv skal lovgivningen håndhæves mere konsekvent (8). I lyset af den nye situation som følge af den internationale finansielle krise mener EØSU, at det er nødvendigt at fremrykke datoen for evaluering af effektiviteten af direktiv 2008/48/EF (den første evaluering skal efter planen finde sted den 12. juni 2013) og at forkorte evalueringsperioden fra fem til tre år. Særligt når det gælder urimelig handelspraksis ved lån- og kreditgivning, finder EØSU det vigtigt, at der i medlemsstaterne oprettes en markedskontrolmyndighed med særlige beføjelser og tekniske ressourcer på låne- og kreditområdet.

4.23.1   Særligt ønsker EØSU, at der vedtages skrappere lovregler, som sikrer fuld og gennemsigtig beskyttelse i forbindelse med brug af de oplysninger, som kunderne afgiver, især via internettet og med elektronisk post.

4.24   EØSU mener, at man - med de forbehold, der er fremsat i tidligere udtalelser om emnet (9) - bør vurdere, om det er muligt at forpligte formidlere af realkreditlån til at anvende ESIS (det europæiske standardoplysningsblad) og give oplysninger om rentesatser, sådan som det er tilfældet i forbrugerkreditdirektivet. Hermed ville det europæiske realkreditmarked blive bedre integreret og forbrugere og familier være bedre beskyttet.

4.25   Med hensyn til rådgivning på forbrugerkreditområdet opfordrer EØSU til, at civilsamfundsorganisationer, særligt forbrugerorganisationer, støttes i at udvikle rådgivningsaktiviteter, der kan give låntagere en objektiv, klar og professionel bedømmelse af, om de tilbudte produkter svarer til deres særlige behov.

4.26   EØSU understreger, at området for kreditkonsulentydelser skal være reguleret, først og fremmest for at sikre stor gennemsigtighed, og at kreditgivere og -formidlere er uafhængige.

4.27   For at løse alle disse problemer mener EØSU, at det er brug for en samlet, harmoniseret og ensartet lovgivningsramme på EU-niveau med principper og regler, der skal være gældende for alle låne- og kreditprodukter.

5.   Misbrug og/eller ulovlig praksis på låne- og kreditområdet

5.1   EØSU mener, at man på samme tid må løse de problemer, der gemmer sig bag de mange fiktive selskaber inden for låneformidling og finansielle tjenesteydelser, og som i praksis giver sig udslag i aggressive og ågerlignende metoder i form af ågerrenter og kriminelle aktiviteter som afpresning. Der henvises til følgende, som hverken er en udtømmende eller komplet liste:

| — | ureglementerede lån til forbrugere og familier i vanskeligheder, som har sat sig i større gæld, end de kan klare; |
| --- | --- |

—

ureglementerede lån til forbrugere og familier i vanskeligheder, som har sat sig i større gæld, end de kan klare;

| — | lån, der bl.a. via ågerrenter har til formål at udplyndre klienten - en praksis, der er typisk for kriminelle organisationer. |
| --- | --- |

—

lån, der bl.a. via ågerrenter har til formål at udplyndre klienten - en praksis, der er typisk for kriminelle organisationer.

5.2   Ureglementerede lån kan forekomme på en række forskellige måder:

| — | »Ikke-registrerede« forskud af penge eller andre værdier, således at der lukreres mest muligt på den enkelte persons likvide midler, og tilbagebetalingen af disse forskud udskydes længst muligt. |
| --- | --- |

—

»Ikke-registrerede« forskud af penge eller andre værdier, således at der lukreres mest muligt på den enkelte persons likvide midler, og tilbagebetalingen af disse forskud udskydes længst muligt.

| — | Ulovlig finansiering, som långiveren tjener på ved ikke at overholde etiske kodekser, ved at anvende chikanerende klausuler og fastlægge uigennemsigtige aftalevilkår samt ved at presse de garantier, der skal stilles, i vejret. |
| --- | --- |

—

Ulovlig finansiering, som långiveren tjener på ved ikke at overholde etiske kodekser, ved at anvende chikanerende klausuler og fastlægge uigennemsigtige aftalevilkår samt ved at presse de garantier, der skal stilles, i vejret.

| — | Lån, der typisk ligner bankvirksomhed, men er misbrug. |
| --- | --- |

—

Lån, der typisk ligner bankvirksomhed, men er misbrug.

| — | Lån, hvor der klart er tale om åger, i forskellige kriminelle udformninger og i bestemte sammenhænge. |
| --- | --- |

—

Lån, hvor der klart er tale om åger, i forskellige kriminelle udformninger og i bestemte sammenhænge.

5.3   Det er EØSU's opfattelse, at vækstpotentialet for ureglementerede lån opstår derved, at mange familier og forbrugere er udelukket fra det regulerede lånemarked, bl.a. på grund af uansvarlig lån- og kreditgivning, som har bragt dem i en ekstremt sårbar afhængighedssituation.

5.4   EØSU er klar over, at problemerne for lavindkomstfamilier og de forskellige former for forbrugspres - som er andre årsager til, at forbrugere og familier optager ulovlige lån og vender sig mod de parallelle pengemarkeder – ikke kan løses udelukkende ved at fastlægge regler for lån og kredit.

5.5   Misbruget og/eller den illegale praksis på låne- og kreditområdet har i øvrigt meget ofte kriminel karakter og skal derfor reguleres af særlige strafferetlige initiativer inden for det europæiske retsområde, som skal håndhæves af politimyndighederne. Fuld eksigibilitet i hele EU af nationale domme om beslaglæggelse af varer opnået ved åger eller ulovlig tvang ville i høj grad kunne bidrage til at bekæmpe misbruget og den ulovlige praksis (10) .

5.6   EØSU gør opmærksom på, at der på dette område ikke findes tilstrækkelige data for alle landene i EU til fuldt ud at kunne belyse omfanget og alvoren af problemet på EU-niveau, og foreslår derfor, at Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne foretager en grundig analyse af forekomsten heraf på et sammenligneligt grundlag.

6.   Civilsamfundets rolle

6.1   Civilsamfundet og især forbrugerorganisationer og velgørende organisationer har en vigtig rolle at spille i forbindelse med at finde frem til, undersøge og overvåge problemerne forbundet med misbrug og/eller ulovlig praksis ved lån- og kreditgivning til forbrugere og familier.

6.2   EØSU finder det derfor vigtigt, at man i samråd med de offentlige myndigheder opretter og fremmer civilsamfundsnetværk, der skal undersøge, bistå og overvåge situationer, hvor låntagning og for stor gældsætning fører til social udstødelse og fattigdom. Disse netværk er især vigtige for udvekslingen af informationer og god praksis, også som en del af harmoniserede klageordninger.

6.3   EØSU bemærker, at der allerede findes god praksis på området, bl.a. långivning, hvor der tages sociale hensyn, og det europæiske netværk for finansiel integration, EFIN, og at eksemplerne på god praksis skal fremmes og udbredes i hele EU.

6.4   EØSU mener, at information og uddannelse af forbrugerne, bl.a. i undervisningen helt fra grundskolen, er et af de bedst egnede områder for initiativer fra medlemsstaterne og civilsamfundet (11). Denne indsats er vigtig for at udvikle en finansiel forståelse i hele EU.

6.5   EØSU mener, at det er vigtigt at fremme og udbygge disse aktiviteter, men understreger, at det er långivernes opgave at oplyse om produkterne og de offentlige myndigheders at sørge for undervisning. EØSU mener endvidere, at civilsamfundets undervisningsinitiativer og initiativer om gennemsigtig og forståelig information kun vil være effektive, hvis de suppleres med ensartede og altomfattende regler.

6.6   På den offentlige høring, som EØSU afholdt i Bruxelles den 28. januar 2010 med kvalificerede repræsentanter for civilsamfundet i medlemsstaterne og på EU-niveau, blev det understreget, at misbrug og/eller ulovlig praksis må underlægges europæisk kontrol, både når det gælder regler og hjælp til ofrene og med hensyn til uddannelses- og oplysningspolitikker over for alle de berørte parter.

6.7   For at stimulere den sociale markedsøkonomi på låne- og kreditområdet mener EØSU, at det er vigtigt at etablere og udvikle virksomheder inden for socialøkonomien, bl.a. kooperativer (12). De offentlige myndigheder har også ansvaret for at støtte og fremme etableringen af denne type virksomheder og deres virke (13).

Bruxelles, den 28. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  FIN-NET-ordningen (Financial Dispute Resolution Network).

1

Financial Dispute Resolution Network

(2)  Jf. Second joint assessment by the SPC and the European Commission of the social impact of the economic crisis and of policy responses- SPC/2009/11/13 FINAL; Eurobarometerundersøgelse om fattigdom og social udstødelse – 2010, det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse; meddelelse fra Kommissionen - Joint Report on Social Protection and Social Inclusion på: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=757&langId=en.

2

Second joint assessment by the SPC and the European Commission of the social impact of the economic crisis and of policy responses- SPC/2009/11/13 FINAL

Joint Report on Social Protection and Social Inclusion

(3)  Offentlig høring om ansvarlig långivning og låntagning, Bruxelles, den 3. september 2009.

3

(4)  Derimod findes der en god definition af »vildledende handlinger« (art. 6) og »aggressiv handelspraksis« (art. 8) i direktiv 2005/29/EF, der vedrører virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne.

4

(5)  Se i den forbindelse ISO 22222 (Personal Financial Planning – 2005); UNI-ISO (Personal Financial Planning – 2008); AENOR-UNE 165001 (Etica. Requisitos de los productos financieros socialmente responsables – 2009); og se også ECO/266 - Socialt ansvarlige finansielle produkter.

5

Personal Financial Planning

Personal Financial Planning

Requisitos de los productos financieros socialmente responsables

(6)  Jf. Usura, endelig rapport om åger fra det socioøkonomiske observatorium for kriminalitet, CNEL, Rom 2008.

6

Usura

(7)  Europa-Parlamentets beslutning af 5.6.2008 om sektorundersøgelse i detailbanksektoren.

7

(8)  Medlemsstaterne skal overholde EU-reglerne inden 12. juni 2010.

8

(9)  EUT C 27 af 3.2.2009, s. 18, og EUT C 65 af 17.3.2006, s. 13.

9

(10)  »Over for denne nu internationale praksis kan regeringerne og institutionerne også fortsætte med at vende det blinde øje til eller med kun at finde frem til nationale løsninger. Men hvis de blot holdt sig for øje, at jagten på kriminelle har fået en saltvandsindsprøjtning med den europæiske arrestordre, ville man konsekvent og hurtigt kunne fastlægge et fælles undersøgelses- og retsinstrument og fælles strafferetlige minimumsbestemmelser i alle medlemsstaterne, der til en start kunne sikre, at ofre for strafbare mafiaaktiviteter får erstatning.« (jf. F. Forgione, Mafia export, 2009, Milano).

10

Mafia export

(11)  UNI (forslag om standarder for finansiel undervisning af borgerne - tjenestekrav), januar 2010.

11

(12)  Jf. Resilience of the Cooperative Business Model in Times of Crisis, OIL 2009.

12

Resilience of the Cooperative Business Model in Times of Crisis

(13)  Jf. EUT C 318 af 23.12.2009, s. 22.

13

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/30 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/30

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om en europæisk fondsvedtægt (initiativudtalelse)

2011/C 18/06

Ordfører: Mall HELLAM

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 16. juli 2009 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

En Europæisk Fondsvedtægt.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 30. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog følgende udtalelse på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010 (mødet den 28. april) med 134 stemmer for, 2 imod og 1 hverken for eller imod.

1.   Generelle henstillinger og konklusioner

1.1   Denne initiativudtalelse tager fat på nogle overvejelser og forslag til udviklingen af en europæisk vedtægt, der er tilpasset fonde og indeholder forslag til retningslinjer for en sådan vedtægt.

1.2   En gennemgang af behov og muligheder bekræfter, at der er brug for et europæisk selskabslovgivningsprojekt for fonde, som kan fungere som et tilpasset instrument, der gør det lettere at udføre disses aktiviteter på det indre marked. Oplysninger hentet fra en nylig undersøgelse (1) og fra fagfolk (2) viser klart, at antallet af fonde og stiftere, der ønsker at udvikle tværnationale foranstaltninger og samarbejde, er steget betragteligt i de seneste ti år. Det har også vist sig, at fonde, der udfører grænseoverskridende aktiviteter, støder på forskellige hindringer også af juridisk karakter, som medfører øgede transaktionsomkostninger og derved reducerer deres disponible midler til almennyttige aktiviteter.

1.3   Fondssektoren og dens repræsentative organisationer og netværker på EU-plan (3) har gentagne gange opfordret til udarbejdelse af en europæisk fondsvedtægt, da man opfatter en sådan som den mest omkostningseffektive måde at overvinde grænseoverskridende barrierer på og derved stimulere fondsaktiviteter på tværs af Europa.

1.4   I den forbindelse opfordrer EØSU Kommissionen til at fremlægge et forslag til forordning om en europæisk fondsvedtægt til støtte for almennyttige aktiviteter, så den hurtigst muligt kan vedtages af Rådet og Europa-Parlamentet.

1.5   EØSU mener, at en europæisk fondsvedtægt er et vigtigt redskab til at inddrage borgerne i selve kernen af det indre marked og bringe Europa tættere på folk.

1.6   EØSU er af den opfattelse, at en europæisk fondsvedtægt kan fungere som en ny mekanisme til støtte for europæiske almennyttige aktiviteter og borgertiltag og se nærmere på større europæiske socioøkonomiske problemer og presserende behov på områder som viden og innovation, medicinsk forskning, sundhedsvæsen og sociale tjenester, miljø og regional udvikling, beskæftigelse og faglig efteruddannelse, bevarelse af kultur- og naturarven, fremme af kunst og kulturel mangfoldighed, internationalt samarbejde og udvikling.

1.7   Hvis den ny vedtægt skal være effektiv og tiltrækkende er den nødt til at indeholde klare og omfattende regler for etablering, foranstaltninger og tilsyn samt have en egentlig europæisk dimension. Dette vil gøre grænseoverskridende foranstaltninger, donationer og samarbejde lettere, da det udgør et effektivt redskab til forvaltning af almennyttige formål med en anerkendt europæisk mærkning.

2.   Generelle bemærkninger

2.1   Anvendelsesområde og institutionel baggrund

| 2.1.1 | Formålet med denne initiativudtalelse er at undersøge den mulige udvikling af en europæisk fondsvedtægt, der kan bistå fonde og bidragydere, som i stadig højere grad arbejder på tværs af grænserne og støder på såvel civile som skattemæssige hindringer og allerede i udgangspunktet give nyoprettede fonde et europæisk præg. |
| --- | --- |

2.1.1

Formålet med denne initiativudtalelse er at undersøge den mulige udvikling af en europæisk fondsvedtægt, der kan bistå fonde og bidragydere, som i stadig højere grad arbejder på tværs af grænserne og støder på såvel civile som skattemæssige hindringer og allerede i udgangspunktet give nyoprettede fonde et europæisk præg.

| 2.1.2 | Kommissionens GD for Det Indre Marked og Tjenesteydelser offentliggjorde i november 2009 resultaterne fra en offentlig høring (4) om en europæisk fondsvedtægt. Dette medførte mange reaktioner navnlig fra den almennyttige sektor, som udtrykte stor interesse for en europæisk fondsvedtægt. |
| --- | --- |

2.1.2

Kommissionens GD for Det Indre Marked og Tjenesteydelser offentliggjorde i november 2009 resultaterne fra en offentlig høring (4) om en europæisk fondsvedtægt. Dette medførte mange reaktioner navnlig fra den almennyttige sektor, som udtrykte stor interesse for en europæisk fondsvedtægt.

| 2.1.3 | Kommissionen udgav i februar 2009 en gennemførlighedsundersøgelse om en europæisk fondsvedtægt (5). Undersøgelsen anførte de potentielle fordele ved en europæisk fondsvedtægt: den vil nedbringe eller fjerne unødige omkostninger og administrative byrder og således gøre tilværelsen nemmere for de fonde, der ønsker at fortsætte deres aktiviteter på tværs af landegrænserne i EU. |
| --- | --- |

2.1.3

Kommissionen udgav i februar 2009 en gennemførlighedsundersøgelse om en europæisk fondsvedtægt (5). Undersøgelsen anførte de potentielle fordele ved en europæisk fondsvedtægt: den vil nedbringe eller fjerne unødige omkostninger og administrative byrder og således gøre tilværelsen nemmere for de fonde, der ønsker at fortsætte deres aktiviteter på tværs af landegrænserne i EU.

| 2.1.4 | Der foreligger ligeledes to eksterne anbefalinger vedrørende en europæisk fondsvedtægt:






  — | European Foundation Centres (6) forslag fra 2005 om en forordning om en europæisk fondsvedtægt. |
| --- | --- | --- |

2.1.4

Der foreligger ligeledes to eksterne anbefalinger vedrørende en europæisk fondsvedtægt:

—

European Foundation Centres (6) forslag fra 2005 om en forordning om en europæisk fondsvedtægt.

| — | Forskningsprojektet fra 2006: »The European Foundation - a New Legal Approach«, gennemført af eksperter i fonds- og skattelovgivning (7). |
| --- | --- |

—

Forskningsprojektet fra 2006: »The European Foundation - a New Legal Approach«, gennemført af eksperter i fonds- og skattelovgivning (7).

| 2.1.5 | Europa-Parlamentet vedtog den 4. juli 2006 et beslutningsforslag om udsigter i relation til selskabsret (8), hvori Kommissionen opfordres til at fortsætte udarbejdelsen af fællesskabslovgivning, der fastsætter regler for andre juridiske former f.eks. den europæiske fond. |
| --- | --- |

2.1.5

Europa-Parlamentet vedtog den 4. juli 2006 et beslutningsforslag om udsigter i relation til selskabsret (8), hvori Kommissionen opfordres til at fortsætte udarbejdelsen af fællesskabslovgivning, der fastsætter regler for andre juridiske former f.eks. den europæiske fond.

| 2.1.6 | EØSU hilste i 2009 resultatet af gennemførlighedsundersøgelsen vedrørende en europæisk fondsvedtægt velkommen i en udtalelse om forskellige virksomhedsformer (9) og opfordrede Kommissionen til at afslutte konsekvensanalysen i begyndelsen af 2010 med fremlæggelsen af et forslag til forordning, som vil sætte fonde med europæisk rækkevidde i stand til at operere på lige fod på det indre marked. |
| --- | --- |

2.1.6

EØSU hilste i 2009 resultatet af gennemførlighedsundersøgelsen vedrørende en europæisk fondsvedtægt velkommen i en udtalelse om forskellige virksomhedsformer (9) og opfordrede Kommissionen til at afslutte konsekvensanalysen i begyndelsen af 2010 med fremlæggelsen af et forslag til forordning, som vil sætte fonde med europæisk rækkevidde i stand til at operere på lige fod på det indre marked.

| 2.1.7 | I 2006 afgjorde EU-Domstolen, (10) at skattemæssig forskelsbehandling af hjemmehørende og ikke-hjemmehørende almennyttige fonde er en krænkelse af kapitalens fri bevægelighed — dog kun når medlemsstaten anerkender fondens almennyttige status i henhold til medlemsstatens lovgivning. |
| --- | --- |

2.1.7

I 2006 afgjorde EU-Domstolen, (10) at skattemæssig forskelsbehandling af hjemmehørende og ikke-hjemmehørende almennyttige fonde er en krænkelse af kapitalens fri bevægelighed — dog kun når medlemsstaten anerkender fondens almennyttige status i henhold til medlemsstatens lovgivning.

| 2.1.8 | I en sag om gaver på tværs af grænserne (11) afgjorde Domstolen, at skattelovgivning, der diskriminerer mod donationer til almennyttige organisationer hjemmehørende i en anden EU-medlemsstat, er i strid med EF-traktaten, så længe modtagerorganisationerne med hjemsted i andre EU-medlemsstater betragtes som »ligeværdige« med hjemmehørende almennyttige organisationer. |
| --- | --- |

2.1.8

I en sag om gaver på tværs af grænserne (11) afgjorde Domstolen, at skattelovgivning, der diskriminerer mod donationer til almennyttige organisationer hjemmehørende i en anden EU-medlemsstat, er i strid med EF-traktaten, så længe modtagerorganisationerne med hjemsted i andre EU-medlemsstater betragtes som »ligeværdige« med hjemmehørende almennyttige organisationer.

2.2   Bemærkninger: fondssektoren i EU

| 2.2.1 | Den europæiske fondssektor er en stærk økonomisk sektor (12) med aktiver på mellem 350 mia. € og knapt 1 000 mia. € og med årlige udgifter på 83 -150 mia. €. En lang række europæiske lande har sat kursen mod fortsat fondsvækst. |
| --- | --- |

2.2.1

Den europæiske fondssektor er en stærk økonomisk sektor (12) med aktiver på mellem 350 mia. € og knapt 1 000 mia. € og med årlige udgifter på 83 -150 mia. €. En lang række europæiske lande har sat kursen mod fortsat fondsvækst.

| 2.2.2 | Fonde spiller en vigtig rolle på arbejdsmarkedet. De 110 000 fonde, som man identificerede i gennemførlighedsundersøgelsen om en europæisk fondsvedtægt, skaber direkte fuldtidsbeskæftigelse for mellem 750 000 - 1 mio. mennesker i EU (13). Ved at udbetale subsidier eller støttekapital til organisationer og enkeltpersoner støtter de også beskæftigelsen og den frivillige indsats. |
| --- | --- |

2.2.2

Fonde spiller en vigtig rolle på arbejdsmarkedet. De 110 000 fonde, som man identificerede i gennemførlighedsundersøgelsen om en europæisk fondsvedtægt, skaber direkte fuldtidsbeskæftigelse for mellem 750 000 - 1 mio. mennesker i EU (13). Ved at udbetale subsidier eller støttekapital til organisationer og enkeltpersoner støtter de også beskæftigelsen og den frivillige indsats.

| 2.2.3 | Den overvejende del af EU's fonde er aktivbaserede og almennyttige. Som regel har de ingen medlemmer eller aktionærer og er uafhængigt etablerede nonprofitorganisationer. De har en etableret og pålidelig indtægtskilde, som er uløseligt bundet til almennyttige formål. Deres indtægt kan komme fra indskud, et engangsbeløb, som stilles til rådighed af en enkeltperson, familie, virksomhed eller en anden organisation. Det kan tage form af løsøre: kontanter, aktier, obligationer, kunstværker, ophavsrettigheder, forskningslicenser, eller fast ejendom: jord og bygninger så som museer og plejecentre. De får også deres indtægt fra andre kilder f.eks. gaver og arv, appeller om offentlighedens støtte, egne indtægter, kontrakter og lotteriindtægter. |
| --- | --- |

2.2.3

Den overvejende del af EU's fonde er aktivbaserede og almennyttige. Som regel har de ingen medlemmer eller aktionærer og er uafhængigt etablerede nonprofitorganisationer. De har en etableret og pålidelig indtægtskilde, som er uløseligt bundet til almennyttige formål. Deres indtægt kan komme fra indskud, et engangsbeløb, som stilles til rådighed af en enkeltperson, familie, virksomhed eller en anden organisation. Det kan tage form af løsøre: kontanter, aktier, obligationer, kunstværker, ophavsrettigheder, forskningslicenser, eller fast ejendom: jord og bygninger så som museer og plejecentre. De får også deres indtægt fra andre kilder f.eks. gaver og arv, appeller om offentlighedens støtte, egne indtægter, kontrakter og lotteriindtægter.

| 2.2.4 | Fonde i EU arbejder inden for emner og projekter, som folk drager direkte fordel af, og som er afgørende for at udvikle et borgernes Europa på områder, der spænder lige fra viden, forskning og innovation, til social service og sundhedspleje, medicinsk forskning, miljø, regionaludvikling, beskæftigelse, erhvervsuddannelse, bevaring af natur- og kulturarv, fremme af kunst og kultur, internationalt samarbejde og udvikling. |
| --- | --- |

2.2.4

Fonde i EU arbejder inden for emner og projekter, som folk drager direkte fordel af, og som er afgørende for at udvikle et borgernes Europa på områder, der spænder lige fra viden, forskning og innovation, til social service og sundhedspleje, medicinsk forskning, miljø, regionaludvikling, beskæftigelse, erhvervsuddannelse, bevaring af natur- og kulturarv, fremme af kunst og kultur, internationalt samarbejde og udvikling.

| 2.2.5 | Stadig flere fonde og bidragydere arbejder på tværs af grænserne. De støder imidlertid på administrative, civile og skattemæssige hindringer, som identificeres i gennemførlighedsundersøgelsen, herunder:






  — | Kampen med forskellige nationale love: nye europæiske initiativer bliver udskudt eller opgivet, fordi man mangler passende retlige værktøjer. |
| --- | --- | --- |

2.2.5

Stadig flere fonde og bidragydere arbejder på tværs af grænserne. De støder imidlertid på administrative, civile og skattemæssige hindringer, som identificeres i gennemførlighedsundersøgelsen, herunder:

—

Kampen med forskellige nationale love: nye europæiske initiativer bliver udskudt eller opgivet, fordi man mangler passende retlige værktøjer.

| — | Problemer med at genkende udenlandske fondes juridiske personlighed. |
| --- | --- |

—

Problemer med at genkende udenlandske fondes juridiske personlighed.

| — | Retslig usikkerhed med hensyn til national anerkendelse af den »almene interesse« i hjemmehørende fondes grænseoverskridende arbejde og deres status som almennyttige. |
| --- | --- |

—

Retslig usikkerhed med hensyn til national anerkendelse af den »almene interesse« i hjemmehørende fondes grænseoverskridende arbejde og deres status som almennyttige.

| — | Administrative byrder og omkostninger ved at oprette flere filialer i andre lande. |
| --- | --- |

—

Administrative byrder og omkostninger ved at oprette flere filialer i andre lande.

| — | Umuligt at flytte hovedsædet fra en medlemsstat til en anden. |
| --- | --- |

—

Umuligt at flytte hovedsædet fra en medlemsstat til en anden.

| — | Skattemæssige hindringer: ikke-hjemmehørende organisationer lider under skattediskrimination. |
| --- | --- |

—

Skattemæssige hindringer: ikke-hjemmehørende organisationer lider under skattediskrimination.

2.3   Der er behov for at indføre et passende instrument til fonde.

| 2.3.1 | Det ville være urealistisk at håbe på en harmonisering af den store mængde lovgivning, der findes for fonde i medlemsstaterne (14) navnlig i lyset af de forskelle, der findes med hensyn til formål, krav for etablering, forvaltning og ansvarlighed. (15) |
| --- | --- |

2.3.1

Det ville være urealistisk at håbe på en harmonisering af den store mængde lovgivning, der findes for fonde i medlemsstaterne (14) navnlig i lyset af de forskelle, der findes med hensyn til formål, krav for etablering, forvaltning og ansvarlighed. (15)

| 2.3.2 | Ingen af de eksisterende europæiske retslige værktøjer (16) til støtte for vækst i aktiviteterne i - eller samarbejdet mellem - private virksomheder og offentlige instanser på tværs af EU's grænser er tilpasset de behov og særlige kendetegn, som fondene har som private almennyttige organer, der fordeler midler, og som forsøger at opfylde samfundets behov uden hverken aktionærer eller kontrollerende medlemmer. |
| --- | --- |

2.3.2

Ingen af de eksisterende europæiske retslige værktøjer (16) til støtte for vækst i aktiviteterne i - eller samarbejdet mellem - private virksomheder og offentlige instanser på tværs af EU's grænser er tilpasset de behov og særlige kendetegn, som fondene har som private almennyttige organer, der fordeler midler, og som forsøger at opfylde samfundets behov uden hverken aktionærer eller kontrollerende medlemmer.

| 2.3.3 | Det er blevet nødvendigt at overveje udviklingen af en europæisk fondsvedtægt, der tager højde for og er skræddersyet til fondenes behov med henblik på at lette deres aktiviteter og samarbejde med andre på det indre marked, så de kan samle deres ressourcer fra forskellige lande og lige fra oprettelsen give de europæiske fonde en europæisk dimension i deres almennyttige aktiviteter. |
| --- | --- |

2.3.3

Det er blevet nødvendigt at overveje udviklingen af en europæisk fondsvedtægt, der tager højde for og er skræddersyet til fondenes behov med henblik på at lette deres aktiviteter og samarbejde med andre på det indre marked, så de kan samle deres ressourcer fra forskellige lande og lige fra oprettelsen give de europæiske fonde en europæisk dimension i deres almennyttige aktiviteter.

3.   En europæisk fondsvedtægt: grundlæggende mål og struktur

3.1   Målsætninger og fordele

| 3.1.1 | Den europæiske fondsvedtægt er en god strategisk mulighed for at fremme arbejdet for almennyttige fonde på tværs af EU, da den vil:






  — | styrke de europæiske retslige rammer for fonde, |
| --- | --- | --- |

3.1.1

Den europæiske fondsvedtægt er en god strategisk mulighed for at fremme arbejdet for almennyttige fonde på tværs af EU, da den vil:

—

styrke de europæiske retslige rammer for fonde,

| — | mindske juridiske og administrative hindringer, |
| --- | --- |

—

mindske juridiske og administrative hindringer,

| — | opmuntre til nye aktiviteter, |
| --- | --- |

—

opmuntre til nye aktiviteter,

| — | lette grænseoverskridende arbejde som følge af partnerskaber i det indre marked, |
| --- | --- |

—

lette grænseoverskridende arbejde som følge af partnerskaber i det indre marked,

| — | skabe øget transparens, |
| --- | --- |

—

skabe øget transparens,

| — | udgøre et effektivt forvaltningsredskab som støtte til almennyttige formål, |
| --- | --- |

—

udgøre et effektivt forvaltningsredskab som støtte til almennyttige formål,

| — | gøre det nemmere for såvel fysiske som juridiske personer at foretage donationer i forbindelse med grænseoverskridende aktiviteter, |
| --- | --- |

—

gøre det nemmere for såvel fysiske som juridiske personer at foretage donationer i forbindelse med grænseoverskridende aktiviteter,

| — | bidrage til den økonomiske integrationsproces og konsolidere det europæiske civilsamfund i den nuværende globale kontekst, hvor fælles udfordringer og trusler appellerer til en klar og enkel europæisk tilgang. |
| --- | --- |

—

bidrage til den økonomiske integrationsproces og konsolidere det europæiske civilsamfund i den nuværende globale kontekst, hvor fælles udfordringer og trusler appellerer til en klar og enkel europæisk tilgang.

| 3.1.2 | Der vil være mange fordele ved en europæisk fondsvedtægt:






  — | Effektivitet og forenkling: vedtægten vil gøre det muligt at oprette og registrere en europæisk fond i en medlemsstat, og samtidig sikre dens anerkendelse i de 26 andre medlemsstater. Den vil kunne fungere i hele EU i henhold til et samlet regelsæt og et sammenhængende forvaltnings- og rapporteringssystem. Den vil bidrage til at nedbryde eksisterende barrierer og lette samarbejdet på tværs af grænserne. |
| --- | --- | --- |

3.1.2

Der vil være mange fordele ved en europæisk fondsvedtægt:

—

Effektivitet og forenkling: vedtægten vil gøre det muligt at oprette og registrere en europæisk fond i en medlemsstat, og samtidig sikre dens anerkendelse i de 26 andre medlemsstater. Den vil kunne fungere i hele EU i henhold til et samlet regelsæt og et sammenhængende forvaltnings- og rapporteringssystem. Den vil bidrage til at nedbryde eksisterende barrierer og lette samarbejdet på tværs af grænserne.

| — | Ansvarliggørelse: en europæisk fondsvedtægt vil bidrage til at præcisere fondsbegrebet og fastlægge en fælles definition af »almennyttige fonde« i hele EU, da begrebet »fond« anvendes alt for bredt om meget forskellige selskaber. Dette kunne have positiv betydning for den generelle forvaltning af fonde gennem benchmarking. |
| --- | --- |

—

Ansvarliggørelse: en europæisk fondsvedtægt vil bidrage til at præcisere fondsbegrebet og fastlægge en fælles definition af »almennyttige fonde« i hele EU, da begrebet »fond« anvendes alt for bredt om meget forskellige selskaber. Dette kunne have positiv betydning for den generelle forvaltning af fonde gennem benchmarking.

| — | Økonomiske fordele: ud over at reducere omkostninger for aktiviteter på tværs af grænserne vil fonde, der vælger vedtægten, kunne genkendes af den offentlige forvaltning og offentligheden, takket være en pålidelig europæisk »mærkning«. Den europæiske fondsvedtægt vil gøre det lettere at koncentrere ressourcerne i almennyttige aktiviteter og kan være med til at tiltrække udenlandske investeringer. Fondsvedtægten vil også få en positiv effekt på donorers adfærd. |
| --- | --- |

—

Økonomiske fordele: ud over at reducere omkostninger for aktiviteter på tværs af grænserne vil fonde, der vælger vedtægten, kunne genkendes af den offentlige forvaltning og offentligheden, takket være en pålidelig europæisk »mærkning«. Den europæiske fondsvedtægt vil gøre det lettere at koncentrere ressourcerne i almennyttige aktiviteter og kan være med til at tiltrække udenlandske investeringer. Fondsvedtægten vil også få en positiv effekt på donorers adfærd.

| — | Fordele for borgerne og på det politiske plan: udvikling af tværnationale foranstaltninger og samarbejde vil fremme den europæiske integration på områder, der direkte berører EU-borgere. En europæisk fondsvedtægt kan udgøre et robust og fleksibelt forvaltningsredskab til støtte for borgernes tiltag på EU-niveau for at få opfyldt presserende behov og løst de globale politiske spørgsmål. |
| --- | --- |

—

Fordele for borgerne og på det politiske plan: udvikling af tværnationale foranstaltninger og samarbejde vil fremme den europæiske integration på områder, der direkte berører EU-borgere. En europæisk fondsvedtægt kan udgøre et robust og fleksibelt forvaltningsredskab til støtte for borgernes tiltag på EU-niveau for at få opfyldt presserende behov og løst de globale politiske spørgsmål.

3.2   Centrale emner

| 3.2.1 | En effektiv europæisk fondsvedtægt bør leve op til en række nøgleprincipper og -kriterier. Den bliver et ekstra og valgfrit redskab til almennyttige formål, der hovedsageligt falder ind under europæisk lovgivning og supplerer de nationale og regionale love. |
| --- | --- |

3.2.1

En effektiv europæisk fondsvedtægt bør leve op til en række nøgleprincipper og -kriterier. Den bliver et ekstra og valgfrit redskab til almennyttige formål, der hovedsageligt falder ind under europæisk lovgivning og supplerer de nationale og regionale love.

| 3.2.2 | En europæisk fondsvedtægt kan udformes i henhold til følgende retningslinjer, som de berørte parter selv skal fastlægge i detaljer. En europæisk fondsvedtægt bør:






  3.2.2.1 | Være et frivilligt, supplerende værktøj, som bidragydere og fonde, der er aktive i mere end en medlemsstat, kan vælge at anvende i stedet for at oprette flere fonde i henhold til national lovgivning i forskellige EU-lande. Den vil ikke erstatte eksisterende medlemsstaters fondslovgivning. |
| --- | --- | --- |

3.2.2

En europæisk fondsvedtægt kan udformes i henhold til følgende retningslinjer, som de berørte parter selv skal fastlægge i detaljer. En europæisk fondsvedtægt bør:

3.2.2.1

Være et frivilligt, supplerende værktøj, som bidragydere og fonde, der er aktive i mere end en medlemsstat, kan vælge at anvende i stedet for at oprette flere fonde i henhold til national lovgivning i forskellige EU-lande. Den vil ikke erstatte eksisterende medlemsstaters fondslovgivning.

| 3.2.2.2 | Være enkel og omfatte de fleste aspekter af fondslovgivning samt henvise til national lovgivning på så få retlige områder som muligt. Dette vil give stiftere mulighed for at spare på administrative omkostninger ved at anvende et enkelt juridisk instrument og tilvejebringe en ledelsesstruktur, der kan sammenlignes i alle medlemsstater. |
| --- | --- |

3.2.2.2

Være enkel og omfatte de fleste aspekter af fondslovgivning samt henvise til national lovgivning på så få retlige områder som muligt. Dette vil give stiftere mulighed for at spare på administrative omkostninger ved at anvende et enkelt juridisk instrument og tilvejebringe en ledelsesstruktur, der kan sammenlignes i alle medlemsstater.

| 3.2.2.3 | Være let tilgængelig. Den europæiske fond kan oprettes for tid og evighed eller for en begrænset periode af enhver fysisk person med bopæl i EU og af fysiske og juridiske personer med bopæl i EU under medvirken af en notar, ved omdannelse af en almennyttig fond, der er lovligt etableret i en EU-medlemsstat, til en europæisk fond eller ved sammenlægning af almennyttige fonde, som er lovligt etableret i en eller flere EU-medlemsstater. Oprettelsen af en europæisk fond skal offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. |
| --- | --- |

3.2.2.3

Være let tilgængelig. Den europæiske fond kan oprettes for tid og evighed eller for en begrænset periode af enhver fysisk person med bopæl i EU og af fysiske og juridiske personer med bopæl i EU under medvirken af en notar, ved omdannelse af en almennyttig fond, der er lovligt etableret i en EU-medlemsstat, til en europæisk fond eller ved sammenlægning af almennyttige fonde, som er lovligt etableret i en eller flere EU-medlemsstater. Oprettelsen af en europæisk fond skal offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

| 3.2.2.4 | Udelukkende være rettet mod almennyttigt formål. Begrebet »almennyttighed« bør defineres i form af en åben liste over almennyttige formål for at bevare en vis fleksibilitet. (17) En europæisk fond vil blive opfattet som værende almennyttig, såfremt:






  (1) | den tjener offentlighedens interesser på europæisk/internationalt plan enten gennem sine egne programmer eller ved at støtte enkeltpersoner, sammenslutninger, institutioner eller andre enheder, og |
| --- | --- | --- |

3.2.2.4

Udelukkende være rettet mod almennyttigt formål. Begrebet »almennyttighed« bør defineres i form af en åben liste over almennyttige formål for at bevare en vis fleksibilitet. (17) En europæisk fond vil blive opfattet som værende almennyttig, såfremt:

(1)

den tjener offentlighedens interesser på europæisk/internationalt plan enten gennem sine egne programmer eller ved at støtte enkeltpersoner, sammenslutninger, institutioner eller andre enheder, og

| (2) | formålet med dens oprettelse omfatter fremme af offentlighedens interesser på et eller flere områder, som betegnes som almennyttige. |
| --- | --- |

(2)

formålet med dens oprettelse omfatter fremme af offentlighedens interesser på et eller flere områder, som betegnes som almennyttige.

| 3.2.2.5 | Indeholde en europæisk dimension: En europæisk fondsvedtægt skal anvendes for aktiviteter, som har et europæisk aspekt i bred forstand, dvs. omfatter aktiviteter i mere end blot en enkelt medlemsstat. |
| --- | --- |

3.2.2.5

Indeholde en europæisk dimension: En europæisk fondsvedtægt skal anvendes for aktiviteter, som har et europæisk aspekt i bred forstand, dvs. omfatter aktiviteter i mere end blot en enkelt medlemsstat.

| 3.2.2.6 | Tilvejebringe et minimum af kapital. Det kan være tegn på alvoren bag den europæiske fonds formål og aktiviteter og øge kreditorbeskyttelse, men bør ikke forhindre mindre initiativer i at igangsætte aktiviteter. |
| --- | --- |

3.2.2.6

Tilvejebringe et minimum af kapital. Det kan være tegn på alvoren bag den europæiske fonds formål og aktiviteter og øge kreditorbeskyttelse, men bør ikke forhindre mindre initiativer i at igangsætte aktiviteter.

| 3.2.2.7 | Ikke etablere noget »formelt« medlemskab, men være åben over for en samarbejdsbaseret struktur, som dog ikke kan erstatte ledelsens rettigheder og pligter. |
| --- | --- |

3.2.2.7

Ikke etablere noget »formelt« medlemskab, men være åben over for en samarbejdsbaseret struktur, som dog ikke kan erstatte ledelsens rettigheder og pligter.

| 3.2.2.8 | Gøre det muligt at gennemføre økonomiske aktiviteter direkte eller gennem andre juridiske enheder inden for den europæiske fonds almennyttige målsætning, såfremt enhver indtægt eller ethvert overskud anvendes i overensstemmelse med dets almennyttige formål. |
| --- | --- |

3.2.2.8

Gøre det muligt at gennemføre økonomiske aktiviteter direkte eller gennem andre juridiske enheder inden for den europæiske fonds almennyttige målsætning, såfremt enhver indtægt eller ethvert overskud anvendes i overensstemmelse med dets almennyttige formål.

| 3.2.2.9 | Tillade ejerskab af løsøre og fast ejendom, at modtage og beholde gaver eller støtte af enhver art herunder aktier og andre omsætningspapirer fra enhver lovlig kilde. |
| --- | --- |

3.2.2.9

Tillade ejerskab af løsøre og fast ejendom, at modtage og beholde gaver eller støtte af enhver art herunder aktier og andre omsætningspapirer fra enhver lovlig kilde.

| 3.2.2.10 | Have sit vedtægtsmæssige hjemsted inden for EU. Dette skal kunne overføres til en anden medlemsstat uden at skulle afvikles og uden at skulle oprette en ny juridisk enhed. |
| --- | --- |

3.2.2.10

Have sit vedtægtsmæssige hjemsted inden for EU. Dette skal kunne overføres til en anden medlemsstat uden at skulle afvikles og uden at skulle oprette en ny juridisk enhed.

| 3.2.2.11 | Indføre klare regler om gennemskuelighed og ansvar. En europæisk fond skal holde regnskab med alle finansielle transaktioner, gøre brug af formelle, finansielle kanaler og indberette årsregnskaber og aktivitetsrapporter til den kompetente myndighed. Større organisationer skal lade deres årsregnskab revidere. |
| --- | --- |

3.2.2.11

Indføre klare regler om gennemskuelighed og ansvar. En europæisk fond skal holde regnskab med alle finansielle transaktioner, gøre brug af formelle, finansielle kanaler og indberette årsregnskaber og aktivitetsrapporter til den kompetente myndighed. Større organisationer skal lade deres årsregnskab revidere.

| 3.2.2.12 | Tilvejebringe klare regler om den europæiske fonds forvaltning og ansvar, men stifterne/bestyrelsen bør have råderum til at fastsætte reglerne for indre anliggender i fondens vedtægter. Det kunne være nyttigt at tage udgangspunkt i eksempler på vedtægter. Disse kunne f.eks. fastsætte, at man skal undgå interessekonflikter. |
| --- | --- |

3.2.2.12

Tilvejebringe klare regler om den europæiske fonds forvaltning og ansvar, men stifterne/bestyrelsen bør have råderum til at fastsætte reglerne for indre anliggender i fondens vedtægter. Det kunne være nyttigt at tage udgangspunkt i eksempler på vedtægter. Disse kunne f.eks. fastsætte, at man skal undgå interessekonflikter.

4.   Lovvalg

| 4.1.1 | Forslaget om en europæisk fondsvedtægt vil fastlægge de forskellige kilder til lovvalg: EU-forordningen om en europæisk fondsvedtægt, de europæiske fondes egne vedtægter og andre EU- eller nationale love. |
| --- | --- |

4.1.1

Forslaget om en europæisk fondsvedtægt vil fastlægge de forskellige kilder til lovvalg: EU-forordningen om en europæisk fondsvedtægt, de europæiske fondes egne vedtægter og andre EU- eller nationale love.

| 4.1.2 | Samtidig med at en lov om en europæisk fondsvedtægt skal være generel, skal den også være klar og enkel. Grunden hertil er indlysende: klarhed skal hjælpe de europæiske fonde med at overholde lovgivningen og de ansvarlige med at overvåge gennemførelsen af den. |
| --- | --- |

4.1.2

Samtidig med at en lov om en europæisk fondsvedtægt skal være generel, skal den også være klar og enkel. Grunden hertil er indlysende: klarhed skal hjælpe de europæiske fonde med at overholde lovgivningen og de ansvarlige med at overvåge gennemførelsen af den.

| 4.1.3 | Forslaget om en europæisk fondsvedtægt bør opstille nogle rammer, inden for hvilke de europæiske fonde er etableret, arbejder og står til regnskab. På de områder, en sådan vedtægt vil regulere (f.eks. etablering, registrering, formål, kapital, registreret kontor, juridisk personlighed, retsevne, direktørernes ansvar, gennemsigtighed og krav om ansvarlighed) bør lovgivningen være generel og ikke henvise til nationale love. Dette vil garantere ensartethed, klarhed og den sikkerhed, som vedtægten bør tilvejebringe for tredjepart, partnere og donorer. |
| --- | --- |

4.1.3

Forslaget om en europæisk fondsvedtægt bør opstille nogle rammer, inden for hvilke de europæiske fonde er etableret, arbejder og står til regnskab. På de områder, en sådan vedtægt vil regulere (f.eks. etablering, registrering, formål, kapital, registreret kontor, juridisk personlighed, retsevne, direktørernes ansvar, gennemsigtighed og krav om ansvarlighed) bør lovgivningen være generel og ikke henvise til nationale love. Dette vil garantere ensartethed, klarhed og den sikkerhed, som vedtægten bør tilvejebringe for tredjepart, partnere og donorer.

| 4.1.4 | Med hensyn til kontrol kan overvågningen af de europæiske fonde uddelegeres til udvalgte kompetente myndigheder i medlemsstaterne på baggrund af de fælles standarder for registrering og regler om regnskabsaflæggelse, der er fastsat i forordningen om den europæiske fondsvedtægt. |
| --- | --- |

4.1.4

Med hensyn til kontrol kan overvågningen af de europæiske fonde uddelegeres til udvalgte kompetente myndigheder i medlemsstaterne på baggrund af de fælles standarder for registrering og regler om regnskabsaflæggelse, der er fastsat i forordningen om den europæiske fondsvedtægt.

| 4.1.5 | For de områder, der ikke er dækket af lovgivningen om den europæiske fondsvedtægt, vil bestemmelser i anden EU-lovgivning eller medlemsstaternes lovgivning finde anvendelse. |
| --- | --- |

4.1.5

For de områder, der ikke er dækket af lovgivningen om den europæiske fondsvedtægt, vil bestemmelser i anden EU-lovgivning eller medlemsstaternes lovgivning finde anvendelse.

| 4.1.6 | Kompetencen til fastsættelse af beskatningen af de europæiske fonde ligger hos den medlemsstat, hvor de er skattepligtige. |
| --- | --- |

4.1.6

Kompetencen til fastsættelse af beskatningen af de europæiske fonde ligger hos den medlemsstat, hvor de er skattepligtige.

| 4.1.7 | EU-medlemsstaterne har særlige skatteordninger for almennyttige fonde. (18) Skattemæssig forskelsbehandling mellem hjemmehørende og udenlandske almennyttige instanser eller instanser, der arbejder i offentlighedens interesse, kan være i strid med EF-traktaten navnlig for så vidt angår donationer, arve- og gaveafgifter og fondes udenlandske indtægtskilder. En europæisk fond skal derfor kunne nyde samme skattemæssige fordel, som landets lovgivere yder hjemmehørende fonde herunder også skattefritagelse for indkomstskat, arve- og gaveafgifter og beskatning af aktivers værdi/overførsel. (19) |
| --- | --- |

4.1.7

EU-medlemsstaterne har særlige skatteordninger for almennyttige fonde. (18) Skattemæssig forskelsbehandling mellem hjemmehørende og udenlandske almennyttige instanser eller instanser, der arbejder i offentlighedens interesse, kan være i strid med EF-traktaten navnlig for så vidt angår donationer, arve- og gaveafgifter og fondes udenlandske indtægtskilder. En europæisk fond skal derfor kunne nyde samme skattemæssige fordel, som landets lovgivere yder hjemmehørende fonde herunder også skattefritagelse for indkomstskat, arve- og gaveafgifter og beskatning af aktivers værdi/overførsel. (19)

| 4.1.8 | For så vidt angår beskatning af en europæisk fonds stiftere/donorer: enhver stifter/donor, der giver midler inden for eller uden for landets grænser har ret til samme skattefradrag eller skattelempelse som den, han ville have fået, hvis donationen var givet til en almennyttig organisation i donorens egen medlemsstat. |
| --- | --- |

4.1.8

For så vidt angår beskatning af en europæisk fonds stiftere/donorer: enhver stifter/donor, der giver midler inden for eller uden for landets grænser har ret til samme skattefradrag eller skattelempelse som den, han ville have fået, hvis donationen var givet til en almennyttig organisation i donorens egen medlemsstat.

| 4.1.9 | For så vidt angår indirekte skatter opfordrede EØSU i en udtalelse om forskellige virksomhedsformer (20) Kommissionen til at anmode medlemsstaterne om at undersøge muligheden for at træffe kompenserende foranstaltninger på baggrund af deres samfundsmæssige nytte eller i forhold til deres bevislige bidrag til den regionale udvikling. |
| --- | --- |

4.1.9

For så vidt angår indirekte skatter opfordrede EØSU i en udtalelse om forskellige virksomhedsformer (20) Kommissionen til at anmode medlemsstaterne om at undersøge muligheden for at træffe kompenserende foranstaltninger på baggrund af deres samfundsmæssige nytte eller i forhold til deres bevislige bidrag til den regionale udvikling.

Bruxelles, den 28. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  Gennemførlighedsundersøgelse for en europæisk fondsvedtægt, 2009.

1

(2)  EFC – The European Foundation Centre, som er den største medlemsorganisation, der repræsenterer de almennyttige fonde på EU-niveau, har skitseret denne tendens. To tredjedel af EFC's medlemmer er aktive i andre lande end deres oprindelsesland.

2

(3)  European Foundation Centre, netværker af donorer og fonde i Europa, netværk af europæiske fonde.

3

(4)  http://ec.europa.eu/internal_market/company/eufoundation/index_en.htm.

4

(5)  http://ec.europa.eu/internal_market/company/eufoundation/index_en.htm.

5

(6)  http://www.efc.be/SiteCollectionDocuments/EuropeanStatuteUpdated.pdf.

6

(7)  http://www.bertelsmann-stiftung.de/bst/en/media/xcms_bst_dms_15347__2.pdf.

7

(8)  P6_TA(2006)0295.

8

(9)  EUT C 318 af 23.12.2009, s. 22.

9

(10)  Sag C-386/04, Stauffer.

10

(11)  Sag C-318/07, Persche.

11

(12)  Feasibility Study executive summary Ad1 (resumé af gennemførlighedsundersøgelsen).

12

(13)  Jf. fodnote 12.

13

(14)  EFC Legal and fiscal profiles of foundations in the EU. http://www.efc.be/Legal/Pages/FoundationsLegalandFiscalCountryProfiles.aspx.

14

(15)  EFC Comparative Highlights of Foundation Laws (EFC sammenligning af de vigtigste aspekter i fondslovgivningen). http://www.efc.be/Legal/Pages/Legalandfiscalcomparativecharts.aspx.

15

(16)  Den Europæiske Økonomiske Firmagruppe, Det Europæiske Selskab, Det Europæiske Andelsselskab, Europæisk gruppe for grænseoverskridende samarbejde.

16

(17)  EFC's forslag fra 2005 om en europæisk fondsvedtægt omtaler en åben liste.

17

(18)  Der findes et sammendrag af skatteregler for fonde i »Comparative Highlights of Foundation Laws«, EFC 2009 http://www.efc.be/Legal/Pages/Legalandfiscalcomparativecharts.aspx.

18

(19)  Se: The European Foundation a new legal perspective.http://www.bertelsmann-stiftung.de/bst/en/media/xcms_bst_dms_15347__2.pdf.

19

(20)  Jf. fodnote 9.

20

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/35 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/35

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om den europæiske skibsværftsindustris håndtering af den nuværende krise

2011/C 18/07

Ordfører: Marian KRZAKLEWSKI

Medordfører: Enrique CALVET CHAMBON

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 16. juli 2009 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, på eget initiativ at afgive udtalelse om:

Den europæiske skibsværftsindustris håndtering af den nuværende krise.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer (CCMI), som udpegede ... til ordfører. CCMI vedtog sin udtalelse den 9. april 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010 (mødet den 29. april 2010) følgende udtalelse med 168 stemmer for, 14 imod og 12 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner og henstillinger

1.1   Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg konstaterer med stor bekymring, at EU's skibsværftsindustri befinder sig i en dyb krise, der er kendetegnet ved en total mangel på nye ordrer, store problemer med finansieringen af eksisterende ordrer, overkapacitet når det gælder bygning af handelsfartøjer, uigenkaldelige tab af arbejdspladser med udsigt til yderligere afskedigelser samt et stadigt stigende antal konkurser og lukninger af skibsværfter og dertil knyttede virksomheder.

1.2   EØSU er overbevist om, at der som følge af krisen er behov for en fælles europæisk strategi for EU's skibsværftsindustris fremtid og for koordinering af medlemslandenes tiltag i den henseende. Strategiens første elementer bør fastlægges og gennemføres senest inden udgangen af første halvår 2010, og de bør fokusere på følgende presserende behov:

| — | Stimulering af efterspørgslen (se pkt. 4.1 og 4.1.1.) |
| --- | --- |

—

Stimulering af efterspørgslen (se pkt. 4.1 og 4.1.1.)

| — | Finansiering (bl.a. forlængelse ud over 2011 af »rammeforanstaltningerne for statsstøtte til skibsindustrien« ) |
| --- | --- |

—

Finansiering (bl.a. forlængelse ud over 2011 af »rammeforanstaltningerne for statsstøtte til skibsindustrien« )

| — | Sikring af beskæftigelsesforanstaltninger (inkl. støtte ved lukning af skibsværfter) |
| --- | --- |

—

Sikring af beskæftigelsesforanstaltninger (inkl. støtte ved lukning af skibsværfter)

| — | Imødegåelse af ulige konkurrencevilkår. |
| --- | --- |

—

Imødegåelse af ulige konkurrencevilkår.

Disse foranstaltninger skulle gerne modvirke de negative tendenser, der risikerer at skade konkurrenceevnen.

1.3   I mangel af internationalt juridisk bindende handelsbestemmelser for skibsbygningssektoren mener EØSU, at Kommissionen bør opfordres til at træffe mere slagkraftige og resolutte foranstaltninger til at beskytte denne strategisk vigtige branche. Eftersom der ikke er opnået nogen international aftale inden for OECD, er EU nødt til at yde en mere direkte og beslutsom indsats for at beskytte den europæiske skibsbygningssektor mod unfair konkurrence.

1.4   Europæiske og nationale beslutningstagere, virksomheder i sektoren og arbejdsmarkedets parter er nødt til at tage hurtige skridt til at iværksætte dette fælles projekt (1). Projektets politiske sigte er:

| — | at fastholde et stærkt og konkurrencedygtigt erhvervsgrundlag for denne højteknologiske sektor i Europa, som vil kunne skabe et højt niveau af bæredygtig beskæftigelse i fremtiden, |
| --- | --- |

—

at fastholde et stærkt og konkurrencedygtigt erhvervsgrundlag for denne højteknologiske sektor i Europa, som vil kunne skabe et højt niveau af bæredygtig beskæftigelse i fremtiden,

| — | at undgå kortsigtede afskedigelser i nedgangstider, at fastholde arbejdspladser og – mindst lige så vigtigt – at fastholde en højt kvalificeret arbejdskraft i denne strategisk vigtige sektor, |
| --- | --- |

—

at undgå kortsigtede afskedigelser i nedgangstider, at fastholde arbejdspladser og – mindst lige så vigtigt – at fastholde en højt kvalificeret arbejdskraft i denne strategisk vigtige sektor,

| — | at lægge særlig vægt på argumenterne om søtransportens miljøvenlighed og energibesparelse, der begge er områder, hvor europæisk skibsværftsindustri, og navnlig delsektoren for skibsudstyr, har betydelige muligheder for at forbedre situationen, |
| --- | --- |

—

at lægge særlig vægt på argumenterne om søtransportens miljøvenlighed og energibesparelse, der begge er områder, hvor europæisk skibsværftsindustri, og navnlig delsektoren for skibsudstyr, har betydelige muligheder for at forbedre situationen,

| — | at sikre samhørighed i truede kystregioner, hvor der ligger skibsværtsindustri, |
| --- | --- |

—

at sikre samhørighed i truede kystregioner, hvor der ligger skibsværtsindustri,

| — | at forhindre, at skibsværfternes produktionskapacitet kommer under den kritiske masse, da EU i modsat fald i fremtiden ikke vil være i stand til at fremstille skibe; |
| --- | --- |

—

at forhindre, at skibsværfternes produktionskapacitet kommer under den kritiske masse, da EU i modsat fald i fremtiden ikke vil være i stand til at fremstille skibe;

| — | at sikre europæisk knowhow inden for finansiering af skibsbygning (2), |
| --- | --- |

—

at sikre europæisk knowhow inden for finansiering af skibsbygning (2),

| — | at fastholde europæisk kompetence på søfartsområdet (bl.a. inden for forskning og højere uddannelser), |
| --- | --- |

—

at fastholde europæisk kompetence på søfartsområdet (bl.a. inden for forskning og højere uddannelser),

| — | at sikre, at sektoren har et betydeligt potentiale, når det gælder vækst, innovation og udvidelse på F&U-området, |
| --- | --- |

—

at sikre, at sektoren har et betydeligt potentiale, når det gælder vækst, innovation og udvidelse på F&U-området,

| — | at gøre det klart, at prisen for at lade stå til langt overstiger udgifterne til at iværksætte konkrete foranstaltninger til støtte af sektoren her og nu (tag som eksempel USA) (3). |
| --- | --- |

—

at gøre det klart, at prisen for at lade stå til langt overstiger udgifterne til at iværksætte konkrete foranstaltninger til støtte af sektoren her og nu (tag som eksempel USA) (3).

1.5   EØSU opfordrer Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet til at sikre, at EU sætter det som en strategisk prioritet at forsøge at bevare den kritiske masse, der er nødvendig til skibsbygning og -reparation i Europa. Det er afgørende for:

| — | at holde øje med fremskridtene på miljø- og energiområdet i transportsektoren såvel som sektorens energieffektivitetsforbedringer, |
| --- | --- |

—

at holde øje med fremskridtene på miljø- og energiområdet i transportsektoren såvel som sektorens energieffektivitetsforbedringer,

| — | at undgå, at sektorens væsentlige teknologiske bidrag til den europæiske industri går tabt, da dette bidrag har en afsmittende effekt på andre sektorer (eksterne økonomier). Hvis først et skibsværft lukker, bliver det ikke genåbnet, |
| --- | --- |

—

at undgå, at sektorens væsentlige teknologiske bidrag til den europæiske industri går tabt, da dette bidrag har en afsmittende effekt på andre sektorer (eksterne økonomier). Hvis først et skibsværft lukker, bliver det ikke genåbnet,

| — | at udnytte det fremtidige vækstpotentiale (f.eks. anvendelse af vindenergi), hvilket Europa kun kan gøre ved at udnytte sine evner på skibsbygningsområdet, |
| --- | --- |

—

at udnytte det fremtidige vækstpotentiale (f.eks. anvendelse af vindenergi), hvilket Europa kun kan gøre ved at udnytte sine evner på skibsbygningsområdet,

| — | at bevare tilstrækkelig kapacitet til at reagere på enhver tænkelig situation (i en krisesituation bliver alle fartøjer strategiske brikker i kampen, og det gælder også handelsfartøjer), |
| --- | --- |

—

at bevare tilstrækkelig kapacitet til at reagere på enhver tænkelig situation (i en krisesituation bliver alle fartøjer strategiske brikker i kampen, og det gælder også handelsfartøjer),

| — | at fastholde en kvalificeret arbejdsstyrke og tilstrækkelig forskning på højt niveau i skibsbygningsindustrien, som i modsat fald vil komme helt på ikke-europæiske hænder på områder som transport, bæredygtig udvikling, miljøbeskyttelse og teknologisk innovationsekspertise. |
| --- | --- |

—

at fastholde en kvalificeret arbejdsstyrke og tilstrækkelig forskning på højt niveau i skibsbygningsindustrien, som i modsat fald vil komme helt på ikke-europæiske hænder på områder som transport, bæredygtig udvikling, miljøbeskyttelse og teknologisk innovationsekspertise.

1.6   Udvalget advarer om, at tabet af den nødvendige kritiske masse i skibsbygningssektoren vil føre til lukning af uddannelsessteder for ingeniører og specialiseret teknisk personale og fagskoler for faglærte arbejdere. Dette betyder, at EU risikerer at miste den kritiske intellektuelle masse til sine konkurrenter inden for handel og politik.

1.7   Udvalget mener, at medlemsstaterne i stil med, hvad der er sket i andre sektorer (f.eks. bilbranchen), bør stå sammen og træffe fælles foranstaltninger på EU-plan for at give skibsbranchen en mulighed for at overleve krisen ved hjælp af midlertidige kortsigtede foranstaltninger, som er skræddersyet til sektoren.

1.7.1   Disse foranstaltninger bør sikre:

| — | at der hurtigst muligt sikres nye ordrer, |
| --- | --- |

—

at der hurtigst muligt sikres nye ordrer,

| — | at forbindelserne mellem skibsværfterne, de virksomheder, som de samarbejder med, og de arbejdstagere, der har vigtig knowhow, kan fastholdes i perioder med lavkonjunktur, således at denne viden ikke går tabt for altid på grund af en midlertidig krise. |
| --- | --- |

—

at forbindelserne mellem skibsværfterne, de virksomheder, som de samarbejder med, og de arbejdstagere, der har vigtig knowhow, kan fastholdes i perioder med lavkonjunktur, således at denne viden ikke går tabt for altid på grund af en midlertidig krise.

1.8   Hvad angår beskæftigelsespolitik på dette område, mener EØSU, at man bør sætte alle sejl til for at modvirke afskedigelser i sektoren. Det er vigtigt at fastholde de kvalificerede og kompetente arbejdstagere, som allerede har været en mangelvare i de seneste år. Så længe der er krise i denne sektor, bør de offentlige myndigheder opstille nogle fælles europæiske rammer for aftaler om nedsat arbejdstid med det sigte at skabe lige vilkår i Europa og beskytte arbejdstagerne. Der skal være adgang til denne beskyttelse for alle arbejdstagere, der er i risiko.

1.8.1   De pågældende rammer skal garantere, at arbejdspladser og købekraft fastholdes så vidt muligt, og de skal sikre alle arbejdstagere ret til at deltage i uddannelse og omskoling. Uddannelses- og omskolingsprogrammer for skibsværftsarbejdere er nødvendige for at forbedre arbejdernes individuelle færdigheder og det generelle kvalifikationsniveau på skibsværfterne.

Udvalgets specifikke henstillinger og forslag

1.9   Det er nødvendigt at fremskynde tiltag på EU-plan for at fremme en hurtig udskiftning af flåden af miljømæssige hensyn. Det er i den forbindelse vigtigt at bruge de muligheder, der ligger i EU's retningslinjer fra 2008 om statsstøtte til miljøbeskyttelse. Den Internationale Søfartsorganisation bør give høj prioritet til at løse miljøspørgsmål på internationalt plan. Denne proces er allerede i gang.

1.10   Medlemsstaterne og EU bør se på problemet med den langsigtede finansiering af skibsbygningsbranchen. Der bør derfor sammen med EIB udarbejdes et europæisk finansieringsinstrument til bygning af skibe. Branchen, de politiske beslutningstagere og EIB bør undersøge, hvordan de kan give skibsbygningsbranchen adgang til EIB-midler til fremme af »grøn teknologi« og ren transport.

1.11   Der bør føres skrappere kontrol med skibsredernes forretningspraksis, så de ikke bruger europæiske og nationale støttemidler til at købe skibe fra skibsværfter uden for EU.

1.12   Der bør ydes hjælp og bistand til miljøvenlig og økonomisk ansvarlig demontering og modernisering (retrofitting) af gamle fartøjer, og der bør stilles krav om overholdelse af europæiske kvalitetskrav til de skibsværfter, der udfører dette arbejde.

1.13   Udvalget støtter LeaderSHIP 2015-initiativet, der skaber en god ramme for, at alle interessenter sammen kan udarbejde en strategi for denne sektor. Sådanne rammer bør også udvides til andre erhvervssektorer.

1.13.1   LeaderSHIP 2015 skal også udvikle en dynamisk og ambitiøs handlingsplan, som tager sigte på at styrke europæisk skibsværftsindustri, at fastholde arbejdspladser, der kræver høje kvalifikationer, og at takle de udfordringer, som skibsværftsindustrien står over for på miljøbeskyttelsesområdet. Det er afgørende, at de forslag, der er udarbejdet i forbindelse med LeaderSHIP 2015, overholdes af samtlige interessenter og navnlig af EU-institutionerne og medlemslandene.

1.14   Udvalget anbefaler arbejdsmarkedets parter, at de under krisen navnlig udnytter mulighederne for social dialog med det sigte at udarbejde fælles strategier for fremtiden. Den sociale dialog er en platform for fælles ideer og løsninger til at takle de aktuelle og fremtidige udfordringer for skibsværftssektoren. I den sammenhæng bør der ligeledes aftales og iværksættes sociale standarder for arbejdstagerne i den europæiske skibsværftsindustri.

1.14.1   Udvalget mener, at hvis sektoren anvender princippet om virksomheders sociale ansvar, vil det bidrage til dens bæredygtige udvikling.

1.14.2   Udvalget opfordrer indtrængende til, at der iværksættes specifikke foranstaltninger med det sigte at opretholde forbindelsen mellem arbejdstagerne og branchen i længere perioder med lav efterspørgsel (arbejdskraft-»pools«, subsidieret uddannelse o. lign.).

1.14.3   Man bør undersøge mulighederne for midlertidigt at øremærke en del af den »sociale« støtte (ESF (4), EFRU, globaliseringstilpasningsfonden) til værftsbranchen.

1.15   Udvalget går ind for, at man hurtigst muligt nedsætter et sektorråd for beskæftigelse-kvalifikationer for skibsværftsbranchen i overensstemmelse med Kommissionens nye strategi, der giver mulighed for nedsættelse af sådanne organer.

1.16   Eftersom produktionen af »grønne« og energibesparende skibe har afgørende betydning for branchens overlevelse, er det særdeles vigtigt at sikre, at skibsbygningsvirksomheder, uddannelsessteder og offentlige myndigheder tilbyder uddannelses- og omskolingsprogrammer for at fremme og udvikle et passende sæt af færdigheder og kvalifikationer, som kan bane vej for en hensigtsmæssig overgang til energibesparende skibe med lave emissioner. Udvalget støtter ideen om »grønne kvalifikationer« til alle arbejdstagere i sektoren.

1.16.1   I skibsbygningsbranchen bør der gøres brug af instrumenter såsom ECVET, EQARF og EQF for at fremme mobiliteten og øge konkurrenceevnen og produktiviteten.

1.17   Skibsbygningsindustrien bør kraftigt opfordres til at udvide sine målsætninger og sit virkefelt (den maritime sektor, akvakultur, off-shore energiproduktion, den arktiske dimension osv.).

1.18   Teknologiske foranstaltninger bør ligeledes målrettes nye områder (inkl. forskning), og de teknologiske platformes rolle (f.eks. Waterborne) og deres indbyrdes samarbejde bør styrkes.

1.19   Kommissionen bør opfordres til at yde større støtte og til hurtigere at træffe foranstaltninger til at indføre nær linjefart, motorveje til søs og egnede fartøjer til disse formål, som opfylder de europæiske miljø- og energikrav.

1.20   Udvalget mener, at man i forsøget på at finde en løsning for de europæiske skibsværfter ikke må glemme at se på producenterne af skibsudstyr, som er knyttet direkte dertil. Situationen i denne sektor er betydeligt bedre end i værftssektoren (bl.a. fordi disse virksomheder lettere kan flytte deres aktiviteter). Det er derfor værd at undersøge, hvorfor situationen er så forskellig de to steder, og drage konklusioner, som kan tages med i betragtning, når der skal findes hensigtsmæssige løsninger for de europæiske skibsværfter.

Udvalget agter at udarbejde en rapport om denne sektor og om dens indflydelse på værftssektoren.

2.   Indledning – baggrund for og sigte med udtalelsen

2.1   Den europæiske skibsværftsindustri (5) er særligt hårdt ramt af den igangværende krise, fordi:

| — | den har nogle særlige finansieringsbehov, som er større end andre branchers, |
| --- | --- |

—

den har nogle særlige finansieringsbehov, som er større end andre branchers,

| — | den er særdeles følsom over for ændringer i verdenshandlen, som for øjeblikket er kraftigt dalende, hvad efterspørgsel efter skibsbygning angår, hvilket i vid udstrækning er resultatet af en rekordstor vækst i antallet af handelsskibe på verdensplan. Denne overkapacitet overgår klart det stigende behov for søtransport, |
| --- | --- |

—

den er særdeles følsom over for ændringer i verdenshandlen, som for øjeblikket er kraftigt dalende, hvad efterspørgsel efter skibsbygning angår, hvilket i vid udstrækning er resultatet af en rekordstor vækst i antallet af handelsskibe på verdensplan. Denne overkapacitet overgår klart det stigende behov for søtransport,

| — | den er udsat for konkurrence, som primært kommer fra lande, der anlægger en interventionistisk tilgang til skibsbygningsindustrien, og som mener, at sektoren har strategisk betydning, |
| --- | --- |

—

den er udsat for konkurrence, som primært kommer fra lande, der anlægger en interventionistisk tilgang til skibsbygningsindustrien, og som mener, at sektoren har strategisk betydning,

| — | krisen er opstået på et tidspunkt, hvor der i hele verden er en klar overkapacitet af fysisk kapital, som langt overstiger behovet, |
| --- | --- |

—

krisen er opstået på et tidspunkt, hvor der i hele verden er en klar overkapacitet af fysisk kapital, som langt overstiger behovet,

| — | krisen er opstået på et tidspunkt, hvor mange europæiske skibsværfter er godt i gang med en gennemgribende omstrukturering, modernisering og teknisk udvikling, hvilket ofte er et smertefuldt forløb. De polske skibsværfter er et godt eksempel på denne situation, |
| --- | --- |

—

krisen er opstået på et tidspunkt, hvor mange europæiske skibsværfter er godt i gang med en gennemgribende omstrukturering, modernisering og teknisk udvikling, hvilket ofte er et smertefuldt forløb. De polske skibsværfter er et godt eksempel på denne situation,

| — | sektoren har visse særlige kendetegn (store investeringer, lange produktionscyklusser, fremstilling af prototyper og ingen serieproduktion osv.), der pålægger den visse uundgåelige begrænsninger, og som i tilfælde af dyb krise tvinger den til at træffe den drastiske beslutning at lukke virksomheden. |
| --- | --- |

—

sektoren har visse særlige kendetegn (store investeringer, lange produktionscyklusser, fremstilling af prototyper og ingen serieproduktion osv.), der pålægger den visse uundgåelige begrænsninger, og som i tilfælde af dyb krise tvinger den til at træffe den drastiske beslutning at lukke virksomheden.

2.2   Der er en reel risiko for at komme under den kritiske masse (6), der kræves for at opretholde skibsværftsproduktionen i Europa. Man bør tage dette forhold med i betragtning, ligesom man bør vurdere, hvilke skader et sådant tab ville medføre for Europas fremtidsperspektiver set ud fra et økonomisk, socialt, teknologisk og strategisk synspunkt.

2.3   Ovennævnte faktorer har foranlediget EØSU til at udarbejde nærværende udtalelse, som fokuserer på krisens særlige konsekvenser for skibsværftsindustrien. Udtalelsen undersøger spørgsmålet både ud fra en økonomisk og social synsvinkel (beskæftigelse, højkvalitetsjob, regionale konsekvenser) og ud fra en teknologisk og strategisk synsvinkel.

2.4   Udvalget giver i udtalelsen ligeledes en midtvejsevaluering og en vurdering af gennemførelsen af LeaderSHIP 2015-initiativet og forsøger at besvare spørgsmålet om, hvad der kan gøres for at sikre, at initiativet ender som en succes og ikke en fiasko, og hvordan initiativet kan ajourføres og tilpasses den nye situation, der er opstået i kølvandet på den økonomiske krise.

3.   Krisens særlige konsekvenser for skibsværftsindustrien

3.1   På grund af skibsbygningsbranchens enestående karakter er det vigtigt at understrege, at ophobningen af finansielle problemer i denne sektor, som er resultatet af både de vedvarende finansieringsproblemer (7), en uheldig fase i den økonomiske cyklus og investorernes tilbagetrækning af finansiering af tidligere indgåede ordrer (og det stadig stigende antal tilfælde af handel med brugte skibe (8)), udgør en alvorlig fare, ikke mindst fordi denne industrigren altid har haft større finansieringsproblemer end andre sektorer.

3.1.1   EU's skibsbygningssektor, og navnlig den undersektor af værfter, der bygger store og mellemstore skibe, lider også under manglen på lige markedsvilkår og den unfair konkurrence fra andre dele af verden, som har stået på i årtier. Sektoren mangler stadig et sæt handelsregler, der er juridisk bindende i hele verden. Desuden må man ikke glemme det faktum, at krisen har afdækket en overkapacitet i lande, der hele tiden hensynsløst søger at opnå offentlig finansiering af den nationale produktion.

3.1.2   Eftersom der er tale om et hidtil uset sammenfald af mange af de ovennævnte uheldige omstændigheder, kan det problem, som sektoren for øjeblikket står over for, ikke blot ses som en »gentagelse af historien«, men derimod som en ny, dramatisk udfordring. Det er vigtigt at bemærke, at disse vanskeligheder i højere grad har finansiel end industriel/strukturel karakter.

3.1.3   Imidlertid ligger der også i krisen en mulighed for at tage skridt til at bevare og sikre den kritiske masse, der er nødvendig for at fastholde avanceret teknologi i denne sektor, som er lukningstruet, men som spiller en nøglerolle i søtransportsammenhæng. Desværre er europæiske skibsværfter i fare for at miste den kritiske masse.

3.2   Skibsværftsindustrien har en karakteristisk tendens til at reagere med forsinkelse på konjunkturopsving. På grund af denne uheldige tendens har sektoren behov for støtte og risikerer i modsat fald at lide uoprettelig skade, hvilket også er en risiko, hvis de midlertidige støtteforanstaltninger, som allerede er iværksat, indstilles for tidligt.

3.2.1   I skibsbygningsbranchen er situationen således, at en vækstperiode altid efterfølges af en nedgangsperiode. Dette har i årtier været et kendt fænomen i skibsbygningsindustrien, og EU bør foregribe følgevirkningerne af denne økonomiske cyklus i sine sektorpolitikker.

3.3   Når man taler om årsagerne og konsekvenserne af den vanskelige situation i sektoren, er det vigtigt at nævne de særlige omstændigheder i lande som f.eks. Polen og Rumænien.

Den dramatiske situation i Polen, som er kommet til udtryk i indstillingen af produktionen på to store skibsværfter i Gdynia og Szczecin, er resultatet af et sammenfald af flere katastrofale omstændigheder, som ikke var forventet flere år i forvejen, herunder bl.a.: indstilling af arbejdet med at reformere og omstrukturere sektoren, hvilket primært skete pga. politiske beslutninger i perioden 2002-2003 og den manglende udnyttelse af de gunstige konjunkturer på det europæiske og det internationale marked i årene 2003-2008.

3.4   Skibsværftsindustrien har strategisk betydning både i sig selv, i forbindelse med andre brancher og set ud fra et beskæftigelsesmæssigt synspunkt. Det fremstår særligt klart og er værd at understrege i disse krisetider. Kommissionen og forhåbentlig også det nuværende EU-formandskab er enige i dette syn. Der bør derfor stilles forventninger og krav til dem om politiske tiltag. Desværre har størstedelen af de medlemslande, der har en skibsbygningssektor, hidtil ikke udtrykt nogen klar støtte.

3.5   De sociale konsekvenser af krisen i skibsværftsindustrien er meget markante på regionalt plan. Arbejdsløshedsstigningen i de såkaldte værftsregioner og tabet af en betydelig del af det regionale BNP kan være mere drastiske end, når der er tale om landsdækkende erhvervssektorer, for hvilke der iværksættes hjælpeforanstaltninger på nationalt plan.

3.6   Når et værft lukkes, er det som regel for altid. Når det sker, går knowhow og avanceret teknologi uigenkaldeligt tabt. Praktisk taget alle værftsprodukter er pilotprodukter eller prototyper og indeholder hver især forskellige F&U-komponenter. Hvis Europa mister værfterne, vil fremtiden for miljøvenlig og kulstoffattig transport, som er garanteret af »miljøforsvarlige skibe«, ligge i andre, usikre hænder. Dertil kommer, at tabet af den kritiske masse risikerer at begrænse adgangen til energi og råmaterialer fra havet samt til offshore-udvindning af mineraler.

3.7   Delsektoren for reparationer er ikke i krise, men vil måske begynde at mærke konkurrencen fra nybygningsværfter, der ændrer deres profil i retning af reparationer. På den anden side har der i den seneste tid været tilfælde, hvor skibsreparationsværfter har købt (eller leaset) dele af produktionsinfrastrukturen fra nybygningsværfter og dér ansat grupper af faglærte arbejdere fra skibsværfter, der er blevet lukket.

3.8   Bygning og reparation af skibe og i den forbindelse anvendelse af højteknologisk udstyr og materialer spiller en afgørende rolle for såvel at forsvare Europa, at øge beskyttelsen og sikkerheden, at foretage miljøforbedringer som for at overføre teknologi til andre dele af industrien, hvilket er et vigtigt argument, når vi skal finde en udvej ud af den kritiske situation, sektoren for øjeblikket befinder sig i.

3.9   Udvalget mener, at man i en beskrivelse af situationen i skibsbygningssektoren og navnlig værfternes situation ikke må glemme at se på skibsudstyrssektoren, som er direkte knyttet dertil. Denne sektor beskæftiger i Europa næsten dobbelt så mange arbejdstagere som skibsbygningssektoren (undtaget beskæftigelsen i den sektor, der bygger yachts og lystbåde, som er halvanden gang så stor som den traditionelle skibsbygningssektor). EU's skibsudstyrssektors andel af verdensproduktionen af højteknologisk udstyr er væsentligt højere end skibsværfternes andel og udgør 36 % (sammenlignet med Asiens andel på 50 %, som omfatter produkter af en lavere kategori). Situationen for skibsudstyrsleverandørerne er derfor uden sammenligning bedre end for skibsværfterne.

3.10   Det er derfor værd at undersøge, hvorfor situationen er så forskellig de to steder, og drage nogle konklusioner, som kan tages med i betragtning, når der skal findes nogle hensigtsmæssige løsninger for de europæiske skibsværfter. Løsninger anvendt i denne sektor og dens naturlige tilknytning til skibsværfterne kan skabe en værdifuld synergi, som det er værd at sprede i hele skibsbygningssektoren. Samtidig bør man ikke tage for let på prognosen, der bebuder en væsentlig forværring af situationen for den europæiske skibsudstyrssektor, hvis de europæiske værfter kommer under den kritiske masse.

4.   Handlings- og løsningsforslag til håndtering af den aktuelle krise i sektoren

4.1   Der er et presserende behov for at øge efterspørgslen efter sektorens produkter og tjenesteydelser (inklusive reparationer). Udvalget mener, at det med dette for øje er vigtigt at bruge lovgivningen eller økonomiske incitamenter til at fremme miljøvenlig modernisering (retrofitting) af såvel gamle eller farlige som »forurenende« skibe.

4.1.1   For at afhjælpe problemet med en ugunstig markedssituation i denne sektor kunne EU og medlemsstaterne bl.a. støtte/finansiere miljøforbedringer og energibesparelser i EU's handelsflåde og udlicitere produktionen af industri- og skibsudstyr.

4.1.2   Europæiske skibsværfter bør koncentrere sig om at bygge skibe, der har en komparativ fordel, dvs. specialiserede højteknologiske skibe af høj kvalitet (9).

4.2   Man bør overveje særlige foranstaltninger inden for rammerne af den såkaldte »interne« flexicurity, som beskytter forbindelsen mellem arbejdstagerne i sektoren og deres knowhow i cyklussens nedgangsfase (10). Disse arbejdstagere bør støttes gennem forhandlinger inden for rammerne af arbejdsmarkedsdialogen og iværksættelse af offentlige støtteforanstaltninger i den sammenhæng.

4.2.1   Visse regionale strukturelle støttemidler kunne tages op til fornyet overvejelse og målrettes denne sektor. Det ser ud til, at EFRU (11) kunne bruges som kilde til finansiering af visse af denne slags instrumenter.

4.3   Hidtil har forsøgene på at indføre lige vilkår på det konkurrenceprægede marked for skibsbygning og -reparation hverken været seriøse eller retfærdige. Der bør sikres fri konkurrence i Europa, men denne sektor, som skal kunne måle sig med resten af verden, skal ydes samme grad af beskyttelse som dens konkurrenter uden for EU.

4.3.1   Hvis skibsbygningssektoren skal betragtes som en strategisk vigtig sektor, bør der, hvad angår konkurrence fra tredjelande, træffes samme forholdsregler som over for bilindustrien. Samtidig indeholder den seneste aftale med Korea imidlertid intet om opfyldelse af de seneste eller tidligere forpligtelser, hvilket ikke vidner om en alvorlig indfaldsvinkel.

4.3.2   Korea skal overholde sin forpligtelse til at anvende »almindelige markedspriser« og afstå fra at subsidiere sine værfter. Kommissionen bør anbefale denne indfaldsvinkel på OECD-mødet i forbindelse med forhandlingerne om den nye aftale om skibsbygning.

4.4   Skibsbygning til forsvaret spiller også en vigtig rolle for sektorens fremtid. I den forbindelse bør der rettes opmærksomhed mod tiltag iværksat af det Europæiske Forsvarsagentur, der bør anerkendes for at være fremadskuende. Det er her værd at minde om de muligheder, som teknologier med dobbelt anvendelse vil skabe for denne delsektor.

4.5   Det er i forbindelse med skibsbygningssektoren vigtigt at udvikle mulighederne og potentialet i den teknologiske platform, kendt under navnet »Waterborne«, som led i det 7. rammeprogram for forskning og udvikling og samtidig udvide platformens samarbejde med andre teknologiske platforme og derigennem fastholde udviklingen af et for skibsværfterne så vigtigt våben som forsknings-, udviklings- og innovationsaktiviteterne.

4.6   Det er afgørende at bevare den kritiske masse i denne industri på europæisk plan, hvis vi ønsker at have sikre, »grønne« og energibesparende skibe, som vil få afgørende indflydelse på den fremtidige miljøbeskyttelse til søs, omkostningerne ved al transport og beskyttelsen og bevarelsen af europæisk transport, når det gælder energiforsyning (kystnære skibe, platforme, indkvartering af arbejdere på boreplatforme, havvindmølleparker osv.) Dette knytter også an til ideen om at organisere grøn transport (nær linjefart, motorveje til søs osv.).

4.6.1   EU's rammebestemmelser for statsstøtte på miljøområdet [2008/C82/01] nævner eksplicit anskaffelse af miljøvenlige skibe. Disse rammebestemmelser bør indføres hurtigt og uden overflødigt bureaukrati.

4.7   I lyset af de aktuelle udfordringer bør det overordnede støttesystem, som etableres med rammeprogrammerne, og som er udformet med sigte på serieproducerende sektorer, tilpasses sektorens behov for at sikre, at det anvendes på værfternes højteknologiske produktion, der oftest omfatter prototyper eller små serier.

4.8   Hvad angår europæiske finansielle rammer for sektoren, udarbejdede Kommissionen i 2003 »EU's finansielle ramme for statsstøtte til skibsbygning« (12), som er nyttig og bør forlænges ud over 2011 med det sigte at skabe faste rammer for innovation. De nye principper bør stemme bedre overens med sektorens specifikke og seneste behov og skabe større stabilitet.

5.   LeaderSHIP 2015-initiativet – Hvordan kan man sikre, at det hjælper sektoren i den aktuelle krise og ikke ender som en fiasko?

5.1   Da LeaderSHIP 2015-initiativet (LS 2015) blev udarbejdet af sektoren og fik støtte i 2002-2003 af de politiske beslutningstagere i EU, var perspektiverne for den europæiske skibsbygningsindustri ret dystre. Der var mangel på nye ordrer, og priserne på nye skibe var lave og på vej ned som følge af de store kapacitetsforøgelser i Asien.

5.1.1   LS 2015-strategien er for øjeblikket kommet halvvejs, men sektoren befinder sig pga. den internationale krise i en tilsvarende - hvis ikke ligefrem værre – situation end den gjorde, da initiativet blev søsat.

5.1.2   For seks år siden blev LS 2015-initiativet set som en vision, som var baseret på troen på den europæiske søfartssektors produktionskapacitet og innovationspotentiale og på en vilje til at slås for fremtiden. Det ser ud til, at denne indfaldsvinkel stadig er gældende, men selve initiativet bør korrigeres og tilpasses til de aktuelle krav, og det skal navnlig ske ved at drage konklusionerne af den periode, hvor det blev søsat og gennemført.

5.2   Arbejdsmarkedsparterne i skibssektoren vurderer LS 2015 på følgende måde:

| a) | De vigtigste positive resultater er:






  — | En ændring af tankegangen i sektoren |
| --- | --- | --- |

a)

De vigtigste positive resultater er:

—

En ændring af tankegangen i sektoren

| — | Et ændret syn på sektoren hos beslutningstagerne og i samfundet |
| --- | --- |

—

Et ændret syn på sektoren hos beslutningstagerne og i samfundet

| — | En politisk sammenhængende indfaldsvinkel |
| --- | --- |

—

En politisk sammenhængende indfaldsvinkel

| — | Initiativets europæiske karakter |
| --- | --- |

—

Initiativets europæiske karakter

| — | Konkrete fremskridt på forskellige aktivitetsområder (innovation, arbejdsmarkedsdialog, intellektuelle ejendomsrettigheder, tekniske principper for produktionsprocessen). |
| --- | --- |

—

Konkrete fremskridt på forskellige aktivitetsområder (innovation, arbejdsmarkedsdialog, intellektuelle ejendomsrettigheder, tekniske principper for produktionsprocessen).

| b) | De vigtigste mangler er:






  — | Adskillige konkrete forslag er ikke blevet gennemført (LPF (13), finansiering} |
| --- | --- | --- |

b)

De vigtigste mangler er:

—

Adskillige konkrete forslag er ikke blevet gennemført (LPF (13), finansiering}

| — | Der er ikke blevet taget tilstrækkeligt hensyn til visse spørgsmål (sektorens struktur). |
| --- | --- |

—

Der er ikke blevet taget tilstrækkeligt hensyn til visse spørgsmål (sektorens struktur).

5.2.1   Kort fortalt mener arbejdsmarkedsparterne, at den langsigtede strategi bør korrigeres ved hjælp af foranstaltninger til håndtering af krisen.

5.3   Kommissionen sagde for to år siden i sin statusrapport om gennemførelsen af LS 2015, at den var af den opfattelse, »at LeaderSHIP 2015-initiativet fortsat skaber hensigtsmæssige rammer for dens politikker for skibsbygningssektoren. Initiativet bør fortsættes og fremskyndes, hvor det er muligt, især med hensyn til skibsfinansiering. Men det bør også bemærkes, at bolden i mange tilfælde ligger på skibsbygningsindustriens banehalvdel (f.eks. med hensyn til industriens struktur) eller hos medlemsstaterne.« Kommissionen føler sig fortsat forpligtet af LeaderSHIP 2015-initiativet og vil fortsat søge at sikre, at den bedste kombination af forskellige politikker udarbejdes og anvendes på EU-plan.

5.4   Uanset indholdet af eller hensigten med ovenstående vurdering, bør det klart slås fast, at mere end to år efter, at det pågældende dokument blev udarbejdet, er der et presserende behov for, at det ajourføres (i stor udstrækning pga. ændringer i sektoren som følge af krisen) og indføjes i programmet for de fornyede instrumenter, selv om de overordnede retningslinjer for de vigtigste foranstaltninger over for sektoren fortsat synes at være relevante.

5.4.1   Det ser ud til, at den største hindring for at føre LS 2015-initiativet til succes er, at planlagte aktiviteter ikke gennemføres effektivt, og at der er begrænsninger for dets udfoldelse i visse medlemsstater, navnlig i dem der ikke har været medlemmer i længere tid.

5.5   Hvad angår LS 2015-initiativets indflydelse på beskæftigelsen i skibsværftsindustrien, har visse kredse været ret skeptiske (14). Initiativet kritiseres for ikke at indeholde konkrete foranstaltninger. Det understreges, at i realiteten er der i gennemførelsen af LS 2015 kun opnået ændringer af overvejende kvalitativ karakter vedrørende arbejdstagernes nye færdigheder.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  Det planlagte svar på krisen blev allerede fremlagt i Bremerhaven på mødet mellem repræsentanterne på højt plan i forbindelse med LeaderSHIP-initiativet.

1

(2)  Europa har hidtil domineret kreditmarkedet for skibsbygning. For at sikre og bygge videre på denne knowhow er det nødvendigt at etablere et europæisk garantisystem, som tillader skibsværfterne at sikre finansiering af modtagne og fremtidige ordrer. Europa skal sikre og videreudvikle sin rolle som centrum for skibsfinansiering.

2

(3)  De handelsmæssige konsekvenser af tabet af den kritiske masse i USA var en 300 %-stigning i udgifterne til bygning af nye skibe efter krisen i sektoren.

3

(4)  Den Europæiske Socialfond (ESF).

4

(5)  Se definitionen af denne term sidst i udtalelsen.

5

(6)  Det er afgørende at bevare et minimumsniveau i den samlede produktion på EU's skibsværfter for at sikre, at skibsbygningssektoren fortsat kan fungere i EU.

6

(7)  Stadig større problemer med finansiering som følge af lav profitmargen (CESA).

7

(8)  Overkapacitet på skibsområdet overstiger i høj grad det stigende behov for søtransport; Hvis alle nye skibe blev stillet op på række efter hinanden, ville de dække en afstand på 60 sømil (ifølge Bloomberg og Clarkson Reasearch Services).

8

(9)  Følgende kan nævnes uden at skulle forestille at være udtømmende: passagerskibe, krydstogtskibe, yachter, fritidsfartøjer, servicefartøjer, bil- og kemikaliefragtskibe, LNG/LEG/LPG-tankskibe, offshore-fartøjer, isbrydere, hotelskibe, fiskerikontrolfartøjer, bugser- og offshore-forsyningsbåde, boreplatforme, havvindmølleparker, orlogsfartøjer, fartøjer udstyret med hybride teknologier, moderne multifunktionelle fragtskibe, slæbebåde og forskningsfartøjer.

9

(10)  Det tidspunkt hvor krisens virkninger og nedgangen i den økonomiske cyklus bliver synlige (meget begrænset antal ordrer).

10

(11)  Den Europæiske Fond for Regionaludvikling.

11

(12)  EUT C 317 2003, s. 11.

12

(13)  Leadership Platform Financing.

13

(14)  Foredrag »Vurdering af LeaderSHIP 2015-initiativets indflydelse på beskæftigelsen i skibsbygningssektoren«, Jerzy Bieliński, Renata Płoska, universitetet i Gdansk, Polen.

14

---

BILAG 1

Ordliste:

—   Skibsværftsindustrien (inklusive reparation og ombygning af skibe): tager sigte på større (hovedsaglig søgående) skibe, der er beregnet til handels- eller kommercielle formål, men også orlogsfartøjer. Omfattet er ligeledes produkter og tjenester, der leveres i forbindelse med bygning, ombygning og vedligeholdelse af disse skibe (søgående og ikke-søgående) (1). Inden for skibsværftsindustrien kan der skelnes mellem to større delsektorer (2):

Skibsbygning

Fremstilling af skibsudstyr.

—   Skibsbygning: omfatter bygning, reparation (og ombygning) af skibe og er hovedsagelig rettet mod større søgående handelsskibe. Omfattet er ligeledes undersektoren for de meget store yachts.

—   Fremstilling af skibsudstyr: Omfattet er her alle produkter og tjenester, der leveres i forbindelse med bygning, ombygning og vedligeholdelse af skibe (søgående og ikke-søgående) samt maritime konstruktioner. Dette omfatter tekniske tjenesteydelser i forbindelse med bygning, installation og overdragelse inden ibrugtagning samt vedligeholdelse af skibe (inklusive reparation) (3).

Fakta og tal:

Skibsværfter:

Der findes cirka 150 større skibsværfter i Europa, hvoraf omtrent 40 er aktive på verdensmarkedet for store søgående handelsskibe. Værfterne (de civile såvel som orlogsværfterne, der beskæftiger sig med bygning og reparation af skibe) beskæftiger direkte omkring 120 000 personer i EU. Med en markedsandel på omkring 15 % målt i volumen er Europa fortsat i konkurrence med de østasiatiske lande om førerpositionen på verdensplan, når det gælder værdien af de nybyggede civile fartøjer (15 mia. euro i 2007) (4).

Skibsudstyr:

Det anslås, at skibsudstyrssektoren direkte beskæftiger over 287 000 personer, og derudover beskæftiger den indirekte omkring 436 000 personer. Sektorens årsomsætning lå i 2008 på omkring 42 mia. euro (5). Næsten 46 % af produktionen er beregnet til eksport. Skibsudstyrssektoren er den tredjestørste i den maritime klynge næst efter shipping og fiskeri (6).

---

(1)  http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/maritime/index_en.htm.

(2)  ECORYS, Rapport om den europæiske skibsbygningsindustris konkurrenceevne, Rotterdam, oktober 2009.

(3)  http://www.emec.eu/marine_equipment/index.asp.

(4)  http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/maritime/index_en.htm.

(5)  EMEC-medlemmer: Kroatien, Danmark, Finland, Frankrig, Tyskland, Italien, Sverige, Nederlandene, Norge, Tyrkiet og Det Forenede Kongerige.

(6)  http://www.emec.eu/marine_equipment/index.asp.

---

BILAG 2

til Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under afstemningen, men opnåede mindst en fjerdedel af stemmerne:

Punkt 1.11

Udgår:

Afstemningsresultat

Afstemningsresultat

| For | : | 65 |
| --- | --- | --- |
| Imod | : | 108 |
| Hverken for eller imod | : | 18 |

For

:

65

Imod

:

108

Hverken for eller imod

:

18

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/44 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/44

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om nye tendenser inden for selvstændigt arbejde, særligt for så vidt angår økonomisk afhængigt selvstændigt arbejde (initiativudtalelse)

2011/C 18/08

Ordfører: José María ZUFIAUR NARVAIZA

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 26. februar 2009 i henhold til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Nye tendenser inden for selvstændigt arbejde, særligt for så vidt angår økonomisk afhængigt selvstændigt arbejde.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder. Sektionen vedtog sin udtalelse den 23. februar 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28. og 29. april 2010, mødet den 29. april 2010, følgende udtalelse med 137 stemmer for, 52 imod og 11 hverken for eller imod:

1.   Resumé, konklusioner og henstillinger

Denne udtalelse omhandler de definitioner, som forskellige europæiske organer har udarbejdet for diverse former for selvstændigt arbejde. I udtalelsen analyseres dog næsten kun de seneste tendenser, som berører arbejde, der foregår i et afhængighedsforhold, også kaldet »selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde«. Overvejelserne omkring økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere beror på ønsket om bedre at kunne foregribe tendenser inden for selvstændig virksomhed, som har udviklet sig fra de mere traditionelle former for selvstændigt arbejde i EU's medlemsstater på grund af meget store forandringer på såvel det økonomiske som det sociale plan. Det er kun nogle af EU's medlemsstater, der juridisk anerkender den ny kategori af arbejdstagere, der hverken er lønmodtagere eller selvstændige erhvervsdrivende. Det overordnede sigte med de nuværende nationale lovgivninger er at bidrage til bedre beskyttelse af visse kategorier af arbejdstagere uden at ligestille dem med lønmodtagere. I lande, der anerkender eksistensen af en mellemliggende kategori, der hverken er lønmodtagere eller selvstændige erhvervsdrivende, kan man konstatere, at den økonomiske afhængighed ledsages af anerkendelsen af en række rettigheder, som andre kategorier af selvstændige erhvervsdrivende ikke nyder godt af, selvom de pågældende rettigheder er mindre end lønmodtageres. Der kan være meget store forskelle på den grad af beskyttelse, de forskellige lande giver arbejdstagerne. Den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagers rettigheder kan således være forbundet med den sociale beskyttelse. De kan også være præget af de garantier, som lønmodtagerne drager fordel af i kraft af arbejdsretten. Således kan de finde anvendelse i de individuelle relationer mellem arbejdstageren og kunden (mindsteløn, arbejdstid osv.), men kan også føre til at give de økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere ret til at organisere sig og handle kollektivt for at forsvare og forfølge deres faglige interesser.

Udfordringerne i forbindelse med den juridiske anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde kan ud over de økonomiske og sociale forskelle, der gør sig gældende i de respektive lande, forklare de forskellige nationale regler. Sådanne mellemliggende kategoriers eksistens kan give anledning til en berettiget tilbageholdenhed. Man kan derfor frygte, at en anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde, til trods for en klarlægning af de juridiske kategorier, i praksis fører til, at personer, der førhen var lønmodtagere, føres over i selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde, under henvisning til virksomhedernes strategi om outsourcing af arbejdskraften. Det er således også rigtigt, at overvejelserne om anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde ikke kan adskilles fuldstændigt fra problemet om »de falske selvstændige«. De findes, og der er mange eksempler på dem i adskillige EU-lande. Det er navnlig tilfældet i sektorer som f.eks. byggeriet, hvor denne ulovlige praksis er udbredt i en sådan grad, at de europæiske arbejdsmarkedsparter inden for sektoren for nylig vedtog en fælles holdning. Man kan ikke komme udenom, at der findes arbejdstagere, der formelt set (for så vidt angår parternes betegnelse af deres indbyrdes relationer) er selvstændige, men som udøver deres aktivitet på lønmodtagerlignende vilkår. Disse situationer svarer til, at en arbejdsgiver benytter sig af en uafhængig arbejdstager for at undgå overholdelse af arbejdsmarkedslovgivningen og/eller lovgivningen om social sikring. Rent faktisk er overgangen til økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager i mange tilfælde ikke noget frivilligt, men et påtvunget valg som følge af eksterne faktorer som f.eks. en eksternalisering af produktionen eller omlægning af virksomheden, hvilket medfører ophør af arbejdskontrakter.

Ud over de risici, en anerkendelse udgør i alle de lande, hvor man har vedtaget en status for økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere, viser det sig, at den er et middel til at yde mere juridisk beskyttelse til de arbejdstagere, som ikke i juridisk forstand er lønmodtagere, men selvstændige erhvervsdrivende, der imidlertid er placeret i en situation, hvor de ikke har det økonomiske sikkerhedsnet under sig, som de ville have haft, hvis de havde mulighed for at arbejde for flere kunder. Anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde kan, ud over at give sikkerhed i form af social beskyttelse og etablering af en erhvervsmæssig status, også være en måde at styrke iværksætterånden på. Desuden vil en anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde for at skabe balance i kontraktforholdet mellem arbejdstager og ordregiver betyde en mindskelse af det økonomiske pres, arbejdstageren ligger under for, og fremme en service af højere kvalitet over for den endelige forbruger.

De mange forskellige lovgivninger på området er et spørgsmål, som EU bliver nødt til at forholde sig til på et tidspunkt, hvor man er i gang med udviklingen af grænseoverskridende tjenesteydelser. En europæisk harmonisering af den erhvervsmæssige status med udgangspunkt i en definition af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde er ganske vist ikke nogen let opgave. Enhver overvejelse i den forbindelse må navnlig ikke se bort fra de forskellige nationale regler og praksis: i henhold til den europæiske sociale lovgivning defineres arbejdstagere og iværksættere på nationalt plan.

Men man kan alligevel ikke se bort fra, at det er absolut nødvendigt at blive bedre til at foregribe udviklingen inden for selvstændig virksomhed. Ellers risikerer man, at en stor del af de europæiske arbejdere i de lande, hvor de økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere ikke defineres som lønmodtagere, står uden beskyttelse.

1.1   Udvikling af midler til en egentlig statistisk opgørelse over selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde i EU.

1.2   Fremme gennemførelsen af undersøgelser, der muliggør en detaljeret evaluering af de nationale erfaringer med økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere.

1.3   En tydeligere indarbejdelse af spørgsmålet om selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde i de integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse.

1.4   Opfordre arbejdsmarkedets parter i Europa til at lade selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde indgå i deres arbejdsprogrammer såvel på tværfagligt som på sektorielt niveau. De europæiske arbejdsmarkedsparters fælles analyse (1), som blev offentliggjort i oktober 2007, illustrerer den betydning, aktørerne i den sociale dialog i Europa tillægger spørgsmålet om erhvervsmæssig status. I den forbindelse kunne man evaluere mulighederne for at styrke forbindelsen mellem arbejdsmarkedets parter i Europa og navnlig de nationale organisationer, der repræsenterer de selvstændige arbejdstagere.

1.5   Finde frem til hvilke elementer de respektive EU-medlemsstater har til fælles i definitionen af lønmodtagere på baggrund af de informationer og analyser, man er nået frem til ved at anvende ovenstående henstillinger. En sådan tilgang er ikke blot nødvendig for at sikre en korrekt anvendelse af de eksisterende EU-direktiver inden for arbejdsret, men også med henblik på det stadig større omfang af grænseoverskridende arbejde i Europa. Det ville samtidig give mulighed for at råde over de nødvendige oplysninger for bedre at kunne forstå, hvad der falder ind under betegnelsen selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde. Ethvert forsøg på bedre at kunne forstå selvstændigt, men økonomisk afhængigt arbejde forudsætter faktisk, at man har en så klar og præcis definition som muligt af, hvad en lønmodtager er.

2.   Indledning

Der er bogstavelig talt forskel på en person, der arbejder selvstændigt, og en, der udfører en aktivitet i et afhængighedsforhold til en anden. Denne forholdsvis enkle konstatering kan ikke desto mindre dække over, at det økonomisk uafhængige arbejdsforhold omfatter en bred vifte af situationer på det sociale og økonomiske plan, som ikke alle kan vurderes på samme måde. Denne opdeling af et selvstændigt arbejdsforhold forekommer i hele EU. Afhængige kontrahenter er det centrale emne i denne udtalelse. Vi vil undersøge, hvad disse former for selvstændigt arbejde dækker over for at finde ud af, hvornår det kan gå ud over den selvstændige arbejdstagers økonomiske uafhængighed. Vi vil derfor ikke i første omgang komme ind på spørgsmålet om sort arbejde og heller ikke de »falske selvstændige«, selvom der i visse tilfælde kan være en klar eller direkte sammenhæng med økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere.

Selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde er først og fremmest en aktuel problemstilling i EU (1). Det er samtidig juridisk anerkendt i visse europæiske lande, hvilket betyder, at der opstilles definitioner og muligheder for specifik beskyttelse (2). Derudover er der behov for en afgrænsning af de udfordringer, som spørgsmålet om selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde omfatter (3).

3.   Selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde: et aktuelt emne i EU

3.1   En ny form for selvstændige arbejdstagere til nye økonomiske og sociale realiteter

| 3.1.1 | En række faktorer kan være skyld i, at disse »nye« selvstændige arbejdstagere dukker op, dvs. arbejdstagere, der udfører aktiviteter, der i første omgang ikke indgår i de rammer, der traditionelt set er afstukket for selvstændig erhvervsvirksomhed som f.eks. landbrug og liberale erhverv (2). En række fænomener kan nævnes i den forbindelse:






  — | Virksomhedernes strategier og navnlig visse former for outsourcing af arbejdskraften. |
| --- | --- | --- |

3.1.1

En række faktorer kan være skyld i, at disse »nye« selvstændige arbejdstagere dukker op, dvs. arbejdstagere, der udfører aktiviteter, der i første omgang ikke indgår i de rammer, der traditionelt set er afstukket for selvstændig erhvervsvirksomhed som f.eks. landbrug og liberale erhverv (2). En række fænomener kan nævnes i den forbindelse:

—

Virksomhedernes strategier og navnlig visse former for outsourcing af arbejdskraften.

| — | Der dukker nye sociale behov op i forbindelse med demografiske ændringer og befolkningens aldring. |
| --- | --- |

—

Der dukker nye sociale behov op i forbindelse med demografiske ændringer og befolkningens aldring.

| — | Ændringerne påvirker arbejdskraften og befolkningens øgede uddannelsesniveau. |
| --- | --- |

—

Ændringerne påvirker arbejdskraften og befolkningens øgede uddannelsesniveau.

| — | Kvinders øgede deltagelse på arbejdsmarkedet. |
| --- | --- |

—

Kvinders øgede deltagelse på arbejdsmarkedet.

| — | Behovet for at integrere udsatte grupper på arbejdsmarkedet. For disse befolkningsgrupper kan et selvstændigt arbejdsforhold i visse tilfælde udgøre et alternativ til arbejdsløshed. |
| --- | --- |

—

Behovet for at integrere udsatte grupper på arbejdsmarkedet. For disse befolkningsgrupper kan et selvstændigt arbejdsforhold i visse tilfælde udgøre et alternativ til arbejdsløshed.

| — | Visse arbejdstageres ønske om bedre at kunne forene arbejde og privatliv. |
| --- | --- |

—

Visse arbejdstageres ønske om bedre at kunne forene arbejde og privatliv.

| — | Vækst inden for tjenesteydelser og nye muligheder gennem informations- og kommunikationsteknologi. |
| --- | --- |

—

Vækst inden for tjenesteydelser og nye muligheder gennem informations- og kommunikationsteknologi.

| 3.1.2 | Under henvisning til denne udvikling har den akademiske litteratur, der tager udgangspunkt i empiriske undersøgelser, søgt at fastlægge forskellige kategorier af selvstændige arbejdstagere. De mest gængse er (3):






  — | Erhvervsdrivende, der har ansatte og dermed driver virksomheden ved hjælp af lønmodtagere. |
| --- | --- | --- |

3.1.2

Under henvisning til denne udvikling har den akademiske litteratur, der tager udgangspunkt i empiriske undersøgelser, søgt at fastlægge forskellige kategorier af selvstændige arbejdstagere. De mest gængse er (3):

—

Erhvervsdrivende, der har ansatte og dermed driver virksomheden ved hjælp af lønmodtagere.

| — | De »traditionelt set« liberale erhvervsdrivende (4), som for at udøve deres hverv er nødt til at opfylde nogle specifikke krav i den nationale lovgivning (attestering af deres kompetencer, efterlevelse af moralkodeks i det givne erhverv). Selvom de godt kan være arbejdsgivere, udøver de som regel deres erhverv alene eller sammen med kolleger. Der tænkes her eksempelvis på advokater og læger. |
| --- | --- |

—

De »traditionelt set« liberale erhvervsdrivende (4), som for at udøve deres hverv er nødt til at opfylde nogle specifikke krav i den nationale lovgivning (attestering af deres kompetencer, efterlevelse af moralkodeks i det givne erhverv). Selvom de godt kan være arbejdsgivere, udøver de som regel deres erhverv alene eller sammen med kolleger. Der tænkes her eksempelvis på advokater og læger.

| — | Håndværkere, handlende og landmænd, som udgør kernen i de traditionelle selvstændige liberale erhverv, og som kan være bistået af deres familiemedlemmer og/eller et mindre antal ansatte, hvad enten de er fastansatte eller ej. |
| --- | --- |

—

Håndværkere, handlende og landmænd, som udgør kernen i de traditionelle selvstændige liberale erhverv, og som kan være bistået af deres familiemedlemmer og/eller et mindre antal ansatte, hvad enten de er fastansatte eller ej.

| — | De »nye selvstændige erhvervsdrivende«, der udøver kvalificerede aktiviteter, men hvis fag ikke er underlagt regler i alle lande på samme måde som de ovennævnte liberale erhverv. |
| --- | --- |

—

De »nye selvstændige erhvervsdrivende«, der udøver kvalificerede aktiviteter, men hvis fag ikke er underlagt regler i alle lande på samme måde som de ovennævnte liberale erhverv.

| — | Selvstændige erhvervsdrivende, der udøver mere eller mindre kvalificerede aktiviteter uden ansatte, medmindre de indgår i virksomhedens strategi, eksempelvis outsourcing af visse elementer i produktionsprocessen. |
| --- | --- |

—

Selvstændige erhvervsdrivende, der udøver mere eller mindre kvalificerede aktiviteter uden ansatte, medmindre de indgår i virksomhedens strategi, eksempelvis outsourcing af visse elementer i produktionsprocessen.

| 3.1.3 | Ud over disse definitioner og for at foretage en statistisk afgrænsning af selvstændig erhvervsvirksomhed skelner EUROSTAT i sin »Labour Force Survey« mellem forskellige kategorier af selvstændige:






  — | Arbejdsgivere defineres som personer, der driver egen virksomhed (erhvervsvirksomhed, liberalt erhverv, landbrug) med henblik på fortjeneste og med mindst én ansat. |
| --- | --- | --- |

3.1.3

Ud over disse definitioner og for at foretage en statistisk afgrænsning af selvstændig erhvervsvirksomhed skelner EUROSTAT i sin »Labour Force Survey« mellem forskellige kategorier af selvstændige:

—

Arbejdsgivere defineres som personer, der driver egen virksomhed (erhvervsvirksomhed, liberalt erhverv, landbrug) med henblik på fortjeneste og med mindst én ansat.

| — | »Own account workers« defineres som personer, der driver egen virksomhed (erhvervsvirksomhed, liberalt erhverv, landbrug) med henblik på fortjeneste, men uden ansatte. Denne erhvervskategori udgjorde i 200836 mio. personer i EU-27, hvilket svarer til 16 % af den erhvervsaktive befolkning. |
| --- | --- |

—

»Own account workers« defineres som personer, der driver egen virksomhed (erhvervsvirksomhed, liberalt erhverv, landbrug) med henblik på fortjeneste, men uden ansatte. Denne erhvervskategori udgjorde i 200836 mio. personer i EU-27, hvilket svarer til 16 % af den erhvervsaktive befolkning.

| — | »Arbejdende familiemedlemmer« defineres som personer, der hjælper et familiemedlem med at udøve en økonomisk aktivitet (inden for handel eller landbrug), og som ikke kan betegnes som lønmodtagere. |
| --- | --- |

—

»Arbejdende familiemedlemmer« defineres som personer, der hjælper et familiemedlem med at udøve en økonomisk aktivitet (inden for handel eller landbrug), og som ikke kan betegnes som lønmodtagere.

| 3.1.4 | Det er svært at sætte tal på fænomenet selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde. Det er kun i de lande, der juridisk set har anerkendt denne kategori af arbejdstagere, at der findes en mere præcis afgrænsning af den arbejdende del af befolkningen, der ud over at fungere som selvstændige også arbejder under lønmodtagerlignende forhold. Det er imidlertid hævet over enhver tvivl, at i hvert fald nogle af de statistisk set selvstændige erhvervsdrivende står i et økonomisk afhængighedsforhold til en kunde eller ordregiver i udøvelsen af deres aktiviteter. |
| --- | --- |

3.1.4

Det er svært at sætte tal på fænomenet selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde. Det er kun i de lande, der juridisk set har anerkendt denne kategori af arbejdstagere, at der findes en mere præcis afgrænsning af den arbejdende del af befolkningen, der ud over at fungere som selvstændige også arbejder under lønmodtagerlignende forhold. Det er imidlertid hævet over enhver tvivl, at i hvert fald nogle af de statistisk set selvstændige erhvervsdrivende står i et økonomisk afhængighedsforhold til en kunde eller ordregiver i udøvelsen af deres aktiviteter.

| 3.1.5 | Hvis man således ser på de data, der findes i Europa over udbredelsen af selvstændig virksomhed (5), fremgår det, at mindst halvdelen af alle selvstændige i de enkelte medlemsstater i 2007 ikke havde nogen ansatte. I visse medlemsstater var tallet endda højere (70 % eller derover). Det var tilfældet i Tjekkiet, Litauen, Portugal, Slovakiet og Storbritannien. Hvis man tænker på de økonomiske og sociale ændringer, der kan forklare de nye former for selvstændig erhvervsvirksomhed, samt erfaringerne i de lande, hvor man har reguleret selv samme former for arbejde, er det nemt at forestille sig, at en overvejende del af denne store gruppe af »own account workers« arbejder i en situation, hvor de er økonomisk afhængige. |
| --- | --- |

3.1.5

Hvis man således ser på de data, der findes i Europa over udbredelsen af selvstændig virksomhed (5), fremgår det, at mindst halvdelen af alle selvstændige i de enkelte medlemsstater i 2007 ikke havde nogen ansatte. I visse medlemsstater var tallet endda højere (70 % eller derover). Det var tilfældet i Tjekkiet, Litauen, Portugal, Slovakiet og Storbritannien. Hvis man tænker på de økonomiske og sociale ændringer, der kan forklare de nye former for selvstændig erhvervsvirksomhed, samt erfaringerne i de lande, hvor man har reguleret selv samme former for arbejde, er det nemt at forestille sig, at en overvejende del af denne store gruppe af »own account workers« arbejder i en situation, hvor de er økonomisk afhængige.

| 3.1.6 | De fænomener, der er blevet observeret i de seneste årtier, viser os på den ene side, at et stigende antal selvstændige i Europa indgår arbejdskontrakter, og på den anden side, at den øgede mængde arbejde under lønmodtagerlignende forhold foregår i et juridisk felt uden for arbejdsmarkedet. Det er allerede nu nødvendigt at fastlægge kriterierne for denne økonomiske afhængighed og etablere nogle statistiske mekanismer for at kunne måle, hvor mange mennesker der arbejder inden for denne form for tjenesteydelser. |
| --- | --- |

3.1.6

De fænomener, der er blevet observeret i de seneste årtier, viser os på den ene side, at et stigende antal selvstændige i Europa indgår arbejdskontrakter, og på den anden side, at den øgede mængde arbejde under lønmodtagerlignende forhold foregår i et juridisk felt uden for arbejdsmarkedet. Det er allerede nu nødvendigt at fastlægge kriterierne for denne økonomiske afhængighed og etablere nogle statistiske mekanismer for at kunne måle, hvor mange mennesker der arbejder inden for denne form for tjenesteydelser.

3.2   Økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere er et emne, der bør tages op på europæisk plan

| 3.2.1 | EU har nu i en årrække beskæftiget sig med beskyttelsen af selvstændige erhvervsdrivende. I den forbindelse kan nævnes Rådets henstilling 2003/134/EF af 18. februar 2003 (6), der vedrører bedre beskyttelse af selvstændiges sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Problemerne i forbindelse med beskyttelsen af selvstændige opstår ligeledes under de igangværende drøftelser om forslaget til et nyt direktiv vedrørende anvendelsen af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, der udøver et selvstændigt erhverv. |
| --- | --- |

3.2.1

EU har nu i en årrække beskæftiget sig med beskyttelsen af selvstændige erhvervsdrivende. I den forbindelse kan nævnes Rådets henstilling 2003/134/EF af 18. februar 2003 (6), der vedrører bedre beskyttelse af selvstændiges sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Problemerne i forbindelse med beskyttelsen af selvstændige opstår ligeledes under de igangværende drøftelser om forslaget til et nyt direktiv vedrørende anvendelsen af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, der udøver et selvstændigt erhverv.

| 3.2.2 | Skelnen mellem lønmodtagere og selvstændige er desuden et helt centralt spørgsmål i de aktuelle drøftelser om ændring af direktiv 2002/15/EØF om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter. |
| --- | --- |

3.2.2

Skelnen mellem lønmodtagere og selvstændige er desuden et helt centralt spørgsmål i de aktuelle drøftelser om ændring af direktiv 2002/15/EØF om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter.

| 3.2.3 | Spørgsmålet om selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde er behandlet ved flere lejligheder i EU. Alain Supiots rapport til Kommissionen i 2000 (7) anerkendte således eksistensen af »arbejdstagere, som ikke kan betegnes som lønmodtagere, men som befinder sig i et økonomisk afhængighedsforhold over for en ordregiver«, for at slå til lyd for en anerkendelse af de »sociale rettigheder«, som dette afhængighedsforhold berettiger dem til. |
| --- | --- |

3.2.3

Spørgsmålet om selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde er behandlet ved flere lejligheder i EU. Alain Supiots rapport til Kommissionen i 2000 (7) anerkendte således eksistensen af »arbejdstagere, som ikke kan betegnes som lønmodtagere, men som befinder sig i et økonomisk afhængighedsforhold over for en ordregiver«, for at slå til lyd for en anerkendelse af de »sociale rettigheder«, som dette afhængighedsforhold berettiger dem til.

| 3.2.4 | Kommissionen skrev i sin grønbog fra 2006 (8) om modernisering af arbejdsretten følgende: »selvstændig erhvervsvirksomhed kan også bidrage til at imødegå omstruktureringsbehov, nedsætte de direkte eller indirekte lønomkostninger og forvalte ressourcerne mere fleksibelt i tilfælde af en uforudset, økonomisk vanskelig situation. Det modsvarer også forretningsmodellen, hvor serviceorienterede virksomheder afleverer færdige projekter til deres kunder. I mange tilfælde er det en afspejling af en bevidst beslutning om at arbejde selvstændigt til trods for en lavere social beskyttelse mod til gengæld at have større direkte kontrol med ansættelses- og lønvilkårene«. På den baggrund bemærkede »Kommissionen tillige, at begrebet »økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager« dækker arbejdstagere, der falder uden for de to velkendte begreber »lønmodtager« og »selvstændig erhvervsdrivende«. Disse arbejdstagere har ikke nogen ansættelseskontrakt. De er formentlig ikke omfattet af arbejdsretten, eftersom de befinder sig i en »gråzone« mellem arbejdsret og handelsret. Selvom de formelt er »selvstændige«, er de økonomisk afhængige af en enkelt chef eller kunde/arbejdsgiver for så vidt angår deres indtægtskilde. Dette fænomen bør klart adskilles fra den bevidst forkerte registrering som selvstændig erhvervsdrivende.« |
| --- | --- |

3.2.4

Kommissionen skrev i sin grønbog fra 2006 (8) om modernisering af arbejdsretten følgende: »selvstændig erhvervsvirksomhed kan også bidrage til at imødegå omstruktureringsbehov, nedsætte de direkte eller indirekte lønomkostninger og forvalte ressourcerne mere fleksibelt i tilfælde af en uforudset, økonomisk vanskelig situation. Det modsvarer også forretningsmodellen, hvor serviceorienterede virksomheder afleverer færdige projekter til deres kunder. I mange tilfælde er det en afspejling af en bevidst beslutning om at arbejde selvstændigt til trods for en lavere social beskyttelse mod til gengæld at have større direkte kontrol med ansættelses- og lønvilkårene«. På den baggrund bemærkede »Kommissionen tillige, at begrebet »økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager« dækker arbejdstagere, der falder uden for de to velkendte begreber »lønmodtager« og »selvstændig erhvervsdrivende«. Disse arbejdstagere har ikke nogen ansættelseskontrakt. De er formentlig ikke omfattet af arbejdsretten, eftersom de befinder sig i en »gråzone« mellem arbejdsret og handelsret. Selvom de formelt er »selvstændige«, er de økonomisk afhængige af en enkelt chef eller kunde/arbejdsgiver for så vidt angår deres indtægtskilde. Dette fænomen bør klart adskilles fra den bevidst forkerte registrering som selvstændig erhvervsdrivende.«

| 3.2.5 | EØSU's udtalelse om grønbogen (9) kommer ligeledes ind på dette spørgsmål. |
| --- | --- |

3.2.5

EØSU's udtalelse om grønbogen (9) kommer ligeledes ind på dette spørgsmål.

4.   Selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde: en juridisk realitet i visse EU-lande.

4.1   Der findes en juridisk mellemkategori mellem lønmodtagere og selvstændige

| 4.1.1 | Den juridiske forståelse af begrebet »økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager« kan medføre, at denne betragtes som en kategori imellem lønmodtagere og selvstændige. |
| --- | --- |

4.1.1

Den juridiske forståelse af begrebet »økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager« kan medføre, at denne betragtes som en kategori imellem lønmodtagere og selvstændige.

| 4.1.2 | Indtil videre anerkender en lille gruppe af medlemsstater som sådan begrebet »økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager«, dog under forskellige former, og de arbejder derfor på en definition. Denne kategori af arbejdstagere midt imellem selvstændige og lønmodtagere, fører til, at der skabes nye formere for beskæftigelse, der imidlertid defineres forskelligt i de forskellige lande. Det gælder navnlig for Tyskland, Østrig, Spanien, Italien, Portugal og Storbritannien. I Italien anvendes begrebet »falske selvstændige« således om arbejdstagere, der befinder sig i et »koordineret og fast ansættelsesforhold« og om dem, der har en »samarbejdskontrakt for et projekt«. I Storbritannien skelner man mellem begreberne »worker« og »employee«. En »worker« adskiller sig fra lønmodtageren (employee), i det omfang han udfører sine arbejdsopgaver uden at være underlagt en arbejdsgivers autoritet. I Østrig har man i lovgivningen specifikke kontraktformer, inden for hvilke man kan finde tegn på et selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejdsforhold. Det er navnlig tilfældet for de såkaldte »freie Dienstverträge« (frie ansættelseskontrakter). De arbejdstagere, der arbejder under denne form for kontrakt, adskiller sig fra lønmodtagere ved at de, selvom de som regel arbejder for en enkelt person og for en begrænset periode, ikke befinder sig i et underordnelsesforhold. I Tyskland anvendes begrebet »arbeitnehmerähnliche Person« (arbejdstagerlignende person). Denne kategori af arbejdstagere, som i arbejdsmarkedslovgivningen adskilles skarpt fra lønmodtagere, består af personer, som inden for rammerne af en handelskontrakt eller en serviceydelse, personligt opfylder en arbejdsopgave uden brug af lønmodtagere, og hvor mere end 50 % af omsætningen udfyldes af en enkelt kunde. Det seneste og mest vellykkede eksempel på en definition af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde er fra Spanien. Status for økonomisk afhængige arbejdstagere blev fastlagt i 2007 og definerer den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager i henhold til flere kriterier. Det er en person, der som sin hovedbeskæftigelse regelmæssigt, personligt og direkte udøver en økonomisk eller faglig aktivitet med kommercielt sigte til fordel for en fysisk eller juridisk person, der går under betegnelsen kunde, og som han afhænger økonomisk af for at generere mindst 75 % af sin erhvervsindtægt. Denne status er uforenelig med private organisationer og erhvervsdrivende selskaber (10). |
| --- | --- |

4.1.2

Indtil videre anerkender en lille gruppe af medlemsstater som sådan begrebet »økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager«, dog under forskellige former, og de arbejder derfor på en definition. Denne kategori af arbejdstagere midt imellem selvstændige og lønmodtagere, fører til, at der skabes nye formere for beskæftigelse, der imidlertid defineres forskelligt i de forskellige lande. Det gælder navnlig for Tyskland, Østrig, Spanien, Italien, Portugal og Storbritannien. I Italien anvendes begrebet »falske selvstændige« således om arbejdstagere, der befinder sig i et »koordineret og fast ansættelsesforhold« og om dem, der har en »samarbejdskontrakt for et projekt«. I Storbritannien skelner man mellem begreberne »worker« og »employee«. En »worker« adskiller sig fra lønmodtageren (employee), i det omfang han udfører sine arbejdsopgaver uden at være underlagt en arbejdsgivers autoritet. I Østrig har man i lovgivningen specifikke kontraktformer, inden for hvilke man kan finde tegn på et selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejdsforhold. Det er navnlig tilfældet for de såkaldte »freie Dienstverträge« (frie ansættelseskontrakter). De arbejdstagere, der arbejder under denne form for kontrakt, adskiller sig fra lønmodtagere ved at de, selvom de som regel arbejder for en enkelt person og for en begrænset periode, ikke befinder sig i et underordnelsesforhold. I Tyskland anvendes begrebet »arbeitnehmerähnliche Person« (arbejdstagerlignende person). Denne kategori af arbejdstagere, som i arbejdsmarkedslovgivningen adskilles skarpt fra lønmodtagere, består af personer, som inden for rammerne af en handelskontrakt eller en serviceydelse, personligt opfylder en arbejdsopgave uden brug af lønmodtagere, og hvor mere end 50 % af omsætningen udfyldes af en enkelt kunde. Det seneste og mest vellykkede eksempel på en definition af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde er fra Spanien. Status for økonomisk afhængige arbejdstagere blev fastlagt i 2007 og definerer den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager i henhold til flere kriterier. Det er en person, der som sin hovedbeskæftigelse regelmæssigt, personligt og direkte udøver en økonomisk eller faglig aktivitet med kommercielt sigte til fordel for en fysisk eller juridisk person, der går under betegnelsen kunde, og som han afhænger økonomisk af for at generere mindst 75 % af sin erhvervsindtægt. Denne status er uforenelig med private organisationer og erhvervsdrivende selskaber (10).

| 4.1.3 | Eftersom gennemgangen af de nationale systemer har gjort det retsligt muligt at skabe en ny juridisk kategori, kan man konstatere flere ting: for det første drejer det sig under alle omstændigheder om at etablere en ny kategori, der adskiller sig såvel fra lønmodtagere som selvstændige og især egentlige iværksættere. Målsætningen i de respektive lande er derfor ikke at gøre selvstændige, men økonomisk afhængige arbejdstagere til lønmodtagere, men at give dem en specifik status med en særlig beskyttelse på baggrund af deres økonomiske afhængighed. I de omtalte tilfælde er status af økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager ikke betinget af, at der foreligger et juridisk underordnelsesforhold. Et sådant forhold er i de fleste EU-lande et afgørende element i den juridiske definition af lønmodtagere. En lønmodtager arbejder under en anden persons ledelse og kontrol. Denne person betegnes arbejdsgiveren. Det er en situation, der kendetegnes af flere forskellige ting: der foreligger en forpligtelse til personligt at yde et stykke arbejde under en enkelt person og for et givet tidsrum. Lønmodtageren er ikke ansvarlig for virksomhedens finansielle risici eller det arbejde, der udføres for en anden person osv. Ud fra dette kriterium er det rigtigt, at alle lønmodtagere befinder sig i et økonomisk afhængighedsforhold, men det betyder dog ikke, at alle økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere nødvendigvis er lønmodtagere. |
| --- | --- |

4.1.3

Eftersom gennemgangen af de nationale systemer har gjort det retsligt muligt at skabe en ny juridisk kategori, kan man konstatere flere ting: for det første drejer det sig under alle omstændigheder om at etablere en ny kategori, der adskiller sig såvel fra lønmodtagere som selvstændige og især egentlige iværksættere. Målsætningen i de respektive lande er derfor ikke at gøre selvstændige, men økonomisk afhængige arbejdstagere til lønmodtagere, men at give dem en specifik status med en særlig beskyttelse på baggrund af deres økonomiske afhængighed. I de omtalte tilfælde er status af økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager ikke betinget af, at der foreligger et juridisk underordnelsesforhold. Et sådant forhold er i de fleste EU-lande et afgørende element i den juridiske definition af lønmodtagere. En lønmodtager arbejder under en anden persons ledelse og kontrol. Denne person betegnes arbejdsgiveren. Det er en situation, der kendetegnes af flere forskellige ting: der foreligger en forpligtelse til personligt at yde et stykke arbejde under en enkelt person og for et givet tidsrum. Lønmodtageren er ikke ansvarlig for virksomhedens finansielle risici eller det arbejde, der udføres for en anden person osv. Ud fra dette kriterium er det rigtigt, at alle lønmodtagere befinder sig i et økonomisk afhængighedsforhold, men det betyder dog ikke, at alle økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere nødvendigvis er lønmodtagere.

| 4.1.4 | Ikke desto mindre er det nødvendigt at fastlægge kriterier, der kan afgøre den økonomiske afhængighed. Der er her tale om en kompleks, men ikke umulig opgave, hvilket fremgår af forskellige nationale love på området. De kriterier, der kan tænkes at finde anvendelse, kan i første omgang omhandle selve arbejdstageren: en økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager kan navnlig defineres som en person, der personligt og uden selv at gøre brug af lønmodtagere, udfører den opgave, han pålægges (som f.eks. i Spanien). Andre kriterier, der hænger sammen med de foregående, vedrører det økonomiske afhængighedsforhold som sådant. Det kan være kriterier vedrørende omsætningen fra en enkelt kunde (spørgsmålet er så at fastlægge den nøjagtige omsætningstærskel for, hvornår der er tale om et økonomisk afhængighedsforhold), eller hvor længe relationen arbejdstager/kunde har stået på (jo længere tid, den har varet, jo stærkere må det økonomiske afhængighedsforhold betegnes at være over for kunden). Det sidste kriterium anvendes i Italien for at anerkende eksistensen af et »koordineret og vedvarende samarbejde«. Endelig anvendes til tider et ekstra kriterium af de eksperter, der har undersøgt disse spørgsmål. Professor Adalberto Perulli (11) mener således, at der kun skal tages højde for arbejdstagerens økonomiske afhængighed, hvis tilrettelæggelsen af dennes produktion afhænger af kundens aktivitet. Arbejdstageren skal med andre ord være hindret adgang til markedet som følge af produktionens tilrettelæggelse (herunder anvendt materiel og teknologi), som ene og alene går ud på at opfylde en enkelt kundes behov. |
| --- | --- |

4.1.4

Ikke desto mindre er det nødvendigt at fastlægge kriterier, der kan afgøre den økonomiske afhængighed. Der er her tale om en kompleks, men ikke umulig opgave, hvilket fremgår af forskellige nationale love på området. De kriterier, der kan tænkes at finde anvendelse, kan i første omgang omhandle selve arbejdstageren: en økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager kan navnlig defineres som en person, der personligt og uden selv at gøre brug af lønmodtagere, udfører den opgave, han pålægges (som f.eks. i Spanien). Andre kriterier, der hænger sammen med de foregående, vedrører det økonomiske afhængighedsforhold som sådant. Det kan være kriterier vedrørende omsætningen fra en enkelt kunde (spørgsmålet er så at fastlægge den nøjagtige omsætningstærskel for, hvornår der er tale om et økonomisk afhængighedsforhold), eller hvor længe relationen arbejdstager/kunde har stået på (jo længere tid, den har varet, jo stærkere må det økonomiske afhængighedsforhold betegnes at være over for kunden). Det sidste kriterium anvendes i Italien for at anerkende eksistensen af et »koordineret og vedvarende samarbejde«. Endelig anvendes til tider et ekstra kriterium af de eksperter, der har undersøgt disse spørgsmål. Professor Adalberto Perulli (11) mener således, at der kun skal tages højde for arbejdstagerens økonomiske afhængighed, hvis tilrettelæggelsen af dennes produktion afhænger af kundens aktivitet. Arbejdstageren skal med andre ord være hindret adgang til markedet som følge af produktionens tilrettelæggelse (herunder anvendt materiel og teknologi), som ene og alene går ud på at opfylde en enkelt kundes behov.

4.2   Beskyttelse af økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere

| 4.2.1 | I lande, der anerkender eksistensen af en mellemliggende kategori, der hverken er lønmodtagere eller selvstændige erhvervsdrivende, kan man konstatere, at den økonomiske afhængighed ledsages af anerkendelsen af en række rettigheder, som andre kategorier af selvstændige erhvervsdrivende ikke nyder godt af, selvom de pågældende rettigheder er mindre end lønmodtageres. Den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagers rettigheder kan således være forbundet med den sociale beskyttelse. De kan også være præget af de garantier, som lønmodtagerne drager fordel af i kraft af arbejdsretten. Således kan de finde anvendelse i de individuelle relationer mellem arbejdstageren og kunden (mindsteløn, arbejdstid osv.), men kan også føre til at give de økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere ret til at organisere sig og handle kollektivt for at forsvare og forfølge deres faglige interesser. Det er et bevis på, at et afhængighedsforhold over for andre, også selvom det kun er økonomisk eller juridisk, berettiger til en særlig beskyttelse. |
| --- | --- |

4.2.1

I lande, der anerkender eksistensen af en mellemliggende kategori, der hverken er lønmodtagere eller selvstændige erhvervsdrivende, kan man konstatere, at den økonomiske afhængighed ledsages af anerkendelsen af en række rettigheder, som andre kategorier af selvstændige erhvervsdrivende ikke nyder godt af, selvom de pågældende rettigheder er mindre end lønmodtageres. Den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagers rettigheder kan således være forbundet med den sociale beskyttelse. De kan også være præget af de garantier, som lønmodtagerne drager fordel af i kraft af arbejdsretten. Således kan de finde anvendelse i de individuelle relationer mellem arbejdstageren og kunden (mindsteløn, arbejdstid osv.), men kan også føre til at give de økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere ret til at organisere sig og handle kollektivt for at forsvare og forfølge deres faglige interesser. Det er et bevis på, at et afhængighedsforhold over for andre, også selvom det kun er økonomisk eller juridisk, berettiger til en særlig beskyttelse.

| 4.2.2 | For så vidt angår social beskyttelse kan der i de respektive medlemsstater findes et mellemliggende niveau for social beskyttelse, der er noget højere end det, der tilbydes »almindelige selvstændige arbejdstagere«. I Italien er det tilfældet for arbejdstagere, der indgår en »kontrakt i et projektorienteret samarbejde«, som nyder godt af garantier, der i stadig større grad ligner dem, der ydes lønmodtagere i forbindelse med graviditet, sygdom, arbejdsulykker og pension. Det er ligeledes tilfældet i Storbritannien, hvor der i lovgivningen er hjemmel for, at »workers« får udbetalt dagpenge i tilfælde af sygdom. |
| --- | --- |

4.2.2

For så vidt angår social beskyttelse kan der i de respektive medlemsstater findes et mellemliggende niveau for social beskyttelse, der er noget højere end det, der tilbydes »almindelige selvstændige arbejdstagere«. I Italien er det tilfældet for arbejdstagere, der indgår en »kontrakt i et projektorienteret samarbejde«, som nyder godt af garantier, der i stadig større grad ligner dem, der ydes lønmodtagere i forbindelse med graviditet, sygdom, arbejdsulykker og pension. Det er ligeledes tilfældet i Storbritannien, hvor der i lovgivningen er hjemmel for, at »workers« får udbetalt dagpenge i tilfælde af sygdom.

| 4.2.3 | Med hensyn til reglerne for udøvelsen af den erhvervsmæssige beskæftigelse, har den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager generelt ret til noget af den samme beskyttelse, lønmodtagerne har, selvom han ikke er ansat. |
| --- | --- |

4.2.3

Med hensyn til reglerne for udøvelsen af den erhvervsmæssige beskæftigelse, har den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager generelt ret til noget af den samme beskyttelse, lønmodtagerne har, selvom han ikke er ansat.

| 4.2.4 | Det er klart, at der ud over denne generelle gennemgang kan være meget store forskelle på den grad af beskyttelse, de forskellige lande giver den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager. I Storbritannien er »workers« sikret på områder som mindsteløn, arbejdstid og ferie. I Spanien, hvor perspektivet er langt mere ambitiøst, indrømmes den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager i statutten fra 2007:






  — | rettigheder i forbindelse med udøvelsen af sin erhvervsmæssige beskæftigelse: ret til hvile, ret til feriedage, |
| --- | --- | --- |

4.2.4

Det er klart, at der ud over denne generelle gennemgang kan være meget store forskelle på den grad af beskyttelse, de forskellige lande giver den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager. I Storbritannien er »workers« sikret på områder som mindsteløn, arbejdstid og ferie. I Spanien, hvor perspektivet er langt mere ambitiøst, indrømmes den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager i statutten fra 2007:

—

rettigheder i forbindelse med udøvelsen af sin erhvervsmæssige beskæftigelse: ret til hvile, ret til feriedage,

| — | rettigheder i forbindelse med ophævelse af den kontrakt, der binder ham til ordregiver: der stilles på forbilledlig vis krav til kunden om at kunne begrunde en ophævelse af kontrakten. Uden begrundelse vil kontraktens ophævelse udløse arbejdstagerens ret til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste. |
| --- | --- |

—

rettigheder i forbindelse med ophævelse af den kontrakt, der binder ham til ordregiver: der stilles på forbilledlig vis krav til kunden om at kunne begrunde en ophævelse af kontrakten. Uden begrundelse vil kontraktens ophævelse udløse arbejdstagerens ret til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste.

| 4.2.5 | Ud over den beskyttelse, der er møntet på økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere, bør man sørge for et minimumsniveau af social beskyttelse for alle selvstændige i EU f.eks. inden for social sikkerhed, erhvervsuddannelse eller adgang til risikoforebyggelse på arbejdspladsen, således som det anbefales i Rådets henstilling af 18. februar 2003 for at sikre, at de grundlæggende sociale sikringsordninger beskytter samtlige arbejdstagere, uanset hvilken juridisk form deres aktivitet antager. |
| --- | --- |

4.2.5

Ud over den beskyttelse, der er møntet på økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere, bør man sørge for et minimumsniveau af social beskyttelse for alle selvstændige i EU f.eks. inden for social sikkerhed, erhvervsuddannelse eller adgang til risikoforebyggelse på arbejdspladsen, således som det anbefales i Rådets henstilling af 18. februar 2003 for at sikre, at de grundlæggende sociale sikringsordninger beskytter samtlige arbejdstagere, uanset hvilken juridisk form deres aktivitet antager.

5.   Udfordringer i forbindelse med anerkendelsen af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde

5.1   Lønmodtagere og økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere: konkurrenter eller komplementære parter?

| 5.1.1 | Som vi har set, er det kun et fåtal af EU's medlemsstater, der i deres lovgivning anerkender kategorien »økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager«. Selvom der er forskelle i den økonomiske og sociale virkelighed i de respektive lande, så er det også tegn på en berettiget tilbageholdenhed over for sådanne mellemliggende kategorier. Man kan derfor frygte, at en anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde, til trods for en klarlægning af de juridiske kategorier, i praksis fører til, at personer, der førhen var ansatte, føres over i selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde, under henvisning til virksomhedernes strategi om outsourcing af arbejdskraften. Italiens erfaringer tyder i et vist omfang på, at man løber den risiko. Da den italienske regering i 2003 indførte kontrakter for projektorienteret samarbejde, var det i et forsøg på at få proformaselvstændige tilbage i et lønmodtagerforhold. Men i årene 2003-2005 oplevede man en mærkbar stigning i antallet af selvstændige med lønmodtagerlignende status. Disse problemer forklarer uden tvivl, hvorfor flere EU-medlemsstater, regeringer og arbejdsmarkedsparter er kraftige modstandere af, at man opretter en kategori mellem lønmodtagerstatus og selvstændig erhvervsvirksomhed. Eksempelvis vedtog den britiske centralorganisation TUC på sin kongres i 2009 et beslutningsforslag, hvori man anbefaler, at Storbritannien højst har to former for arbejdstagere, nemlig lønmodtagere og selvstændige arbejdstagere. |
| --- | --- |

5.1.1

Som vi har set, er det kun et fåtal af EU's medlemsstater, der i deres lovgivning anerkender kategorien »økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager«. Selvom der er forskelle i den økonomiske og sociale virkelighed i de respektive lande, så er det også tegn på en berettiget tilbageholdenhed over for sådanne mellemliggende kategorier. Man kan derfor frygte, at en anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde, til trods for en klarlægning af de juridiske kategorier, i praksis fører til, at personer, der førhen var ansatte, føres over i selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde, under henvisning til virksomhedernes strategi om outsourcing af arbejdskraften. Italiens erfaringer tyder i et vist omfang på, at man løber den risiko. Da den italienske regering i 2003 indførte kontrakter for projektorienteret samarbejde, var det i et forsøg på at få proformaselvstændige tilbage i et lønmodtagerforhold. Men i årene 2003-2005 oplevede man en mærkbar stigning i antallet af selvstændige med lønmodtagerlignende status. Disse problemer forklarer uden tvivl, hvorfor flere EU-medlemsstater, regeringer og arbejdsmarkedsparter er kraftige modstandere af, at man opretter en kategori mellem lønmodtagerstatus og selvstændig erhvervsvirksomhed. Eksempelvis vedtog den britiske centralorganisation TUC på sin kongres i 2009 et beslutningsforslag, hvori man anbefaler, at Storbritannien højst har to former for arbejdstagere, nemlig lønmodtagere og selvstændige arbejdstagere.

| 5.1.2 | Det er da også rigtigt, at overvejelserne om anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde ikke kan adskilles fuldstændigt fra problemet om »de falske selvstændige«. De findes, og der er mange eksempler på dem i adskillige EU-lande. Det er navnlig tilfældet i sektorer som f.eks. byggeriet, hvor denne ulovlige praksis er udbredt i en sådan grad, at de europæiske arbejdsmarkedsparter inden for sektoren for nylig vedtog en fælles holdning. Man kan ikke komme udenom, at der findes arbejdstagere, der formelt set (for så vidt angår parternes betegnelse af deres indbyrdes relationer) er selvstændige, men udøver deres aktivitet under arbejdstagerlignende vilkår. Disse situationer svarer til, at en arbejdsgiver benytter sig af en uafhængig arbejdstager for at undgå overholdelse af arbejdsmarkedslovgivningen og/eller lovgivningen om social sikring. På baggrund heraf opfordres regeringerne i ILO's henstilling nr. 198 (12) til at vedtage klare kriterier i deres lovgivning for, hvornår der er tale om et arbejdsgiver/arbejdstagerforhold, så man kan bekæmpe den proformaselvstændige virksomhed. Der er uden tvivl tale om et meget vigtigt spørgsmål. Det er imidlertid ikke det samme som selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde. Faktisk forholder det sig således, at sidstnævnte rent juridisk klart adskiller sig fra et lønmodtagerforhold, også i lande, der anerkender den form for beskæftigelse. Etableringen af en egentlig status for selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde kan altså først lade sig gøre, hvis definitionen heraf klart adskiller sig fra et lønmodtagerforhold. Kriteriet om et juridisk underordnelsesforhold spiller uden tvivl en vigtig rolle i den forbindelse. Hvis en person arbejder under vilkår, der definerer vedkommende som lønmodtager, bør den pågældende ikke kunne kvalificeres som økonomisk uafhængig. Det forudsætter naturligvis, at alle nationale lovgivninger har en så klar og præcis definition af et lønmodtagerforhold, således som ILO anbefaler. Det vil med andre ord sige, at man skal kunne skelne selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde fra lønmodtagerarbejde, og det forudsætter en klar definition af begge begreber. Det vil samtidig sige, at midlerne til at kontrollere, om loven overholdes, skal være effektive. Det er under de vilkår, at en anerkendelse af den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager kan sikre en bedre beskyttelse af – ikke proformaselvstændige – men virkeligt selvstændige og derved fungere som en komplementaritet til lønmodtagerstatus. |
| --- | --- |

5.1.2

Det er da også rigtigt, at overvejelserne om anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde ikke kan adskilles fuldstændigt fra problemet om »de falske selvstændige«. De findes, og der er mange eksempler på dem i adskillige EU-lande. Det er navnlig tilfældet i sektorer som f.eks. byggeriet, hvor denne ulovlige praksis er udbredt i en sådan grad, at de europæiske arbejdsmarkedsparter inden for sektoren for nylig vedtog en fælles holdning. Man kan ikke komme udenom, at der findes arbejdstagere, der formelt set (for så vidt angår parternes betegnelse af deres indbyrdes relationer) er selvstændige, men udøver deres aktivitet under arbejdstagerlignende vilkår. Disse situationer svarer til, at en arbejdsgiver benytter sig af en uafhængig arbejdstager for at undgå overholdelse af arbejdsmarkedslovgivningen og/eller lovgivningen om social sikring. På baggrund heraf opfordres regeringerne i ILO's henstilling nr. 198 (12) til at vedtage klare kriterier i deres lovgivning for, hvornår der er tale om et arbejdsgiver/arbejdstagerforhold, så man kan bekæmpe den proformaselvstændige virksomhed. Der er uden tvivl tale om et meget vigtigt spørgsmål. Det er imidlertid ikke det samme som selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde. Faktisk forholder det sig således, at sidstnævnte rent juridisk klart adskiller sig fra et lønmodtagerforhold, også i lande, der anerkender den form for beskæftigelse. Etableringen af en egentlig status for selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde kan altså først lade sig gøre, hvis definitionen heraf klart adskiller sig fra et lønmodtagerforhold. Kriteriet om et juridisk underordnelsesforhold spiller uden tvivl en vigtig rolle i den forbindelse. Hvis en person arbejder under vilkår, der definerer vedkommende som lønmodtager, bør den pågældende ikke kunne kvalificeres som økonomisk uafhængig. Det forudsætter naturligvis, at alle nationale lovgivninger har en så klar og præcis definition af et lønmodtagerforhold, således som ILO anbefaler. Det vil med andre ord sige, at man skal kunne skelne selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde fra lønmodtagerarbejde, og det forudsætter en klar definition af begge begreber. Det vil samtidig sige, at midlerne til at kontrollere, om loven overholdes, skal være effektive. Det er under de vilkår, at en anerkendelse af den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager kan sikre en bedre beskyttelse af – ikke proformaselvstændige – men virkeligt selvstændige og derved fungere som en komplementaritet til lønmodtagerstatus.

| 5.1.3 | Man kan således frygte, såfremt selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde bliver anerkendt, at forretningsforbindelsen mellem en kunde og en økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager i praksis kan få lov til at fortsætte, så økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere i realiteten ender med at udføre et fast arbejde for kundens regning. Såfremt der er tale om en reel forretningsforbindelse bør en forlængelse af forholdet over en kortere eller længere periode føre til nogle overvejelser om, hvilke vilkår og midler der skal til for, at den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager kan få lønmodtagerstatus hos sin tidligere kunde, der nu er blevet arbejdsgiver. |
| --- | --- |

5.1.3

Man kan således frygte, såfremt selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde bliver anerkendt, at forretningsforbindelsen mellem en kunde og en økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager i praksis kan få lov til at fortsætte, så økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere i realiteten ender med at udføre et fast arbejde for kundens regning. Såfremt der er tale om en reel forretningsforbindelse bør en forlængelse af forholdet over en kortere eller længere periode føre til nogle overvejelser om, hvilke vilkår og midler der skal til for, at den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager kan få lønmodtagerstatus hos sin tidligere kunde, der nu er blevet arbejdsgiver.

5.2   Muligheder i forbindelse med anerkendelsen af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde

| 5.2.1 | I alle de lande, hvor man har vedtaget en status for økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere, viser det sig, at anerkendelse er et middel til at yde mere juridisk beskyttelse over for de arbejdstagere, som ikke er lønmodtagere, men selvstændige erhvervsdrivende, der imidlertid er placeret i en situation, hvor de ikke har det økonomiske sikkerhedsnet under sig, som de ville have haft, hvis de havde mulighed for at arbejde for flere kunder. Anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde kan, ud over at give sikkerhed i form af social beskyttelse og etablering af en erhvervsmæssig status, også være en måde at styrke selve virksomhedens ånd og frihed. Man kan således forestille sig, at den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager kan tilbydes særlig vejledning i sine erhvervsmæssige aktiviteter (rådgivning, finansiel støtte), som kan give ham mulighed for at udvikle sin egen virksomhed og endelig komme ud af den økonomiske afhængighed. |
| --- | --- |

5.2.1

I alle de lande, hvor man har vedtaget en status for økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere, viser det sig, at anerkendelse er et middel til at yde mere juridisk beskyttelse over for de arbejdstagere, som ikke er lønmodtagere, men selvstændige erhvervsdrivende, der imidlertid er placeret i en situation, hvor de ikke har det økonomiske sikkerhedsnet under sig, som de ville have haft, hvis de havde mulighed for at arbejde for flere kunder. Anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde kan, ud over at give sikkerhed i form af social beskyttelse og etablering af en erhvervsmæssig status, også være en måde at styrke selve virksomhedens ånd og frihed. Man kan således forestille sig, at den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager kan tilbydes særlig vejledning i sine erhvervsmæssige aktiviteter (rådgivning, finansiel støtte), som kan give ham mulighed for at udvikle sin egen virksomhed og endelig komme ud af den økonomiske afhængighed.

| 5.2.2 | Endelig må man i overvejelserne om selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde ikke glemme forbrugernes interesser. Faktisk hænger tjenesteydelser over for forbrugerne ofte sammen med kæder af underentreprise med led bestående af egentlige selvstændige og selvstændige, som også er økonomisk afhængige arbejdstagere. Når en forbruger således kontakter en større virksomhed for at få indlagt gas, el, installeret telefon eller digitalt fjernsyn eller skal have kontrolleret eller repareret et apparat, er det ofte en selvstændig arbejdstager, der kommer hjem til forbrugeren på den pågældende virksomheds vegne, og det er denne arbejdstager, der har det fulde ansvar for, at tjenesteydelsen udføres tilfredsstillende. Den dominerende stilling på markederne, som de store virksomheder har i en oligopolistisk sammenhæng, betyder, at disse kan påtvinge meget skrappe vilkår med hensyn til den pris, der betales underleverandøren, som derved ser sin rentabilitetsmargin for den pågældende tjenesteydelse svinde betragteligt ind. I en sådan kontekst har den selvstændige arbejdstager følgende valgmuligheder: enten vælge at nå den nødvendige rentabilitetstærskel eller udføre en tjenesteydelse af høj kvalitet. I den forbindelse vil en anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde for at skabe balance i kontraktforholdet mellem arbejdstager og ordregiver betyde en mindskelse af det økonomiske pres, arbejdstageren ligger under, og fremme en service af højere kvalitet over for den endelige forbruger. |
| --- | --- |

5.2.2

Endelig må man i overvejelserne om selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde ikke glemme forbrugernes interesser. Faktisk hænger tjenesteydelser over for forbrugerne ofte sammen med kæder af underentreprise med led bestående af egentlige selvstændige og selvstændige, som også er økonomisk afhængige arbejdstagere. Når en forbruger således kontakter en større virksomhed for at få indlagt gas, el, installeret telefon eller digitalt fjernsyn eller skal have kontrolleret eller repareret et apparat, er det ofte en selvstændig arbejdstager, der kommer hjem til forbrugeren på den pågældende virksomheds vegne, og det er denne arbejdstager, der har det fulde ansvar for, at tjenesteydelsen udføres tilfredsstillende. Den dominerende stilling på markederne, som de store virksomheder har i en oligopolistisk sammenhæng, betyder, at disse kan påtvinge meget skrappe vilkår med hensyn til den pris, der betales underleverandøren, som derved ser sin rentabilitetsmargin for den pågældende tjenesteydelse svinde betragteligt ind. I en sådan kontekst har den selvstændige arbejdstager følgende valgmuligheder: enten vælge at nå den nødvendige rentabilitetstærskel eller udføre en tjenesteydelse af høj kvalitet. I den forbindelse vil en anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde for at skabe balance i kontraktforholdet mellem arbejdstager og ordregiver betyde en mindskelse af det økonomiske pres, arbejdstageren ligger under, og fremme en service af højere kvalitet over for den endelige forbruger.

5.3   Selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde, en europæisk udfordring

| 5.3.1 | De mange forskellige arbejdsformer i de respektive EU-medlemsstater påvirker nødvendigvis den måde, det europæiske marked fungerer på, navnlig hvis der er tale om grænseoverskridende tjenesteydelser. Det er især tilfældet, når tjenesteydelsen finder sted i en medlemsstat og udføres af en selvstændig arbejdstager fra en anden medlemsstat, fordi arbejdstageren, som ikke er lønmodtager, er underlagt reglerne i sit hjemland (13). Denne situation lægger derfor op til en virkelig europæisk udfordring. |
| --- | --- |

5.3.1

De mange forskellige arbejdsformer i de respektive EU-medlemsstater påvirker nødvendigvis den måde, det europæiske marked fungerer på, navnlig hvis der er tale om grænseoverskridende tjenesteydelser. Det er især tilfældet, når tjenesteydelsen finder sted i en medlemsstat og udføres af en selvstændig arbejdstager fra en anden medlemsstat, fordi arbejdstageren, som ikke er lønmodtager, er underlagt reglerne i sit hjemland (13). Denne situation lægger derfor op til en virkelig europæisk udfordring.

| 5.3.2 | De europæiske arbejdsmarkedsparters fælles analyse (14), som blev offentliggjort i oktober 2007, bekræfter, at beskæftigelsen har en tendens til at koncentrere sig i servicesektoren, hvilket medfører omlægninger, der påvirker tilrettelæggelse af produktionen. Analysen foranlediger til at tro, at de moderne former for tilrettelæggelse af arbejde og produktion vil udvide forståelsen af begrebet »underordnelse« i et arbejdsforhold, så der ikke blot er tale om underordnelse i juridisk forstand. |
| --- | --- |

5.3.2

De europæiske arbejdsmarkedsparters fælles analyse (14), som blev offentliggjort i oktober 2007, bekræfter, at beskæftigelsen har en tendens til at koncentrere sig i servicesektoren, hvilket medfører omlægninger, der påvirker tilrettelæggelse af produktionen. Analysen foranlediger til at tro, at de moderne former for tilrettelæggelse af arbejde og produktion vil udvide forståelsen af begrebet »underordnelse« i et arbejdsforhold, så der ikke blot er tale om underordnelse i juridisk forstand.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  »Key Challenges facing European labour markets: a joint analysis of European social partners«.

1

(2)  Der henvises navnlig til den rapport, som er udarbejdet af Det Europæiske Observationsorgan for Forbindelserne på Arbejdsmarkedet (EIRO): »Self-employed workers: industrial relations and working conditions« (selvstændige erhvervsdrivende: industrielle relationer og arbejdsvilkår), 2009.

2

(3)  Der henvises til ovennævnte EIRO-rapport (fodnote 2).

3

(4)  Direktiv 2005/36/EØF af 7. september 2005 foreslår i sin betragtning nr. 43 en definition af de liberale erhverv.

4

(5)  På baggrund af de forskellige definitioner af begrebet, som EUROSTAT lægger til grund.

5

(6)  Visse afsnit i henstillingen er meget sigende omkring det emne, der behandles i denne udtalelse.

6

| — | Henstillingen anerkender, at der findes såvel selvstændige som lønmodtagere på samme arbejdsplads (betragtning 4 og 5). |
| --- | --- |

—

Henstillingen anerkender, at der findes såvel selvstændige som lønmodtagere på samme arbejdsplads (betragtning 4 og 5).

| — | Den bekræfter, at personer, som udøver deres erhvervsmæssige beskæftigelse uden at have en ansættelseskontrakt med en arbejdsgiver som regel ikke er beskyttet (betragtning 5). |
| --- | --- |

—

Den bekræfter, at personer, som udøver deres erhvervsmæssige beskæftigelse uden at have en ansættelseskontrakt med en arbejdsgiver som regel ikke er beskyttet (betragtning 5).

| — | Henstillingen understreger, at selvstændige er udsat for de samme sundheds- og sikkerhedsmæssige risici som lønmodtagere (betragtning 6). |
| --- | --- |

—

Henstillingen understreger, at selvstændige er udsat for de samme sundheds- og sikkerhedsmæssige risici som lønmodtagere (betragtning 6).

| — | De endelige henstillinger omtaler behovet for at træffe foranstaltninger, der kan øge denne arbejdstagerkategoris bevidsthed via deres repræsentative organisationer. |
| --- | --- |

—

De endelige henstillinger omtaler behovet for at træffe foranstaltninger, der kan øge denne arbejdstagerkategoris bevidsthed via deres repræsentative organisationer.

(7)  »Transformation of labour and future of labour law in Europe« (»den ændrede arbejdskraft og fremtidens arbejdsmarkedslovgivning i Europa«), Kommissionen, 1999.

7

(8)  Grønbog om »Modernisering af arbejdsretten med henblik på tackling af det 21. århundredes udfordringer«, (KOM(2006) 708 endelig).

8

(9)  EØSU' s udtalelse af 30. maj 2007 om »Grønbogen - Modernisering af arbejdsretten med henblik på tackling af det 21. århundredes udfordringer«, ordfører Daniel Retureau (EUT C 175 af 27. juli 2007, s. 65), pkt. 3.1.4.

9

(10)  Se artikel 11 i den spanske lovgivning fra 11. juli 2007 vedrørende selvstændig erhvervsvirksomhed.

10

(11)  Adalberto Perulli, »Economically dependent / quasi-subordinate (parasubordinate) employment: legal, social and economic aspects« (rapport til Kommissionen, 2003).

11

(12)  ILO's henstilling nr. 198 om ansættelsesforhold, 2006.

12

(13)  Se navnlig betragtning 87 i direktiv 2006/123/EF om tjenesteydelser i det indre marked.

13

(14)  »Key Challenges facing European labour markets: a joint analysis of European social partners«

14

---

BILAG

til Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende tekst fra sektionens udtalelse blev forkastet på baggrund af forsamlingens vedtagelse af ændringsforslag; teksten opnåede dog mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 1.2

| 1.2 | Fremme gennemførelsen af undersøgelser, der muliggør en detaljeret evaluering af de nationale erfaringer med økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere. Sådanne evalueringer bør gøre det muligt at foretage prioriteringer med hensyn til beskyttelse af såkaldte økonomisk afhængige arbejdstagere, risici forbundet med en juridisk anerkendelse af denne ny kategori samt modaliteterne for repræsentation af økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere.
  Afstemningsresultat: 101 stemmer for at ændre punktet, 93 imod og 5 hverken for eller imod. |
| --- | --- |

1.2

Fremme gennemførelsen af undersøgelser, der muliggør en detaljeret evaluering af de nationale erfaringer med økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere. Sådanne evalueringer bør gøre det muligt at foretage prioriteringer med hensyn til beskyttelse af såkaldte økonomisk afhængige arbejdstagere, risici forbundet med en juridisk anerkendelse af denne ny kategori samt modaliteterne for repræsentation af økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere.

Afstemningsresultat: 101 stemmer for at ændre punktet, 93 imod og 5 hverken for eller imod.

Punkt 1.6

| 1.6 | Man bør overveje på europæisk plan at etablere et fælles korpus af rettigheder for alle arbejdstagere, uanset om de er lønmodtagere eller selvstændige. På den måde ville man kunne kaste lys over opbygningen af forskellige definitioner alt efter den enkelte arbejdstagers afhængighedsforhold, uanset om der er tale om en egentlig økonomisk uafhængighed, et almindeligt lønmodtagerforhold, eller ligefrem et juridisk set selvstændigt, men økonomisk set afhængigt arbejdsforhold og etablere den tilsvarende beskyttelse. En sådan tilgang er så småt på vej i de medlemsstater, der har valgt at anerkende en mellemliggende kategori af arbejdstagere. Det kunne også være nyttigt, at Kommissionen udgav en meddelelse om emnet.
  Afstemningsresultat: 108 stemmer for at ændre punktet, 88 imod og 7 hverken for eller imod. |
| --- | --- |

1.6

Man bør overveje på europæisk plan at etablere et fælles korpus af rettigheder for alle arbejdstagere, uanset om de er lønmodtagere eller selvstændige. På den måde ville man kunne kaste lys over opbygningen af forskellige definitioner alt efter den enkelte arbejdstagers afhængighedsforhold, uanset om der er tale om en egentlig økonomisk uafhængighed, et almindeligt lønmodtagerforhold, eller ligefrem et juridisk set selvstændigt, men økonomisk set afhængigt arbejdsforhold og etablere den tilsvarende beskyttelse. En sådan tilgang er så småt på vej i de medlemsstater, der har valgt at anerkende en mellemliggende kategori af arbejdstagere. Det kunne også være nyttigt, at Kommissionen udgav en meddelelse om emnet.

Afstemningsresultat: 108 stemmer for at ændre punktet, 88 imod og 7 hverken for eller imod.

Punkt 2 (Indledning)

Der er bogstavelig talt forskel på en person, der arbejder selvstændigt, og en, der udfører en aktivitet i et afhængighedsforhold til en anden. Denne forholdsvis enkle konstatering kan ikke desto mindre dække over, at det økonomisk uafhængige arbejdsforhold omfatter en bred vifte af situationer på det sociale og økonomiske plan, som ikke alle kan vurderes på samme måde. Denne opdeling af et selvstændigt arbejdsforhold forekommer i hele EU. Det viser sig imidlertid, at der ud over de traditionelt set uafhængige fag, der er veletablerede og har været anerkendt i årevis i EU, for nylig er opstået nye former for selvstændigt arbejde i takt med udviklingen af økonomierne på de nationale arbejdsmarkeder. Denne udtalelse vedrører sidstnævnte kategori. Blandt disse nye former eller tendenser til selvstændigt arbejde er der forhold, der klart skiller sig ud. Det er dem, der henviser til arbejdstagere, der uden at være juridisk underordnede, udøver deres aktivitet i et økonomisk afhængighedsforhold over for deres kunde/og eller ordregiver. Sådanne forhold henviser til det, man i dag har valgt at kalde »selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde«, og som er det centrale emne i denne udtalelse. Vi interesserer os allerede nu for, hvad disse nye former for selvstændigt arbejde dækker over for at finde ud af, hvornår det kan gå ud over den selvstændige arbejdstagers økonomiske uafhængighed. Vi vil derfor ikke i første omgang komme ind på spørgsmålet om sort arbejde og heller ikke de »falske selvstændige«, selvom der i visse tilfælde kan være en klar eller direkte sammenhæng med økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere.

Afstemningsresultat: 105 stemmer for at ændre punktet, 92 imod og 10 hverken for eller imod.

Punkt 5.1.3

| 5.1.3 | Man kan således frygte, såfremt selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde bliver anerkendt, at forretningsforbindelsen mellem en kunde og en økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager i praksis kan få lov til at forsætte, så økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere i realiteten ender med at udføre et fast arbejde for kundens regning. Såfremt der er tale om en reel forretningsforbindelse bør en forlængelse af forholdet over en kortere eller længere periode føre til nogle overvejelser om, hvilke vilkår og midler der skal til for at den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager kan få lønmodtagerstatus hos sin tidligere kunde, der nu er blevet arbejdsgiver. Man kan eksempelvis forestille sig, at løbende erhvervskontrakter med en og samme kunde over en årrække kunne ende med, at relationen mellem parterne omdannes til et arbejdsgiver/arbejdstagerforhold. Det drejer sig her om et reelt behov, for i mange tilfælde er overgangen til økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager ikke noget frivilligt, men et påtvunget valg som følge af eksterne faktorer som f.eks. en eksternalisering af produktionen eller omlægning af virksomheden, hvilket medfører ophør af arbejdskontrakter.
  Afstemningsresultat: 105 stemmer for at ændre punktet, 92 imod og 5 hverken for eller imod. |
| --- | --- |

5.1.3

Man kan således frygte, såfremt selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde bliver anerkendt, at forretningsforbindelsen mellem en kunde og en økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager i praksis kan få lov til at forsætte, så økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstagere i realiteten ender med at udføre et fast arbejde for kundens regning. Såfremt der er tale om en reel forretningsforbindelse bør en forlængelse af forholdet over en kortere eller længere periode føre til nogle overvejelser om, hvilke vilkår og midler der skal til for at den økonomisk afhængige, selvstændige arbejdstager kan få lønmodtagerstatus hos sin tidligere kunde, der nu er blevet arbejdsgiver. Man kan eksempelvis forestille sig, at løbende erhvervskontrakter med en og samme kunde over en årrække kunne ende med, at relationen mellem parterne omdannes til et arbejdsgiver/arbejdstagerforhold. Det drejer sig her om et reelt behov, for i mange tilfælde er overgangen til økonomisk afhængig, selvstændig arbejdstager ikke noget frivilligt, men et påtvunget valg som følge af eksterne faktorer som f.eks. en eksternalisering af produktionen eller omlægning af virksomheden, hvilket medfører ophør af arbejdskontrakter.

Afstemningsresultat: 105 stemmer for at ændre punktet, 92 imod og 5 hverken for eller imod.

Punkt 5.2.2

| 5.2.2 | Anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde kan være en mulighed for at udvikle organisations- og kollektive repræsentationsmåder for nye selvstændige erhvervsdrivende. Disse er ofte isolerede og har tit svært ved at få øje på, hvordan de eksisterende erhvervsorganisationer i medlemsstaterne kan varetage deres specifikke, faglige interesser.
  Afstemningsresultat: 106 stemmer for at ændre punktet, 91 imod og 5 hverken for eller imod. |
| --- | --- |

5.2.2

Anerkendelse af selvstændigt, økonomisk afhængigt arbejde kan være en mulighed for at udvikle organisations- og kollektive repræsentationsmåder for nye selvstændige erhvervsdrivende. Disse er ofte isolerede og har tit svært ved at få øje på, hvordan de eksisterende erhvervsorganisationer i medlemsstaterne kan varetage deres specifikke, faglige interesser.

Afstemningsresultat: 106 stemmer for at ændre punktet, 91 imod og 5 hverken for eller imod.

---

III Forberedende retsakter

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

462. plenarmøde den 28. og 29. april 2010

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/53 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/53

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Grønbog — Reform af den fælles fiskeripolitik

KOM(2009) 163 endelig

2011/C 18/09

Ordfører: María Candelas SÁNCHEZ MIGUEL

Kommissionen besluttede den 22. april 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Grønbog - Reform af den fælles fiskeripolitik

KOM(2009) 163 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som vedtog sin udtalelse den 25. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 28. april 2010, følgende udtalelse med 141 stemmer for, 1 imod og 6 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner og anbefalinger

| 1.1 | Hovedkonklusionen på Kommissionens grønbog om reformen af den fælles fiskeripolitik er, at fiskeripolitikken i sin nuværende form ikke har løst de problemer, der blev påpeget ved den forrige reform i 2002. De indførte ændringer har ikke givet synlige virkninger på så problematiske områder som flådeoverkapacitet eller overfiskning og de faldende fangstmængder. Det nye reformforslag sigter, som Kommissionen understreger, på at korrigere for de tidligere reformers »trinvise lappeløsninger«. |
| --- | --- |

1.1

Hovedkonklusionen på Kommissionens grønbog om reformen af den fælles fiskeripolitik er, at fiskeripolitikken i sin nuværende form ikke har løst de problemer, der blev påpeget ved den forrige reform i 2002. De indførte ændringer har ikke givet synlige virkninger på så problematiske områder som flådeoverkapacitet eller overfiskning og de faldende fangstmængder. Det nye reformforslag sigter, som Kommissionen understreger, på at korrigere for de tidligere reformers »trinvise lappeløsninger«.

| 1.2 | EØSU opfordrer til, at de foranstaltninger, der vedtages, tjener til at redde beskæftigelsen og den territoriale samhørighed, og at de strategiske mål opretholder en balance mellem de økonomiske, sociale og miljømæssige søjler ved at sikre og tilskynde til en ansvarlig og bæredygtig adfærd i alle led af fiskerikæden. |
| --- | --- |

1.2

EØSU opfordrer til, at de foranstaltninger, der vedtages, tjener til at redde beskæftigelsen og den territoriale samhørighed, og at de strategiske mål opretholder en balance mellem de økonomiske, sociale og miljømæssige søjler ved at sikre og tilskynde til en ansvarlig og bæredygtig adfærd i alle led af fiskerikæden.

| 1.3 | Som anført i de særlige bemærkninger bør der i den fremtidige reform af den fælles fiskeripolitik tages grundigere fat på bl.a. følgende emner:






  — | fastlæggelse af en differentieret fiskeriordning for kystflåderne; |
| --- | --- | --- |

1.3

Som anført i de særlige bemærkninger bør der i den fremtidige reform af den fælles fiskeripolitik tages grundigere fat på bl.a. følgende emner:

—

fastlæggelse af en differentieret fiskeriordning for kystflåderne;

| — | indførelse af et socialt kapitel, som harmoniserer fiskernes arbejdsvilkår; |
| --- | --- |

—

indførelse af et socialt kapitel, som harmoniserer fiskernes arbejdsvilkår;

| — | forbedring af markedsvilkårene og handelspraksis; |
| --- | --- |

—

forbedring af markedsvilkårene og handelspraksis;

| — | samordning med den marine miljøpolitik, som desuden kan resultere i mere og bedre forskning af relevans for fiskeripolitikken; |
| --- | --- |

—

samordning med den marine miljøpolitik, som desuden kan resultere i mere og bedre forskning af relevans for fiskeripolitikken;

| — | fuld integration af den fælles fiskeripolitik i de rammer, der er fastlagt af de internationale organer (FN, FAO). |
| --- | --- |

—

fuld integration af den fælles fiskeripolitik i de rammer, der er fastlagt af de internationale organer (FN, FAO).

2.   Lovrammerne

| 2.1 | I henhold til artikel 3, stk. 1, litra d), i EUF-traktaten har Unionen enekompetence for »bevarelse af havets biologiske ressourcer inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik«. Ved fastlæggelsen af de politikker, der vil fremkomme efter høringen i grønbogen, vil hensynet til regeringernes og de berørte parters meninger udgøre et effektivt redskab til at inddrage samtlige aktører i overholdelsen af de fastsatte regler. |
| --- | --- |

2.1

I henhold til artikel 3, stk. 1, litra d), i EUF-traktaten har Unionen enekompetence for »bevarelse af havets biologiske ressourcer inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik«. Ved fastlæggelsen af de politikker, der vil fremkomme efter høringen i grønbogen, vil hensynet til regeringernes og de berørte parters meninger udgøre et effektivt redskab til at inddrage samtlige aktører i overholdelsen af de fastsatte regler.

| 2.2 | Siden ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 2371/2002 har Kommissionen gradvist forbedret visse aspekter vedrørende bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne gennem vedtagelse af forvaltnings- og genopretningsplaner og forordningerne om kontrol og gennemførelse. Den har ligeledes forelagt meddelelser af stor betydning, navnlig meddelelse KOM(2007) 73, der omtaler forvaltningsinstrumenter baseret på fiskerirettigheder, og som sigter på at analysere de nuværende nationale systemer og undersøge muligheden for at forbedre deres effektivitet via anvendelsen af bedste praksis. |
| --- | --- |

2.2

Siden ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 2371/2002 har Kommissionen gradvist forbedret visse aspekter vedrørende bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne gennem vedtagelse af forvaltnings- og genopretningsplaner og forordningerne om kontrol og gennemførelse. Den har ligeledes forelagt meddelelser af stor betydning, navnlig meddelelse KOM(2007) 73, der omtaler forvaltningsinstrumenter baseret på fiskerirettigheder, og som sigter på at analysere de nuværende nationale systemer og undersøge muligheden for at forbedre deres effektivitet via anvendelsen af bedste praksis.

3.   Analyse og besvarelse af spørgsmål, der rejses i grønbogen

3.1   Strukturelle udfordringer af betydning for den fælles fiskeripolitik

3.1.1   Flådens overkapacitet: Finde en balance mellem rentabilitet og bæredygtig beskæftigelse

| 3.1.1.1 | EØSU deler til en vis grad Kommissionens diagnose og er klar over, at der stadig er en kraftig tendens til flådeoverkapacitet i Europa (især når man tager de tekniske fremskridt i betragtning), og at det til dags dato ikke i tilstrækkelig grad er lykkedes at få vendt denne tendens. Man kan dog ikke generalisere, og det alt for negative billede, som Kommissionen fremstiller, må nuanceres, for så vidt som nogle medlemsstater – i varierende grad – har reduceret deres flådekapacitet. Under alle omstændigheder trænger de disponible data vedrørende medlemsstaternes flådetilstand til en ajourføring. |
| --- | --- |

3.1.1.1

EØSU deler til en vis grad Kommissionens diagnose og er klar over, at der stadig er en kraftig tendens til flådeoverkapacitet i Europa (især når man tager de tekniske fremskridt i betragtning), og at det til dags dato ikke i tilstrækkelig grad er lykkedes at få vendt denne tendens. Man kan dog ikke generalisere, og det alt for negative billede, som Kommissionen fremstiller, må nuanceres, for så vidt som nogle medlemsstater – i varierende grad – har reduceret deres flådekapacitet. Under alle omstændigheder trænger de disponible data vedrørende medlemsstaternes flådetilstand til en ajourføring.

| 3.1.1.2 | EØSU går ind for kapacitetsbegrænsning via lovgivning og understreger behovet for at gøre forvaltnings- og kontrolforanstaltningerne bindende via tilpasningsplaner samfinansieret af medlemsstaterne og EU. Man bør prioritere en kapacitetsnedskæring, som kan skabe balance mellem fiskerimulighederne og de miljømæssige og sociale kriterier. Ved opnåelsen af denne balance må man prioritere miljømæssige og sociale tilpasninger – f.eks. vedrørende fartøjer, der bruger ikke-selektivt eller miljøskadeligt fiskeudstyr, forbruger store mængder energi eller giver få jobs i forhold til fangstmængden. Desuden bør tanken om en éngangsophugningsfond overvejes omhyggeligt. Ophugning af fartøjer har sociale omkostninger, som der bør tages højde for. Ophugning af fiskefartøjer medfører ofte tab af arbejdspladser, uden at der gives de ansatte fiskere noget alternativ. EØSU er ikke imod den éngangsophugningsfond, som Kommissionen foreslår, og som kan vise sig hensigtsmæssig, hvis blot den ikke kun kommer fartøjsejerne til gode, men også de ansatte fiskere, hvis beskæftigelse vil være truet. Fællesskabsfonden bør således omfatte sociale foranstaltninger såsom uddannelsesstøtte og omskoling med henblik på at forebygge decideret tab af arbejdspladser. EØSU støtter derfor tanken om, at fiskerisektoren bør blive økonomisk levedygtig på langt sigt og slippe ud af afhængigheden af offentlig støtte, der må betragtes som midlertidig, indtil der er rettet op på sektorens strukturelle problemer. |
| --- | --- |

3.1.1.2

EØSU går ind for kapacitetsbegrænsning via lovgivning og understreger behovet for at gøre forvaltnings- og kontrolforanstaltningerne bindende via tilpasningsplaner samfinansieret af medlemsstaterne og EU. Man bør prioritere en kapacitetsnedskæring, som kan skabe balance mellem fiskerimulighederne og de miljømæssige og sociale kriterier. Ved opnåelsen af denne balance må man prioritere miljømæssige og sociale tilpasninger – f.eks. vedrørende fartøjer, der bruger ikke-selektivt eller miljøskadeligt fiskeudstyr, forbruger store mængder energi eller giver få jobs i forhold til fangstmængden. Desuden bør tanken om en éngangsophugningsfond overvejes omhyggeligt. Ophugning af fartøjer har sociale omkostninger, som der bør tages højde for. Ophugning af fiskefartøjer medfører ofte tab af arbejdspladser, uden at der gives de ansatte fiskere noget alternativ. EØSU er ikke imod den éngangsophugningsfond, som Kommissionen foreslår, og som kan vise sig hensigtsmæssig, hvis blot den ikke kun kommer fartøjsejerne til gode, men også de ansatte fiskere, hvis beskæftigelse vil være truet. Fællesskabsfonden bør således omfatte sociale foranstaltninger såsom uddannelsesstøtte og omskoling med henblik på at forebygge decideret tab af arbejdspladser. EØSU støtter derfor tanken om, at fiskerisektoren bør blive økonomisk levedygtig på langt sigt og slippe ud af afhængigheden af offentlig støtte, der må betragtes som midlertidig, indtil der er rettet op på sektorens strukturelle problemer.

| 3.1.1.3 | EØSU erkender, at det kan være nyttigt at bruge markedsinstrumenter såsom overdragelige fiskerirettigheder til at reducere flådeoverkapaciteten. Udvalget ved godt, at denne type forvaltning i nogle tilfælde har begrænset kapaciteten i visse lande for visse specifikke fiskeriformers vedkommende. Det mener imidlertid, at Kommissionen må godtgøre, at en sådan foranstaltning er velbegrundet, og give flere detaljer om de forholdsregler, den agter at træffe for at undgå uønskede konsekvenser for beskæftigelsen og den fysiske planlægning, idet der er risiko for, at en koncentration af fiskerirettighederne på få store virksomheders hænder vil gå ud over de mindre fiskerisamfund. |
| --- | --- |

3.1.1.3

EØSU erkender, at det kan være nyttigt at bruge markedsinstrumenter såsom overdragelige fiskerirettigheder til at reducere flådeoverkapaciteten. Udvalget ved godt, at denne type forvaltning i nogle tilfælde har begrænset kapaciteten i visse lande for visse specifikke fiskeriformers vedkommende. Det mener imidlertid, at Kommissionen må godtgøre, at en sådan foranstaltning er velbegrundet, og give flere detaljer om de forholdsregler, den agter at træffe for at undgå uønskede konsekvenser for beskæftigelsen og den fysiske planlægning, idet der er risiko for, at en koncentration af fiskerirettighederne på få store virksomheders hænder vil gå ud over de mindre fiskerisamfund.

3.1.2   Præcisering af de strategiske mål

| 3.1.2.1 | EØSU advarer imod at opstille et hierarki af strategiske mål for bæredygtig udvikling af fiskeriet og anbefaler tværtimod en afbalanceret tilgang, som tillægger de økonomiske, sociale og miljømæssige søjler samme betydning på længere sigt. EØSU ønsker at henlede opmærksomheden på, at grønbogen lige som i forbindelse med reformen i 2002 lægger meget lidt vægt på den sociale dimension i den fremtidige fælles fiskeripolitik, idet dette aspekt ikke indgår klart i de grundlæggende strategiske mål. |
| --- | --- |

3.1.2.1

EØSU advarer imod at opstille et hierarki af strategiske mål for bæredygtig udvikling af fiskeriet og anbefaler tværtimod en afbalanceret tilgang, som tillægger de økonomiske, sociale og miljømæssige søjler samme betydning på længere sigt. EØSU ønsker at henlede opmærksomheden på, at grønbogen lige som i forbindelse med reformen i 2002 lægger meget lidt vægt på den sociale dimension i den fremtidige fælles fiskeripolitik, idet dette aspekt ikke indgår klart i de grundlæggende strategiske mål.

| 3.1.2.2 | Den stadige forbedring af fiskeressourcerne og stabiliseringen på bæredygtige udnyttelsesniveauer bør ledsages af socioøkonomiske konsekvensanalyser med henblik på finansielle støtteforanstaltninger til sektoren, som bør gå til beskæftigelsen og tilskynde virksomhederne til at investere i innovation og udvikling samt erhvervsuddannelse. Det er desuden vigtigt at garantere fiskerne en anstændig indtægt i den periode, hvor bestandene genoprettes. |
| --- | --- |

3.1.2.2

Den stadige forbedring af fiskeressourcerne og stabiliseringen på bæredygtige udnyttelsesniveauer bør ledsages af socioøkonomiske konsekvensanalyser med henblik på finansielle støtteforanstaltninger til sektoren, som bør gå til beskæftigelsen og tilskynde virksomhederne til at investere i innovation og udvikling samt erhvervsuddannelse. Det er desuden vigtigt at garantere fiskerne en anstændig indtægt i den periode, hvor bestandene genoprettes.

3.1.3   Nyt fokus i beslutningsprocessen

| 3.1.3.1 | EØSU støtter fuldt ud forslaget om at tage beslutningsprocessen op til revision med det formål at gøre politikken mere forståelig, mere effektiv og mindske udgifterne. Man burde på den ene side sondre mellem grundlæggende principper og mål, som det påhviler Rådet at træffe afgørelse om – sammen med Europa-Parlamentet – og på den anden side gennemførelsen af dem, som er en opgave for medlemsstaterne, Kommissionen eller eventuelt nye decentraliserede beslutningstagende organer, der repræsenterer alle berørte aktører på lokalt plan. Inddragelsen af de lokale og regionale myndigheder via den decentraliserede beslutningstagning vedrørende tekniske spørgsmål (mikroforvaltning) synes at gå i den rigtige retning. EØSU er bevidst om, at fælles fiskebestande og fælles økosystemer dækker store geografiske områder, og bifalder derfor ideen om, at medlemsstaterne påtager sig forvaltningen af de grundlæggende principper og normer for den fælles fiskeripolitik gennem et snævert samarbejde på havområdeniveau. |
| --- | --- |

3.1.3.1

EØSU støtter fuldt ud forslaget om at tage beslutningsprocessen op til revision med det formål at gøre politikken mere forståelig, mere effektiv og mindske udgifterne. Man burde på den ene side sondre mellem grundlæggende principper og mål, som det påhviler Rådet at træffe afgørelse om – sammen med Europa-Parlamentet – og på den anden side gennemførelsen af dem, som er en opgave for medlemsstaterne, Kommissionen eller eventuelt nye decentraliserede beslutningstagende organer, der repræsenterer alle berørte aktører på lokalt plan. Inddragelsen af de lokale og regionale myndigheder via den decentraliserede beslutningstagning vedrørende tekniske spørgsmål (mikroforvaltning) synes at gå i den rigtige retning. EØSU er bevidst om, at fælles fiskebestande og fælles økosystemer dækker store geografiske områder, og bifalder derfor ideen om, at medlemsstaterne påtager sig forvaltningen af de grundlæggende principper og normer for den fælles fiskeripolitik gennem et snævert samarbejde på havområdeniveau.

| 3.1.3.2 | Beslutningsprocessen skal endelig drage størst mulig nytte af de udtalelser, som udarbejdes af de rådgivende organer, der spiller en supplerende rolle, såsom Den Rådgivende Komité for Akvakultur (ACFA) og de regionale rådgivende råd (RAC). Der bør ligeledes tages hensyn til initiativer og udtalelser fra Det Paritetiske Udvalg for Sociale Problemer inden for Havfiskeriet. |
| --- | --- |

3.1.3.2

Beslutningsprocessen skal endelig drage størst mulig nytte af de udtalelser, som udarbejdes af de rådgivende organer, der spiller en supplerende rolle, såsom Den Rådgivende Komité for Akvakultur (ACFA) og de regionale rådgivende råd (RAC). Der bør ligeledes tages hensyn til initiativer og udtalelser fra Det Paritetiske Udvalg for Sociale Problemer inden for Havfiskeriet.

3.1.4   Ansvarliggørelse af sektoren

| 3.1.4.1 | EØSU glæder sig over forslaget om i højere grad at ansvarliggøre sektorens aktører, hvilket ganske rigtigt kunne opnås ved hjælp af en ordning til forvaltning af fiskeressourcerne baseret på overdragelige fiskerirettigheder – individuelle eller kollektive – alt efter de lokale forhold og uden at rokke ved indholdet af punkt 3.1.1.3. |
| --- | --- |

3.1.4.1

EØSU glæder sig over forslaget om i højere grad at ansvarliggøre sektorens aktører, hvilket ganske rigtigt kunne opnås ved hjælp af en ordning til forvaltning af fiskeressourcerne baseret på overdragelige fiskerirettigheder – individuelle eller kollektive – alt efter de lokale forhold og uden at rokke ved indholdet af punkt 3.1.1.3.

3.1.5   Udvikling af en kultur, hvor reglerne overholdes

| 3.1.5.1 | EØSU mener, at systemerne for indsamling af data med henblik på håndhævelse af bestemmelserne skal videreudvikles og støttes finansielt. Fangstsektoren kan komme til at spille en fremtrædende rolle i denne ordning (se punkt 3.1.4 ovenfor). Derudover bør gennemførelsen af kontrolmekanismerne i effektivitetsøjemed deles mellem medlemsstaterne, Kommissionen og EF-Fiskerikontrolagenturet, samtidig med at aktørerne inddrages mest muligt. Udvalget går i øvrigt ind for indførelse af en ordning, hvorefter adgangen til fællesskabsfinansiering forudsætter reel gennemførelse af kontrolopgaverne, som anført i sin udtalelse (1). |
| --- | --- |

3.1.5.1

EØSU mener, at systemerne for indsamling af data med henblik på håndhævelse af bestemmelserne skal videreudvikles og støttes finansielt. Fangstsektoren kan komme til at spille en fremtrædende rolle i denne ordning (se punkt 3.1.4 ovenfor). Derudover bør gennemførelsen af kontrolmekanismerne i effektivitetsøjemed deles mellem medlemsstaterne, Kommissionen og EF-Fiskerikontrolagenturet, samtidig med at aktørerne inddrages mest muligt. Udvalget går i øvrigt ind for indførelse af en ordning, hvorefter adgangen til fællesskabsfinansiering forudsætter reel gennemførelse af kontrolopgaverne, som anført i sin udtalelse (1).

3.2   Yderligere forbedring af forvaltningen af EU-fiskeriet

| 3.2.1 | EØSU noterer sig overvejelserne i grønbogen med henblik på at forbedre fiskeriforvaltningen i EU yderligere og ønsker at fremsætte følgende generelle bemærkninger:






  3.2.1.1 | For at opnå en bedre udnyttelse af fiskeressourcerne går EØSU ind for forslaget om inden 2015 at bringe ressourceforvaltningen i samklang med MSY-målsætningen, hvorefter man kunne gå over til et mere konservativt forvaltningsmål, der mindsker risikoen for nedfiskning af bestanden, men samtidigt giver et mere rentabelt fiskeri. Dette gælder ligeledes for blandet fiskeri, hvor der bør anvendes mere fleksible foranstaltninger, som kan forhindre negative økonomiske og sociale følger. I øvrigt støtter EØSU bestræbelserne på gradvist at få sat en stopper for udsmid. |
| --- | --- | --- |

3.2.1

EØSU noterer sig overvejelserne i grønbogen med henblik på at forbedre fiskeriforvaltningen i EU yderligere og ønsker at fremsætte følgende generelle bemærkninger:

3.2.1.1

For at opnå en bedre udnyttelse af fiskeressourcerne går EØSU ind for forslaget om inden 2015 at bringe ressourceforvaltningen i samklang med MSY-målsætningen, hvorefter man kunne gå over til et mere konservativt forvaltningsmål, der mindsker risikoen for nedfiskning af bestanden, men samtidigt giver et mere rentabelt fiskeri. Dette gælder ligeledes for blandet fiskeri, hvor der bør anvendes mere fleksible foranstaltninger, som kan forhindre negative økonomiske og sociale følger. I øvrigt støtter EØSU bestræbelserne på gradvist at få sat en stopper for udsmid.

| 3.2.1.2 | EØSU vil gerne advare imod igen at stille spørgsmålstegn ved den metode til forvaltning af fiskeressourcerne, der er baseret på TAC'er og kvoter. Trods sine mangler vil det ikke være nemt at finde en erstatning for denne ordning. Alternativer bestående i en forvaltning baseret på kontrol med fiskeriindsatsen eller på indførelsen af fiskerirettigheder kan ikke indføres, uden at der først er gennemført en omhyggelig socioøkonomisk konsekvensanalyse, som godtgør, at en eventuel ændring af grundlaget for forvaltning af fiskeressourcerne er velbegrundet. |
| --- | --- |

3.2.1.2

EØSU vil gerne advare imod igen at stille spørgsmålstegn ved den metode til forvaltning af fiskeressourcerne, der er baseret på TAC'er og kvoter. Trods sine mangler vil det ikke være nemt at finde en erstatning for denne ordning. Alternativer bestående i en forvaltning baseret på kontrol med fiskeriindsatsen eller på indførelsen af fiskerirettigheder kan ikke indføres, uden at der først er gennemført en omhyggelig socioøkonomisk konsekvensanalyse, som godtgør, at en eventuel ændring af grundlaget for forvaltning af fiskeressourcerne er velbegrundet.

| 3.2.1.3 | Derudover minder udvalget om, at en reduktion af fiskeriindsatsen, som giver sig udslag i restriktioner mht. antallet af fiskedage, vil indebære en række uacceptable ulemper, eftersom et sådant system vil udsætte arbejdstagerne for perioder med spidsbelastning, der kan føre til træthed og dermed øge risikoen for ulykker. |
| --- | --- |

3.2.1.3

Derudover minder udvalget om, at en reduktion af fiskeriindsatsen, som giver sig udslag i restriktioner mht. antallet af fiskedage, vil indebære en række uacceptable ulemper, eftersom et sådant system vil udsætte arbejdstagerne for perioder med spidsbelastning, der kan føre til træthed og dermed øge risikoen for ulykker.

| 3.2.1.4 | Endvidere ønsker EØSU at udtrykke forbehold mht. ejerskab til fiskerirettigheder, hvis de bliver brugt som handelsvare, idet fiskeressourcerne grundlæggende tilhører samfundet som helhed. Muligheden for at overdrage fiskerettigheder på årlig eller flerårig basis kunne overvejes, såfremt princippet om, at det er de offentlige myndigheder, der forvalter kvoterne, ikke stilles til diskussion. Afhængigt af de lokale forhold kunne beslutninger om adgang til ressourcerne træffes på grundlag af sociale og miljømæssige kriterier. Under alle omstændigheder vil afhændelsen af overdragelige fiskerirettigheder, hvad enten de er individuelle eller kollektive, ikke kunne have permanent karakter eller gøres til genstand for handel i spekulationsøjemed. |
| --- | --- |

3.2.1.4

Endvidere ønsker EØSU at udtrykke forbehold mht. ejerskab til fiskerirettigheder, hvis de bliver brugt som handelsvare, idet fiskeressourcerne grundlæggende tilhører samfundet som helhed. Muligheden for at overdrage fiskerettigheder på årlig eller flerårig basis kunne overvejes, såfremt princippet om, at det er de offentlige myndigheder, der forvalter kvoterne, ikke stilles til diskussion. Afhængigt af de lokale forhold kunne beslutninger om adgang til ressourcerne træffes på grundlag af sociale og miljømæssige kriterier. Under alle omstændigheder vil afhændelsen af overdragelige fiskerirettigheder, hvad enten de er individuelle eller kollektive, ikke kunne have permanent karakter eller gøres til genstand for handel i spekulationsøjemed.

| 3.2.1.5 | Fangster, der overskrider kvoterne, kunne således fradrages kvoterne for det følgende år, mens provenuet af salget af disse produkter kunne gå til andre fangstaktører, der er villige til at afgive en del af deres egne kvoter for at indregne kvoteoverskridelsen. |
| --- | --- |

3.2.1.5

Fangster, der overskrider kvoterne, kunne således fradrages kvoterne for det følgende år, mens provenuet af salget af disse produkter kunne gå til andre fangstaktører, der er villige til at afgive en del af deres egne kvoter for at indregne kvoteoverskridelsen.

| 3.2.1.6 | Angående den relative stabilitet mener EØSU, at den fortsat skal være en af hovedhjørnestene i den fælles fiskeripolitik. Udvalget bemærker dog, at det er nødvendigt med en ajourføring af dette princip for at tage hensyn til den udvikling, der er sket siden dets indførelse i 1983. Under alle omstændigheder bør enhver tilpasning af dette system foregå via forhandlinger mellem medlemsstaterne. Der kunne gives fortrinsadgang for regionale og lokale samfund baseret på sociale og miljømæssige kriterier. |
| --- | --- |

3.2.1.6

Angående den relative stabilitet mener EØSU, at den fortsat skal være en af hovedhjørnestene i den fælles fiskeripolitik. Udvalget bemærker dog, at det er nødvendigt med en ajourføring af dette princip for at tage hensyn til den udvikling, der er sket siden dets indførelse i 1983. Under alle omstændigheder bør enhver tilpasning af dette system foregå via forhandlinger mellem medlemsstaterne. Der kunne gives fortrinsadgang for regionale og lokale samfund baseret på sociale og miljømæssige kriterier.

| 3.2.1.7 | Indarbejdelsen af den fælles fiskeripolitik i den integrerede havpolitik bør fremmes. EØSU foreslår, at fangstsektoren og akvakultursektoren får lovfæstet ret til at blive hørt i forbindelse med den fysiske planlægning af havområderne, og at den fremtidige fælles fiskeripolitik skal fastlægge kompensationsmekanismer for de fiskerivirksomheder og deres ansatte, som risikerer at miste fiskerimuligheder. Det drejer sig især om proaktivt at fremme erhvervsuddannelse – som for eksempel integrerede uddannelsesforløb – samt holistisk viden om havmiljøet for at fremme skabelsen af stabil beskæftigelse og omskoling inden for maritime klyngedannelser. |
| --- | --- |

3.2.1.7

Indarbejdelsen af den fælles fiskeripolitik i den integrerede havpolitik bør fremmes. EØSU foreslår, at fangstsektoren og akvakultursektoren får lovfæstet ret til at blive hørt i forbindelse med den fysiske planlægning af havområderne, og at den fremtidige fælles fiskeripolitik skal fastlægge kompensationsmekanismer for de fiskerivirksomheder og deres ansatte, som risikerer at miste fiskerimuligheder. Det drejer sig især om proaktivt at fremme erhvervsuddannelse – som for eksempel integrerede uddannelsesforløb – samt holistisk viden om havmiljøet for at fremme skabelsen af stabil beskæftigelse og omskoling inden for maritime klyngedannelser.

| 3.2.1.8 | Der bør gives flere midler til forskning for at forbedre kendskabet til havmiljøet. Den viden, som fiskerne ligger inde med, bør ligeledes værdsættes og udnyttes mere. |
| --- | --- |

3.2.1.8

Der bør gives flere midler til forskning for at forbedre kendskabet til havmiljøet. Den viden, som fiskerne ligger inde med, bør ligeledes værdsættes og udnyttes mere.

| 3.2.1.9 | EØSU bemærker, at den fælles fiskeripolitiks målsætninger vedrørende finansiel støtte ikke er nået. Målet om økonomisk bæredygtighed bør stadig forfølges på betingelse af, at markedsordningen revideres gennemgribende. Derudover bør der trækkes på offentlige tilskud for at støtte EU's fiskeriog forarbejdningsindustriers overgang til bæredygtigt fiskeri, hvilket også indebærer, at der tages højde for de socioøkonomiske følger af omstruktureringsprocessen. Endelig går EØSU ind for, at der indføres en klar sammenkædning mellem bevillingen af EU-finansiering og medlemsstaternes opfyldelse af de strategiske mål. |
| --- | --- |

3.2.1.9

EØSU bemærker, at den fælles fiskeripolitiks målsætninger vedrørende finansiel støtte ikke er nået. Målet om økonomisk bæredygtighed bør stadig forfølges på betingelse af, at markedsordningen revideres gennemgribende. Derudover bør der trækkes på offentlige tilskud for at støtte EU's fiskeriog forarbejdningsindustriers overgang til bæredygtigt fiskeri, hvilket også indebærer, at der tages højde for de socioøkonomiske følger af omstruktureringsprocessen. Endelig går EØSU ind for, at der indføres en klar sammenkædning mellem bevillingen af EU-finansiering og medlemsstaternes opfyldelse af de strategiske mål.

4.   Særlige bemærkninger

4.1   En differentieret fiskeriordning, som beskytter ikkeindustrialiserede kystflåder?

| 4.1.1 | Mindre kystflåder skaber mange arbejdspladser, både direkte og indirekte, og spiller en aktiv rolle i struktureringen og dynamiseringen af den samfundsøkonomiske struktur i kystområderne. Under gunstige forhold kan de udgøre en stødpude for fiskeriafhængige samfund, som tager af for de økonomiske og sociale følger af den strukturelle krise. Derfor støtter EØSU forslaget om at indføre en differentieret tilgang til sektoren, som uden at forvride konkurrencen tager hensyn til sektorens specifikke karakter. Hvad angår de mindre kystfiskerier bør adgangsretten, 12-sømilezonen og andre rettigheder tildeles på passende vis og forsvares f.eks. i form af eneret til en bestemt andel af de nationale kvoter. Udvalget bemærker dog, at der er behov for enighed om de kriterier (f.eks. størrelse, tid på havet, afstand fra kysten, tilknytning til lokalsamfund osv.), der skal anvendes for at definere denne højst forskelligartede form for fiskeri, hvilket bør ske på det mest passende niveau, dvs. lokalt, regionalt eller nationalt. Det er efter udvalgets mening mere passende at definere dette begreb på nationalt eller lokalt niveau end at påtvinge en ensartet definition på fællesskabsniveau. |
| --- | --- |

4.1.1

Mindre kystflåder skaber mange arbejdspladser, både direkte og indirekte, og spiller en aktiv rolle i struktureringen og dynamiseringen af den samfundsøkonomiske struktur i kystområderne. Under gunstige forhold kan de udgøre en stødpude for fiskeriafhængige samfund, som tager af for de økonomiske og sociale følger af den strukturelle krise. Derfor støtter EØSU forslaget om at indføre en differentieret tilgang til sektoren, som uden at forvride konkurrencen tager hensyn til sektorens specifikke karakter. Hvad angår de mindre kystfiskerier bør adgangsretten, 12-sømilezonen og andre rettigheder tildeles på passende vis og forsvares f.eks. i form af eneret til en bestemt andel af de nationale kvoter. Udvalget bemærker dog, at der er behov for enighed om de kriterier (f.eks. størrelse, tid på havet, afstand fra kysten, tilknytning til lokalsamfund osv.), der skal anvendes for at definere denne højst forskelligartede form for fiskeri, hvilket bør ske på det mest passende niveau, dvs. lokalt, regionalt eller nationalt. Det er efter udvalgets mening mere passende at definere dette begreb på nationalt eller lokalt niveau end at påtvinge en ensartet definition på fællesskabsniveau.

4.2   Fornyelsen af den fælles fiskeripolitik kræver vedtagelse af en ægte social dimension

| 4.2.1 | EØSU mener generelt, at grønbogen ikke i tilstrækkelig grad tager højde for de sociale og arbejdsmarkedsmæssige aspekter af den fælles fiskeripolitik. Kommissionen nøjes med at udtrykke sin inderlige overbevisning om, at beskæftigelsesfaldet navnlig i fangstsektoren er uundgåeligt. Det bør erindres, at beskæftigelsen i fangstsektoren er faldet 30 % i løbet af de sidste 10 år, og når man ved, at ethvert tab af arbejdspladser i denne undersektor nødvendigvis har en negativ effekt på beskæftigelsen på land (i alle forarbejdningssektorerne og i alle de tilknyttede aktiviteter i hele produktionskæden), må den arbejdsmarkedsmæssige status vække alvorlig bekymring. |
| --- | --- |

4.2.1

EØSU mener generelt, at grønbogen ikke i tilstrækkelig grad tager højde for de sociale og arbejdsmarkedsmæssige aspekter af den fælles fiskeripolitik. Kommissionen nøjes med at udtrykke sin inderlige overbevisning om, at beskæftigelsesfaldet navnlig i fangstsektoren er uundgåeligt. Det bør erindres, at beskæftigelsen i fangstsektoren er faldet 30 % i løbet af de sidste 10 år, og når man ved, at ethvert tab af arbejdspladser i denne undersektor nødvendigvis har en negativ effekt på beskæftigelsen på land (i alle forarbejdningssektorerne og i alle de tilknyttede aktiviteter i hele produktionskæden), må den arbejdsmarkedsmæssige status vække alvorlig bekymring.

| 4.2.2 | En revideret fælles fiskeripolitik skal efter EØSU's mening udvikle en sammenhængende strategi på lang sigt, der sikrer sektorens arbejdsmarkedsmæssige bæredygtighed, således at arbejdsmarkedsspørgsmål inkorporeres horisontalt i de forskellige dimensioner af den fælles fiskeripolitik. Udvalget ønsker her at gøre sig nogle tanker for at forsøge at afbøde de sociale og arbejdsmarkedsmæssige udfordringer, som sektoren står over for:






  — | Der findes ind til videre ikke nogen systematisk anerkendelse af erhvervskvalifikationer mellem EU-landene. Kommissionen kunne derfor overveje at iværksætte en fælles grundmodul for kvalifikationer og anerkendelse af eksamensbeviser, hvilket kunne fremme arbejdstagernes mobilitet og bidrage til at styrke forebyggelsen af arbejdsulykker. |
| --- | --- | --- |

4.2.2

En revideret fælles fiskeripolitik skal efter EØSU's mening udvikle en sammenhængende strategi på lang sigt, der sikrer sektorens arbejdsmarkedsmæssige bæredygtighed, således at arbejdsmarkedsspørgsmål inkorporeres horisontalt i de forskellige dimensioner af den fælles fiskeripolitik. Udvalget ønsker her at gøre sig nogle tanker for at forsøge at afbøde de sociale og arbejdsmarkedsmæssige udfordringer, som sektoren står over for:

—

Der findes ind til videre ikke nogen systematisk anerkendelse af erhvervskvalifikationer mellem EU-landene. Kommissionen kunne derfor overveje at iværksætte en fælles grundmodul for kvalifikationer og anerkendelse af eksamensbeviser, hvilket kunne fremme arbejdstagernes mobilitet og bidrage til at styrke forebyggelsen af arbejdsulykker.

| — | Fiskeriet er et af de farligste erhverv i verden. For at udvikle en ægte risikoforebyggelseskultur slår udvalget til lyd for at indsamle harmoniserede statistiske data over ulykker og årsagerne hertil, som i dag mangler i EU. Denne database kunne tjene som belæg for et passende sæt bestemmelser, navnlig for fartøjer med en længde på under 15 meter, som indtil videre ikke er dækket af lovgivningen. Derudover beklager EØSU, at medlemsstaterne ikke er mere opsat på at ratificere konventionen om standarder for uddannelse, certificering og vagthold for mandskab på fiskefartøjer (STCW-F) og protokollen til Torremolinos-konventionen om sikkerheden på fiskefartøjer. |
| --- | --- |

—

Fiskeriet er et af de farligste erhverv i verden. For at udvikle en ægte risikoforebyggelseskultur slår udvalget til lyd for at indsamle harmoniserede statistiske data over ulykker og årsagerne hertil, som i dag mangler i EU. Denne database kunne tjene som belæg for et passende sæt bestemmelser, navnlig for fartøjer med en længde på under 15 meter, som indtil videre ikke er dækket af lovgivningen. Derudover beklager EØSU, at medlemsstaterne ikke er mere opsat på at ratificere konventionen om standarder for uddannelse, certificering og vagthold for mandskab på fiskefartøjer (STCW-F) og protokollen til Torremolinos-konventionen om sikkerheden på fiskefartøjer.

| — | Angående arbejdsvilkår ønsker EØSU mere specifikt at understrege behovet for at gøre sektoren attraktiv ved i videst muligt omfang at garantere anstændige lønninger. Systemet med udbyttedeling (arbejdstagernes direkte andel i fortjenesten) har stået sin prøve i de EU-lande, hvor det findes. Det er i øvrigt solidt forankret i fiskersamfundenes kultur. Dette system giver dog ikke garanti for regelmæssige anstændige indtægter. Desuden anses fiskerne i visse EU-lande for selvstændige, i og med at en del af deres løn er variabel, hvilket udelukker dem fra sygesikringsordningerne. EØSU beder derfor Kommissionen om at påbegynde fastlæggelsen af en fællesskabsramme til harmonisering af fiskernes ret til en værdig og regelmæssig aflønning og til en reel socialsikring. |
| --- | --- |

—

Angående arbejdsvilkår ønsker EØSU mere specifikt at understrege behovet for at gøre sektoren attraktiv ved i videst muligt omfang at garantere anstændige lønninger. Systemet med udbyttedeling (arbejdstagernes direkte andel i fortjenesten) har stået sin prøve i de EU-lande, hvor det findes. Det er i øvrigt solidt forankret i fiskersamfundenes kultur. Dette system giver dog ikke garanti for regelmæssige anstændige indtægter. Desuden anses fiskerne i visse EU-lande for selvstændige, i og med at en del af deres løn er variabel, hvilket udelukker dem fra sygesikringsordningerne. EØSU beder derfor Kommissionen om at påbegynde fastlæggelsen af en fællesskabsramme til harmonisering af fiskernes ret til en værdig og regelmæssig aflønning og til en reel socialsikring.

4.3   Den nødvendige forbedring af markedet og af handelspraksis

| 4.3.1 | Som grønbogen understreger, modtager fangstsektoren kun en lille del af den pris, forbrugerne betaler i handelen. Den nuværende markedsstruktur er ikke tilfredsstillende, og som en konsekvens heraf er fortjenstmargenen i sektoren meget lav. EØSU mener, at man bør finde en løsning på problemet med, at salgssektoren er opsplittet i alt for mange aktører over for det lille antal stærkt koncentrerede indkøbscentraler, som påtvinger producenterne faste priser. Udover de ovennævnte funktionsbrister er der en alt for svag politisk vilje til at sikre gennemsigtighed og sporbarhed i handelen med fiskerivarer. EØSU understreger, hvor vigtigt det er, at reglerne overholdes, og at alle fiskeriog akvakulturprodukter – såvel fra EU- som tredjelande – mærkes korrekt for at undgå at forvirre forbrugerne og sikre, at de råder over alle nødvendige informationer til at kunne handle ansvarligt. Endelig beder EØSU om, at der stilles flere midler til rådighed til at kontrollere frostvarer, som importeres ad land-, sø- eller luftvejen, og til at sikre, at mærkningsreglerne bliver overholdt (i henhold til den relevante forordning). |
| --- | --- |

4.3.1

Som grønbogen understreger, modtager fangstsektoren kun en lille del af den pris, forbrugerne betaler i handelen. Den nuværende markedsstruktur er ikke tilfredsstillende, og som en konsekvens heraf er fortjenstmargenen i sektoren meget lav. EØSU mener, at man bør finde en løsning på problemet med, at salgssektoren er opsplittet i alt for mange aktører over for det lille antal stærkt koncentrerede indkøbscentraler, som påtvinger producenterne faste priser. Udover de ovennævnte funktionsbrister er der en alt for svag politisk vilje til at sikre gennemsigtighed og sporbarhed i handelen med fiskerivarer. EØSU understreger, hvor vigtigt det er, at reglerne overholdes, og at alle fiskeriog akvakulturprodukter – såvel fra EU- som tredjelande – mærkes korrekt for at undgå at forvirre forbrugerne og sikre, at de råder over alle nødvendige informationer til at kunne handle ansvarligt. Endelig beder EØSU om, at der stilles flere midler til rådighed til at kontrollere frostvarer, som importeres ad land-, sø- eller luftvejen, og til at sikre, at mærkningsreglerne bliver overholdt (i henhold til den relevante forordning).

4.4   Miljø og forskning

| 4.4.1 | Den fælles fiskeripolitik er afhængig af andre politikker, der har markant indflydelse på fiskerisektoren, og som heller ikke opnår de forventede resultater. Her skal især peges på havmiljøstrategien, der er fastlagt i direktiv 2008/56/EF, og hvis hovedmål var at tilvejebringe en handlingsramme for EU's politik for havmiljøet, ikke kun på grund af de katastrofale olieforureninger efter Erika- og Prestige-ulykkerne, men også på grund af udledningen af byspildevand samt det kraftigt stigende byggeri i kystzoner og andre ændringer af disse zoner. |
| --- | --- |

4.4.1

Den fælles fiskeripolitik er afhængig af andre politikker, der har markant indflydelse på fiskerisektoren, og som heller ikke opnår de forventede resultater. Her skal især peges på havmiljøstrategien, der er fastlagt i direktiv 2008/56/EF, og hvis hovedmål var at tilvejebringe en handlingsramme for EU's politik for havmiljøet, ikke kun på grund af de katastrofale olieforureninger efter Erika- og Prestige-ulykkerne, men også på grund af udledningen af byspildevand samt det kraftigt stigende byggeri i kystzoner og andre ændringer af disse zoner.

| 4.4.2 | Klimaændringen indvirker ligeledes på havmiljøet i form af opvarmning, forurening og ændring af havstrømmene, alle faktorer, der påvirker genopretningen af fiskebestandene og hindrer de biologisk begrundede stop i at få den ønskede effekt. |
| --- | --- |

4.4.2

Klimaændringen indvirker ligeledes på havmiljøet i form af opvarmning, forurening og ændring af havstrømmene, alle faktorer, der påvirker genopretningen af fiskebestandene og hindrer de biologisk begrundede stop i at få den ønskede effekt.

| 4.4.3 | Da miljøpolitikken er en horisontal fællesskabspolitik, bør den inkorporeres i den fælles fiskeripolitik. EØSU har mindet om behovet for at integrere alle EU-politikker. I den henseende er det klart, at den fælles fiskeripolitik kan spille en rolle i forbindelse med gennemførelsen af en integreret tilgang til beskyttelsen af havmiljøet. |
| --- | --- |

4.4.3

Da miljøpolitikken er en horisontal fællesskabspolitik, bør den inkorporeres i den fælles fiskeripolitik. EØSU har mindet om behovet for at integrere alle EU-politikker. I den henseende er det klart, at den fælles fiskeripolitik kan spille en rolle i forbindelse med gennemførelsen af en integreret tilgang til beskyttelsen af havmiljøet.

| 4.4.4 | Fastsættelsen af indikatorer, der gør det muligt at kontrollere virkningerne af havmiljøbeskyttelsen (2), synes at være en passende foranstaltning. Opfølgningen bør foregå på internationalt plan gennem et videnskabeligt samarbejde inden for Det Europæiske Miljøagentur og Det Internationale Havundersøgelsesråd. |
| --- | --- |

4.4.4

Fastsættelsen af indikatorer, der gør det muligt at kontrollere virkningerne af havmiljøbeskyttelsen (2), synes at være en passende foranstaltning. Opfølgningen bør foregå på internationalt plan gennem et videnskabeligt samarbejde inden for Det Europæiske Miljøagentur og Det Internationale Havundersøgelsesråd.

| 4.4.5 | Information er et instrument af fundamental betydning for beskyttelsen af havmiljøet; det er derfor vigtigt at analysere de data, der er indsamlet på nationalt plan. EØSU forstår behovet for at intensivere forskningen på dette område og går ind for indførelse af de nødvendige instrumenter til styrkelse af kontakten mellem forskerne og fiskerisektoren, de kompetente forvaltninger og EU. Det anerkender ligeledes betydningen af meddelelsen »En europæisk strategi for havforskning og maritim forskning« (3) og anser det for nødvendigt at afsætte økonomiske midler til dens gennemførelse, eftersom der ikke vil være tilstrækkelige midler til dette formål på rammeprogrammets budget. |
| --- | --- |

4.4.5

Information er et instrument af fundamental betydning for beskyttelsen af havmiljøet; det er derfor vigtigt at analysere de data, der er indsamlet på nationalt plan. EØSU forstår behovet for at intensivere forskningen på dette område og går ind for indførelse af de nødvendige instrumenter til styrkelse af kontakten mellem forskerne og fiskerisektoren, de kompetente forvaltninger og EU. Det anerkender ligeledes betydningen af meddelelsen »En europæisk strategi for havforskning og maritim forskning« (3) og anser det for nødvendigt at afsætte økonomiske midler til dens gennemførelse, eftersom der ikke vil være tilstrækkelige midler til dette formål på rammeprogrammets budget.

| 4.4.6 | EØSU mener, at havforskning og maritim forskning ikke kun har behov for en budgetbevilling, men at der ligeledes er behov for at anspore unge forskere til at arbejde på dette område og fastlægge en mekanisme, der centraliserer bedste praksis, og som kan udgøre en ledetråd for de kompetente myndigheder, og især for de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer, således at man kan bruge de mest gunstige praksisformer i hver havregion. For tiden udfolder nogle medlemsstater store bestræbelser på at styrke de bæredygtige fangstmetoder og foranstaltningerne til genoprettelse af havmiljøet. |
| --- | --- |

4.4.6

EØSU mener, at havforskning og maritim forskning ikke kun har behov for en budgetbevilling, men at der ligeledes er behov for at anspore unge forskere til at arbejde på dette område og fastlægge en mekanisme, der centraliserer bedste praksis, og som kan udgøre en ledetråd for de kompetente myndigheder, og især for de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer, således at man kan bruge de mest gunstige praksisformer i hver havregion. For tiden udfolder nogle medlemsstater store bestræbelser på at styrke de bæredygtige fangstmetoder og foranstaltningerne til genoprettelse af havmiljøet.

4.5   På vej mod en ansvarlig international dimension af den fælles fiskeripolitik

| 4.5.1 | Målet for en ny fælles fiskeripolitik skal være at fremme et ansvarligt og bæredygtigt fiskeri, også uden for fællesskabsfarvandene. Gennem sin aktive deltagelse i beslutninger truffet i internationale fora (FN, FAO) og i RFFO'erne kan EU spille en vigtig rolle, navnlig ved at gøre kontrollen med fiskeri i internationalt farvand og bekæmpelsen af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri) mere effektiv. |
| --- | --- |

4.5.1

Målet for en ny fælles fiskeripolitik skal være at fremme et ansvarligt og bæredygtigt fiskeri, også uden for fællesskabsfarvandene. Gennem sin aktive deltagelse i beslutninger truffet i internationale fora (FN, FAO) og i RFFO'erne kan EU spille en vigtig rolle, navnlig ved at gøre kontrollen med fiskeri i internationalt farvand og bekæmpelsen af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri) mere effektiv.

| 4.5.2 | Hvad angår RFFO'erne mener EØSU, at den fælles fiskeripolitik bør fremme bæredygtig forvaltning af fiskeriaktiviteterne inden for alle disse organisationer og sætte fokus på nøgleaspekter såsom overholdelse af reglerne, kapacitetsstyring i forhold til de disponible ressourcer, bedre styring gennem fastlæggelse af langsigtede forvaltningsplaner og strategier for bevarelse af økosystemer. |
| --- | --- |

4.5.2

Hvad angår RFFO'erne mener EØSU, at den fælles fiskeripolitik bør fremme bæredygtig forvaltning af fiskeriaktiviteterne inden for alle disse organisationer og sætte fokus på nøgleaspekter såsom overholdelse af reglerne, kapacitetsstyring i forhold til de disponible ressourcer, bedre styring gennem fastlæggelse af langsigtede forvaltningsplaner og strategier for bevarelse af økosystemer.

| 4.5.3 | Hvad angår fiskeripartnerskabsaftalerne ønsker udvalget, at den tildelte finansielle støtte og tekniske bistand bidrager til at styrke partnerlandenes kapacitet til at udforme en bæredygtig fiskeripolitik, samtidig med at man strammer overvågningen og kontrollen i farvandene i de berørte regioner. I den henseende bør myndighederne i partnertredjelandene holdes ansvarlige for en fornuftig anvendelse af de europæiske skatteborgeres penge via en effektiv kontrol med de fastsatte mål i fiskeripartnerskabsaftalerne. EØSU foreslår, at man for at opnå en mere korrekt forvaltning af støtten, øremærker den for herigennem at sikre, at de midler, der afsættes, bliver brugt efter hensigten. Dette vil tjene til at forbedre de sociale og beskæftigelsesmæssige vilkår i partnerlandene. |
| --- | --- |

4.5.3

Hvad angår fiskeripartnerskabsaftalerne ønsker udvalget, at den tildelte finansielle støtte og tekniske bistand bidrager til at styrke partnerlandenes kapacitet til at udforme en bæredygtig fiskeripolitik, samtidig med at man strammer overvågningen og kontrollen i farvandene i de berørte regioner. I den henseende bør myndighederne i partnertredjelandene holdes ansvarlige for en fornuftig anvendelse af de europæiske skatteborgeres penge via en effektiv kontrol med de fastsatte mål i fiskeripartnerskabsaftalerne. EØSU foreslår, at man for at opnå en mere korrekt forvaltning af støtten, øremærker den for herigennem at sikre, at de midler, der afsættes, bliver brugt efter hensigten. Dette vil tjene til at forbedre de sociale og beskæftigelsesmæssige vilkår i partnerlandene.

| 4.5.4 | EØSU anmoder om, at der skelnes mellem den pris, som EU's fjernfiskerflåde betaler for adgang til fiskeri, som afholdes af rederne og udgør en rimelig procentdel af værdien af fangsterne, og det finansielle bidrag, som i henhold til fiskeripartnerskabsaftalerne ydes til udviklingsstøtte. Denne støtte bør anerkende fiskerisektorens betydning for bekæmpelsen af fattigdommen. |
| --- | --- |

4.5.4

EØSU anmoder om, at der skelnes mellem den pris, som EU's fjernfiskerflåde betaler for adgang til fiskeri, som afholdes af rederne og udgør en rimelig procentdel af værdien af fangsterne, og det finansielle bidrag, som i henhold til fiskeripartnerskabsaftalerne ydes til udviklingsstøtte. Denne støtte bør anerkende fiskerisektorens betydning for bekæmpelsen af fattigdommen.

| 4.5.5 | EØSU appellerer om en ny struktur i fiskeripartnerskabsaftalerne, hvor der tages behørigt højde for den sociale dimension. Det drejer sig navnlig om på lang sigt at nå frem til, at der ikke forskelsbehandles mellem arbejdstagere fra EU og arbejdstagere fra tredjelande, når det gælder arbejdsvilkår, løn og adgang til uddannelse. Derudover så udvalget gerne, at rekrutteringen af fiskere fra tredjelande følger den praksis, der bygger på social dialog og overenskomstforhandlinger, så besætningerne sikres rimelige leve- og arbejdsbetingelser om bord på europæiske fartøjer. Dette krav er særligt vigtigt for udvalget, eftersom det fremsættes i lyset af den omstændighed, at Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) ikke har fastlagt specifikke mindstenormer for fiskernes løn. |
| --- | --- |

4.5.5

EØSU appellerer om en ny struktur i fiskeripartnerskabsaftalerne, hvor der tages behørigt højde for den sociale dimension. Det drejer sig navnlig om på lang sigt at nå frem til, at der ikke forskelsbehandles mellem arbejdstagere fra EU og arbejdstagere fra tredjelande, når det gælder arbejdsvilkår, løn og adgang til uddannelse. Derudover så udvalget gerne, at rekrutteringen af fiskere fra tredjelande følger den praksis, der bygger på social dialog og overenskomstforhandlinger, så besætningerne sikres rimelige leve- og arbejdsbetingelser om bord på europæiske fartøjer. Dette krav er særligt vigtigt for udvalget, eftersom det fremsættes i lyset af den omstændighed, at Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) ikke har fastlagt specifikke mindstenormer for fiskernes løn.

| 4.5.6 | EØSU gør opmærksom på, at den sociale klausul, som de europæiske arbejdsmarkedsparter har forhandlet på plads, og som indgår i fiskeripartnerskabsaftalerne, udgør et fremskridt i retning af anerkendelse af de lokale arbejdstageres rettigheder og af den reelle værdi af deres arbejde, men effekten af den er tvivlsom. Der er også behov for at evaluere dens anvendelse. Derfor så EØSU gerne, at denne klausul blev præciseret og dens juridiske værdi styrket. |
| --- | --- |

4.5.6

EØSU gør opmærksom på, at den sociale klausul, som de europæiske arbejdsmarkedsparter har forhandlet på plads, og som indgår i fiskeripartnerskabsaftalerne, udgør et fremskridt i retning af anerkendelse af de lokale arbejdstageres rettigheder og af den reelle værdi af deres arbejde, men effekten af den er tvivlsom. Der er også behov for at evaluere dens anvendelse. Derfor så EØSU gerne, at denne klausul blev præciseret og dens juridiske værdi styrket.

4.6   Udvikling af bæredygtig akvakultur

| 4.6.1 | EØSU mener, at akvakultur skal integreres som en fuldgyldig søjle i den reviderede fiskeripolitik, så den kan komme ud af den nuværende stagnation i sin produktion på europæisk plan. Der bør tilskyndes til foranstaltninger, som kan gøre den mere konkurrencedygtig, så den igen kan blive en økonomisk levedygtig sektor, der leverer kvalitetsarbejdspladser og overholder reglerne for havmiljøbeskyttelse mht. lokal vandkvalitet, udslip af ikke-hjemmehørende arter, bæredygtigt fiskeri til produktion af fiskemel og fiskeolie osv. Derudover bør der lægges særlig vægt på produktionens kvalitet, som bør være underlagt markedsovervågningsregler. Under alle omstændigheder bør der tages højde for EØSU's udtalelse herom, som er under udarbejdelse (NAT/445). |
| --- | --- |

4.6.1

EØSU mener, at akvakultur skal integreres som en fuldgyldig søjle i den reviderede fiskeripolitik, så den kan komme ud af den nuværende stagnation i sin produktion på europæisk plan. Der bør tilskyndes til foranstaltninger, som kan gøre den mere konkurrencedygtig, så den igen kan blive en økonomisk levedygtig sektor, der leverer kvalitetsarbejdspladser og overholder reglerne for havmiljøbeskyttelse mht. lokal vandkvalitet, udslip af ikke-hjemmehørende arter, bæredygtigt fiskeri til produktion af fiskemel og fiskeolie osv. Derudover bør der lægges særlig vægt på produktionens kvalitet, som bør være underlagt markedsovervågningsregler. Under alle omstændigheder bør der tages højde for EØSU's udtalelse herom, som er under udarbejdelse (NAT/445).

| 4.6.2 | EØSU mener, at akvakulturens og fiskeriets image bør forbedres, og det gælder også de forarbejdede produkter, og det anbefaler derfor, at der iværksættes kampagner på informations-, uddannelses- og kommunikationsområdet først og fremmest rettet mod de europæiske forbrugere. |
| --- | --- |

4.6.2

EØSU mener, at akvakulturens og fiskeriets image bør forbedres, og det gælder også de forarbejdede produkter, og det anbefaler derfor, at der iværksættes kampagner på informations-, uddannelses- og kommunikationsområdet først og fremmest rettet mod de europæiske forbrugere.

Bruxelles, den 28. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  EUT C 277 af 17.11.2009, s. 56.

1

(2)  EUT C 85 af 8.4.2003, s. 87-97.

2

(3)  KOM(2008) 534.

3

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/59 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/59

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: En bæredygtig fremtid for akvakultursektoren — Ny fremdrift til strategien for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur

KOM(2009) 162 endelig

2011/C 18/10

Ordfører: José María ESPUNY MOYANO

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 8. april 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: En bæredygtig fremtid for akvakultursektoren - Ny fremdrift til strategien for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur

KOM(2009) 162 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU’s Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som vedtog sin udtalelse den 25. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 28. april 2010, følgende udtalelse med 150 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner og henstillinger

1.1   Som allerede fremført i udtalelsen om en strategi for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur fra 2003 (1), er EØSU bekymret over, at den europæiske akvakulturindustris konkurrenceevne forringes som følge af uhensigtsmæssig lovrammer. Lovgivning på forskellige områder påvirker sektoren unødigt og skaber yderligere problemer for dens udvikling.

1.2   Derfor bifalder EØSU Kommissionens meddelelse og finder det passende og hensigtsmæssigt, at den offentliggøres netop nu.

1.3   Den europæiske akvakulturindustri bør atter satse på en bæredygtig udvikling, som kan gøre det muligt at tilfredsstille efterspørgslen efter nærende, sunde og sikre akvatiske fødevarer. Hvis sektoren udvikler sig i den rigtige retning, vil den kunne være med til at stimulere den socioøkonomiske udvikling i de områder, hvor den vinder indpas, øge udbuddet af gode, stabile arbejdspladser og bidrage til, at lokalbefolkningen bliver boende.

1.4   EØSU fremfører endnu en gang, at det indre marked efter udvalgets mening er et af EU's største aktiver. Udvalget er derfor bekymret over manglen på juridisk ensartethed og sammenhæng mellem medlemslandene, bl.a. når det gælder mærkningen af akvatiske fødevarer og fortolkningen af EU's miljølovgivning som f.eks. i forbindelse med Natura 2000-nettet eller vandrammedirektivet.

1.5   Grundet den stigende pladsmangel i kystområderne er det vigtigt at øge indsatsen for at finde synergieffekter mellem kompatible aktiviteter, herunder miljøbeskyttelse. En af hovedårsagerne til den europæiske akvakulturs nuværende stagnation er den sparsomme plads, akvakulturindustrien råder over. EØSU anbefaler, at procedurerne for tildeling af tilladelser og bevillinger til akvakulturbrugene forbedres og strømlines, samt at sagsbehandlingen forenkles og gøres mere fleksibel med henblik på at afkorte sagsbehandlingstiden.

1.6   EØSU udtrykker bekymring over, at den nuværende mærkning af akvatiske fødevarer på salgsstedet er utilstrækkelig og forhindrer forbrugerne i at foretage ansvarlige og oplyste køb. Denne situation viser sig f.eks. ved, at forbrugerne har vanskeligt ved at skelne akvatiske produkter, der er avlet i EU, fra importvarer. Det er også svært for dem at gennemskue, hvilke akvatiske fødevarer der er friske, og hvilke der har været frosset ned.

1.7   EØSU er bekymret over, at de importerede akvatiske produkter ikke opfylder de sundhedsbestemmelser, der gælder i EU. Særlig bekymrende er forskellene, når det gælder kravet om sporbarhed, som spiller en nøglerolle i forbindelse med fødevaresikkerheden. Udvalget sætter også spørgsmålstegn ved, om de pågældende produkter er fremstillet under anstændige sociale og arbejdsmæssige forhold, eller om der f.eks. kan være tale om arbejde, der udføres af mindreårige eller under slavelignende forhold.

1.8   Akvakulturen producerer kvalitetsfødevarer i et vandmiljø, hvilket er uforeneligt med et forringet eller forurenet miljø. Derfor bør man sikre, at EU's vandområder er i god stand.

1.8.1   Miljøbeskyttelse er en af EU's prioriteter. Beskyttelsen af miljøet bør imidlertid ikke forhindre aktiviteter, som kan være forenelige hermed. Kommissionen bør gøre en indsats for at forklare de vigtigste regler om miljøbeskyttelse, navnlig Natura 2000-nettet og dets forbindelse til og kompatibilitet med akvakulturen.

1.8.2   EØSU anbefaler, at der sættes skub i miljømærkning af akvatiske fødevarer med henblik på at fremhæve og fremme miljøvenligheden af de akvatiske produkter, som stammer fra veldrevne brug, der fokuserer på bæredygtig udvikling.

1.9   Grundet den europæiske akvakulturs innovative karakter, fremhæver EØSU behovet for at sætte skub i forskning og teknologisk udvikling inden for akvakultur. Europæisk Akvakulturs Teknologi- og Innovationsplatform (European Aquaculture Technology and Innovation Platform), som blev oprettet for nylig, vil udgøre et fremragende springbræt til at føre dette ud i livet.

1.10   Hvad dyresundhed angår giver EØSU udtryk for sin bekymring over knapheden på tilladte veterinærlægemidler, som akvakultursektoren har til rådighed.

2.   Resumé af Kommissionens meddelelse

2.1   Formålet med denne meddelelse er at udpege årsagerne til stagnationen i den europæiske akvakulturindustri og sætte fornyet skub i dens udvikling. Derfor har Kommissionen udarbejdet et forslag baseret på tre hovedområder. Det drejer sig om styrkelse af europæisk akvakulturs konkurrenceevne, skabelse af et grundlag for en bæredygtig udvikling af sektoren og forbedring af sektorens image og forvaltning.

2.2   Kommissionen foreslår at styrke europæisk akvakulturs konkurrenceevne gennem udvikling af en konkurrencedygtig og diversificeret akvakulturindustri med støtte fra innovation.

2.2.1   Bæredygtig udvikling af akvakultursektoren bør understøttes af . Derfor vil Kommissionen støtte initiativer inden for forskning, udvikling og innovation, fremme udviklingen af forskningsinfrastrukturer og afsætte tilstrækkelige ressourcer hertil.

2.2.2   Kommissionen foreslår, at der gøres en indsats for at sikre, at akvakulturen har lige vilkår i med andre aktiviteter, og at der skabes synergi mellem de forskellige aktiviteter.

2.2.3   EU’s akvakulturindustri bør være i stand til at indfri , tilpasse sig markedets behov og begå sig på lige fod med de øvrige aktører i afsætningskæden. Derfor vil Kommissionen kigge på akvakultursektorens behov, navnlig med hensyn til producentorganisationer, interne brancheforbindelser, forbrugeroplysninger og markedsinstrumenter.

2.2.4   Akvakulturens bør give beslægtede sektorer mulighed for ekspansion og eksport. Med dette formål for øje vil Kommissionen fremme udviklingen af en bæredygtig akvakultur i tredjelande.

2.3   Kommissionen tilstræber at skabe grundlag for bæredygtig udvikling af akvakultursektoren gennem sikring af et højt miljøbeskyttelsesniveau. Akvatiske fødevarer, der fremstilles i eller importeres til EU, skal opfylde strenge normer for forbrugerbeskyttelse og fødevaresikkerhed. EU vil arbejde for et højt beskyttelsesniveau, når det gælder dyrenes sundhed og velfærd.

2.3.1   Det skal sikres, at der er . Derfor vil Kommissionen fortsat lægge vægt på udviklingen af en miljømæssigt bæredygtig akvakulturindustri.

2.3.2   Omvendt bør akvakulturen have adgang til og vand af højeste kvalitet for at sikre, at dyrene er sunde og produkterne sikre, navnlig når det gælder skaldyr.

2.3.3   For at opnå optimal vækst og produktion, bør der udformes en med gode opdrætsbetingelser. Kommissionen vil sørge for, at direktiv 2006/88/EF (2) om vanddyrs sundhed gennemføres fuldt ud.

2.3.4    er et fællesanliggende for forbrugerne, lovgiverne og producenterne. Kommissionen vil indhente rådgivning om fiskevelfærd og fremme fastlæggelsen af en artsspecifik tilgang.

2.3.5   Et af de hovedproblemer, sektoren støder på, er den . Derfor vil Kommissionen sætte skub i gennemførelsen af de henstillinger, som ekspertgruppen vedrørende veterinærlægemidler fremsatte i sin rapport fra 2007.

2.3.6   Forsyningerne af har fortsat afgørende betydning for akvakulturens udvikling. Kommissionen vil sørge for bedre adgang til de nødvendige tilsætningsstoffer til fiskefoder og revidere lovgivningen om biprodukter.

2.3.7   Kommissionen bør sikre og anerkende . Kommissionen fortsætter arbejdet for at sørge for, at akvatiske fødevareprodukter, både de, der er fremstillet i EU, og de, der er importeret fra tredjelande, er sikre for forbrugerne. Derfor vil den fortsat basere sine foranstaltninger på videnskabelig viden og på forsigtighedsprincippet. Kommissionen vil ligeledes tage hensyn til sundhedsfordelene ved at spise fisk.

2.4   Det er nødvendigt at forbedre akvakultursektorens image og rammebestemmelserne for sektorens forvaltning ved at skabe lige vilkår på EU-niveau.

2.4.1   , vil der kunne skabes lige vilkår for de økonomiske aktører i spørgsmål, der vedrører udvikling af akvakulturindustrien. Med henblik herpå vil Kommissionen forklare gennemførelsen af sin miljøpolitik (navnlig Natura 2000-nettet) bedre og sikre sig, at EU-lovgivningen om dyresundhed og forbrugerbeskyttelse gennemføres korrekt. Med hensyn til tredjelande vil Kommissionen holde øje med, at deres vilkår svarer til vilkårene i EU.

2.4.2   For at fremme udviklingen af akvakulturindustrien er det af afgørende betydning, især for små og mellemstore virksomheder, at reduceres. Derfor arbejder Kommissionen på at forenkle lovgivningen og reducere den administrative byrde i EU.

2.4.3   Kommissionen vil sørge for at og sikre fyldestgørende oplysninger til offentligheden gennem omfattende høringer og gennemskuelig information. Hermed bidrages der til bedre lovgivning og forvaltning, og akvakulturindustriens image forbedres.

2.4.4   Kommissionen vil arbejde på at kunne tilbyde , eftersom EU’s officielle statistikker om akvakultur er meget begrænsede. Kommissionen vil også udvide sit informationsgrundlag vedrørende priser med henblik på at indføre et prisovervågningssystem for hele afsætningskæden.

3.   Generelle bemærkninger

3.1   Akvakultursektoren producerer i øjeblikket 47 % af de akvatiske fødevarer, som forbruges af verdens befolkning. Ydermere har sektoren et betydeligt vækstpotentiale og kan derfor være et nøgleelement i en strategisk fødevareforsyningspolitik, hvor det handler om at tilfredsstille den fremtidige fødevareefterspørgsel.

3.2   I de seneste 10 år er verdens befolkning vokset med 12 %, mens forbruget af fisk er steget med ca. 27 %. Det skyldes bl.a., at omega 3-fedtsyrerne, som findes i rigelige mængder i fisk, har en gavnlig effekt på helbredet. EU er det største marked i verden for akvatiske fødevarer. Her forbruges der mere end 12 millioner tons fisk om året, og tendensen er klart stigende. Selvforsyningsgraden ligger i underkanten af de 35 %. 65 % af de akvatiske fødevarer, som konsumeres, stammer fra import, og denne procentsats er på vej opad.

3.3   Europæisk akvakultur falder ind under den fælles fiskeripolitik, som tager sigte på bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer, idet der i lige høj grad tages hensyn til miljømæssige, sociale og økonomiske aspekter. Den reviderede fælles fiskeripolitik bør i særlig grad rette opmærksomheden mod akvakulturens karakteristika og indføre sektorspecifikke støtteinstrumenter og effektive markedsbaserede instrumenter. Det foreslås at omdøbe den fælles fiskeripolitik til den fælles fiskeri- og akvakulturpolitik.

3.4   Akvakultur er i dag en vigtig økonomisk aktivitet i nogle af EU's kyst- og indlandsområder og omfatter produktion af både skaldyr og fisk i ferskvand og i havvand.

3.5   Fra at være en ikke-industriel sektor af beskedent omfang er akvakultur siden 1970'erne blevet en moderne, dynamisk, innovativ og teknologisk industri med virksomheder, der i mange tilfælde er vertikalt integrerede.

3.6   Akvakulturindustrien i EU er en kilde til beskæftigelse i afsidesliggende kyst- og flodområder, som ellers generelt er dårligt stillede, og hvor beskæftigelsesmulighederne er få. Job i både familiedrevne virksomheder og i SMV'er er specialiserede og stabile og kræver teknisk sagkundskab.

3.7   I 2002 fremlagde Kommissionen i sin meddelelse KOM(2002) 511 en strategi for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur, hvis mål var følgende:

| a) | Skabelse af sikker beskæftigelse, specielt i fiskeriafhængige områder |
| --- | --- |

a)

Skabelse af sikker beskæftigelse, specielt i fiskeriafhængige områder

| b) | Forbrugerne skal garanteres et udbud af produkter, som er sunde og sikre og i de mængder, som markedet kræver |
| --- | --- |

b)

Forbrugerne skal garanteres et udbud af produkter, som er sunde og sikre og i de mængder, som markedet kræver

| c) | Fremme af respekt for miljøet i sektoren. |
| --- | --- |

c)

Fremme af respekt for miljøet i sektoren.

3.8   Kommissionen har erkendt, at EU's akvakulturproduktion ikke har udviklet sig som forventet siden 2002, men at produktionen af både skaldyr og fisk ligefrem er stagneret (opdræt af krebsdyr og dyrkning af alger er praktisk taget ikke-eksisterende i Europa), hvilket står i skarp kontrast til den høje vækstrate i denne industri i resten af verden. Derfor har Kommissionen fundet det hensigtsmæssigt at revidere sin strategi og gøre status over den nuværende situation i europæisk akvakultur.

4.   Særlige bemærkninger

4.1   Akvakulturindustrien i EU udvikler ikke hele sit potentiale til at skabe velstand og beskæftigelse. Sektorens samlede produktionstal har siden 2002 været stagnerende og er ikke tilstrækkeligt til at kompensere for faldet i fiskeriflådens fangster, hvilket har medført en forringelse af handelsbalancen over for udlandet. Dette er sket på trods af, at Europa opfylder de rette fysiske og miljømæssige betingelser og er i besiddelse af avanceret teknologi og investeringsvillige virksomheder. Desuden har sektoren vist, at den råder over den nødvendige viden og de nødvendige midler til en bæredygtig produktion set fra et miljømæssigt synspunkt, samtidig med at den tilbyder sunde, sikre kvalitetsprodukter.

4.2   EU's komplekse regelværk, de langsommelige administrative procedurer, begrænsningerne i adgangen til offentlige landområder og de overdrevne administrative byrder hæmmer investeringerne og skader europæisk akvakulturs konkurrenceevne.

4.3   Mange af de udfordringer, der lægger begrænsninger for udviklingen af Europas akvakulturindustri, har direkte udspring i politikker og foranstaltninger, der gennemføres på nationalt eller regionalt plan. De nationale og regionale offentlige myndigheder bør derfor drage konsekvensen heraf og fastlægge deres egne passende regelsæt. Der findes medlemslande, hvor der ikke de seneste 15 år er bevilget nye licenser til akvakultur. Nogle gange er det de nationale og regionale forvaltningers fortolkning af EU-lovgivningen, som giver forvridninger, som i tilfældet Natura 2000, hvor nogle forvaltninger uberettiget udelukker akvakultur. Desuden bør både medlemslande og regioner med lovgivningsbeføjelser koordinere deres lovgivninger for ikke at skabe kunstige barrierer for det frie marked internt i EU.

4.4   Den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter, som burde føre til en stabilisering af markederne og sikre indkomsten for akvakulturprodukterne, kræver en hastereform, som styrker producentorganisationerne.

4.5   Den tidligere meddelelse, KOM(2002) 511, fremhævede i overdreven grad akvakulturens miljømæssige aspekter og satte de økonomiske og sociale sider af bæredygtighed i baggrunden. Den nuværende meddelelse, KOM(2009) 162, foreslår en bedre balance mellem bæredygtighedens tre søjler, den miljømæssige, den sociale og den økonomiske søjle. Den erkender, at den miljømæssige bæredygtighed kun er mulig med konkurrencedygtige og rentable virksomheder.

4.6   Flertallet af EU's akvakulturvirksomheder er effektive og ville kunne være fuldt konkurrencedygtige, hvis de havde de samme muligheder som de importerede varer. I øjeblikket er betingelserne for disse lige muligheder ikke til stede, hverken når det gælder produktion eller markedsføring. Hvad produktionen angår, er de europæiske akvakulturproducenter underlagt strenge regler om foderets ingredienser, begrænsninger for anvendelsen af veterinærlægemidler, begrænsninger i forbindelse med miljøspørgsmål og andre spørgsmål af social art, der ikke er pålagt akvakulturproducenterne i tredjelande, som derimod kan markedsføre deres produkter frit på EU-markedet (også produkter som produceres ved hjælp af børnearbejde eller på baggrund af andre overtrædelser af retten til anstændige arbejdsforhold og til en rimelig løn). Med hensyn til markedsføringen findes der lande, som på en ureglementeret måde fremmer produktionen af akvakulturvarer, som efterfølgende markedsføres i EU.

4.7   Den mangelfulde information, forbrugerne modtager om de akvatiske fødevarers egenskaber, forhindrer dem i at vurdere forskellene i kvalitet og pris nøjagtigt. Dette er til stor skade for de europæiske producenter, hvis produkter generelt har større merværdi end de importerede varer. Denne misinformation omfatter f.eks. ukorrektheder i oplysningerne om produkternes oprindelsesland eller i fællesbetegnelsen for produktet. Det er imidlertid særligt alvorligt, når det gælder fiskefileter, som tøs op, når de skal sælges, men som kommer fra fjerntliggende, ofte asiatiske lande. Disse fileter sælges i de samme butikker som de fileter, der reelt er friske, men forbrugerne bliver ikke klart informeret om forskellen på de to produkter, og deres eneste vurderingskriterium bliver derfor prisen. Dette kan oven i købet medføre problemer for den offentlige sundhed, hvis fiskene fryses ned igen.

4.8   EØSU anbefaler derfor, at der foretages en forenkling af mærkningen, hvor navnlig oplysningerne om oprindelsesland eller -område gøres mere tydelige, samt at inspektions- og kontrolmekanismerne ved grænserne styrkes.

4.9   En korrekt identifikation af akvakulturprodukterne bør ledsages af uddannelses- og informationsaktiviteter i hele distributions- og markedsføringskæden samt over for forbrugerne. Der bør navnlig informeres om tilstedeværelsen af omega 3-fedtsyrer, herunder navnlig typerne EPA og DHA.

4.10   EØSU anbefaler, at der foretages markedsføringsfremstød for at forbedre akvakulturens og dens produkters og processers image. Ansvaret for udformningen af de budskaber, der skal formidles, bør pålægges en særlig studiegruppe, som skal have til opgave at fremsætte forslag til initiativer i samarbejde med sektoren. Det anbefales i den forbindelse, at der gennemføres tværnationale kampagner, som nødvendigvis må koordineres af Kommissionen.

4.11   Akvakulturen i EU er en teknologisk og innovativ aktivitet, som kræver vedvarende videnskabelig forskning. Det igangværende 7. rammeprogram, som samler alle EU-initiativer på forskningsområdet, skaber mindre rum for forskning i akvakultur end de tidligere programmer. Med dette program bliver det svært at øge innovationen i den europæiske sektor og forbedre dens konkurrenceevne. Den europæiske akvakulturbranche har for nylig oprettet Europæisk Akvakulturs Teknologi- og Innovationsplatform (European Aquaculture Technology and Innovation Platform), som man håber kan give sektoren nogle prioriteter for forskning, udvikling og innovation og en strategi til at nå målene.

4.11.1   Man bør fortsætte indsatsen for at finde alternative sikre og bæredygtige ingredienser, som opfylder fiskenes næringsmæssige og biologiske krav, samtidig med at næringsværdien i slutproduktet bevares.

4.11.2   Indsatsen for at optimere de nuværende produktionssystemer bør opretholdes, men frem for alt bør man satse på at optimere de systemer, som har gode muligheder for fremtidig ekspansion, bl.a. offshore akvakultur og systemer med landbaserede recirkulationssystemer.

4.12   Den begrænsede adgang til veterinærlægemidler er en alvorlig hindring for akvakulturindustriens udvikling. I øjeblikket har den europæiske akvakultur ikke tilstrækkelige veterinærmidler til sin rådighed. Der mangler f.eks. bedøvelsesmidler, vacciner og antibiotika. Denne situation bringer sektorens levedygtighed i fare og berører både dyrenes sundhed og velfærd, fødevaresikkerheden og miljøbeskyttelsen.

4.13   Kommissionens meddelelse foreslår, at man støtter eksport af akvakulturproduktionsteknologier til tredjelande. Selvom dette initiativ har et solidarisk aspekt, som utvivlsomt bør støttes, bør man, inden det føres ud i livet, overveje, om den fremtidige produktion af akvakulturvarer, som vil blive resultatet af denne teknologiske eksport, ikke i sidste ende vil blive eksporteret til EU og dermed vil konkurrere med den hjemlige produktion.

4.14   Kommissionens meddelelse beskriver udmærket årsagerne til den nuværende stagnation i europæisk akvakultur. Den må imidlertid ikke betragtes som et færdigt stykke arbejde. Der er derimod tale om et udgangspunkt for udformning og udvikling af konkrete aktiviteter, som sætter fornyet skub i en bæredygtig udvikling i EU's akvakulturindustri.

Bruxelles, den 28. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  EUT C 208 af 3.9.2003, s. 89-93.

1

(2)  EUT L 328 af 24.11.2006, s. 14.

2

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/64 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/64

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om BNP og mere — måling af fremskridt i en verden i forandring

KOM(2009) 433 endelig

2011/C 18/11

Ordfører: Josef ZBOŘIL

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 20. august 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet – BNP og mere – Måling af fremskridt i en verden i forandring

KOM(2009) 433 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som vedtog sin udtalelse den 25. februar 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28. og 29. april 2010, mødet den 29. april 2010, følgende udtalelse med 168 stemmer for, 3 imod og 6 hverken for eller imod.

1.   Konklusioner og henstillinger

1.1.   EØSU glæder sig over Kommissionens meddelelse om emnet: »BNP og mere - Måling af fremskridt i en verden i forandring« og de initiativer, den indeholder. Udvalget bemærker, at vi kun befinder os i den første fase af denne proces, og at valg af passende instrumenter og målinger samt deres integration i forvaltningen af større politikker og strategier langt fra bliver enkelt.

1.2.   Kommissionen har fået den vanskelige opgave at udarbejde en pilotversion af et komplekst miljøindeks. Det vil naturligvis være et aggregeret indeks, der forudsætter, at man også tager højde for balancen mellem de forskellige miljømæssige aspekter. Udkastet vil allerede fra start blive sendt til høring blandt interesserede parter.

1.3.   Det bliver endnu vanskeligere at nå frem til en kompleks indikator for livskvalitet og social samhørighed. Det er nødvendigt at gennemføre pilotprojekter på dette område, som Kommissionen bør definere som afgørende for det samlede projekt. Kommissionen bør derfor straks igangsætte disse pilotprojekter.

1.4.   De grundlæggende parametres udviklingstendenser på lang sigt er afgørende for strategiske spørgsmål og politikkernes udformning. Derfor bør dette perspektiv afgøre, hvilke parametre der skal følges i realtid. Man bør reagere med omtanke og i rette tid på ændringerne.

1.5.   Systemet på EU-niveau bør være baseret på, at man på nationalt plan indsamler og evaluerer data samt forarbejder dem til indikatorer og parametre inden for en veldefineret, fælleseuropæisk ramme. Evalueringsarbejdet forudsætter en global og holistisk indfaldsvinkel, så man undgår konflikter mellem forskellige fortolkninger af visse instrumenter og begrænser de risici, der er forbundet dermed.

1.6.   Evaluering af bæredygtig udvikling går ud på at opfange tendenserne på to grundlæggende områder: 1) økosystemernes absorptionskapacitet og 2) udviklingen i forvaltningen af samfundet. EØSU glæder sig over, at de to forslag i Kommissionens meddelelse (resultattavlen og tærskelværdier for forurenende stoffer) går i den retning.

1.7.   EØSU udtrykker ligeledes tilfredshed med Kommissionens indsats for at inddrage miljø- og socialanliggender i nationalregnskaberne. Der skal fremlægges et forslag til en retlig ramme for miljøregnskaber i begyndelsen af 2010. På nuværende tidspunkt udnyttes de eksisterende sociale indikatorer i nationalregnskabet ikke fuldt ud. Man kan forvente, at behovet for at anvende disse indikatorer bliver større, efterhånden som udarbejdelsen af en kompleks og integreret tilgang til måling og evaluering af fremskridtet i en verden i forandring skrider fremad.

1.8.   Den forestående ændringsproces bliver hverken hurtig eller enkel. Man bør derfor lægge særlig vægt på den analytiske forberedelse og undersøgelsen af de enkelte instrumenter ved at tage udgangspunkt i forskningen om samspillet mellem dem, og der bør indledes grundige høringer af de berørte parter. Det vil gøre det lettere at få instrumenterne anerkendt i en bred international sammenhæng.

1.9.   For at kunne fortsætte arbejdet og tilrettelægge de følgende etaper skal man udnytte alle idéer og eksisterende projekter. Det afgørende kriterium bør være maksimal objektivitet samt opretholdelse af statistikkernes uafhængighed og kvalitet. EØSU er rede til at deltage i evalueringen af de nødvendige ændringer og arbejde for, at de bliver accepteret af civilsamfundet.

1.10   Kommissionen bør fastlægge en tidsplan og fastsætte datoerne for indførelsen af de forskellige elementer i systemet. Kommissionen bør navnlig sørge for at integrere visse nye foranstaltninger i den nye strategi for 2020 og i strategien for bæredygtig udvikling. Målet er i 2011 at råde over en ramme, der vil gøre det muligt at udarbejde klare forslag for sammenlignelige tiltag på globalt plan med henblik på FN's verdenstopmøde for bæredygtig udvikling i 2012.

2.   Indledning

2.1   Bruttonationalproduktet (BNP) er den bedst kendte målestok for makroøkonomisk aktivitet. (BNP = privat forbrug + investeringer + offentligt forbrug + (eksport – import). Bestemmelserne og reglerne for, hvordan det beregnes, er fastlagt i det europæiske nationalregnskabssystem (ENS), som i store træk svarer til FN's nationalregnskabssystem (SNA). BNP er blevet et standardmåleinstrument, som benyttes af de politiske beslutningstagere verden over og også i vid udstrækning i offentlige debatter. BNP opsummerer merværdien af alle pengebaserede økonomiske aktiviteter. Det bygger på en klar metode, som gør det muligt at foretage sammenligninger både tidsmæssigt og mellem lande og regioner.

2.2   BNP betragtes efterhånden også som en indikator for samfundets udvikling og fremskridt i almindelighed. Dog måler BNP ikke miljømæssig bæredygtighed eller social inklusion, og der skal tages højde for disse begrænsninger, når det bruges i politiske analyser og debatter. Der findes en aktuel oversigt over disse begrænsninger i en rapport udarbejdet af Stiglitz/Sen/Fitoussi (2008), Commission on the Measurement of Economic Performance and Social Progress (http://www.stiglitz-sen-fitoussi.fr/documents/Issues_paper.pdf).

2.3   Dette spørgsmål har allerede i ti år været debatteret på forskellige niveauer, og EØSU vedtog i oktober 2008 en initiativudtalelse (1), som redegør for forskningens nuværende retning og støtter søgningen efter supplerende indikatorer, som kan give en mere fyldestgørende beskrivelse af samfundsudviklingen.

2.4   Kommissionens meddelelse indkredser en række tiltag, som kan iværksættes på kort og mellemlang sigt. Det overordnede mål er at udvikle mere vidtspændende indikatorer, som giver en mere pålidelig vidensbase, der kan bidrage til at forbedre den offentlige debat og politiske beslutningstagning. Kommissionen har til hensigt at samarbejde med interesseparter og partnere for at udvikle indikatorer, som vil blive anerkendt og anvendt på internationalt plan.

3.   Resumé af Kommissionens meddelelse

3.1   Kommissionen foreslår, at man gennemfører følgende fem foranstaltninger, som kan revideres eller suppleres i forbindelse med den fornyede gennemgang, der er planlagt i 2012:

3.2   
  Tilføjelse af miljømæssige og sociale indikatorer til BNP:
  Indikatorer, som opsummerer vigtige spørgsmål med et enkelt tal, er væsentlige kommunikationsredskaber. BNP, arbejdsløshedstal og inflationsrater er gode eksempler på denne form for opsummerende indikatorer. Men de er ikke udformet til at vise, hvor vi befinder os i spørgsmål som miljø eller sociale uligheder. For at udfylde dette hul vil Kommissionen udvikle et omfattende miljøindeks og forbedre indikatorerne for livskvalitet.

3.2.1   
  Et omfattende miljøindeks:
  Der findes på nuværende tidspunkt ingen omfattende miljøindikator. Blandt de mulige indikatorer på dette område er de såkaldte økologiske fodaftryk og CO2-fodaftryk, men de har begge begrænsede anvendelsesmuligheder (CO2-fodaftryk vedrører udelukkende drivhusgasemissioner, og det økologiske fodaftryk udelukker visse virkninger, f.eks. for vand. Kommissionen er dog i færd med at teste det blandt en række andre indikatorer til overvågning af temastrategien for bæredygtig udnyttelse af naturressourcerne og handlingsplanen for biodiversitet). Kommissionen agter at præsentere en pilotversion af et indeks for miljøpres i 2010. Det vil omfatte de største miljøpolitiske områder:

| — | klimaændringer og energiudnyttelse |
| --- | --- |

—

klimaændringer og energiudnyttelse

| — | natur og biodiversitet |
| --- | --- |

—

natur og biodiversitet

| — | luftforurening og sundhedskonsekvenser |
| --- | --- |

—

luftforurening og sundhedskonsekvenser

| — | vandforbrug og -forurening |
| --- | --- |

—

vandforbrug og -forurening

| — | affaldsproduktion og ressourceudnyttelse. |
| --- | --- |

—

affaldsproduktion og ressourceudnyttelse.

3.2.2   
  Livskvalitet og trivsel
  : Indkomst, offentlige tjenester, sundhed, fritid, velstand, mobilitet og et rent miljø er midler til at nå og bevare disse mål. Kommissionen har foretaget gennemførlighedsundersøgelser vedrørende trivselsindikatorer og forbrugerstyrke og, sammen med OECD, vedrørende menneskers opfattelse af trivsel.

3.3   
  Næsten realtidsinformation til beslutningstagerne:
  BNP og arbejdsløshedstal offentliggøres ofte blot nogle få uger efter den periode, de dækker, og det giver mulighed for at træffe beslutninger i næsten realtid. De miljømæssige og sociale data er i mange tilfælde for gamle til, at de kan give brugbar information om f.eks. hurtigt skiftende faktorer som luft- og vandkvalitet eller arbejdsmønstre.

3.3.1   Kommissionen vil derfor søge at opnå mere aktuelle miljømæssige og sociale data, således at de politiske beslutningstagere i hele EU bliver bedre informeret. Satellitter, automatiske målestationer og internettet gør det i stigende grad muligt at overvåge miljøet i realtid takket være bestemmelserne i Inspire-direktivet (2007/2/EF) og ved hjælp af GMES-systemet (»Global Monitoring for Environment and Security« (globalt miljø- og sikkerhedsovervågningssystem), se KOM (2009) 223 endelig).

3.3.2   De sociale datas aktualitet vil blive forbedret i det omfang det er muligt, f.eks. gennem det nye europæiske system for statistiske undersøgelsesmoduler på det sociale område.

3.4   
  Mere nøjagtig rapportering om fordeling og uligheder:
  Social og økonomisk samhørighed er nogle af EU's overordnede mål. De eksisterende data fra nationalregnskaberne, f.eks. om husstandsindkomst, eller fra sociale undersøgelser som f.eks. EU-SILC (statistikker over indkomstforhold og levevilkår) giver allerede nu mulighed for at analysere de væsentligste fordelingsaspekter.

3.5   
  Udvikling af en europæisk resultattavle for bæredygtig udvikling:
  EU's indikatorer for bæredygtig udvikling (jf. Eurostat Statistical Book »Measuring progress towards a more sustainable Europe – 2007«) er blevet udviklet sammen med medlemsstaterne og figurerer i de fremskridtsrapporter, Kommissionen udarbejder hvert andet år. Dette overvågningsredskab fanger dog ikke helt den seneste udvikling på vigtige områder, som endnu ikke er godt dækket af officielle statistikker (f.eks. bæredygtig produktion og forbrug eller forvaltningsspørgsmål).

3.5.1   Kommissionen undersøger derfor mulighederne for sammen med medlemsstaterne at udvikle en resultattavle for bæredygtig udvikling. Denne resultattavle som skal baseres på EU's indikatorer for bæredygtig udvikling, kan eventuelt også omfatte andre kvantitative og kvalitative oplysninger.

3.5.2   Det overordnede mål for EU's strategi for bæredygtig udvikling er at respektere begrænsningerne for jordens naturressourcer. Det vil bl.a. sige naturens begrænsede kapacitet til at levere fornyelige ressourcer og absorbere forurenende stoffer. Det er vigtigt at kende »farezonerne«, før de faktiske tippepunkter nås. Derfor er det nødvendigt at fastlægge – og regelmæssigt opdatere - sådanne tærskelværdier for de vigtigste forurenende stoffer og fornyelige ressourcer, således at man kan holde deltagerne i den politiske debat underrettet og støtte fastsættelsen af mål og vurderingen af politikker.

3.6   
  Inddragelse af miljø- og socialanliggender i nationalregnskaberne:
  Det europæiske nationalregnskabssystem er det vigtigste redskab bag EU's økonomiske statistikker og mange økonomiske indikatorer (herunder BNP). Det Europæiske Råd opfordrede i sine konklusioner af juni 2006 EU og medlemsstaterne til at lade nationalregnskaberne omfatte centrale aspekter af bæredygtig udvikling. Kommissionen vil sikre, at denne opgave fremmes i fremtidige revisioner af det internationale nationalregnskabssystem og det europæiske nationalregnskabssystem. På længere sigt forventes det, at mere integrerede regnskaber for miljømæssige, sociale og økonomiske aspekter vil danne grundlag for indikatorer på højt niveau.

3.6.1   
  Integrerede miljøøkonomiske regnskaber:
  Kommissionen præsenterede sin første strategi for »grønne regnskaber« i 1994 i sin meddelelse KOM(1994) 670. Siden da har Eurostat og medlemsstaterne – i samarbejde med FN og OECD – udviklet og testet regnskabsmetoder i så høj grad, at adskillige medlemsstater nu regelmæssigt fremlægger de første miljøregnskaber. Dernæst kan der eventuelt oprettes fysiske miljøregnskaber for energiforbrug og affaldsproduktion og -behandling samt monetære regnskaber for miljørelaterede tilskud. For at sikre at regnskaberne er sammenlignelige, planlægger Kommissionen at fremlægge et forslag til en retlig ramme for miljøregnskaber i begyndelsen af 2010.

3.6.2   
  Øget brug af eksisterende sociale indikatorer fra nationalregnskaberne:
  Det eksisterende europæiske nationalregnskabssystem omfatter allerede indikatorer, som fremhæver socialt relevante spørgsmål som f.eks. husstandenes disponible indkomst og justerede tal, hvori der tages hensyn til de forskellige socialbeskyttelsesordninger i de forskellige lande.

4.   Generelle bemærkninger

4.1   Der er stadig større interesse blandt de politiske beslutningstagere og offentligheden for spørgsmålet om en mere sammenhængende måling af fremskridt i samfundsudviklingen. Der er behov for nye tilgange for at vise, hvordan man kan forene de demografiske forandringer og den økonomiske udvikling med planetens begrænsede ressourcer.

4.2   De nye tilgange og metoder til at måle fremskridtet er nødvendige i det nuværende, stadigt mere komplekse sociale miljø, hvis man skal kunne lave en bedre formulering af en strategisk vision for samfund som f.eks. EU. De er bl.a. vigtige, fordi de gør det muligt at kortlægge de nødvendige ressourcer for at nå de strategiske mål, navnlig bæredygtig udvikling, som er grundlaget for en effektiv klimabeskyttelse og en sparsommelig anvendelse af alle ressourcer.

4.3   Et andet vigtigt område for måling er udformningen af store EU-politikker, hvor der skal tages højde for deres målbare effekter og konsekvenser samt deres indbyrdes samspil, og naturligvis også evalueringen af politikkernes gennemførelse.

4.4   EØSU glæder sig derfor over Kommissionens meddelelse om emnet: »BNP og mere - Måling af fremskridt i en verden i forandring« og de initiativer, den indeholder. Selv om der allerede er mange projekter og aktiviteter i gang, bemærker udvalget, at vi indtil videre kun befinder os i den første fase af denne proces, og at valg af passende instrumenter og målinger samt deres integration i forvaltningen af større politikker og strategier langt fra bliver let.

4.5   Hvis et instrument skal være effektivt, skal det være så enkelt og let at håndtere som muligt, og aktørerne skal anerkende det. Instrumenter, som brugerne ikke kan identificere sig med, eller som ikke er generelt accepteret, kan ikke give det ønskede resultat. Det er klart, at det vil tage tid at godkende hvert enkelt instrument som indikator for fremskridtet. Intet instrument bør dog være et mål i sig selv. Man er nødt til hurtigst muligt at skille sig af med instrumenter, der ikke har vist sig at være effektive.

4.6   Det er helt tydeligt, at det enkle udvikler sig mod det mere komplekse. Kompleksiteten bør imidlertid ikke overstige det forventede udbytte. Systemet på EU-niveau bør være baseret på, at man på nationalt plan indsamler og evaluerer data samt forarbejder dem til indikatorer og parametre inden for en veldefineret, fælleseuropæisk ramme.

4.7   En sammenfatning af disse parametre for hele EU ville gøre det muligt at vedtage koordinerede og indbyrdes forenelige strategier på såvel nationalt som europæisk plan gennem en streng anvendelse af nærheds- og proportionalitetsprincipperne. Det vil derfor være særlig vigtigt på EU-niveau at reagere i forhold til gældende tendenser, og de valgte instrumenter bør derfor så tidligt som muligt i forløbet og på pålidelig vis kunne afsløre selv de mindste tegn på potentielt farlige ændringer.

4.8   BNP er og bliver til trods for dets velkendte ulemper et enestående aggregeret instrument, hvis latenstid i forhold til udviklingen er kort. Det nye instrument, man søger, skal også være en aggregeret indikator, der kan tage højde for de sociale og miljømæssige aspekter, hvilket bliver meget vanskeligt. EØSU mener derfor, at man bør opstille kriterier, der gør det muligt under politikudformningen at vælge mellem forskellige parametre, der dækker forskellige områder, og på den måde fremme en bæredygtig udvikling af det globale samfund.

4.9   EØSU er overbevist om, at en individuel tilgang kun er mulig, når de enkelte instrumenter udarbejdes. Evaluering og effektiv gennemførelse af disse instrumenter kræver en global og holistisk indfaldsvinkel, så man så vidt muligt begrænser konflikter mellem forskellige fortolkninger af visse instrumenter og parametre. Hvis sådanne konflikter ikke bliver løst, kan de føre til uafbalancerede strategiske og politiske beslutninger.

4.10   Den forestående ændringsproces bliver hverken hurtig eller enkel. Man bør derfor lægge særlig vægt på den analytiske forberedelse og undersøgelsen af de enkelte instrumenter ved at tage udgangspunkt i forskningen om samspillet mellem dem, og der bør indledes grundige høringer af de berørte parter.

4.11   Det er nødvendigt at opstille prioriteter og fastsætte datoer for de forskellige faser i denne proces, hvilket Kommissionens udtalelse kun forholder sig til i meget vage vendinger. Derfor opfordrer udvalget Kommissionen til i tide at gå i gang med at integrere disse i målsætningerne og evalueringsmekanismerne i den nye Europa 2020-strategi samt i strategien for bæredygtig udvikling. EØSU beklager, at andre berørte aktører som f.eks. de generaldirektorater i Kommissionen, der beskæftiger sig med økonomiske anliggender, ikke deltager på dette første stadium. En sådan radikal ændring forudsætter langt mere end blot en indsats fra Generaldirektoratet for Miljø, Det Europæiske Miljøagentur og Eurostat.

4.12   For at kunne fortsætte arbejdet og tilrettelægge de næste faser, skal man udnytte alle idéer og projekter, dvs. »Kommissionens rapport om måling af økonomiske resultater og sociale fremskridt« (Stiglitz-rapporten, http://www.stiglitz-sen-fitoussi.fr/en/index.htm), TEEB-initiativet (The Economics of Ecosystems and Biodiversity, http://www.teebweb.org/) (vedrørende økonomiske aspekter ved økosystemer og biodiversitet, resultaterne fra Det Europæiske Miljøagentur (EEA), Eurostat og andre bidrag til dette komplekse, globale og europæiske projekt. Det afgørende kriterium bør være, at statistikkernes uafhængighed og kvalitet opretholdes, og at instrumenternes forklaringsværdi accepteres generelt.

4.13   FN's generalforsamling har for nylig besluttet at afholde en ny verdenskonference i 2012 for at evaluere fremskridtene inden for bæredygtig udvikling i løbet af de tyve år, der er gået siden Verdensmiljøkonferencen i Rio i 1992. Det er klart, at måderne, hvorpå man kan opnå en miljøvenlig lavkulstoføkonomi på verdensplan, er et af de afgørende spørgsmål. Det vil derfor være ønskeligt, at Europa inden 2011 opstiller en klar evalueringsramme for sine egne fremskridt og dermed er i stand til i 2012 at fremlægge præcise forslag for det internationale samfund.

5.   Særlige bemærkninger

5.1   Disse særlige bemærkninger går på de fem grundlæggende indsatsområder, Kommissionen opstiller, samt deres respektive bestanddele og fremsættes i samme rækkefølge som i meddelelsens punkt 3.

5.2   Kommissionen har fået den vanskelige opgave at udarbejde pilotversionen af et komplekst miljøindeks. Den har forpligtet sig til at fremlægge dette indeks allerede i 2010, og det vil naturligvis være et aggregeret indeks. Ved en evaluering af indekset skal man se på, om der er balance mellem de forskellige miljømæssige aspekter. Målingen af »økologiske fodaftryk« og »CO2-fodaftryk« dækker i den nuværende form specifikke aspekter inden for miljø og ressourceudnyttelse. Der findes andre nye begreber som f.eks. »fodaftryk på vandet« og »fodaftryk på skoven«, men ingen af dem er tilstrækkelige til at udgøre det fremtidige miljøindeks. Udarbejdelsen af indekset bør allerede fra starten sendes til høring blandt de interesserede parter, og der skal foretages en grundig evaluering af vejningskoefficienterne for de enkelte faktorer i dette komplekse indeks.

5.3   Udarbejdelsen af livskvalitets- og trivselsindikatorer (2) vil være lige så vanskelig, selv om der foreligger undersøgelser på området, herunder gennemførlighedsundersøgelser. Disse indikatorer baseres hovedsageligt på subjektive opfattelser og ikke nøjagtige målinger. Det skal i den forbindelse bemærkes, at BNP heller ikke er en helt objektiv indikator.

5.4   Den »operationelle styring« af miljøkvaliteten og korrigerende aktioner på det sociale område forudsætter informationer, der gør det muligt at træffe beslutninger i næsten realtid. For strategiske spørgsmål og politikkernes udformning er de grundlæggende parametres udviklingstendenser på længere sigt vigtigere. Denne skelnen vil derfor afgøre valget af, hvor mange faktorer der skal følges i realtid, for at undgå, at individuelle informationer unødigt overbelaster beslutningsprocessen. Man bør derfor lægge større vægt på en gennemtænkt og rettidig reaktion på ændringer. Overvågningen inden for GMES-systemet falder i første omgang ind under »operationel styring«. Såfremt det afslører tendenser på længere sigt, kunne det naturligvis bruges til politikudformning.

5.5   Formuleringen af EU-politikker, der kræver en fælles indsats, forudsætter et ordentligt informationsniveau om forskelle og uligheder på nationalt og regionalt niveau. Formålet er at udligne de største skævheder gennem veltilrettelagte politikker, for hvilke præcise data er altafgørende. Sådanne politikkers succes afhænger af deres generelle accept og i hvor høj grad, de vinder tilslutning. Hvis der ikke findes en følelse af ligebehandling, er det stort set umuligt. Respekt for ligebehandling har betydning for den måde, borgerne opfatter EU på.

5.6   Evaluering af bæredygtig udvikling er et meget kompliceret spørgsmål. Bæredygtig udvikling er en langsigtet overordnet strategi, som pr. definition ikke kan have konkret mål med konkrete tidsfrister. Målsætningerne skal i sagens natur formuleres på et temmelig overordnet plan. I forbindelse med evaluering af bæredygtig udvikling drejer det sig først og fremmest om at opfange og evaluere tendenserne på to grundlæggende områder: 1) økosystemernes absorptionskapacitet og udnyttelsen af de ikke-vedvarende ressourcer og 2) den generelle udvikling i forvaltningen af samfundet. Udviklingen af disse to grundlæggende faktorer er afgørende for, om det internationale samfund og dermed også EU kan gennemgå en bæredygtig udvikling. EØSU glæder sig over, at forslagene i Kommissionens meddelelse (resultattavlen og tærskelværdier for forurenende stoffer) går i den rigtige retning.

5.7   EØSU sætter ligeledes pris på Kommissionens indsats for at inddrage miljø- og socialanliggender i nationalregnskaberne. Pålidelige, velstrukturerede og tilstrækkelige oplysninger fra disse regnskaber kan i høj grad være med til at lette den ønskede rationelle internalisering af de eksterne omkostninger på områder, hvor der er tilstrækkeligt med pålidelige data til rådighed, og hvor det ikke går ud over markedernes balance. Disse regnskaber rummer allerede dyrebare data, som kan vise sig at være vanskelige at sammenligne medlemsstaterne imellem. Det forklarer betydningen af aktørernes indsats med henblik på at udforme et optimalt data- og indsamlingssystem, som afspejler behovet for at oprette fysiske miljøregnskaber. I den forbindelse har Kommissionen påtaget sig den tunge opgave at fremlægge et forslag til en retlig ramme for miljøregnskaber i begyndelsen af 2010. På nuværende tidspunkt udnyttes de eksisterende sociale indikatorer i nationalregnskabet ikke fuldt ud. Man kan forvente, at behovet for at anvende disse indikatorer bliver større, efterhånden som udarbejdelsen af en kompleks og integreret tilgang til måling og evaluering af fremskridtet i en verden i forandring skrider fremad.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  Jf. EUT C 100 af 30. april 2009, s. 53.

1

(2)  EUT C 100 af 30. april 2009, s. 53.

2

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/69 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/69

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet — Partnerskab EU-Afrika — Afrikas og Europas forbindelser: Mod en styrkelse af samarbejdet på transportområdet

KOM(2009) 301 endelig

2011/C 18/12

Ordfører: Jan SIMONS

Kommissionen besluttede den 24. juni 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet - Partnerskab EU-Afrika - Afrikas og Europas forbindelser: Mod en styrkelse af samarbejdet på transportområdet

KOM(2009) 301 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som vedtog sin udtalelse den 24. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 29. april, enstemmigt følgende udtalelse:

1.   Konklusioner og henstillinger

| 1.1 | Kommissionens meddelelse falder inden for rammerne af den nuværende politik og eksisterende instrumenter, men peger samtidig ud over disse. Formålet er at sætte gang i overvejelserne om, hvordan der i kraft af de i EU indhøstede erfaringer kan skabes bedre interkontinentale forbindelser, idet disse erfaringer tilpasses forholdene i Afrika. |
| --- | --- |

1.1

Kommissionens meddelelse falder inden for rammerne af den nuværende politik og eksisterende instrumenter, men peger samtidig ud over disse. Formålet er at sætte gang i overvejelserne om, hvordan der i kraft af de i EU indhøstede erfaringer kan skabes bedre interkontinentale forbindelser, idet disse erfaringer tilpasses forholdene i Afrika.

| 1.2 | Udvalget er positivt indstillet over for et mere intensivt samarbejde mellem EU og Afrika under forudsætning af, at samarbejdet baseres på et partnerskab med lige rettigheder og pligter og ikke på et donor-modtager-forhold, således som dette har været tilfældet tidligere. |
| --- | --- |

1.2

Udvalget er positivt indstillet over for et mere intensivt samarbejde mellem EU og Afrika under forudsætning af, at samarbejdet baseres på et partnerskab med lige rettigheder og pligter og ikke på et donor-modtager-forhold, således som dette har været tilfældet tidligere.

| 1.3 | EØSU understreger, at infrastruktur og transportsystemer er forudsætningen for den samfundsøkonomiske og regionale integration, der skaber beskæftigelse og adgang til sundhedspleje og uddannelse, og som dermed bliver et vigtigt led i fattigdomsbekæmpelsen. |
| --- | --- |

1.3

EØSU understreger, at infrastruktur og transportsystemer er forudsætningen for den samfundsøkonomiske og regionale integration, der skaber beskæftigelse og adgang til sundhedspleje og uddannelse, og som dermed bliver et vigtigt led i fattigdomsbekæmpelsen.

| 1.4 | Udvalget beklager, at meddelelsen ikke i fuldt omfang inddrager Kommissionens forskellige politikområder, herunder navnlig dem, der hører under GD for Udvikling og GD for Handel for derved at tilgodese hensynet til sammenhængen i EU's politik over for Afrika. |
| --- | --- |

1.4

Udvalget beklager, at meddelelsen ikke i fuldt omfang inddrager Kommissionens forskellige politikområder, herunder navnlig dem, der hører under GD for Udvikling og GD for Handel for derved at tilgodese hensynet til sammenhængen i EU's politik over for Afrika.

| 1.5 | Udvalget glæder sig over, at det på konferencen »TEN-T Days 2009«, der blev afholdt i Napoli den 21. og 22. oktober 2009, blev besluttet, at EU sammen med sine afrikanske partnere vil opstille en handlingsplan. |
| --- | --- |

1.5

Udvalget glæder sig over, at det på konferencen »TEN-T Days 2009«, der blev afholdt i Napoli den 21. og 22. oktober 2009, blev besluttet, at EU sammen med sine afrikanske partnere vil opstille en handlingsplan.

| 1.6 | Handlingsplanen skal opstilles inden afholdelsen af det første uformelle forum om transport som led i partnerskabet mellem EU og Afrika og derefter efter planen offentliggøres i efteråret 2010. Udvalget kan tilslutte sig en fremgangsmåde, der sikrer en passende overvågning af handlingsplanens gennemførelse, f.eks. i kraft af oprettelsen af en fælles komité. |
| --- | --- |

1.6

Handlingsplanen skal opstilles inden afholdelsen af det første uformelle forum om transport som led i partnerskabet mellem EU og Afrika og derefter efter planen offentliggøres i efteråret 2010. Udvalget kan tilslutte sig en fremgangsmåde, der sikrer en passende overvågning af handlingsplanens gennemførelse, f.eks. i kraft af oprettelsen af en fælles komité.

| 1.7 | EØSU henstiller, at det som led i handlingsplanen fastsættes, at bekæmpelsen af korruption og pirateri i Afrika bør prioriteres. |
| --- | --- |

1.7

EØSU henstiller, at det som led i handlingsplanen fastsættes, at bekæmpelsen af korruption og pirateri i Afrika bør prioriteres.

| 1.8 | Hvad navnlig angår planlægningen og finansieringen af transportinfrastrukturnetværket og handlingsplanen som helhed, bør det efter udvalgets opfattelse undersøges, i hvilket omfang de civilsamfundsparter, der er berørt af gennemførelsen af Cotonou-aftalen, kan spille en rolle. |
| --- | --- |

1.8

Hvad navnlig angår planlægningen og finansieringen af transportinfrastrukturnetværket og handlingsplanen som helhed, bør det efter udvalgets opfattelse undersøges, i hvilket omfang de civilsamfundsparter, der er berørt af gennemførelsen af Cotonou-aftalen, kan spille en rolle.

| 1.9 | EØSU ville påskønne en udtalelse fra Den Afrikanske Unions socioøkonomiske og kulturelle råd om handlingsplanen og de forslag, der indgår i den. |
| --- | --- |

1.9

EØSU ville påskønne en udtalelse fra Den Afrikanske Unions socioøkonomiske og kulturelle råd om handlingsplanen og de forslag, der indgår i den.

| 1.10 | EØSU skal gøre opmærksom på, at det ved tildelingen af EU-midler til gennemførelsen bør være en forudsætning, at arbejdstagere fra Den Afrikanske Union får gavn heraf. |
| --- | --- |

1.10

EØSU skal gøre opmærksom på, at det ved tildelingen af EU-midler til gennemførelsen bør være en forudsætning, at arbejdstagere fra Den Afrikanske Union får gavn heraf.

| 1.11 | I forbindelse med tilrettelæggelsen af TEN-T-programmerne er det efter udvalgets opfattelse vigtigt at tage interoperabilitet som udgangspunkt og udnytte de enkelte transportformers naturlige fordele under hensyntagen til den intermodale tilgang, som EU har valgt at prioritere. |
| --- | --- |

1.11

I forbindelse med tilrettelæggelsen af TEN-T-programmerne er det efter udvalgets opfattelse vigtigt at tage interoperabilitet som udgangspunkt og udnytte de enkelte transportformers naturlige fordele under hensyntagen til den intermodale tilgang, som EU har valgt at prioritere.

| 1.12 | Ligeledes mener EØSU, at der ved tilrettelæggelsen af samarbejdet bør tages hensyn til uddannelse, løn- og arbejdsvilkår, sociale forhold, sikkerhed, miljø og bæredygtighed. |
| --- | --- |

1.12

Ligeledes mener EØSU, at der ved tilrettelæggelsen af samarbejdet bør tages hensyn til uddannelse, løn- og arbejdsvilkår, sociale forhold, sikkerhed, miljø og bæredygtighed.

| 1.13 | Anlæg og udbygning af vejinfrastrukturen bør medføre, at urbaniseringstendensen bremses på en dynamisk måde i kraft af et velfungerende offentligt transportsystem. |
| --- | --- |

1.13

Anlæg og udbygning af vejinfrastrukturen bør medføre, at urbaniseringstendensen bremses på en dynamisk måde i kraft af et velfungerende offentligt transportsystem.

| 1.14 | Det er en afgørende forudsætning, at der fastsættes krav om sporbarhed og kontrol med anvendelsen af midlerne, og at disse krav håndhæves konsekvent i praksis. |
| --- | --- |

1.14

Det er en afgørende forudsætning, at der fastsættes krav om sporbarhed og kontrol med anvendelsen af midlerne, og at disse krav håndhæves konsekvent i praksis.

| 1.15 | Efter EØSU's mening bør EU gøre sig klart, at Kina igennem årtier har søgt at spille en rolle i Afrika, men ud fra andre politiske retningslinjer og med andre mål end EU. Udvalget mener således, at der bør stræbes efter et trepartssamarbejde mellem EU, Kina og Afrika, og at det i den forbindelse bør være en forudsætning, at anlægsprojekter og licitationer kommer beskæftigelsen i Afrika til gode. |
| --- | --- |

1.15

Efter EØSU's mening bør EU gøre sig klart, at Kina igennem årtier har søgt at spille en rolle i Afrika, men ud fra andre politiske retningslinjer og med andre mål end EU. Udvalget mener således, at der bør stræbes efter et trepartssamarbejde mellem EU, Kina og Afrika, og at det i den forbindelse bør være en forudsætning, at anlægsprojekter og licitationer kommer beskæftigelsen i Afrika til gode.

2.   Indledende sammenfatning af Kommissionens meddelelse

| 2.1 | Den 24. juni 2009 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse (KOM(2009) 301 endelig) om et partnerskab mellem EU og Afrika på transportområdet. |
| --- | --- |

2.1

Den 24. juni 2009 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse (KOM(2009) 301 endelig) om et partnerskab mellem EU og Afrika på transportområdet.

| 2.2 | Meddelelsen understreger, at transportinfrastrukturen har afgørende betydning for den samfundsøkonomiske integration, og at denne er forudsætningen for transport af personer og varer. |
| --- | --- |

2.2

Meddelelsen understreger, at transportinfrastrukturen har afgørende betydning for den samfundsøkonomiske integration, og at denne er forudsætningen for transport af personer og varer.

| 2.3 | I den forbindelse bør der tages hensyn til Afrikas stadigt stigende urbanisering og det forhold, at 40 % af den afrikanske befolkning nu bor i byområderne. Hvis ikke der gribes ind, vil denne andel være fordoblet i 2030. |
| --- | --- |

2.3

I den forbindelse bør der tages hensyn til Afrikas stadigt stigende urbanisering og det forhold, at 40 % af den afrikanske befolkning nu bor i byområderne. Hvis ikke der gribes ind, vil denne andel være fordoblet i 2030.

| 2.4 | Referencerammen for samarbejdet mellem EU og Afrika på transportområdet er det infrastrukturpartnerskab, som blev indgået mellem parterne i 2006. Formålet med partnerskabet var først og fremmest at forbedre forbindelserne mellem de afrikanske infrastrukturnet for derved at bidrage til den regionale integration og udviklingen til gavn for den afrikanske befolkning. |
| --- | --- |

2.4

Referencerammen for samarbejdet mellem EU og Afrika på transportområdet er det infrastrukturpartnerskab, som blev indgået mellem parterne i 2006. Formålet med partnerskabet var først og fremmest at forbedre forbindelserne mellem de afrikanske infrastrukturnet for derved at bidrage til den regionale integration og udviklingen til gavn for den afrikanske befolkning.

| 2.5 | Finansieringen af de afrikanske transportinfrastrukturprojekter sker primært via Den Europæiske Udviklingsfond, der bidrager med 30 % hertil. |
| --- | --- |

2.5

Finansieringen af de afrikanske transportinfrastrukturprojekter sker primært via Den Europæiske Udviklingsfond, der bidrager med 30 % hertil.

| 2.6 | Kommissionen fastslår i sin meddelelse, at samarbejdet mellem EU og Afrika ikke alene vedrører den fysiske infrastruktur, men også lovgivningsmæssige og administrative aspekter. På denne måde fremmes ikke alene handel og økonomisk vækst i kraft af den forbedrede infrastruktur, men også beskæftigelsen, og mulighederne for at bekæmpe fattigdommen forbedres. |
| --- | --- |

2.6

Kommissionen fastslår i sin meddelelse, at samarbejdet mellem EU og Afrika ikke alene vedrører den fysiske infrastruktur, men også lovgivningsmæssige og administrative aspekter. På denne måde fremmes ikke alene handel og økonomisk vækst i kraft af den forbedrede infrastruktur, men også beskæftigelsen, og mulighederne for at bekæmpe fattigdommen forbedres.

| 2.7 | Rådet vedtog den 18. maj 2009 en række konklusioner, der plæderer for fremme af regionale infrastrukturer og anlæg af manglende infrastrukturer syd for Sahara. |
| --- | --- |

2.7

Rådet vedtog den 18. maj 2009 en række konklusioner, der plæderer for fremme af regionale infrastrukturer og anlæg af manglende infrastrukturer syd for Sahara.

| 2.8 | Den forelagte meddelelse ligger i forlængelse af gennemførelsesplanen for det strategiske infrastrukturpartnerskab, der blev vedtaget af EU og Den Afrikanske Union i 2007. |
| --- | --- |

2.8

Den forelagte meddelelse ligger i forlængelse af gennemførelsesplanen for det strategiske infrastrukturpartnerskab, der blev vedtaget af EU og Den Afrikanske Union i 2007.

| 2.9 | Meddelelsen bør konkret munde ud i overvejelser mellem repræsentanter for EU og Den Afrikanske Union om planer for prioriterede foranstaltninger og tilhørende finansieringsmuligheder. Disse aspekter bør indgå i en fælleserklæring ved de to parter. |
| --- | --- |

2.9

Meddelelsen bør konkret munde ud i overvejelser mellem repræsentanter for EU og Den Afrikanske Union om planer for prioriterede foranstaltninger og tilhørende finansieringsmuligheder. Disse aspekter bør indgå i en fælleserklæring ved de to parter.

3.   Generelle bemærkninger

3.1   Generelt

3.1.1   Udvalget er tilhænger af et mere intensivt samarbejde mellem EU og Afrika baseret på lige rettigheder og pligter, om end der også er reelle forskelle, som der skal tages hensyn til. Ønsket herom og måden, det skal ske på, fremgår af Lissabon-erklæringen af 8. og 9. december 2007.

3.1.2   Efter udvalgets opfattelse bør samarbejdet dreje sig om samfundsøkonomisk, regional integration og herunder også om trafik- og transportfaciliteter. Regional integration bør endvidere gøres til et centralt punkt i revisionen af Cotonou-aftalen senere i 2010.

3.1.3   At der her er tale om en vanskelig opgave, er indlysende. Udvalget henstiller, at der ved tilrettelæggelsen af de videre planer for samarbejdet fokuseres nøje på, at der bør være tale om ligeværdige bidrag og delt ansvar.

3.1.4   EØSU understreger, at samarbejdet bør omfatte en bred vifte af områder, herunder uddannelse, løn- og arbejdsvilkår, sociale forhold, sikkerhedsspørgsmål, borgerrettigheder, miljø, bæredygtighed, interoperabilitet, offentlig transport i byerne, administrative spørgsmål, toldproblemer og sidst, men ikke mindst, korruptionsbekæmpelse. Endvidere bør der tages hensyn til de i EU indhøstede erfaringer med hensyn til interoperabilitet og bedste praksis.

3.1.5   Udvalget beklager, at Kommissionens meddelelse ikke kommer ind på de sociale og uddannelsesmæssige problemer på transportområdet. Det konstateres blot, at disse spørgsmål indgår i det det infrastrukturpartnerskab, som der blev indgået aftale om i 2006.

3.1.6   Endvidere bør det efter udvalgets opfattelse tages med i betragtning, at hverken indsatsen på de omtalte områder eller de nævnte foranstaltninger, der udspringer af samarbejdet, vil kunne lykkes, medmindre de baseres på et solidt fundament i form af veluddannet, lokal arbejdskraft.

3.1.7   Samarbejdet bør vedrøre alle transportformer og deres indbyrdes sammenhæng og bør tilpasses de særlige omstændigheder i Afrika.

3.1.8   Udvalget anser overholdelsen af følgende forudsætninger for vigtig: Gennemsigtighed, tilstrækkelig sikkerhed og kombinering af samarbejdsprogrammerne med ledsageforanstaltninger.

3.1.9   I sin udtalelse om »EU-Afrika-strategien« af 18. september 2008 (1) fastslog udvalget, at »mens den økonomiske integration på regionalt og subregionalt plan er øget betydeligt, er handelspotentialet ikke blevet fuldt udnyttet. Specielt skal de foranstaltninger, der er truffet med henblik på at harmonisere toldprocedurerne, samordnes, infrastrukturen skal udvikles, borgernes frie bevægelighed sikres osv.«

3.1.10   Også på konferencen »TEN-T Days 2009«, der blev afholdt i Napoli den 21. og 22. oktober 2009, drøftede man på det europæisk-afrikanske transportforum spørgsmålet om, hvordan udviklingen i Afrika og de transafrikanske netværk kan få gavn af de erfaringer, EU har gjort med de transeuropæiske transportnetværk.

3.1.11   Ét af resultaterne af transportforummet var, at Kommissionen sammen med sine afrikanske partnere vil udarbejde en handlingsplan med det formål løbende at intensivere udbygningen af transportnetværkene mellem de to kontinenter. Denne handlingsplan påtænkes offentliggjort i andet halvår af 2010.

3.1.12   Efter udvalgets opfattelse er det vigtigt, at der ud over de allerede eksisterende bilaterale partnerskaber indgås regionale økonomiske partnerskaber med det formål at fremme den regionale integration.

3.1.13   Tilrettelæggelsen af de foranstaltninger, der er led i handlingsplanen, bør ske i nært samarbejde med Den Afrikanske Union og under hensyntagen til arbejdsmarkedsparternes synspunkter.

3.1.13.1   Eftersom de strukturer, der skal sikre inddragelse af arbejdsmarkedsparterne, ikke er så veludviklede i Afrika, og parterne i praksis ofte ikke engang orienteres om igangværende planer, bør det i samarbejde med de afrikanske myndigheder overvejes, hvordan inddragelsen i og orienteringen om pågående overvejelser kan forbedres.

3.1.14   Samtidig hermed bør der efter udvalgets opfattelse udarbejdes en fælles strategi, der navnlig prioriterer bæredygtighedskriteriet samt udvikling og velfærd for den afrikanske befolkning.

3.1.15   Alligevel frygter udvalget, at der vil opstå problemer i forbindelse med gennemførelsen af handlingsprogrammet. Navnlig bør der tages højde for forskellen på afrikansk og europæisk kultur.

3.1.16   EØSU mener, at Den Afrikanske Union gør klogt i at tage kontakt til unionens socioøkonomiske og kulturelle råd for at følge op på de projekter, der er led i handlingsplanen.

3.1.17   EU har nu bevilget et beløb på 4,6 mia. EUR fra Den Europæiske Udviklingsfond til anlæg og forbedringer af den afrikanske infrastruktur og til transport i perioden 2007-2013.

3.1.18   Alle partnerskabsaftaler bør evalueres i forbindelse med det kommende EU-Afrika-topmøde, der finder sted i slutningen af 2010 i Addis Abeba. I efteråret 2010 skal der af det uformelle transportforum ligeledes udarbejdes en gennemførelsesplan for de planlagte projekter. I den forbindelse opfordrer udvalget til formelt og i overensstemmelse med erklæringen fra Lissabon-topmødet herom at inddrage arbejdsmarkedsparterne og andre private aktører.

3.1.19   En forbedring af transportnetværkene forbedrer befolkningens mobilitet, mindsker transportomkostningerne og fremmer transportens bæredygtighed og pålidelighed, hvilket navnlig bør komme den fattige del af befolkningen til gode i form af overkommelige priser. Dette forudsætter en koordineret tilgang med hensyn til planlægning og anlæg af infrastruktur.

3.1.20   Dette er så meget desto vigtigere, som transportomkostningerne i Afrika er blandt de højeste i verden (15 % af eksportindtægterne til sammenligning med 4 % i de industrialiserede lande). Behovet for forbedringer er så stort, fordi dets opfyldelse er en forudsætning for en integration af de regionale og nationale markeder.

3.1.21   Derudover bør det videre samarbejde bl.a. i kraft af anvendelsen af »bedste praksis« resultere i øget handel, større sikkerhed, bedre sikring og et transportsystem, der er gearet til den moderne tids udfordringer.

3.1.22   Efter udvalgets opfattelse bør sloganet »Working together for a better future« være ledetråd for de fremtidige forbindelser mellem Afrika og EU.

3.1.23   Dette afspejles ligeledes i konklusionerne fra topmødet i Lissabon den 8. og 9. december 2007, der lagde grunden til et ligeværdigt strategisk partnerskab mellem Afrika og EU som fastsat i Lissabon-erklæringen af 9. december 2007.

3.1.24   Partnerskabet vedrører fred og sikkerhed, forvaltning og menneskerettigheder, migration, energi og klimaforandringer, handel, infrastruktur og udvikling.

3.1.25   EØSU gør opmærksom på, at Kommissionens meddelelse alene omhandler partnerskabet mellem EU og Afrika. Dette til trods har Kina igennem årtier været en fast aktør på det afrikanske kontinent, navnlig hvad angår infrastrukturudvikling. Kinas strategi er at bevilge enkeltstående afrikanske lande lån på gunstige betingelser, ofte knyttet til modydelser i form af langtidsaftaler om udvikling af infrastruktur- og transportprojekter og tilladelse til at udnytte naturressourcer.

3.1.26   Én mulighed for at tage højde for dette er at stræbe efter et trepartssamarbejde mellem EU, Kina og Afrika, idet det i den forbindelse bør være en forudsætning, at anlægsprojekter og licitationer kommer beskæftigelsen i Afrika til gode. I øvrigt vedtog udvalget den 1. oktober 2009 en særdeles læseværdig udtalelse om forholdet mellem EU, Kina og Afrika (2).

3.2   Ikke-statslige aktører

| 3.2.1 | Hvad angår planlægningen og finansieringen af transportinfrastrukturnetværket, bør det efter udvalgets opfattelse undersøges, i hvilket omfang den private sektor kan spille en rolle ved siden af de offentlige myndigheder. På den ene side er der behov for inddragelse af stat og borgere, herunder ngo'er, men på den anden side er det også helt nødvendigt at trække på private virksomheder og store europæiske fonde. |
| --- | --- |

3.2.1

Hvad angår planlægningen og finansieringen af transportinfrastrukturnetværket, bør det efter udvalgets opfattelse undersøges, i hvilket omfang den private sektor kan spille en rolle ved siden af de offentlige myndigheder. På den ene side er der behov for inddragelse af stat og borgere, herunder ngo'er, men på den anden side er det også helt nødvendigt at trække på private virksomheder og store europæiske fonde.

| 3.2.2 | I de senere år har navnlig landbrugssammenslutninger, fagforeninger, forbrugersammenslutninger mv. spillet en vigtig rolle, bl.a. som følge af succesen med Lomé- og Cotonou-aftalerne. Udvalget skal understrege, at denne succes bør fortsættes. |
| --- | --- |

3.2.2

I de senere år har navnlig landbrugssammenslutninger, fagforeninger, forbrugersammenslutninger mv. spillet en vigtig rolle, bl.a. som følge af succesen med Lomé- og Cotonou-aftalerne. Udvalget skal understrege, at denne succes bør fortsættes.

3.3   Korruption og pirateri

| 3.3.1 | Selvom problemet med korruption og pirateri er allestedsnærværende i Afrika og står i vejen for den økonomiske udvikling, strejfes det desværre kun i Kommissionens meddelelse. Korruption og pirateri udgør også en hindring for yderligere regional integration. |
| --- | --- |

3.3.1

Selvom problemet med korruption og pirateri er allestedsnærværende i Afrika og står i vejen for den økonomiske udvikling, strejfes det desværre kun i Kommissionens meddelelse. Korruption og pirateri udgør også en hindring for yderligere regional integration.

| 3.3.2 | EØSU mener, at alle forslag og foranstaltninger, der er led i samarbejdet med Den Afrikanske Union, bør omfatte bekæmpelse af korruption og pirateri. |
| --- | --- |

3.3.2

EØSU mener, at alle forslag og foranstaltninger, der er led i samarbejdet med Den Afrikanske Union, bør omfatte bekæmpelse af korruption og pirateri.

| 3.3.3 | Dette er i øvrigt også en én af Den Afrikanske Unions målsætninger og er knæsat i Cotonou-aftalen. |
| --- | --- |

3.3.3

Dette er i øvrigt også en én af Den Afrikanske Unions målsætninger og er knæsat i Cotonou-aftalen.

| 3.3.4 | For EU's vedkommende bør gælde, at forudsætningen for anvendelsen af europæiske midler er, at midlerne kan spores, og at anvendelsen af dem kan kontrolleres og i praksis bliver kontrolleret nøje. |
| --- | --- |

3.3.4

For EU's vedkommende bør gælde, at forudsætningen for anvendelsen af europæiske midler er, at midlerne kan spores, og at anvendelsen af dem kan kontrolleres og i praksis bliver kontrolleret nøje.

| 3.3.5 | Korruption forekommer især inden for landtransport, herunder navnlig vejtransport, hvorimod pirateri især er forbundet med søtransport. |
| --- | --- |

3.3.5

Korruption forekommer især inden for landtransport, herunder navnlig vejtransport, hvorimod pirateri især er forbundet med søtransport.

| 3.3.6 | EØSU understreger, at skibe, der sejler ud for Somalias kyst og i Adenbugten bør følge FN's »Best Management Practices to deter piracy« (bedste ledelsespraksis for at afværge sørøveri) og registrere deres rute på webstedet EU NAVFOR/MSC (HOA). En sådan praksis bør også omfatte en liste over skibes selvforsvarsforanstaltninger. |
| --- | --- |

3.3.6

EØSU understreger, at skibe, der sejler ud for Somalias kyst og i Adenbugten bør følge FN's »Best Management Practices to deter piracy« (bedste ledelsespraksis for at afværge sørøveri) og registrere deres rute på webstedet EU NAVFOR/MSC (HOA). En sådan praksis bør også omfatte en liste over skibes selvforsvarsforanstaltninger.

4.   Særlige bemærkninger

| 4.1 | Det kan fastslås, at samtlige 53 stater i Afrika har problemer på transportområdet og med transportsektorens infrastruktur. I 2006 blev der vedtaget et program til udvikling af infrastrukturen i Afrika (PIDA), hvis formål er at sikre en bedre koordinering af planlægning og anlæg af infrastruktur. |
| --- | --- |

4.1

Det kan fastslås, at samtlige 53 stater i Afrika har problemer på transportområdet og med transportsektorens infrastruktur. I 2006 blev der vedtaget et program til udvikling af infrastrukturen i Afrika (PIDA), hvis formål er at sikre en bedre koordinering af planlægning og anlæg af infrastruktur.

| 4.2 | PIDA omfatter en række foranstaltninger inden for uddannelse af flyveledere og sikkerhedsrådgivere samt på miljø- og trafiksikkerhedsområdet. |
| --- | --- |

4.2

PIDA omfatter en række foranstaltninger inden for uddannelse af flyveledere og sikkerhedsrådgivere samt på miljø- og trafiksikkerhedsområdet.

| 4.3 | Næste skridt er at samordne planlægningen i EU og Afrika, navnlig med hensyn til etableringen af et europæisk-afrikansk transportnet. Navnlig spørgsmålet om trafikknudepunkter i havne og lufthavne skal tages op. |
| --- | --- |

4.3

Næste skridt er at samordne planlægningen i EU og Afrika, navnlig med hensyn til etableringen af et europæisk-afrikansk transportnet. Navnlig spørgsmålet om trafikknudepunkter i havne og lufthavne skal tages op.

| 4.4 | I betragtning af, at de økonomiske ressourcer er knappe, bør disse kun anvendes til konkrete projekter, hvor de giver den største nytte. I trafiksammenhæng betyder dette, at der bør tilstræbes samordnet modalitet under udnyttelse af hver enkelt transportforms særlige egenskaber og under hensyntagen til de særlige forhold i det enkelte land. |
| --- | --- |

4.4

I betragtning af, at de økonomiske ressourcer er knappe, bør disse kun anvendes til konkrete projekter, hvor de giver den største nytte. I trafiksammenhæng betyder dette, at der bør tilstræbes samordnet modalitet under udnyttelse af hver enkelt transportforms særlige egenskaber og under hensyntagen til de særlige forhold i det enkelte land.

| 4.5 | I den forbindelse skal udvalget henstille, at bekæmpelsen af korruption udtrykkeligt gøres til et led i handlingsplanen. |
| --- | --- |

4.5

I den forbindelse skal udvalget henstille, at bekæmpelsen af korruption udtrykkeligt gøres til et led i handlingsplanen.

| 4.6 | Det skal fastlægges, hvilke jernbaneforbindelser der skal prioriteres. Jernbanenettet har alle dage haft afgørende betydning for opkobling til trafiknettet af lande uden adgang til havet. Der er i øjeblikket 15 lande i Afrika, der ikke råder over et jernbanenet. |
| --- | --- |

4.6

Det skal fastlægges, hvilke jernbaneforbindelser der skal prioriteres. Jernbanenettet har alle dage haft afgørende betydning for opkobling til trafiknettet af lande uden adgang til havet. Der er i øjeblikket 15 lande i Afrika, der ikke råder over et jernbanenet.

| 4.7 | Afrika tegner sig i skrivende stund kun for 4 % af den globale luftfart. Kvalitet og sikkerhed af fly og ydelser inden for afrikansk luftfart halter desværre langt efter mobilitetsbehovet. Sikkerhed og begrænsning af udledningen af miljøskadelige stoffer står højt på dagsordenen. |
| --- | --- |

4.7

Afrika tegner sig i skrivende stund kun for 4 % af den globale luftfart. Kvalitet og sikkerhed af fly og ydelser inden for afrikansk luftfart halter desværre langt efter mobilitetsbehovet. Sikkerhed og begrænsning af udledningen af miljøskadelige stoffer står højt på dagsordenen.

| 4.8 | 92 % af Afrikas udenrigshandel foregår via skibsfart. På følgende områder bør et mere intensivt samarbejde mellem EU og Den Afrikanske Union resultere i etablering af logistikcentre og bedre drift af havnene:






  — | forenkling af told- og dokumentationsprocedurerne; |
| --- | --- | --- |

4.8

92 % af Afrikas udenrigshandel foregår via skibsfart. På følgende områder bør et mere intensivt samarbejde mellem EU og Den Afrikanske Union resultere i etablering af logistikcentre og bedre drift af havnene:

—

forenkling af told- og dokumentationsprocedurerne;

| — | forøgelse af havnedybderne for at give adgang for de fartøjer, der i øjeblikket må ligge for anker ud for kysterne med de farer for sikkerheden, dette afstedkommer; |
| --- | --- |

—

forøgelse af havnedybderne for at give adgang for de fartøjer, der i øjeblikket må ligge for anker ud for kysterne med de farer for sikkerheden, dette afstedkommer;

| — | havnesikring i kraft af en tilpasning af ISPS-koden. |
| --- | --- |

—

havnesikring i kraft af en tilpasning af ISPS-koden.

| 4.9 | En stor del af handelen på det afrikanske kontinent afvikles via vejtransport på trods af, at infrastrukturen, hvis kvalitet varierer kraftigt fra land til land, er helt utilstrækkelig til formålet. Pr. 100 km2 findes der i Afrika kun knap 7 km vej. Rent bortset herfra er der tale om lange ventetider i forbindelse med afvikling af deklareringsformaliteter og med at klare den altdominerende korruption. |
| --- | --- |

4.9

En stor del af handelen på det afrikanske kontinent afvikles via vejtransport på trods af, at infrastrukturen, hvis kvalitet varierer kraftigt fra land til land, er helt utilstrækkelig til formålet. Pr. 100 km2 findes der i Afrika kun knap 7 km vej. Rent bortset herfra er der tale om lange ventetider i forbindelse med afvikling af deklareringsformaliteter og med at klare den altdominerende korruption.

| 4.10 | I begyndelsen af 2009 stillede Kommissionen et beløb på 3 mia. EUR fra Den Europæiske Udviklingsfond til rådighed for udviklingen af transafrikanske transportakser. Disse transportakser skal i fremtiden forbindes med de transeuropæiske net. |
| --- | --- |

4.10

I begyndelsen af 2009 stillede Kommissionen et beløb på 3 mia. EUR fra Den Europæiske Udviklingsfond til rådighed for udviklingen af transafrikanske transportakser. Disse transportakser skal i fremtiden forbindes med de transeuropæiske net.

| 4.11 | Udvalget understreger kraftigt, at tildelingen af europæiske midler til infrastrukturformål bør gøres betinget af, at der udelukkende anvendes officielt registreret arbejdskraft fra Den Afrikanske Union for at sikre fremme af uddannelsesniveauet og befolkningens velfærd som følge af projekterne. |
| --- | --- |

4.11

Udvalget understreger kraftigt, at tildelingen af europæiske midler til infrastrukturformål bør gøres betinget af, at der udelukkende anvendes officielt registreret arbejdskraft fra Den Afrikanske Union for at sikre fremme af uddannelsesniveauet og befolkningens velfærd som følge af projekterne.

| 4.12 | Erfaringerne viser, at international vejtransport ikke er mulig overalt i Afrika, og at den dér, hvor den er mulig, hindres af krav om udbetaling af løsepenge og korruption langs veje og ved grænseovergange. Alligevel er der ofte ikke noget alternativ til vejtransport. |
| --- | --- |

4.12

Erfaringerne viser, at international vejtransport ikke er mulig overalt i Afrika, og at den dér, hvor den er mulig, hindres af krav om udbetaling af løsepenge og korruption langs veje og ved grænseovergange. Alligevel er der ofte ikke noget alternativ til vejtransport.

| 4.13 | Efter udvalgets opfattelse vidner det om realitetssans, at Den Afrikanske Union har valgt at følge EU's tilgang på TEN-T-området, idet det i planer og programmer er vigtigt at tage udgangspunkt i interoperabilitet som målsætning. |
| --- | --- |

4.13

Efter udvalgets opfattelse vidner det om realitetssans, at Den Afrikanske Union har valgt at følge EU's tilgang på TEN-T-området, idet det i planer og programmer er vigtigt at tage udgangspunkt i interoperabilitet som målsætning.

| 4.14 | Det er dog ikke kun økonomiske betragtninger, der har betydning. Ved gennemførelsen af de store transeuropæiske infrastrukturprojekter har EU gjort brug af koordinatorer, der har kunnet bistå medlemsstaterne med løsning både af problemer af finansieringsmæssig og praktisk art i forbindelse med realisering af projekter i stor skala. Efter udvalgets opfattelse er det en god idé at udpege koordinatorer for de manglende forbindelser i de otte transafrikanske net, der allerede er fastlagt. |
| --- | --- |

4.14

Det er dog ikke kun økonomiske betragtninger, der har betydning. Ved gennemførelsen af de store transeuropæiske infrastrukturprojekter har EU gjort brug af koordinatorer, der har kunnet bistå medlemsstaterne med løsning både af problemer af finansieringsmæssig og praktisk art i forbindelse med realisering af projekter i stor skala. Efter udvalgets opfattelse er det en god idé at udpege koordinatorer for de manglende forbindelser i de otte transafrikanske net, der allerede er fastlagt.

| 4.15 | Udvalget gør opmærksom på, at der, inden der foretages investeringer på infrastrukturområdet i Afrika, skal foreligge tilstrækkelige garantier, hvad angår sikkerhed og sikring. Med hensyn til bekæmpelsen af pirateri kan der gøres brug af de ledsageprogrammer, som IMO har udviklet. |
| --- | --- |

4.15

Udvalget gør opmærksom på, at der, inden der foretages investeringer på infrastrukturområdet i Afrika, skal foreligge tilstrækkelige garantier, hvad angår sikkerhed og sikring. Med hensyn til bekæmpelsen af pirateri kan der gøres brug af de ledsageprogrammer, som IMO har udviklet.

| 4.16 | Endvidere bør foranstaltninger til forbedring af trafiksikkerheden vies særlig opmærksomhed. Hvert år omkommer ca. 1 mio. mennesker ved trafikulykker (jf. kommissionsmeddelelsens punkt 3.2.4, andet afsnit, første punktum). 65 % af ofrene er fodgængere. |
| --- | --- |

4.16

Endvidere bør foranstaltninger til forbedring af trafiksikkerheden vies særlig opmærksomhed. Hvert år omkommer ca. 1 mio. mennesker ved trafikulykker (jf. kommissionsmeddelelsens punkt 3.2.4, andet afsnit, første punktum). 65 % af ofrene er fodgængere.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  Jf. EUT C 77 af 31.3.2009, s. 148-156.

1

(2)  Jf. EUT C 318 af 23.12.2009, s. 106-112.

2

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/74 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/74

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Solidaritet på sundhedsområdet: Begrænsning af uligheder på sundhedsområdet i EU

KOM(2009) 567 endelig

2011/C 18/13

Ordfører: Ágnes CSER

Medordfører: Renate HEINISCH

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 20. oktober 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Solidaritet på sundhedsområdet: Begrænsning af uligheder på sundhedsområdet I EU

KOM(2009) 567 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, der vedtog sin udtalelse den 23. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog følgende udtalelse på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010 (mødet den 29. april 2010) med 51 stemmer for, 1 imod og ingen hverken for eller imod:

1.   Anbefalinger

1.1   Princippet om, at sundhed er et centralt element i enhver politik, bør integreres i alle EU-politikker. Kommissionen bør derfor evaluere og kontrollere sine foranstaltninger for at sikre, at alle politikområder bidrager til et højt sundhedsbeskyttelsesniveau og mindsker ulighederne på sundhedsområdet. Kommissionen bør udvikle mekanismer til at ændre de af Kommissionens politikforanstaltninger, som negativt påvirker sundhed og uligheder.

1.2   EØSU er enigt i, at det er vigtigt, at medlemsstaterne og Kommissionen fastlægger et sæt sammenlignelige kriterier og målelige mål inden for en relevant tidsramme, så de nationale myndigheder kan evaluere fremskridtene med at mindske ulighederne på sundhedsområdet og hjælpe til med at udpege områder, hvor EU-initiativer kan supplere nationale tiltag.

1.3   EØSU opfordrer alle medlemsstater til at deltage i Kommissionens planer om at forbedre data- og vidensgrundlaget og mekanismerne til måling, overvågning og afrapportering om uligheder på sundhedsområdet.

1.4   EØSU opfordrer Kommissionen til at samarbejde med medlemsstaterne om at udvikle nye kriterier til at overvåge uligheder på sundhedsområdet og en metode til at revidere situationen i medlemsstaterne med henblik på at prioritere områder, der trænger til forbedring, og god praksis.

1.5   EØSU opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til at skabe en model for overordnet økonomisk og social udvikling, der fører til større økonomisk vækst og bedre social retfærdighed samt større solidaritet, samhørighed og sundhed. Dette bør behandles som en prioritet i Europa 2020-strategien, og det bør overvejes, hvordan EU's strukturfondsmidler kan få en nøglerolle i gennemførelsen af denne prioritet.

1.6   EØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at iværksætte de foranstaltninger, der er nødvendige for at bekæmpe samtlige sociale uligheder – der giver grobund for uligheder på sundhedsområdet – navnlig med hensyn til uddannelse, byplanlægning og købekraft.

1.7   Indsatsen for at bekæmpe uligheder på sundhedsområdet i landdistrikter skal øges, især i betragtning af udfordringerne i forbindelse med de demografiske forandringer.

1.8   Kommissionen bør vurdere, hvordan eksisterende europæiske platforme og fora (ernæring, alkohol osv.) påvirker sårbare grupper.

1.9   EØSU indbyder Kommissionen og medlemsstaterne til at genoverveje rækken af EØSU-henstillinger i tidligere udtalelser vedrørende sundhed og sociale anliggender og som, hvis de gennemføres, kan bidrage til at fjerne ulighederne på sundhedsområdet (1).

2.   Baggrund – uligheder på sundhedsområdet i EU

2.1   EU's borgere lever nu i gennemsnittet længere og er sundere, men der er dog store og voksende forskelle i borgernes helbredstilstand på tværs af EU, som udgør et stort problem og en betydelig udfordring. Voksende ledighed som følge af den finansielle og økonomiske situation forværrer også situationen. Kommissionens meddelelse skal snart tage hul på en debat om at definere, hvilke EU-ledsageforanstaltninger der kan indføres for at bistå medlemsstaterne og andre aktører på nationalt og regionalt niveau, så denne vanskelige situation løses.

2.1.1   Et eksempel på forskellene i sundhedstilstanden hos borgerne i EU er dødeligheden for børn under et år, som varierer med en faktor på fem mellem medlemsstaterne. Forskellene i mænds og kvinders gennemsnitsalder varierer med henholdsvis 14 og 8 år, og der findes også store uligheder på sundhedsområdet mellem regioner, by- og landdistriktområder.

2.1.2   Gennemsnitsalderen fra fødslen varierer med ti år for mænd og seks år for kvinder afhængig af uddannelse og socioøkonomisk gruppe. Lønmodtagere med manuelle eller monotone job har ofte et dårligere helbred end andre grupper. Der er også et vigtigt kønsaspekt, da kvinder lever længere end mænd, men oplever længere perioder med dårligt helbred.

2.1.3   Årsagerne til ulighederne på sundhedsområdet skyldes sociale uligheder forbundet med levevilkår, adfærdsmønstre, uddannelse, beskæftigelse og indkomst, sundhedstjenester, sygdomsforebyggelse og sundhedsfremme samt offentlige politikker, der påvirker kvantiteten, kvaliteten og fordelingen af disse faktorer. Uligheder med hensyn til adgang til uddannelse, beskæftigelse og sundhedspleje samt de uligheder, som skyldes køn og race, er kritiske faktorer. Hvis en person er havnet i fattigdom og på anden måde er sårbar (børn, ældre, handicappede og minoriteter), øges sundhedsfarerne yderligere.

2.1.4   Socioøkonomiske faktorer påvirker levevilkår og sundhed; for eksempel har ikke alle i EU adgang til tilstrækkelig vandforsyning og kloakering.

2.1.5   Hindringerne for adgang til sundhedspleje omfatter manglende forsikring (især lovpligtige sygesikringsordninger), høje behandlingsudgifter, manglende viden om sundhedsvæsnet samt sproglige og kulturelle hindringer. Desuden gør fattigere sociale grupper mindre brug af sundhedsvæsenet.

2.1.6   Uligheder på sundhedsområdet er ikke uundgåelige og påvirkes kraftigt af enkeltpersoners, regeringers, aktørers og den lokale befolknings aktiviteter og kan takles med hensigtsmæssige politikker og tiltag. Den enkelte persons sundhedsmæssige adfærd er ikke den vigtigste forklaring på de observerede uligheder. Tværtimod handler disse hovedsagelig om de socioøkonomiske, sundhedsmæssige og politiske betingelser i hvert land, hvis kumulative virkning påvirker mennesker gennem hele deres liv.

3.   Resumé af Kommissionens meddelelse

3.1   Formålet med Kommissionens meddelelse er at tage hul på den debat, som er en forudsætning for at definere eventuelle ledsageforanstaltninger på EU-plan, der skal støtte medlemsstaternes og andre aktørers indsats på dette område.

3.2   Trods allerede eksisterende EU-initiativer, som er med til at udjævne ulighederne på sundhedsområdet i EU (2), fandt Kommissionen, at den kunne bistå medlemsstaterne yderligere ved at se på de faktorer, som er årsag til ulighederne på sundhedsområdet.

3.3   Kommissionens meddelelse udpeger fem centrale problemer, der skal løses:

| — | Færre uligheder på sundhedsområdet som led i den overordnede sociale og økonomiske udvikling |
| --- | --- |

—

Færre uligheder på sundhedsområdet som led i den overordnede sociale og økonomiske udvikling

| — | Et bedre data- og videngrundlag samt bedre mekanismerne for måling, overvågning af evalueringen og afrapportering |
| --- | --- |

—

Et bedre data- og videngrundlag samt bedre mekanismerne for måling, overvågning af evalueringen og afrapportering

| — | Øget engagement i hele samfundet |
| --- | --- |

—

Øget engagement i hele samfundet

| — | Hensyntagen til sårbare gruppers behov |
| --- | --- |

—

Hensyntagen til sårbare gruppers behov

| — | Udvikling af EU-politikkernes bidrag |
| --- | --- |

—

Udvikling af EU-politikkernes bidrag

Hvert nøgleområde ledsages af en liste over tiltag på EU-niveau, der skal videreudvikles af Kommissionen og medlemsstaterne.

4.   Generelle bemærkninger – bekæmpelse af uligheder på sundhedsområdet

4.1   EØSU bifalder meddelelsen, da udvalget betragter omfanget af uligheder på sundhedsområdet mellem forskellige dele af EU og mellem dem, som enten befinder sig i en socialt gunstig eller socialt ugunstig situation, som en udfordring, og er enigt i, at en sådan ulighed undergraver EU's forpligtelse om solidaritet, social og økonomisk samhørighed, menneskerettigheder og lige muligheder.

4.2   Kommissionens meddelelse er udfaldet af en omfattende høring, og slutresultatet ligger endnu ikke klart. Desværre er visse vigtige punkter kun blevet nævnt kort eller slet ikke. Heraf falder visse ind under medlemsstaternes beføjelser, men Kommissionen kan spille en supplerende rolle ved at tage fat på disse og finde løsninger.

4.3   Meddelelsen fastlægger EU's vigtigste politikområder (socialbeskyttelsespolitikken, miljøet, uddannelse osv.), som er indbyrdes forbundne med sundhedspolitiske uligheder og gensidigt styrker hinanden. EØSU understreger derfor betydningen af, at Kommissionen og medlemsstaterne evaluerer, hvordan forskellige politikker på ALLE niveauer – lokalt, regionalt og på EU-niveau – påvirker befolkningens helbredstilstand. EØSU minder om, at en mindskelse af ulighederne på sundhedsområdet er et resultat af politiske valg og ikke et naturligt fænomen.

4.4   Ifølge EØSU bør Kommissionen gøre bedst mulig brug af de forhåndenværende redskaber (f.eks. OMC, konsekvensanalyser, forskningsprogrammer, kriterier, samarbejde med internationale organisationer) og bør sammen med medlemsstaterne overveje nye metoder til at sikre, at EU's politikker og tiltag tager fat på de faktorer, som skaber eller bidrager til sundhedsmæssige uligheder i hele EU. Kommissionens støttetiltag over for medlemsstaterne bør imidlertid være forenelige med nærhedsprincippet og traktaterne.

4.5   EØSU støtter Kommissionens rolle med at koordinere EU's politikker og tiltag, sikre overensstemmelse mellem politikker, fremme informations- og vidensudveksling mellem medlemsstater, identificere og udbrede god praksis og forenkle udformningen af skræddersyede politikker for specifikke problemer vedrørende særlige sociale grupper. EØSU forventer et bedre samarbejde med aktører, herunder EØSU selv, både på EU- og internationalt niveau.

4.6   EØSU understreger imidlertid medlemsstaternes rolle, når det gælder om at sikre adgangen til omfattende og universelt tilgængelig personlig sundhedspleje af høj kvalitet på lokalt niveau, da det er den vigtigste faktor til at mindske ulighederne på sundhedsområdet. Det gælder især børn, patienter med kroniske sygdomme, personer med flere sygdomme, og de ældre, som har brug for velkendte omgivelser og kontakt med familie, venner og bekendte under deres rekonvalescens. Befolkningsgrupper og især sårbare grupper bør ikke tvinges til at flytte til områder, hvor sundhedsinstitutionerne er samlet for at flygte fra uligheder i adgangen til sundhedspleje.

4.7   EØSU understreger, at medlemsstaterne har ansvaret for at tilvejebringe sundhedstjenester. Når man diskuterer uligheder, er det altafgørende at tage hensyn til, at det er de nationale myndigheders opgave at garantere socialsikringsordninger og sørge for, at der er tilstrækkeligt med veluddannet personale til at yde disse tjenester – på lokalt plan – uden at indbyggerne i fjerntliggende samfund eller sårbare grupper behandles uretfærdigt.

4.8   Dårligt helbred, der overvejende skyldes faktorer uden for sundhedssystemet, kan afbødes ved hjælp af sundhedspleje og sociale ordninger. I visse tilfælde kan nye udviklinger inden for sundhedsvæsenet imidlertid forværre ulighederne på sundhedsområdet (3). Nye teknologier bør ikke medføre nye sundhedsmæssige uligheder.

4.9   Det er især vigtigt at gøre den unge generation bevidst om, at en sund livsstil mindsker risikoen for dårligt helbred. En sådan viden blandt unge, som senere bliver forældre, kan have stor indvirkning på deres børn og fremtidige generationer.

5.   Særlige bemærkninger om hovedpunkterne

5.1   En ligelig fordeling af sundhedstjenester som led i den overordnede sociale og økonomiske udvikling

5.1.1   Uligheder på sundhedsområdet kan også indvirke på Lissabonprocessen, da produktionstab og udgifter til behandling og sociale ydelser kan undergrave økonomien og den sociale samhørighed.

5.1.2   EØSU er enigt med Kommissionen i, at der er behov for at skabe en model for overordnet økonomisk og social udvikling, som fører til større økonomisk vækst og bedre social retfærdighed samt mere solidaritet og samhørighed og bedre sundhed. Det bør behandles som en prioritet i Europa 2020-strategien, som bør indbefatte en indikator for »uligheder på sundhedsområdet« for at overvåge de fremskridt, strategien resulterer i. EU's strukturfondes nøglerolle bør overvejes i forbindelse med realiseringen af denne prioritet.

5.1.3   EØSU minder medlemsstaterne om betydningen af social sundhedsbeskyttelse, adgang til sundhedstjenester og finansiering af sundhedsvæsenet for at sikre lige muligheder på sundhedsområdet. Det synes især vigtigt i betragtning af de demografiske tendenser i EU.

5.1.4   Det bør nævnes, at social beskyttelse på sundhedsområdet – finansieringsmekanismer på sundhedsområdet som f.eks. social og national sygesikring eller skattebaserede ordninger – er nødt til at blive gennemført og udvidet baseret på en solidarisk finansiering og risikodeling, der er nøglen til at opnå lige adgang til sundhedstjenester. Effektiv adgang til sundhedstjenester bør defineres efter prisoverkommelighed, tilgængelighed, kvalitet, finansiel beskyttelse og information om en vifte af afgørende tjenester (4).

5.1.5   Ulighederne på sundhedsområdet bør løses med en pragmatisk strategi, som sigter på universel udbredelse og effektiv adgang som defineret ovenfor ved at koordinere alle sundhedsfinansieringsordninger og -systemer (social og privat forsikring, sociale ydelser, offentlige sundhedssystemer osv.), så forskellene i adgang fjernes, dvs. for de fattige, mindretal som f.eks. indvandrere (uanset deres administrative situation), etniske og religiøse grupper eller alders- og kønsrelaterede uligheder.

5.1.6   Dermed forbundne reformer bør føre til en rettighedsbaseret fremgangsmåde, der bygger på social dialog, som sikrer bred enighed og derved bæredygtige finansieringsløsninger og anstændige arbejdsvilkår for både den forsikrede og for personalet i sundhedsvæsenet. I den forbindelse føler EØSU, at yderligere privatisering kan have en negativ indvirkning ved at indføre et system, der er baseret på konkurrence snarere end på solidaritet.

5.2   Forbedring af data- og vidensgrundlaget samt mekanismerne for måling, overvågning, evaluering og afrapportering

5.2.1   Ligesom Kommissionen anser EØSU det for afgørende, at ulighederne på sundhedsområdet måles med henblik på effektive tiltag, overvågning og fremskridt.

5.2.2   EØSU opfordrer derfor ALLE medlemsstater til at deltage i Kommissionens planer om at forbedre data- og vidensgrundlaget og mekanismerne til måling, overvågning og afrapportering af uligheder på sundhedsområdet (herunder den økonomiske og sociale indvirkning). I den forbindelse bør medlemsstaterne forpligte sig til at indgive sammenlignelige data rettidigt.

5.2.3   I betragtning af den store betydning af data og relaterede huller opfordrer EØSU Kommissionen til sammen med medlemsstaterne at udvikle nye kriterier til overvågning af uligheder på sundhedsområdet og en metode til at revidere situationen i medlemsstaterne, så det er muligt at prioritere områder, der trænger til forbedring, og god praksis.

5.2.4   EØSU er tilfreds med, at måling og overvågning af den konkrete adgang til sundhedstjenester og universel social sundhedsbeskyttelsesdækning er inkluderet som kriterium for fremskridt og anerkender betydningen af, at oplysningerne er opdelt efter køn og alder, socioøkonomisk status og geografisk område. EØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at udnytte erfaringerne fra WHO, ILO, Dublin-Instituttet og EU-agenturet for grundlæggende rettigheder i denne forbindelse.

5.2.5   Hvad angår forsknings- og vidensgrundlaget støtter EØSU, at der lægges større vægt på sundhedsrelaterede og socioøkonomiske aspekter i EU's forskningsrammeprogram. EU's sundhedsprogram bør i næste budgetperiode også indeholde en prioritet om bekæmpelse af uligheder på sundhedsområdet.

5.2.6   Kommissionen bør også indføre instrumenter og en ramme for udveksling af forskningsresultater mellem medlemsstaterne samt muliggøre fælles udnyttelse af forskningsressourcer mellem medlemsstaterne.

5.2.7   EØSU erkender, at det er en langsigtet proces at bekæmpe uligheder på sundhedsområdet. Formålet med meddelelsens aktioner er at udstikke en ramme for vedvarende tiltag på dette område, og EØSU imødeser den første evalueringsrapport, som skal udarbejdes i 2012.

5.3   Engagement i hele samfundet

5.3.1   EØSU bifalder Kommissionens planer om at samarbejde med medlemsstaterne og konsultere relevante aktører på europæisk og nationalt plan:

| — | Uligheder på sundhedsområdet skal prioriteres inden for sundhedssamarbejdet; |
| --- | --- |

—

Uligheder på sundhedsområdet skal prioriteres inden for sundhedssamarbejdet;

| — | tiltag og redskaber for erhvervsuddannelse skal udvikles for at få bugt med ulighederne på sundhedsområdet ved hjælp af sundhedsprogrammet, ESF og andre mekanismer; |
| --- | --- |

—

tiltag og redskaber for erhvervsuddannelse skal udvikles for at få bugt med ulighederne på sundhedsområdet ved hjælp af sundhedsprogrammet, ESF og andre mekanismer;

| — | overvejelser om måludvikling skal tilskyndes i Udvalget for Social Beskyttelse ved hjælp af diskussionsoplæg. |
| --- | --- |

—

overvejelser om måludvikling skal tilskyndes i Udvalget for Social Beskyttelse ved hjælp af diskussionsoplæg.

5.3.2   EØSU understreger, at opbygningen af et kraftigt engagement i hele samfundet ikke kun afhænger af regeringer, men også af inddragelsen af civilsamfundet og arbejdsmarkedspartnerne. I høringsprocessen, den politiske beslutningstagning og gennemførelse bør indgå aktører på europæisk, nationalt og lokalt niveau, og EØSU mener, at der er et potentiale for at effektivisere disse aspekter, udvikle flere partnerskaber og forbedre formidlingen af god praksis. Klare overvågnings- og evalueringsprogrammer skal etableres i medlemsstaterne for at måle hidtidige fremskridt.

5.3.3   Etableringen af mere effektive partnerskaber med aktørerne vil være med til at fremme tiltag med hensyn til forskellige sociale faktorer og bidrage til at takle uligheder på sundhedsområdet. De kan for eksempel yde et vigtigt bidrag til at forbedre adgangen til hensigtsmæssige sundhedstjenester, fremme sundhed og forebyggende pleje blandt indvandrere, etniske mindretal og andre sårbare grupper, fremme udveksling af information og viden, udpege og udbrede eksempler på god praksis og forenkle udformningen af skræddersyede politikker for de specifikke spørgsmål, der er fremherskende i medlemsstaterne og/eller særlige sociale grupper. Aktørerne kan også hjælpe til med at måle sundhedsmæssige uligheder på arbejdspladsen og i fritiden i lokalsamfundet samt støtte viden og uddannelse til både sundhedspersonale og andre sektorer.

5.3.4   EØSU ønsker en mere effektiv høring af sårbare grupper. EØSU ser gerne, at Kommissionen overvejer dette yderligere.

5.4   Sårbare gruppers behov

5.4.1   Det er vigtigt at huske, at sårbare grupper er de første, der rammes i den nuværende krise, både helbredsmæssigt og hvad angår adgang til sundhedspleje.

5.4.2   EØSU bifalder derfor:

| — | samarbejdsforanstaltninger mellem Kommissionen og medlemsstaterne for at forbedre adgangen til sundhedstjenester og forebyggende pleje til sårbare grupper, |
| --- | --- |

—

samarbejdsforanstaltninger mellem Kommissionen og medlemsstaterne for at forbedre adgangen til sundhedstjenester og forebyggende pleje til sårbare grupper,

| — | foranstaltninger til at mindske uligheder på sundhedsområdet i fremtidige initiativer om sund aldring, |
| --- | --- |

—

foranstaltninger til at mindske uligheder på sundhedsområdet i fremtidige initiativer om sund aldring,

| — | aktiviteter vedrørende uligheder på sundhedsområdet som en del af det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse (2010), |
| --- | --- |

—

aktiviteter vedrørende uligheder på sundhedsområdet som en del af det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse (2010),

| — | brug af samhørighedspolitikken og strukturfondene til gavn for sårbare gruppers sundhed i lyset af den demografiske forandring, |
| --- | --- |

—

brug af samhørighedspolitikken og strukturfondene til gavn for sårbare gruppers sundhed i lyset af den demografiske forandring,

| — | fokus på et begrænset antal foranstaltninger, der imidlertid bør uddybes mere udførligt. |
| --- | --- |

—

fokus på et begrænset antal foranstaltninger, der imidlertid bør uddybes mere udførligt.

5.4.3   EØSU anbefaler, at uligheder på sundhedsområdet og sårbare grupper, herunder handicappede, anskues fra det generelle perspektiv om lighed og forskelsbehandling. Et eksempel er aldringens kønsaspekt. Kvinder lever almindeligvis længere, men med dårligere helbred og har som følge af et generelt kortere arbejdsliv lavere pension, hvilket har en direkte indvirkning på deres adgang til sundhedspleje og medicin. Indvandrerkvinders situation kræver særlig opmærksomhed, hvad angår uddannelse om sundhed og adgang til sundhedspleje.

5.4.4   Forebyggende sundhedspleje og screening-programmer samt fremme af sundhed og uddannelse herom (især om en sund livsstil, tilgængelige behandlingsmetoder, patientrettigheder osv.) er meget vigtige, især i ugunstigt stillede befolkningsgrupper. EØSU anbefaler, at Kommissionen og medlemsstaterne udvikler kampagner og tjenester målrettet mod relevante sårbare grupper. Sundhedskampagner rettet mod den brede offentlighed har almindeligvis en lav indtrængningsgrad blandt ugunstigt stillede grupper. Målrettede kampagner bør sætte ugunstigt stillede befolkningsgrupper i stand til at definere deres behov og bringe informationen videre.

5.4.5   Kommissionen bør i den forbindelse evaluere effekten af eksisterende europæiske platforme og fora (ernæring, alkohol osv.) på udsatte grupper. EØSU foreslår, at der arrangeres en platform for patientorganisationer med henblik på udveksling af erfaringer og udbredelse af information.

5.4.6   EØSU ser adgangen til uddannelse af høj kvalitet i den tidlige barndom som en måde, hvorpå uligheder på sundhedsområdet kan forebygges hos kommende generationer. Udbuddet af forskellige børnepasningsformer er en vigtig faktor i den sociale og økonomiske udvikling og er særlig vigtigt i ugunstigt stillede områder og for dårligt stillede grupper og familier, hvis situation ellers er god. Børnepasningsordninger kan være med til at løse de sociale, økonomiske og sundhedsmæssige problemer i disse dårligt stillede familier og fremme den sociale integration af udstødte grupper (5). Eftersom uligheder på sundhedsområdet hovedsagelig skyldes uddannelsesmæssige uligheder, er det ifølge EØSU ligeledes afgørende at garantere lige adgang til skoleundervisning og uddannelse af god kvalitet, så alle børn kan tilegne sig de fornødne færdigheder for at genvinde kontrollen over deres liv.

5.5   Udvikling af EU-politikkernes bidrag

5.5.1   EØSU opfordrer medlemsstaterne til at prioritere bekæmpelse af uligheder på sundhedsområdet og sikre, at de politikker, som har en indvirkning på sociale, økonomiske og sundhedsmæssige spørgsmål, er bedre koordinerede, overvåges og evalueres med henblik på at fremme god praksis og udbrede information i hele EU.

5.5.2   Forskellige EU-politikkers indvirkning på sundhedssituationen bør undersøges.

5.5.3   EU's bidrag til bekæmpelse af ulighederne på sundhedsområdet kan forbedres, f.eks. gennem bedre forståelse af, hvordan politikker indvirker på sundheden, og via større integration af de enkelte politikker: uddannelse, arbejdsvilkår, regionaludvikling, miljøpolitik, transportpolitik osv. Kommissionen bør imidlertid først og fremmest sikre, at de foreslåede foranstaltninger ikke fører til nye uligheder, især hvis de påvirker sårbare grupper (6).

5.5.4   Sikring af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau tillægges lige så stor betydning som skabelse af det indre marked i Lissabontraktaten, som også tildeler EU en supplerende rolle med at sikre EU-borgernes trivsel. EØSU håber, at Lissabontraktaten vil puste nyt liv i sloganet »Sundhed på alle politikområder«, som hidtil er forblevet en temmelig tom formel på EU-niveau, der bruges til at skjule den ubalance, der skyldes det indre markeds allestedsnærværende dominans.

5.5.5   I den forbindelse opfordrer EØSU Kommissionen til at

| — | foretage en evaluering af sine foranstaltninger (før, under og efter gennemførelsen) på alle sine politikområder, kontrollere, om alle politikområder bidrager til at sikre et højt niveau af sundhedsbeskyttelse og mindske ulighederne på sundhedsområdet (7), |
| --- | --- |

—

foretage en evaluering af sine foranstaltninger (før, under og efter gennemførelsen) på alle sine politikområder, kontrollere, om alle politikområder bidrager til at sikre et højt niveau af sundhedsbeskyttelse og mindske ulighederne på sundhedsområdet (7),

| — | udvikle mekanismer til at evaluere nuværende politikkers sundhedsmæssige konsekvenser (forudgående og efterfølgende) for forskellige befolkningsgrupper med henblik på at fremskaffe information, der kan bruges til yderligere politikudvikling, |
| --- | --- |

—

udvikle mekanismer til at evaluere nuværende politikkers sundhedsmæssige konsekvenser (forudgående og efterfølgende) for forskellige befolkningsgrupper med henblik på at fremskaffe information, der kan bruges til yderligere politikudvikling,

| — | udvikle mekanismer til at imødegå politiske tiltag fra Kommissionen, som har en negativ indvirkning på sundhed og uligheder, |
| --- | --- |

—

udvikle mekanismer til at imødegå politiske tiltag fra Kommissionen, som har en negativ indvirkning på sundhed og uligheder,

| — | tage skridt til at øge bevidstheden i medlemsstater, blandt sammenslutninger og fagkyndige om sundhedsmæssige uligheder og deres reelle indvirkning, hvilke faktorer der er afgørende for dem og hvordan disse overvindes. |
| --- | --- |

—

tage skridt til at øge bevidstheden i medlemsstater, blandt sammenslutninger og fagkyndige om sundhedsmæssige uligheder og deres reelle indvirkning, hvilke faktorer der er afgørende for dem og hvordan disse overvindes.

5.5.6   EØSU ser også gerne, at medlemsstaterne tager fat på uligheder på sundhedsområdet i deres arbejdsprogrammer og udvikler passende tværsektorielle strategier.

5.5.7   EØSU støtter Kommissionens forslag om at bistå medlemsstaterne med at koordinere politiske tiltag mere effektivt, analysere forholdet mellem disse politikker, og hvordan helbredstilstanden påvirkes hos forskellige grupper i medlemsstaterne. Bekæmpelsen af uligheder på sundhedsområdet bør også underbygges af en bedre brug af EU's samhørighedspolitik og bedre oplysning om og koordinering af samhørighedsfondene, øget kapacitet til at udvikle investeringer inden for sundheds- og socialsektoren i medlemsstaterne, valgmuligheder under EU's regionaludviklingspolitik og den fælles landbrugspolitik.

5.5.8   Det må imidlertid ikke indskrænke medlemsstaternes ret til at tilrettelægge og finansiere sundhedssystemer, især deres ret til at definere og gennemføre et passende sundhedsbeskyttelsesniveau (Traktatens artikel 168).

5.5.9   Indsatsen for at bekæmpe uligheder på sundhedsområdet i landdistrikter skal øges, især i betragtning af udfordringerne i forbindelse med den demografiske forandring. I den forbindelse bør den nøglerolle, som spilles af små udbydere af sundhedstjenester (især selvstændige læger) for at sikre omfattende, individuel og lokal behandling af patienter, anerkendes og gives særlig støtte.

5.5.10   EØSU ser positivt på:

| — | Den foreslåede politiske dialog med medlemsstater og aktører om fairness og andre grundlæggende nøgleværdier på sundhedsområdet som fastlagt i EU's sundhedsstrategi og EU's strategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, og forslaget om at etablere et forum om sundhed og omstrukturering for at undersøge foranstaltninger til begrænsning af uligheder på sundhedsområdet. |
| --- | --- |

—

Den foreslåede politiske dialog med medlemsstater og aktører om fairness og andre grundlæggende nøgleværdier på sundhedsområdet som fastlagt i EU's sundhedsstrategi og EU's strategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, og forslaget om at etablere et forum om sundhed og omstrukturering for at undersøge foranstaltninger til begrænsning af uligheder på sundhedsområdet.

| — | Kommissionens initiativ på internationalt niveau til at støtte andre lande på bl.a. sundhedsområdet via udveksling af EU's erfaringer med at bekæmpe uligheder på dette område. |
| --- | --- |

—

Kommissionens initiativ på internationalt niveau til at støtte andre lande på bl.a. sundhedsområdet via udveksling af EU's erfaringer med at bekæmpe uligheder på dette område.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  Jf. udtalelserne af

1

| | »Førskoleundervisning og børnepasningsordninger« (initiativudtalelse), ordfører: Mária Herczog |
| --- | --- |

»Førskoleundervisning og børnepasningsordninger« (initiativudtalelse), ordfører: Mária Herczog

| | EUT C 255/76 af 22.9.2010 |
| --- | --- |

EUT C 255/76 af 22.9.2010

| | EUT C 255/72 af 22.9.2010 |
| --- | --- |

EUT C 255/72 af 22.9.2010

| | EUT C 128/89 af 18.5.2010 |
| --- | --- |

EUT C 128/89 af 18.5.2010

| | EUT C 228/113 af 22.9.2009 |
| --- | --- |

EUT C 228/113 af 22.9.2009

| | EUT C 318/10 af 23.12.2009 |
| --- | --- |

EUT C 318/10 af 23.12.2009

| | EUT C 306/64 af 16.12.2009 |
| --- | --- |

EUT C 306/64 af 16.12.2009

| | EUT C 317/105 af 23.12.2009 |
| --- | --- |

EUT C 317/105 af 23.12.2009

| | EUT C 218/91 af 11.9.2009 |
| --- | --- |

EUT C 218/91 af 11.9.2009

| | EUT C 175/116 af 28.7.2009 |
| --- | --- |

EUT C 175/116 af 28.7.2009

| | EUT C 77/115 af 31.3.2009 |
| --- | --- |

EUT C 77/115 af 31.3.2009

| | EUT C 77/96 af 31.3.2009 |
| --- | --- |

EUT C 77/96 af 31.3.2009

| | EUT C 224/88 af 30.8.2008 |
| --- | --- |

EUT C 224/88 af 30.8.2008

| | EUT C 256 af 27.10.2007 |
| --- | --- |

EUT C 256 af 27.10.2007

(2)  Man kan nævne Rådets henstilling om kræftscreening, initiativer om psykisk sundhed, rygning og HIV/AIDS samt en europæisk oversigt over god praksis, dataindsamling og et netværk af medlemsstater og aktører. Der er også støtte at hente i forskningsramme- og handlingsprogrammer, Progress, studier og politiske innovationer. Desuden påvirkes helbredstilstanden også positivt af EU-lovgivning om beskæftigelse og sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, den fælles landbrugspolitik, miljø- og markedspolitikker. Samhørighedsfonden og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne er med til at udligne de regionale forskelle.

2

(3)  For eksempel har den begrænsede adgang i Frankrig til anti-retroviral behandling øget de sundhedsmæssige uligheder mellem HIV-positive patienter.

3

(4)  Konventioner, nationalt og internationalt opstillede mål, barselsydelser, herunder syge- og barselsorlov, de vigtigste ILO-konventioner og bestemmelser inden for social sundhedsbeskyttelse, herunder ILO-konvention 130 om sundhedspleje og ILO-konvention 102, som specifikt fokuserer på social beskyttelse, især social sundhedsbeskyttelse. Den er blevet undertegnet af mange lande, senest Rumænien og Bulgarien. For fuld EU-ratifikation mangler kun 2 baltiske stater og Finland (på grund af kønsrelateret ordlyd).

4

(5)  »Førskoleundervisning og børnepasningsordninger« (initiativudtalelse), ordfører: Mária Herczog

5

(6)  Særligt sårbare grupper omfatter mennesker, som ikke er mobile som følge af sygdom, som ikke aktivt søger efter den bedste behandling, som ikke behersker sproget i det foretrukne behandlingsland, som ikke har de finansielle ressourcer til at betale for specialistbehandling/behandling i udlandet eller som tøver med at søge behandling, enten i udlandet eller på fjerne behandlingscentre. Den demografiske forandring vil især skabe nye sundhedsudfordringer.

6

(7)  Om end det er sandt, at mange lovbestemmelser allerede kræver en konsekvensanalyse, foretages der i de fleste tilfælde ingen evaluering for at kontrollere, om de faktisk og konkret opnår deres målsætninger. Dette er desto mere nødvendigt i den nuværende finansielle og økonomiske krise, som i stigende grad bliver en krise for beskæftigelse og finansiering af sundhedsvæsenet, med følger for folkesundheden.

7

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/80 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/80

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som berettigede til international beskyttelse, deres status og indholdet af en sådan beskyttelse

(omarbejdning)

KOM(2009) 551 endelig/2 — 2009/0164 (COD)

2011/C 18/14

Ordfører: Cristian PÎRVULESCU

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 26. november 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om

Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som berettigede til international beskyttelse, deres status og indholdet af en sådan beskyttelse (omarbejdning)

KOM(2009) 551 endelig/2 — 2009/0164 (COD).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, der vedtog sin udtalelse den 23. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28. og 29. april 2010, mødet den 28. april 2010, følgende udtalelse med 136 stemmer for og 2 hverken for eller imod.

1.   Konklusioner

| 1.1 | Udvalget støtter de målsætninger, Kommissionen har opstillet med henblik på at færdiggøre det fælles europæiske asylsystem. Det ønsker imidlertid at fremhæve de eksisterende forskelle mellem målsætningerne på EU-niveau og national praksis, som eventuelt kan blive forstærket som følge af den økonomiske krise og de dermed forbundne sociale og politiske følgevirkninger. |
| --- | --- |

1.1

Udvalget støtter de målsætninger, Kommissionen har opstillet med henblik på at færdiggøre det fælles europæiske asylsystem. Det ønsker imidlertid at fremhæve de eksisterende forskelle mellem målsætningerne på EU-niveau og national praksis, som eventuelt kan blive forstærket som følge af den økonomiske krise og de dermed forbundne sociale og politiske følgevirkninger.

| 1.2 | EØSU mener, at en revision af direktivet kan bidrage til at skabe et lovmæssigt og institutionelt grundlag, som er langt mere hensigtsmæssigt, hvad angår sikring af en omfattende og ensartet støtte til personer, som søger international beskyttelse. |
| --- | --- |

1.2

EØSU mener, at en revision af direktivet kan bidrage til at skabe et lovmæssigt og institutionelt grundlag, som er langt mere hensigtsmæssigt, hvad angår sikring af en omfattende og ensartet støtte til personer, som søger international beskyttelse.

| 1.3 | Udvalget advarer imidlertid om, at der også i forbindelse med denne EU-politik er en risiko for, at en overdreven retorik og velmente hensigtserklæringer kan udhule EU's værdier og gøre dem meningsløse. Derfor bør der under anden fase af denne politiks gennemførelse, hvor den fælles beslutningsproces gælder, etableres en lovgivning, som sikrer asylansøgere en reel adgang til arbejdsmarkedet og uddannelsesprogrammer. |
| --- | --- |

1.3

Udvalget advarer imidlertid om, at der også i forbindelse med denne EU-politik er en risiko for, at en overdreven retorik og velmente hensigtserklæringer kan udhule EU's værdier og gøre dem meningsløse. Derfor bør der under anden fase af denne politiks gennemførelse, hvor den fælles beslutningsproces gælder, etableres en lovgivning, som sikrer asylansøgere en reel adgang til arbejdsmarkedet og uddannelsesprogrammer.

| 1.4 | EØSU understreger betydningen af, at man anerkender den rolle, som civilsamfundet generelt, og i særdeleshed ngo'er, der har specialiseret sig i asyl og asylrelaterede emner med relation til flygtninge, spiller og opfordrer til, at disse aktører får uhindret adgang til alle procedurer og områder, der er relevante for deres arbejde. Udvalget fremhæver dog, at disse ngo'er ikke kan påtage sig regeringernes rolle og ansvar på dette område. |
| --- | --- |

1.4

EØSU understreger betydningen af, at man anerkender den rolle, som civilsamfundet generelt, og i særdeleshed ngo'er, der har specialiseret sig i asyl og asylrelaterede emner med relation til flygtninge, spiller og opfordrer til, at disse aktører får uhindret adgang til alle procedurer og områder, der er relevante for deres arbejde. Udvalget fremhæver dog, at disse ngo'er ikke kan påtage sig regeringernes rolle og ansvar på dette område.

| 1.5 | Udvalget konstaterer med bekymring, at praksis for udsendelse af personer, som kan have brug for international beskyttelse, på såvel nationalt som EU-niveau mangler den gennemsigtighed i processen, som kan legitimere denne for borgerne i de berørte lande og det internationale samfund. |
| --- | --- |

1.5

Udvalget konstaterer med bekymring, at praksis for udsendelse af personer, som kan have brug for international beskyttelse, på såvel nationalt som EU-niveau mangler den gennemsigtighed i processen, som kan legitimere denne for borgerne i de berørte lande og det internationale samfund.

| 1.6 | EØSU har den opfattelse, at de forskellige budgetmæssige begrænsninger, der opstår som følge af den økonomiske krise, ikke bør føre til en forringelse af omfanget eller kvaliteten af den beskyttelse, som de berørte personer nyder godt af. |
| --- | --- |

1.6

EØSU har den opfattelse, at de forskellige budgetmæssige begrænsninger, der opstår som følge af den økonomiske krise, ikke bør føre til en forringelse af omfanget eller kvaliteten af den beskyttelse, som de berørte personer nyder godt af.

| 1.7 | Udvalget støtter målet om at fremme indholdet af den internationale beskyttelse ved at anerkende kvalifikationer og forenkle adgangen til erhvervsuddannelse og beskæftigelse samt integrationsfaciliteter og boliger. |
| --- | --- |

1.7

Udvalget støtter målet om at fremme indholdet af den internationale beskyttelse ved at anerkende kvalifikationer og forenkle adgangen til erhvervsuddannelse og beskæftigelse samt integrationsfaciliteter og boliger.

2.   Indledning

| 2.1 | Ideen om at skabe et fælles europæisk asylsystem som en del af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed er afledt af målet om en fuld gennemførelse af Genève-konventionen af 1951 om flygtninges status og af de fælles humanitære værdier, som alle medlemsstater deler. Konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tammerfors og det efterfølgende Haag-program udpegede det fælles europæiske asylsystem som det vigtigste instrument til etablering af en fælles asylprocedure og en ensartet beskyttelsesstatus, der er gyldig i hele EU. |
| --- | --- |

2.1

Ideen om at skabe et fælles europæisk asylsystem som en del af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed er afledt af målet om en fuld gennemførelse af Genève-konventionen af 1951 om flygtninges status og af de fælles humanitære værdier, som alle medlemsstater deler. Konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tammerfors og det efterfølgende Haag-program udpegede det fælles europæiske asylsystem som det vigtigste instrument til etablering af en fælles asylprocedure og en ensartet beskyttelsesstatus, der er gyldig i hele EU.

| 2.2 | Der skete betydelige fremskridt i perioden 1999-2006, herunder vedtagelsen af de fire instrumenter, som udgør det nuværende lovgrundlag. Rådets direktiv 2004/83/EF (»kvalifikationsdirektivet«) gjorde det muligt at definere fælles kriterier til fastlæggelse af hvilke personer, der kan søge om international beskyttelse, og sikre, at disse personer har adgang til et minimum af bistand i alle medlemsstaterne. I forbindelse med Haag- og Stockholm-programmerne gav Kommissionen tilsagn om at evaluere de realiserede fremskridt under første fase og præsentere en række foranstaltninger for Rådet og Europa-Parlamentet ved udgangen af 2010. |
| --- | --- |

2.2

Der skete betydelige fremskridt i perioden 1999-2006, herunder vedtagelsen af de fire instrumenter, som udgør det nuværende lovgrundlag. Rådets direktiv 2004/83/EF (»kvalifikationsdirektivet«) gjorde det muligt at definere fælles kriterier til fastlæggelse af hvilke personer, der kan søge om international beskyttelse, og sikre, at disse personer har adgang til et minimum af bistand i alle medlemsstaterne. I forbindelse med Haag- og Stockholm-programmerne gav Kommissionen tilsagn om at evaluere de realiserede fremskridt under første fase og præsentere en række foranstaltninger for Rådet og Europa-Parlamentet ved udgangen af 2010.

| 2.3 | Siden 2002 har Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg været involveret i udformning og gennemførelse af det fælles europæiske asylsystem ved at offentliggøre en række udtalelser, herunder en udtalelse om det direktiv, som Kommissionen med dette nye forslag vil revidere (1), en udtalelse om »Grønbog om det fremtidige fælles europæiske asylsystem« (2) og en udtalelse om »Strategisk plan på asylområdet« (3). |
| --- | --- |

2.3

Siden 2002 har Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg været involveret i udformning og gennemførelse af det fælles europæiske asylsystem ved at offentliggøre en række udtalelser, herunder en udtalelse om det direktiv, som Kommissionen med dette nye forslag vil revidere (1), en udtalelse om »Grønbog om det fremtidige fælles europæiske asylsystem« (2) og en udtalelse om »Strategisk plan på asylområdet« (3).

| 2.4 | Med den strategiske plan på asylområdet (4), der blev vedtaget den 17. juni 2008, foreslog Kommissionen at færdiggøre anden fase af det fælles europæiske asylsystem ved at højne beskyttelsesstandarderne og sikre deres ensartede anvendelse i hele EU. Den europæiske pagt om indvandring og asyl, som Det Europæiske Råd vedtog den 17. oktober 2008, sikrede yderligere politisk opbakning til denne politik og de fastsatte mål. |
| --- | --- |

2.4

Med den strategiske plan på asylområdet (4), der blev vedtaget den 17. juni 2008, foreslog Kommissionen at færdiggøre anden fase af det fælles europæiske asylsystem ved at højne beskyttelsesstandarderne og sikre deres ensartede anvendelse i hele EU. Den europæiske pagt om indvandring og asyl, som Det Europæiske Råd vedtog den 17. oktober 2008, sikrede yderligere politisk opbakning til denne politik og de fastsatte mål.

| 2.5 | I den strategiske plan blev det foreslået at ændre kvalifikationsdirektivet som del af en større pakke, der inkluderede ændringer af Dublin- og Eurodacforordningerne og direktivet om modtagelsesforhold (5) samt vedtagelsen af et forslag om etablering af Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) (6) den 19. februar 2009. Andre foreslåede foranstaltninger omfattede en styrkelse af asylområdets eksterne dimension gennem bl.a. et EU-program for genbosættelse og udvikling af regionale beskyttelsesprogrammer. |
| --- | --- |

2.5

I den strategiske plan blev det foreslået at ændre kvalifikationsdirektivet som del af en større pakke, der inkluderede ændringer af Dublin- og Eurodacforordningerne og direktivet om modtagelsesforhold (5) samt vedtagelsen af et forslag om etablering af Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) (6) den 19. februar 2009. Andre foreslåede foranstaltninger omfattede en styrkelse af asylområdets eksterne dimension gennem bl.a. et EU-program for genbosættelse og udvikling af regionale beskyttelsesprogrammer.

| 2.6 | En revision af direktivet kan bidrage til at skabe det lovmæssige og institutionelle grundlag, der kan sikre en omfattende og ensartet støtte til personer, som søger international beskyttelse. I overensstemmelse med artikel 294 i EUF-traktaten vil den fælles beslutningsprocedure gælde i anden fase, og dette forudsætter et kvalificeret flertal i Rådet og inddragelse af Europa-Parlamentet som medlovgiver. |
| --- | --- |

2.6

En revision af direktivet kan bidrage til at skabe det lovmæssige og institutionelle grundlag, der kan sikre en omfattende og ensartet støtte til personer, som søger international beskyttelse. I overensstemmelse med artikel 294 i EUF-traktaten vil den fælles beslutningsprocedure gælde i anden fase, og dette forudsætter et kvalificeret flertal i Rådet og inddragelse af Europa-Parlamentet som medlovgiver.

| 2.7 | Direktivet må revideres som følge af de tvetydige formuleringer i den oprindelige tekst, der af medlemsstaterne blev set som en væsentlig årsag til de nuværende problemer, der vedrører varierende procentsatser for anerkendelse af asylansøgninger og et stort antal anfægtede afgørelser. |
| --- | --- |

2.7

Direktivet må revideres som følge af de tvetydige formuleringer i den oprindelige tekst, der af medlemsstaterne blev set som en væsentlig årsag til de nuværende problemer, der vedrører varierende procentsatser for anerkendelse af asylansøgninger og et stort antal anfægtede afgørelser.

| 2.8 | En revision af direktivet vil bringe dets regler i overensstemmelse med afgørelserne fra EU-Domstolen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som repræsenterer et passende udgangspunkt for en præcisering af retsgrundlagets ordlyd og de procedurer, der gælder for tildeling af international beskyttelse. |
| --- | --- |

2.8

En revision af direktivet vil bringe dets regler i overensstemmelse med afgørelserne fra EU-Domstolen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som repræsenterer et passende udgangspunkt for en præcisering af retsgrundlagets ordlyd og de procedurer, der gælder for tildeling af international beskyttelse.

| 2.9 | Revisionen er også nødvendig, fordi direktivet vedrører et vigtigt aspekt af mekanismen for tildeling af international beskyttelse. De standarder, der skitseres i direktivet, komplementerer andre dele af retsgrundlaget, særligt asylproceduredirektivet. En omarbejdning af direktivet i kombination med andre institutionelle og finansielle støttemekanismer ville udgøre et betydeligt fremskridt i retning af etableringen af et operationelt og effektivt fælles europæisk asylsystem. |
| --- | --- |

2.9

Revisionen er også nødvendig, fordi direktivet vedrører et vigtigt aspekt af mekanismen for tildeling af international beskyttelse. De standarder, der skitseres i direktivet, komplementerer andre dele af retsgrundlaget, særligt asylproceduredirektivet. En omarbejdning af direktivet i kombination med andre institutionelle og finansielle støttemekanismer ville udgøre et betydeligt fremskridt i retning af etableringen af et operationelt og effektivt fælles europæisk asylsystem.

| 2.10 | Udvalget har, som repræsentant for det organiserede civilsamfund i Europa, sat pris på bestræbelserne på at høre civilsamfund og eksperter i arbejdet med at opstille rammerne for asylpolitikken. EØSU bemærker, at der blev gennemført høringer om udarbejdelsen af den grønbog, som Kommissionen offentliggjorde i juni 2007 (7), om forberedelsen af studier med henblik på gennemførelse af direktivet (f.eks. Odysseus-rapporten) og den eksterne rapport om asylpolitikkens resultater (8). |
| --- | --- |

2.10

Udvalget har, som repræsentant for det organiserede civilsamfund i Europa, sat pris på bestræbelserne på at høre civilsamfund og eksperter i arbejdet med at opstille rammerne for asylpolitikken. EØSU bemærker, at der blev gennemført høringer om udarbejdelsen af den grønbog, som Kommissionen offentliggjorde i juni 2007 (7), om forberedelsen af studier med henblik på gennemførelse af direktivet (f.eks. Odysseus-rapporten) og den eksterne rapport om asylpolitikkens resultater (8).

| 2.11 | EØSU anerkender lokale og regionale myndigheders betydning for asylpolitikkens vellykkede gennemførelse, særligt hvad angår integrationen af personer, som nyder international beskyttelse. Udvalget mener derfor, at Regionsudvalget også bør høres om asylpolitikken. |
| --- | --- |

2.11

EØSU anerkender lokale og regionale myndigheders betydning for asylpolitikkens vellykkede gennemførelse, særligt hvad angår integrationen af personer, som nyder international beskyttelse. Udvalget mener derfor, at Regionsudvalget også bør høres om asylpolitikken.

| 2.12 | Udvalget ser med stor bekymring på den praksis, som medlemsstaterne og Frontex-agenturet håndhæver med hensyn til udsendelse af personer, som kan have brug for international beskyttelse (9). Disse aktioner, der gennemføres stadigt hyppigere og i stadigt større omfang, bør gennemføres på vilkår, der sikrer fuld gennemsigtighed og ansvarlighed (10). Udvalget anbefaler, at Frontex og Det Europæiske Asylstøttekontor samarbejder om at forebygge menneskerettighedsovertrædelser. Udsendelse af personer til lande eller områder, hvor deres sikkerhed er i fare, er en klar overtrædelse af non-refoulement-princippet. Udvalget opfordrer til, at der hurtigst muligt udarbejdes en rapport om Frontex's aktiviteter, og til at der etableres procedurer for agenturets håndtering af udsendelser i samarbejde med nationale myndigheder. EØSU advarer om, at en styrkelse af Frontex, uden at dette er ledsaget af procedurer, som skal sikre, at menneskerettighederne respekteres, kan spille hasard med hele det fælles europæiske asylsystem samt EU og medlemsstaternes troværdighed. |
| --- | --- |

2.12

Udvalget ser med stor bekymring på den praksis, som medlemsstaterne og Frontex-agenturet håndhæver med hensyn til udsendelse af personer, som kan have brug for international beskyttelse (9). Disse aktioner, der gennemføres stadigt hyppigere og i stadigt større omfang, bør gennemføres på vilkår, der sikrer fuld gennemsigtighed og ansvarlighed (10). Udvalget anbefaler, at Frontex og Det Europæiske Asylstøttekontor samarbejder om at forebygge menneskerettighedsovertrædelser. Udsendelse af personer til lande eller områder, hvor deres sikkerhed er i fare, er en klar overtrædelse af non-refoulement-princippet. Udvalget opfordrer til, at der hurtigst muligt udarbejdes en rapport om Frontex's aktiviteter, og til at der etableres procedurer for agenturets håndtering af udsendelser i samarbejde med nationale myndigheder. EØSU advarer om, at en styrkelse af Frontex, uden at dette er ledsaget af procedurer, som skal sikre, at menneskerettighederne respekteres, kan spille hasard med hele det fælles europæiske asylsystem samt EU og medlemsstaternes troværdighed.

| 2.13 | Udvalget mener ikke, at det fælles europæiske asylsystem kan fungere tilfredsstillende, hvis ikke princippet om solidaritet medlemsstaterne imellem holdes i hævd. Visse lande er udsat for et væsentligt større pres end andre, hovedsageligt pga. deres geografiske beliggenhed. Det fælles europæiske asylsystem bliver kun en succes, hvis disse medlemsstater får støtte af de øvrige medlemsstater og EU's specialiserede agenturer. |
| --- | --- |

2.13

Udvalget mener ikke, at det fælles europæiske asylsystem kan fungere tilfredsstillende, hvis ikke princippet om solidaritet medlemsstaterne imellem holdes i hævd. Visse lande er udsat for et væsentligt større pres end andre, hovedsageligt pga. deres geografiske beliggenhed. Det fælles europæiske asylsystem bliver kun en succes, hvis disse medlemsstater får støtte af de øvrige medlemsstater og EU's specialiserede agenturer.

3.   Generelle bemærkninger

| 3.1 | Udvalget bifalder forslaget om en omarbejdning af direktivet, hvis indhold afspejler tidligere henstillinger fra udvalget, særligt med hensyn til behandlingen af ansøgere og afklaringen af, hvilke personer, der kan tildeles international beskyttelse. Der venter imidlertid stadig et stort arbejde med henblik på at skabe et operationelt fælles europæisk asylsystem. Et sådant system kan ikke opbygges, medmindre det er fast forankret i et sæt af fælles værdier og principper, som lader det enkelte menneskes værdighed og sikkerhed stå i centrum for de foranstaltninger, der træffes af EU og medlemsstaterne. Derudover undergraves etableringen af dette system af en mangel på instrumenter og ressourcer til sikring af en gennemsigtig og effektiv procedure for tildeling af international beskyttelse, som kombineres med politikker og programmer til integration af beskyttede personer i medlemsstaternes samfund og økonomier. |
| --- | --- |

3.1

Udvalget bifalder forslaget om en omarbejdning af direktivet, hvis indhold afspejler tidligere henstillinger fra udvalget, særligt med hensyn til behandlingen af ansøgere og afklaringen af, hvilke personer, der kan tildeles international beskyttelse. Der venter imidlertid stadig et stort arbejde med henblik på at skabe et operationelt fælles europæisk asylsystem. Et sådant system kan ikke opbygges, medmindre det er fast forankret i et sæt af fælles værdier og principper, som lader det enkelte menneskes værdighed og sikkerhed stå i centrum for de foranstaltninger, der træffes af EU og medlemsstaterne. Derudover undergraves etableringen af dette system af en mangel på instrumenter og ressourcer til sikring af en gennemsigtig og effektiv procedure for tildeling af international beskyttelse, som kombineres med politikker og programmer til integration af beskyttede personer i medlemsstaternes samfund og økonomier.

| 3.2 | Der eksisterer fortsat betydelige forskelle mellem EU's lovgivning på den ene side og national lovgivning og praksis på den anden side (11). En harmonisering bør ikke baseres på den laveste fællesnævner for beskyttelse. Set i lyset af, at der er så store forskelle i landenes nationale praksis, hvilket afspejles af de forskellige procentsatser for anerkendelse af asylansøgninger og omfanget af omstridte afgørelser og sekundære bevægelser, kommer det implicitte princip om solidaritet mellem medlemsstaterne ikke til anvendelse. |
| --- | --- |

3.2

Der eksisterer fortsat betydelige forskelle mellem EU's lovgivning på den ene side og national lovgivning og praksis på den anden side (11). En harmonisering bør ikke baseres på den laveste fællesnævner for beskyttelse. Set i lyset af, at der er så store forskelle i landenes nationale praksis, hvilket afspejles af de forskellige procentsatser for anerkendelse af asylansøgninger og omfanget af omstridte afgørelser og sekundære bevægelser, kommer det implicitte princip om solidaritet mellem medlemsstaterne ikke til anvendelse.

| 3.3 | Udvalget har gentagne gange fremhævet en række principper, som altid bør lægges til grund for medlemsstaternes og EU-institutionernes tiltag (12): non-refoulement-princippet, ifølge hvilket ingen flygtning må udvises til et land, hvor vedkommendes liv eller frihed er i fare; princippet om, at oplysningerne i asylansøgninger skal behandles fortroligt og garanti
  for ikke-tilbageholdelse af asylansøgere med den ene begrundelse, at de er asylansøgere. |
| --- | --- |

3.3

Udvalget har gentagne gange fremhævet en række principper, som altid bør lægges til grund for medlemsstaternes og EU-institutionernes tiltag (12): non-refoulement-princippet, ifølge hvilket ingen flygtning må udvises til et land, hvor vedkommendes liv eller frihed er i fare; princippet om, at oplysningerne i asylansøgninger skal behandles fortroligt og garanti
  for ikke-tilbageholdelse af asylansøgere med den ene begrundelse, at de er asylansøgere.

| 3.4 | I sin udtalelse om Grønbog om det fremtidige fælles europæiske asylsystem
   (13) har udvalget bakket op om disse principper og fremsat specifikke henstillinger om en bedre behandling af personer, der søger om international beskyttelse. Det opfordrede EU og nationale institutioner til at samarbejde om at sikre, at personer, som har behov for international beskyttelse, til enhver tid kan rejse ind i EU og henstillede til, at asylansøgninger behandles seriøst og individuelt. Udvalget anbefalede ligeledes, at man ikke længere bruger lister over lande, som anses for værende sikre, og at der oprettes et europæisk asylstøttekontor. |
| --- | --- |

3.4

I sin udtalelse om Grønbog om det fremtidige fælles europæiske asylsystem
   (13) har udvalget bakket op om disse principper og fremsat specifikke henstillinger om en bedre behandling af personer, der søger om international beskyttelse. Det opfordrede EU og nationale institutioner til at samarbejde om at sikre, at personer, som har behov for international beskyttelse, til enhver tid kan rejse ind i EU og henstillede til, at asylansøgninger behandles seriøst og individuelt. Udvalget anbefalede ligeledes, at man ikke længere bruger lister over lande, som anses for værende sikre, og at der oprettes et europæisk asylstøttekontor.

| 3.5 | Udover en præcisering af de værdier og principper, som udgør grundlaget for indsatsen på asylområdet, anbefaler udvalget, at der arbejdes for at realisere visse specifikke målsætninger, der i væsentlig grad skal forbedre behandlingen af personer, som søger og nyder gavn af international beskyttelse. Udvalget er fortaler for, at der etableres en række nøgleindikatorer, der kan anvendes til at overvåge og måle fremskridtene med hensyn til realiseringen af disse mål. |
| --- | --- |

3.5

Udover en præcisering af de værdier og principper, som udgør grundlaget for indsatsen på asylområdet, anbefaler udvalget, at der arbejdes for at realisere visse specifikke målsætninger, der i væsentlig grad skal forbedre behandlingen af personer, som søger og nyder gavn af international beskyttelse. Udvalget er fortaler for, at der etableres en række nøgleindikatorer, der kan anvendes til at overvåge og måle fremskridtene med hensyn til realiseringen af disse mål.

| 3.6 | Udvalget støtter etableringen – gennem det europæiske asylstøttekontor - af et europæisk sikkerhedsrisiko- og evalueringssystem for enkeltpersoner og grupper i tredjelande. Der findes mange systemer til vurdering af risici og politisk vold. Disse systemer er udviklet af såvel nationale myndigheder som ngo'er, universiteter og forskningscentre (14). |
| --- | --- |

3.6

Udvalget støtter etableringen – gennem det europæiske asylstøttekontor - af et europæisk sikkerhedsrisiko- og evalueringssystem for enkeltpersoner og grupper i tredjelande. Der findes mange systemer til vurdering af risici og politisk vold. Disse systemer er udviklet af såvel nationale myndigheder som ngo'er, universiteter og forskningscentre (14).

| 3.7 | Med hensyn til dataindsamling anbefaler udvalget, at Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, medlemsstaternes diplomater samt internationale organisationer og ngo'er, som har forbindelse med og er aktive i tredjelande, om nødvendigt involveres. Ovennævnte analyse og evalueringssystem kan tjene som et referencepunkt for de nationale myndigheder med det formål at nå frem til en hurtigere og mere effektiv behandling af ansøgninger om international beskyttelse. Dette system vil skabe et fælles vurderingsgrundlag og muliggøre en løbende opdateret kortlægning af risikoområder. |
| --- | --- |

3.7

Med hensyn til dataindsamling anbefaler udvalget, at Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, medlemsstaternes diplomater samt internationale organisationer og ngo'er, som har forbindelse med og er aktive i tredjelande, om nødvendigt involveres. Ovennævnte analyse og evalueringssystem kan tjene som et referencepunkt for de nationale myndigheder med det formål at nå frem til en hurtigere og mere effektiv behandling af ansøgninger om international beskyttelse. Dette system vil skabe et fælles vurderingsgrundlag og muliggøre en løbende opdateret kortlægning af risikoområder.

4.   Særlige bemærkninger

| 4.1 | I sin fremlæggelse af direktivforslagets juridiske elementer foreslår Kommissionen en række definitioner, som skal sikre en højere beskyttelsesstandard og en fortsat harmonisering af de eksisterende standarder. Med dette mål for øje foreslår udvalget at præcisere og videreudvikle visse aspekter, der skal bidrage til at etablere en praksis, som stemmer overens med de principper og værdier, som ligger til grund for EU. |
| --- | --- |

4.1

I sin fremlæggelse af direktivforslagets juridiske elementer foreslår Kommissionen en række definitioner, som skal sikre en højere beskyttelsesstandard og en fortsat harmonisering af de eksisterende standarder. Med dette mål for øje foreslår udvalget at præcisere og videreudvikle visse aspekter, der skal bidrage til at etablere en praksis, som stemmer overens med de principper og værdier, som ligger til grund for EU.

| 4.2 | Aktører, der yder beskyttelse. Udvalget anser det for upassende at udvide definitionen af aktører, der yder beskyttelse, og beklager, at ikke statslige organer, såsom ngo'er og internationale organisationer, oprindeligt var inkluderet på listen over aktører, der yder beskyttelse. Selvom sådanne aktører (internationale organisationer, ngo'er) kan være villige og i stand til at beskytte personer fra et givet land, har de ikke det endelige ansvar for at yde denne beskyttelse. Internationale organisationer er underlagt medlemsstaterne, og ngo'er skal stå til regnskab for deres medlemmer og finansielle støtter. Kun staten kan yde en ægte og effektiv beskyttelse på mellemlangt og langt sigt, idet denne er ansvarlig over for sit eget folk, der selvfølgelig har den største interesse i statens levedygtighed og stabilitet. Selvom aktører, der yder beskyttelse, kan udføre nyttige eller endda livsvigtige opgaver på kort sigt, særligt hvad angår løsningen af humanitære spørgsmål, kan ansvaret for beskyttelsen af personer i et givet land ikke overlades til dem, ikke engang delvist. Sådanne aktørers tilstedeværelse kan ikke nævnes som grund til at nægte international beskyttelse. |
| --- | --- |

4.2

Aktører, der yder beskyttelse. Udvalget anser det for upassende at udvide definitionen af aktører, der yder beskyttelse, og beklager, at ikke statslige organer, såsom ngo'er og internationale organisationer, oprindeligt var inkluderet på listen over aktører, der yder beskyttelse. Selvom sådanne aktører (internationale organisationer, ngo'er) kan være villige og i stand til at beskytte personer fra et givet land, har de ikke det endelige ansvar for at yde denne beskyttelse. Internationale organisationer er underlagt medlemsstaterne, og ngo'er skal stå til regnskab for deres medlemmer og finansielle støtter. Kun staten kan yde en ægte og effektiv beskyttelse på mellemlangt og langt sigt, idet denne er ansvarlig over for sit eget folk, der selvfølgelig har den største interesse i statens levedygtighed og stabilitet. Selvom aktører, der yder beskyttelse, kan udføre nyttige eller endda livsvigtige opgaver på kort sigt, særligt hvad angår løsningen af humanitære spørgsmål, kan ansvaret for beskyttelsen af personer i et givet land ikke overlades til dem, ikke engang delvist. Sådanne aktørers tilstedeværelse kan ikke nævnes som grund til at nægte international beskyttelse.

| 4.3 | National beskyttelse. National beskyttelse er ikke tilstrækkelig til at garantere sikkerheden for potentielle ansøgere om international beskyttelse. I visse tilfælde er kun et mindre område i et land sikkert, og det er usandsynligt, at alle personer i risikogruppen kan rejse derhen. Der er også situationer, hvor kontrollen med bestemte områder er omstridt, og hvor det er uklart, hvem der har ansvaret for sikkerheden og for lov og orden. Derfor er der behov for en vigtig præcisering. National beskyttelse gælder kun, hvor hovedparten af et territorium er under en central myndigheds kontrol, og denne myndighed er villig og i stand til at sikre den indre orden, et minimum af offentlige tjenesteydelser og en passende beskyttelse af den enkelte borgers rettigheder og sikkerhed. |
| --- | --- |

4.3

National beskyttelse. National beskyttelse er ikke tilstrækkelig til at garantere sikkerheden for potentielle ansøgere om international beskyttelse. I visse tilfælde er kun et mindre område i et land sikkert, og det er usandsynligt, at alle personer i risikogruppen kan rejse derhen. Der er også situationer, hvor kontrollen med bestemte områder er omstridt, og hvor det er uklart, hvem der har ansvaret for sikkerheden og for lov og orden. Derfor er der behov for en vigtig præcisering. National beskyttelse gælder kun, hvor hovedparten af et territorium er under en central myndigheds kontrol, og denne myndighed er villig og i stand til at sikre den indre orden, et minimum af offentlige tjenesteydelser og en passende beskyttelse af den enkelte borgers rettigheder og sikkerhed.

| 4.4 | Årsagssammenhæng. Det er særligt nyttigt at etablere en årsagssammenhæng i de tilfælde, hvor forfølgelsen udøves af ikke-statslige aktører. I tilfælde af forfølgelse, hvor der ikke er nogen statslig beskyttelse, er ansøgninger om international beskyttelse berettigede. Der bør være en overordnet, nøje overvåget fortolkning af denne sammenhæng i alle situationer, hvor en regering nægter - implicit eller eksplicit - at beskytte sine borgere (f.eks. mod organiseret kriminalitet). |
| --- | --- |

4.4

Årsagssammenhæng. Det er særligt nyttigt at etablere en årsagssammenhæng i de tilfælde, hvor forfølgelsen udøves af ikke-statslige aktører. I tilfælde af forfølgelse, hvor der ikke er nogen statslig beskyttelse, er ansøgninger om international beskyttelse berettigede. Der bør være en overordnet, nøje overvåget fortolkning af denne sammenhæng i alle situationer, hvor en regering nægter - implicit eller eksplicit - at beskytte sine borgere (f.eks. mod organiseret kriminalitet).

| 4.5 | Tilhørsforhold til en bestemt social gruppe. Udvalget bifalder inddragelsen af kønskriteriet i definitionen af sociale grupper, som potentielt er i farezonen. Derudover bør der for at sikre en bedre kortlægning af situationer, hvor kvinder er særligt udsatte, anvendes en tværgående tilgang ved fortolkningen af Geneve-konventionen. Udvalget ønsker også at fremhæve den kendsgerning, at seksuel orientering kan være en årsag til forfølgelse. I visse samfund er individers sikkerhed og velfærd forbundet med deres køn. Organisationer og institutioner med ekspertise på dette område bør inddrages i høringer om asylpolitik, idet sådanne aktører kan give et mere fuldstændigt billede af kønsrelaterede risici. Udvalget anbefaler ligeledes, at kønsaspektet anerkendes i det europæiske asylstøttekontors arbejde gennem etableringen af specialiserede strukturer. |
| --- | --- |

4.5

Tilhørsforhold til en bestemt social gruppe. Udvalget bifalder inddragelsen af kønskriteriet i definitionen af sociale grupper, som potentielt er i farezonen. Derudover bør der for at sikre en bedre kortlægning af situationer, hvor kvinder er særligt udsatte, anvendes en tværgående tilgang ved fortolkningen af Geneve-konventionen. Udvalget ønsker også at fremhæve den kendsgerning, at seksuel orientering kan være en årsag til forfølgelse. I visse samfund er individers sikkerhed og velfærd forbundet med deres køn. Organisationer og institutioner med ekspertise på dette område bør inddrages i høringer om asylpolitik, idet sådanne aktører kan give et mere fuldstændigt billede af kønsrelaterede risici. Udvalget anbefaler ligeledes, at kønsaspektet anerkendes i det europæiske asylstøttekontors arbejde gennem etableringen af specialiserede strukturer.

| 4.6 | Ophør af flygtningestatus. Udvalget bifalder den foreslåede ændring og anser denne for at være i overensstemmelse med de principper og værdier, der ligger til grund for asylpolitikken. En person der nyder international beskyttelse bør kun miste denne status, når en tilbagevenden til oprindelseslandet ikke længere er forbundet med nogen risiko for vedkommende. |
| --- | --- |

4.6

Ophør af flygtningestatus. Udvalget bifalder den foreslåede ændring og anser denne for at være i overensstemmelse med de principper og værdier, der ligger til grund for asylpolitikken. En person der nyder international beskyttelse bør kun miste denne status, når en tilbagevenden til oprindelseslandet ikke længere er forbundet med nogen risiko for vedkommende.

| 4.7 | Sondring mellem de to former for beskyttelsesstatus med hensyn til indholdet. Udvalget bifalder tiltaget til at forene de to kategorier af beskyttelsesstatus, hvilket udvalget gentagne gange har været fortaler for. Dette vil fremover gøre det muligt at yde en mere fuldstændig beskyttelse af særligt udsatte personer og bidrage til en forbedret integration af disse personer i EU's medlemsstater. Samtidig bør en forening af de to kategorier af beskyttelsesstatus hverken direkte eller indirekte resultere i en nedsættelse af beskyttelsens omfang og kvalitet. |
| --- | --- |

4.7

Sondring mellem de to former for beskyttelsesstatus med hensyn til indholdet. Udvalget bifalder tiltaget til at forene de to kategorier af beskyttelsesstatus, hvilket udvalget gentagne gange har været fortaler for. Dette vil fremover gøre det muligt at yde en mere fuldstændig beskyttelse af særligt udsatte personer og bidrage til en forbedret integration af disse personer i EU's medlemsstater. Samtidig bør en forening af de to kategorier af beskyttelsesstatus hverken direkte eller indirekte resultere i en nedsættelse af beskyttelsens omfang og kvalitet.

| 4.8 | Indholdet af beskyttelsen. Dette er et følsomt emne i asylpolitikken. Forskellene medlemsstaterne imellem er her også mere udtalte, end når det drejer sig om selve procedurerne for tildeling af international beskyttelse. Det har afgørende betydning, at Kommissionen i forbindelse med asylpolitikkens udvikling afsætter de nødvendige midler til en grundig analyse af de nationale politikker og programmer på dette område. Hvis ikke der træffes proaktive foranstaltninger vil tildelingen af international beskyttelse blive indholdsløs og resultere i en implicit diskrimination af de personer, som har fået tildelt denne status. Udvalget anbefaler, at fagforbund og arbejdsgiverorganisationer inddrages i udformningen og gennemførelsen af asylpolitikken på nationalt niveau. |
| --- | --- |

4.8

Indholdet af beskyttelsen. Dette er et følsomt emne i asylpolitikken. Forskellene medlemsstaterne imellem er her også mere udtalte, end når det drejer sig om selve procedurerne for tildeling af international beskyttelse. Det har afgørende betydning, at Kommissionen i forbindelse med asylpolitikkens udvikling afsætter de nødvendige midler til en grundig analyse af de nationale politikker og programmer på dette område. Hvis ikke der træffes proaktive foranstaltninger vil tildelingen af international beskyttelse blive indholdsløs og resultere i en implicit diskrimination af de personer, som har fået tildelt denne status. Udvalget anbefaler, at fagforbund og arbejdsgiverorganisationer inddrages i udformningen og gennemførelsen af asylpolitikken på nationalt niveau.

| 4.9 | Udvalget bifalder, at der er indarbejdet bestemmelser om anerkendelse/ligestilling af eksamensbeviser og andre kvalifikationer samt fremme af adgangen til erhvervsrelateret uddannelse for personer, som nyder godt af international beskyttelse, idet disse tiltag udgør et vigtigt skridt i retning af at integrere disse personer i økonomien og samfundet og forbedre deres livskvalitet. Adgangen til arbejdsmarkedet bør fremmes gennem aktive foranstaltninger til bekæmpelse af diskrimination og tilskyndelse til virksomheders inddragelse. |
| --- | --- |

4.9

Udvalget bifalder, at der er indarbejdet bestemmelser om anerkendelse/ligestilling af eksamensbeviser og andre kvalifikationer samt fremme af adgangen til erhvervsrelateret uddannelse for personer, som nyder godt af international beskyttelse, idet disse tiltag udgør et vigtigt skridt i retning af at integrere disse personer i økonomien og samfundet og forbedre deres livskvalitet. Adgangen til arbejdsmarkedet bør fremmes gennem aktive foranstaltninger til bekæmpelse af diskrimination og tilskyndelse til virksomheders inddragelse.

| 4.10 | Familiemedlemmer. Udvalget bifalder præciseringen af definitionen af et familiemedlem og mener, at dette vil muliggøre en mere nøjagtig og ensartet vurdering af ansøgninger om international beskyttelse i alle EU's medlemsstater. |
| --- | --- |

4.10

Familiemedlemmer. Udvalget bifalder præciseringen af definitionen af et familiemedlem og mener, at dette vil muliggøre en mere nøjagtig og ensartet vurdering af ansøgninger om international beskyttelse i alle EU's medlemsstater.

| 4.11 | Udvalget støtter anvendelsen af kriteriet om »barnets tarv« som en faktor i vurderingen af anmodninger om international beskyttelse. |
| --- | --- |

4.11

Udvalget støtter anvendelsen af kriteriet om »barnets tarv« som en faktor i vurderingen af anmodninger om international beskyttelse.

Bruxelles, den 28. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  EFT C 221, 17.9.2002, s. 43.

1

(2)  EUT C 204, 9.8.2008, s. 77.

2

(3)  EUT C 218, 11.9.2009, s. 78.

3

(4)  KOM(2008) 360 endelig.

4

(5)  KOM(2008) 815 endelig, KOM(2008) 820 endelig, KOM(2008) 825 endelig.

5

(6)  KOM(2009) 66 endelig.

6

(7)  KOM(2007) 301 endelig.

7

(8)  GHK, konsekvensanalyser om den fremtidige fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som berettigede til international beskyttelse, deres status og indholdet af en sådan beskyttelse baseret på Rådets direktiv 2004/83/EF og den fremtidige udvikling af minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne baseret på Rådets direktiv 2005/85/EF, Rammekontrakt JLS/2006/A1/004.

8

(9)  Se rapporten fra Human Rights Watch (HRW): Pushed Back, Pushed Around, Italy's Forced Return of Boat Migrants and Asylum Seekers, Libya's Mistreatment of Migrants and Asylum Seekers. HRW 2009.

9

Pushed Back, Pushed Around, Italy's Forced Return of Boat Migrants and Asylum Seekers, Libya's Mistreatment of Migrants and Asylum Seekers.

(10)  Udvalget bifalder, at Kommissionen har til hensigt at sikre åbenhed i disse procedurer.

10

(11)  KOM(2009) 551 endelig – SEK(2009) 1374, s. 14-16.

11

(12)  EFT C 193 af 10.7.2001, s. 77-83.

12

(13)  EUT C 204 af 9.8.2008, s. 77.

13

(14)  Der kan nævnes mange eksempler på sådanne systemer, f.eks. Failed States index of the Fund for Peace: http://www.fundforpeace.org/web/index.php?option=com_content&task=view&id=229&Itemid=366; Minorities at risk: http://www.cidcm.umd.edu/mar/about.asp; Conflict and peace: http://www.cidcm.umd.edu/pc/; Global report of the Center for Systemic Peace (CSP): http://www.systemicpeace.org/ og Human Security Report: http://www.humansecurityreport.info/index.php?option=content&task=view&id=28&Itemid=63.

14

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/85 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/85

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse

(omarbejdning)

KOM(2009) 554 endelig — 2009/0165 (COD)

2011/C 18/15

Ordfører: Antonello PEZZINI

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 26. november 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse

KOM(2009) 554 endelig – 2009/0165 (COD).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som vedtog sin udtalelse den 23. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 28. april, følgende udtalelse med 153 stemmer for og 2 hverken for eller imod:

1.   Resumé og anbefalinger

1.1   Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) støtter og bifalder Kommissionens arbejde med at bringe proceduredirektivet i overensstemmelse med forslagene i grønbogen (1) og handlingsplanen (2).

1.2   Med vedtagelsen af Lissabontraktaten, som bl.a. inkorporerer chartret om grundlæggende rettigheder, er EU's ansvar og kompetencer på asyl- og indvandringsområdet blevet væsentligt forøget.

1.3   EØSU er ikke i tvivl om, at Kommissionen har gjort et prisværdigt stykke arbejde for at harmonisere de tidligere direktiver på det komplekse asylområde.

1.4   EØSU er af den opfattelse, at der inden for det sociale Europa sammen med medlemsstaterne og tredjelande bør skabes et Europa for asyl gennem kulturelle, juridiske og administrative processer og samarbejde.

1.5   I et samfund, der er i hurtig udvikling og bliver stadigt mere komplekst, bl.a. som følge af globaliseringen og den økonomiske og miljømæssige krise, indtager ikke-statslige organisationer (ngo'er) en stadig vigtigere rolle. EØSU ser gerne, at denne rolle styrkes og defineres af samfundet og de offentlige beslutningstagere.

1.6   Det er ngo'ernes mission at hjælpe og støtte de dårligst stillede grupper. EØSU opfatter den rolle, de spiller som støtter og formidlere mellem kulturer i alle faser af udviklingen af EU-lovgivningens eller de nationale lovgivningers procedurer, som helt uundværlig.

1.7   Ifølge EØSU bør Kommissionen i sit arbejde med at harmonisere procedurer og praksis hele tiden holde sig for øje og udvise stor finfølelse for, at der er tale om mennesker, som af indlysende årsager er dårligere stillede og lider større nød end andre.

1.8   EU må gøre alt for at undgå at hjemsende flygtninge til lande, hvor de er i fare for at lide fysisk eller psykisk overlast, eller hvor deres grundlæggende rettigheder ikke respekteres.

1.9   Det er helt afgørende, at ansøgerne kan anvende deres modersmål i asylansøgningsprocedurerne, og at de er sikret gratis advokatbistand i hele forløbet.

1.10   En afvisning af ansøgningen om international beskyttelse skal være klart begrundet og indeholde oplysninger om, hvordan og inden for hvilken tidsfrist afgørelsen kan ankes.

1.11   Selve udvisningen skal under alle omstændigheder udsættes, indtil alle ankemuligheder er udtømt.

1.12   Medlemsstaterne bør ifølge EØSU gøre alt, hvad de kan, bl.a. via relevant erfaringsudveksling, for at give asylansøgerne mulighed for at arbejde, uddanne sig og deltage i kulturelle aktiviteter inden for nogle dertil egnede sociale rammer.

1.13   EØSU mener, at man må holde fast i princippet om »non refoulement«, og at man sammen må se på, om det kan lade sig gøre at udvide den gruppe af mennesker, der kan ansøge om international beskyttelse, til også at omfatte forfulgte kvinder, sårbare mennesker og miljøflygtninge.

1.14   EØSU gør gældende, at der mellem medlemsstaterne må fostres en følelse af fælles ansvar for at imødegå ulovlig økonomisk migration og for at forbedre hjælpen til dem, som har et reelt behov, med det formål at dele byrderne og forpligtelserne.

1.15   Det står for EØSU klart, at medlemsstaterne må tildele Kommissionen flere økonomiske midler, hvis politikken for integration af asylansøgere skal forbedres.

1.16   Den vilje til at harmonisere, som Kommissionen har vist med de seneste forslag til revision af direktiverne, må medlemsstaterne også vise, når de skal foretage de nødvendige ændringer af de nationale lovgivninger.

1.17   Det er EØSU's overbevisning, at skabelsen af et Europa for asyl inden for det sociale Europa først og fremmest afhænger af medlemsstaternes politiske vilje og bevidsthed om spørgsmålet. En ensartet, velstruktureret procedure som foreslået af Kommissionen vil fremme denne vilje og bevidsthed.

1.18   EØSU fremhæver kvindernes særlige situation. De har meget sværere end mændene ved at ansøge om asyl og opnå flygtningestatus. Udvalget opfordrer derfor Kommissionen til at gøre alt, hvad der står i dens magt, og herunder inddrage medlemsstaterne, for at opnå ligestilling, et princip som længe har været fast forankret i den europæiske bevidsthed.

1.19   I den rette udformning kan uddannelse efter EØSU's opfattelse forstærke den sociale og kollektive bevidsthed, der fører til accept af dem, som har størst brug for hjælp og bistand, og som opfatter de europæiske lande med deres historiske og religiøse traditioner som et sikkert referencepunkt.

2.   Indledning

2.1   Historisk baggrund

2.1.1   Retten til asyl går helt tilbage til antikkens Grækenland, hvor to byer gensidigt kunne tildele hinandens borgere immunitet mod repressalier, eller byer kunne give immunitet til vigtige personer som ambassadører osv. (3)

2.1.2   Også i antikkens Rom anerkendtes med »folkenes ret« retten til asyl, der fulgte med en status som borger (4).

2.1.3   Siden hen har retten til asyl udviklet sig i takt med de forskellige udslag af forfølgelse i form af undertrykkende foranstaltninger fra myndighedernes side af religiøse eller filosofiske årsager eller på grund af politiske ideologier, som vurderes at være til fare for staten.

2.2   Forbud mod forskelsbehandling og beskyttelse af menneskerettigheder

2.2.1   Med retssamfundets udvikling er retten til asyl blevet udvidet. Derfor indeholder især moderne demokratiers forfatninger i reglen bestemmelser om, at regeringen skal nægte at udlevere udenlandske statsborgere, når udleveringsbegæringen er politisk begrundet.

2.2.2   Som en følge heraf fastslås det i europæiske staters chartre om grundlæggende rettigheder, at en udlænding, der reelt har forbud mod at udøve sine demokratiske frihedsrettigheder i sit hjemland, har ret til asyl.

2.2.3   De nævnte bestemmelser henviser udtrykkeligt til anerkendelsen af ukrænkelige menneskerettigheder og princippet om ikke-forskelsbehandling. Forbuddet mod forskelsbehandling er i øvrigt udtrykkeligt nedfældet i artikel 14 i konventionen til beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder
   (5) .

2.2.4   Der kan heller ikke efter artikel 15 i konventionen gøres undtagelse fra forbuddet, hvis en sådan undtagelse er i strid med andre forpligtelser efter international ret.

2.2.5   Det følger heraf, at asyl ikke kan gøres til genstand for nationale undtagelsesbestemmelser (såkaldte opt-out-klausuler), hvilket bl.a. har til formål at sikre, at Genèvekonventionen om flygtninges retsstilling af 28. juli 1951 som indarbejdet i New York-protokollen af 31. januar 1967 i praksis gennemføres til fulde.

2.2.6   Lissabontraktaten har udvidet EU's kompetencer på asyl- og indvandringsområdet. I traktaten er inkorporeret chartret om grundlæggende rettigheder, som

| — | garanterer retten til asyl, |
| --- | --- |

—

garanterer retten til asyl,

| — | fastlægger bestemmelser om udformningen af fælles regler, |
| --- | --- |

—

fastlægger bestemmelser om udformningen af fælles regler,

| — | indfører et integreret system for forvaltningen af de ydre grænser, |
| --- | --- |

—

indfører et integreret system for forvaltningen af de ydre grænser,

| — | anerkender vigtigheden af samarbejde med tredjelande, |
| --- | --- |

—

anerkender vigtigheden af samarbejde med tredjelande,

| — | udvider EU-Domstolens kompetence vedrørende asyl og indvandring. |
| --- | --- |

—

udvider EU-Domstolens kompetence vedrørende asyl og indvandring.

3.   Resumé af forslaget til omarbejdning af direktivet

3.1   Sigtet med det foreliggende forslag er at færdiggøre den anden fase af det fælles europæiske asylsystem, som skal indføres med en ensartet procedure inden 2012.

3.2   I mellemtiden er målet at udbedre huller og mangler i de gældende minimumsstandarder, der på flere områder har vist sig at være svære at anvende, ikke særligt effektive og hverken rimelige eller mulige at tilpasse efter omstændighederne (6) .

3.3   De foreslåede ændringer har især til formål at bane vej for en bedre harmonisering af procedurereglerne. Der stilles desuden forslag om yderligere proceduregarantier for asylansøgere, især i den indledende fase af ansøgningen om international beskyttelse og den dertil knyttede beslutningsproces i overensstemmelse med den retspraksis, som har udviklet sig ved Den Europæiske Unions Domstol og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.

4.   Generelle bemærkninger

4.1   Skabelse af et Europa for asyl inden for rammerne af det sociale Europa

4.1.1   Virkeliggørelsen af et Europa for asyl inden for det sociale Europa bygger på solid uddannelse af de unge inden teenageårene, som skal sikre idéens forankring i samfundets kollektive bevidsthed og hos politikerne i medlemsstaterne.

4.1.2   Under hensyntagen til de grundlæggende rettigheder og overholdelse af de principper, der er fastlagt i EU's charter om grundlæggende rettigheder, har EU vedtaget Rådets direktiv 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne.

4.1.3   Imidlertid har globaliseringens hurtige udvikling i de senere år paradoksalt nok ført til, at opfattelsen af identitet har undergået store forandringer og følgelig gjort det umuligt på ny at udforme et retssystem, der bygger på universalitet, som det var tilfældet med romerretten.

4.1.4   Mødet mellem folk af forskellig oprindelse og det aktuelle klima af bekymring over kontakt med andre kulturer giver sig derfor udslag i ny frygt og usikkerhed, som har fået næsten alle europæiske lande til at føre en restriktiv politik, når det gælder statsborgerskab og dermed asyl.

4.1.5   Denne holdning er imidlertid ikke forenelig med ønsket om at integrere befolkningerne og målet om at opbygge et Europa, der tillige er et socialt Europa.

4.1.6   Man bør derfor holde fast i non refoulement-princippet, og man kunne endda ligefrem foreslå at udvide den gruppe af personer, der skal anerkendes som havende behov for international beskyttelse. I øvrigt er den særlige form for forfølgelse, som kvinder og andre sårbare grupper udsættes for, anerkendt i flere EU-direktiver.

4.1.7   I den nuværende situation er det klart, at flygtninge, der udelukkende anses som værende økonomiske migranter, for hvem der gælder særlige regler, skal nægtes flygtningestatus, derimod er det mere problematisk i dag at afgøre, hvilken status miljøflygtninge skal have.

4.1.8   Der er virkelig tale om mennesker, som ikke har andet valg end at kaste sig ud i de farer og den usikkerhed, der er forbundet med tvungen migration, på grund af miljøødelæggelser med de deraf følgende alvorlige konsekvenser for udøvelsen af menneskerettigheder såsom retten til liv, mad, sundhed og udvikling (7).

4.1.9   Disse spørgsmål kunne tages op i forbindelse med omarbejdningen af Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om anerkendelse. Disse nye problemstillinger fortjener endvidere at blive behandlet mere indgående i forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk asylstøttekontor (KOM(2009) 66 endelig).

4.2   Særlige procedurer

4.2.1   Under proceduren for tildeling af flygtningestatus må der nødvendigvis tages hensyn til en række sikkerhedsmæssige lovforanstaltninger for at komme den ulovlige indvandring til livs og tackle spørgsmål om offentlig orden og sikkerhed forbundet med indvandring.

4.2.1.1   Men det er også - i overensstemmelse med de tilsagn, der blev givet i den europæiske pagt om indvandring og asyl fra 2008, nødvendigt at styre den lovlige indvandring på en måde, der dels tager hensyn til den enkelte medlemsstats prioriteter, behov og kapacitet til at modtage flygtninge og indvandrere, dels fremmer disse menneskers integration.

4.2.1.2   Med henblik på at skabe et Europa for asyl ville det bl.a. være hensigtsmæssigt at etablere et partnerskab efter princippet om, at byrden skal deles, dvs. princippet om solidaritet mellem alle EU's medlemsstater med hensyn til modtagelse og fordeling af asylansøgere.

4.2.1.3   Det omarbejdede direktivs procedurer for behandling af ansøgninger om international beskyttelse og for fratagelse eller ophør af anerkendt status og det omarbejdede proceduredirektivs procedurer for anke af afgørelser er i overensstemmelse med internationale bestemmelser og de bestemmelser, der følger af EU-lovgivningen.

4.2.1.4   EØSU mener, at det er af allerstørste vigtighed at fremme og støtte ikke-statslige organisationer, også i forbindelse med iværksættelsen af procedurerne for forberedelse og behandling af ansøgninger om indrejse, fratagelse og ophør af status og anke af beslutninger. Udvalget foreslår derfor, at der i forslaget indarbejdes en udtrykkelig bestemmelse herom, både i betragtningerne og i direktivets artikler.

4.2.1.5   I EU-terminologi omfatter international beskyttelse både tildeling af flygtningestatus som defineret i Genèvekonventionen og subsidiær beskyttelse for enhver, som, på trods af at de ikke opfylder kravene til flygtningestatus, ikke kan vende hjem uden at blive udsat for stor fare.

4.2.1.6   I landenes lovgivning til gennemførelse af det nævnte proceduredirektiv sondres der generelt mellem tre kompetenceniveauer hos de administrative myndigheder: modtagelse, behandling og afgørelse af anmodninger.

4.2.1.7   Så snart procedurerne er sat i gang, følges princippet om, at ansøgeren har ret til at forblive i landet og modtage en værdig behandling, så længe behandlingen af ansøgningen pågår, dog med visse undtagelser (europæisk arrestordre m.v.). Af hensyn til princippet om en værdig behandling må ophold i modtagelsescentre betragtes som en undtagelse - mens ansøgeren venter på et bedre opholdssted - og ikke reglen.

4.2.1.8   Derudover er der bestemmelser om en række garantier, der skal beskytte asylansøgeren: Oplysninger om procedurer, der skal følges, og om resultatet af ansøgningen, mulighederne for kontakt med UNHCR, tolkebistand, personlig samtale mellem ansøgeren og det kompetente udvalg, hvis medlemmer løbende modtager undervisning og holdes ajour.

4.2.1.9   EØSU mener, at der især skal sættes ind på at videreuddanne de ansatte i FRONTEX med henblik på at

| — | koordinere det praktiske samarbejde mellem medlemsstaterne, |
| --- | --- |

—

koordinere det praktiske samarbejde mellem medlemsstaterne,

| — | udarbejde fælles standarder for uddannelse, |
| --- | --- |

—

udarbejde fælles standarder for uddannelse,

| — | give medlemsstaterne den nødvendige hjælp til at arrangere modtagelse og hjemsendelse med støtte fra kontaktpersoner med kendskab til den pågældende kultur, |
| --- | --- |

—

give medlemsstaterne den nødvendige hjælp til at arrangere modtagelse og hjemsendelse med støtte fra kontaktpersoner med kendskab til den pågældende kultur,

| — | undervise embedsmændene i asyl som menneskeret som formuleret af EU bl.a. med henblik på oprettelsen af det fremtidige asylstøttekontor. |
| --- | --- |

—

undervise embedsmændene i asyl som menneskeret som formuleret af EU bl.a. med henblik på oprettelsen af det fremtidige asylstøttekontor.

4.2.1.10   Ifølge EØSU bør modtagelsescentrene kun benyttes undtagelsesvist, for en begrænset periode og under fuld overholdelse af chartret om grundlæggende rettigheder. Mennesker, der ansøger om international beskyttelse, bør kunne leve et rimeligt liv i alle henseender: med et privatliv og adgang til sundhedsydelser, sociale relationer og muligheder på arbejdsmarkedet.

4.2.1.11   Direktiv 2003/09/EF om minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne giver medlemsstaterne stor fleksibilitet med hensyn til retten til at tage arbejde. EØSU er af den opfattelse, at enhver begrænsning af mulighederne for at arbejde kan være en krænkelse af menneskets værdighed og afføder sort arbejde, som igen skaber social uretfærdighed.

4.2.1.12   Endelig indeholder forslaget en mulighed for fri proces ved anke af såvel administrative afgørelser som retsafgørelser. EØSU mener, at den gratis administrative og juridiske bistand bør øges og gøres obligatorisk og suppleres af sproglig bistand i alle faser af proceduren.

5.   Særlige bemærkninger

5.1   De foreslåede ændringer er forenelige med målet om at harmonisere og opdatere procedurerne for tildeling af flygtningestatus.

5.2   Med hensyn til indholdet mener EØSU, at det vil være på sin plads at se med kritiske øjne på grundene til, at den udtrykkelige henvisning til asyl er udgået af forslaget.

5.3   En henvisning til asyl i den nye tekst kunne tolkes som en anerkendelse af retten til at rejse ind i landet for eventuelt at ansøge om flygtningestatus og blive der, indtil det er blevet fastlagt, om betingelserne for tildeling af denne status er opfyldt, idet der er forbud mod udvisning i behandlingsperioden.

5.4   En henvisning til retten til asyl ville endvidere gøre det legitimt for medlemsstaterne at anvende det nye direktiv på sager, som falder uden for anvendelsesområdet (se forslagets artikel 3, 4, 11 og 12 ), når der er tungtvejende humanitære grunde til hinder for en tilbagevenden til hjemlandet, men ikke specifikke tilfælde af forfølgelse (8).

5.5   EØSU bakker op om de foreslåede ændringer, idet de stemmer overens med de oven for nævnte målsætninger.

5.5.1   Udvalget ønsker dog at gøre opmærksom på følgende punkter:

| 5.5.1.1 | Betragtning 38: I stedet for »med regelmæssige mellemrum« havde vi hellere set, at evalueringen af direktivets anvendelse var angivet mere præcist med hensyn til tid. |
| --- | --- |

5.5.1.1

Betragtning 38: I stedet for »med regelmæssige mellemrum« havde vi hellere set, at evalueringen af direktivets anvendelse var angivet mere præcist med hensyn til tid.

| 5.5.1.2 | Betragtning 41: De indholdsmæssige ændringer af det tidligere direktiv, som medlemsstaterne er forpligtede til at gennemføre, bør specificeres tydeligere. |
| --- | --- |

5.5.1.2

Betragtning 41: De indholdsmæssige ændringer af det tidligere direktiv, som medlemsstaterne er forpligtede til at gennemføre, bør specificeres tydeligere.

| 5.5.1.3 | Artikel 2, litra f): »besluttende myndighed« bør defineres mere præcist, eftersom det ikke er alle nationale lovgivninger, der opererer med begrebet »domstolslignende« instans. |
| --- | --- |

5.5.1.3

Artikel 2, litra f): »besluttende myndighed« bør defineres mere præcist, eftersom det ikke er alle nationale lovgivninger, der opererer med begrebet »domstolslignende« instans.

| 5.5.1.4 | Artikel 3, stk. 3: Der bør angives eksempler på, hvor direktivet kan anvendes ved behandling af ansøgninger om beskyttelse, der falder uden for direktivets anvendelsesområde (se bemærkningerne vedrørende de nye miljøflygtninge). |
| --- | --- |

5.5.1.4

Artikel 3, stk. 3: Der bør angives eksempler på, hvor direktivet kan anvendes ved behandling af ansøgninger om beskyttelse, der falder uden for direktivets anvendelsesområde (se bemærkningerne vedrørende de nye miljøflygtninge).

| 5.5.1.5 | Artikel 6: Bestemmelsen om, at medlemsstaterne kan kræve, at ansøgninger indgives på et nærmere angivet sted, synes ikke at stemme overens med de efterfølgende bestemmelser i artikel 7 og forekommer derudover indskrænkende i forhold til ønsket om at gøre ansøgningsproceduren lettere. |
| --- | --- |

5.5.1.5

Artikel 6: Bestemmelsen om, at medlemsstaterne kan kræve, at ansøgninger indgives på et nærmere angivet sted, synes ikke at stemme overens med de efterfølgende bestemmelser i artikel 7 og forekommer derudover indskrænkende i forhold til ønsket om at gøre ansøgningsproceduren lettere.

| 5.5.1.6 | Artikel 10, stk. 13
   (9): Alle negative afgørelser bør fremsendes til ansøgeren på ansøgerens sprog og til dennes advokat og ikke kun angive grundene til afslaget, men også oplysninger om frister (som skal være rimelige og acceptable), muligheder og procedurer for at gøre indsigelser og anke. |
| --- | --- |

5.5.1.6

Artikel 10, stk. 13
   (9): Alle negative afgørelser bør fremsendes til ansøgeren på ansøgerens sprog og til dennes advokat og ikke kun angive grundene til afslaget, men også oplysninger om frister (som skal være rimelige og acceptable), muligheder og procedurer for at gøre indsigelser og anke.

| 5.5.1.7 | Artikel 12, stk. 19, litra d)
   (10): De kompetente myndigheders mulighed for at undersøge ansøgeren og de genstande, denne medbringer, kan være i strid med de forfatningsgarantier, som er fastlagt i medlemsstaternes forskellige lovgivninger. |
| --- | --- |

5.5.1.7

Artikel 12, stk. 19, litra d)
   (10): De kompetente myndigheders mulighed for at undersøge ansøgeren og de genstande, denne medbringer, kan være i strid med de forfatningsgarantier, som er fastlagt i medlemsstaternes forskellige lovgivninger.

| 5.5.1.8 | Artikel 34, stk. 1, litra c): De væsentlige argumenter, som ansøgeren skal anføre for at påvise, at hjemlandet ikke er et sikkert tredjeland, bør specificeres tydeligere - også selv om det undertiden kan være svært at fastlægge en definition af et sikkert tredjeland, der kan accepteres af alle. |
| --- | --- |

5.5.1.8

Artikel 34, stk. 1, litra c): De væsentlige argumenter, som ansøgeren skal anføre for at påvise, at hjemlandet ikke er et sikkert tredjeland, bør specificeres tydeligere - også selv om det undertiden kan være svært at fastlægge en definition af et sikkert tredjeland, der kan accepteres af alle.

| 5.5.1.9 | EU-Domstolens dom C-133/06 af 6. maj 2008, som ophævede artikel 29, stk. 1 og 2, og artikel 36, stk. 3, i proceduredirektivet 2005/85/EF, giver stof til eftertanke i denne forbindelse. |
| --- | --- |

5.5.1.9

EU-Domstolens dom C-133/06 af 6. maj 2008, som ophævede artikel 29, stk. 1 og 2, og artikel 36, stk. 3, i proceduredirektivet 2005/85/EF, giver stof til eftertanke i denne forbindelse.

Bruxelles, den 28. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  KOM(2007) 301 endelig.

1

(2)  KOM(2008) 360 endelig.

2

(3)  Immuniteten beskyttede bl.a. flygtninge, som ikke kunne tages til fange i bestemte templer, der blev anset som ukrænkelige, og det er herfra, ordet »asyl« stammer.

3

(4)  I øvrigt blev borgerretten gjort almindelig med Caracallas edikt fra 221 efter Kristi fødsel, hvorefter enhver forskelsbehandling mellem romerske borgere og Romerrigets andre indbyggere blev fjernet.

4

(5)  Konventionen, der blev underskrevet i Rom den 4. november 1950, med dertil hørende tillægsprotokoller er ikke kun blevet ratificeret af EU's medlemsstater, hvor den har retsgyldighed, men også af en række tredjelande i Europa. Det betyder, at bestemmelsernes bindende karakter er blevet større i henhold til international lov og national lov.

5

(6)  Manglen på rimelighed i forbindelse med de procedurer, de enkelte medlemsstater har vedtaget, synes især at kunne tilskrives de alt for store skønsbeføjelser i proceduredirektivet fra 2005.

6

(7)  Sikkerhed bør derfor også gøres til et af menneskets vigtigste rettigheder. Miljøflygtninge er i realiteten ofre for miljøødelæggelser og de dertil knyttede sociale uligheder, der kan føres tilbage til nye former for aggressiv spekulation, sådan som det f.eks. er tilfældet med den tiltagende ørkendannelse i hele geografiske områder syd for Sahara.

7

(8)  Flygtninge, som ikke forlader deres hjemland på grund af personlig diskrimination, men på grund af alvorlige hændelser (som f.eks. borgerkrig, almindelig udbredt vold, angreb udefra, naturkatastrofer, miljøødelæggelse) kan som hovedregel ikke ansøge om flygtningestatus. I medfør af lovgivningen om indvandring kan der imidlertid i forbindelse med humanitære katastrofer forårsaget af usædvanlige begivenheder træffes midlertidige beskyttelsesforanstaltninger, så de fordrevne kan modtages rettidigt og under passende forhold.

8

(9)  Artikel 10, stk. 2, i den danske udgave.

9

(10)  Artikel 12, stk. 2, litra d), i den danske udgave.

10

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/90 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/90

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2004/39/EF og 2009/.../EF

KOM(2009) 207 endelig — 2009/0064 (COD)

2011/C 18/16

Hovedordfører: Angelo GRASSO

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 3. juni 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 47, stk. 2, at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2004/39/EF og 2009/.../EF

KOM(2009) 207 endelig – 2009/0064 (COD).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 1. februar 2010. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium anmodede den 16. februar 2010 Den Faglige sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug om at genbehandle sin udtalelse.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg udpegede i henhold til forretningsordenens artikel 20 og 57, stk. 1, på sin 462. plenarforsamling den 29. april 2010, Angelo Grasso til hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 136 stemmer for, 2 imod og 3 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner og anbefalinger

1.1   Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) hilser direktivforslaget velkommen. Selv om nogle typer af alternative fonde helt sikkert har medvirket til at øge gearingen og risikotagningen i det finansielle system, er det ikke denne sektor, der har udgjort den alvorligste risiko for stabiliteten og modstandskraften i det finansielle system under den krise, som er fulgt i kølvandet på uroen på markedet for subprime-lån. Dette synspunkt blev for nylig fremført af den britiske Financial Services Authority i en rapport med titlen »Assessing the possible sources of systemic risk from hedge funds« fra februar 2010, der hævder, at »store hedgefonde ikke udgør en destabiliserende kreditrisiko/modpartsrisiko«. EØSU noterer sig den debat, som forslaget har rejst, samt forslagene fra Det Europæiske Råd og Europa-Parlamentet (ordfører: Gauzès). EØSU fremsætter på sin side en række bemærkninger og anbefalinger, der tager sigte på at modificere visse beslutninger og retningslinjer i forslaget, som uden at medføre væsentlige fordele for investorbeskyttelse og markedsintegritet ville kunne få negative følger for sektoren for alternative fonde - ja, for hele det økonomiske system. EØSU baserer sine observationer på en udtalelse fra 2009 om kapitalfonde, hedgefonde og statsejede investeringsfonde (1), hvor udvalget skrev, at de beskæftigelsesmæssige, sociale og adfærdsmæssige følger af private equity-fonde og hedgefonde er mere alvorlige end deres økonomiske og finansielle følger i den europæiske markedsøkonomi.

1.2   Krisen i Grækenland har bragt spørgsmålet om statsgæld i fokus. EØSU gør opmærksom på, at der er forskellige opfattelser af, om hedgefonde har været med til at forværre krisen. Efter EØSU's mening er der presserende behov for en undersøgelse og en uddybning af dette emne.

1.3   Med direktivet indføres der harmoniserede regler for sektoren for alternative fonde, også når det gælder kravet om passende overvågning af de makroprudentielle risici for den europæiske finanssektor. Direktivet indeholder desuden detaljerede regler, som efter EØSU's opfattelse vil være svære at tilpasse effektivt til de mange forskellige produkter, som findes i sektoren. EØSU håber derfor, at man vælger en fremgangsmåde, der er mere anvendelig i praksis, under hensyntagen til de mange forskellige produkter, der falder ind under definitionen af alternative fonde.

1.4   EØSU finder det afgørende vigtigt, at der straks tages fat på drøftelser med myndighederne i de vigtigste lande uden for EU om at vedtage fælles internationale standarder for banktilsyn med alternative investeringsfonde efter den model med Baselkomitéen, der blev anvendt inden for banksektoren. I modsat fald vil reglerne let kunne omgås ved at overføre bestemte aktiviteter til områder, hvor EU-reglerne ikke finder anvendelse. Dette ville være til skade for konkurrenceevnen i vigtige dele af den europæiske finanssektor med negative virkninger for såvel beskæftigelsen som skabelsen af velfærd og velstand. Etableringen af den fremtidige europæiske værdipapir- og markedstilsynsmyndighed (ESMA) vil kunne gøre det lettere at anvende reglerne, ikke mindst på tværs af grænserne.

1.5   Direktivet indfører bl.a. muligheden for at fastlægge lofter for fondenes gældsætning. EØSU er ikke imod dette, men beder om, at det klart angives, hvilke kriterier der kan udgøre grundlaget for fastsættelse af disse grænser for de forskellige typer af produkter, og hvilke forholdsregler der vil blive iværksat for at begrænse den konjunkturforstærkende virkning.

1.6   Af hensyn til markedsgennemsigtigheden og for at beskytte investorerne mener EØSU, at forpligtelsen til at registrere og videresende basisoplysninger bør gælde for alle virksomheder. Oplysningerne bør deles op efter produkter og tærskler. EØSU mener imidlertid, at der på dette område er behov for en empirisk undersøgelse, der går mere i dybden end Kommissionens hidtidige undersøgelser.

1.7   Med hensyn til de oplysningskrav, som påhviler selskaber, der forvalter private equity-fonde, påskønner EØSU viljen til at øge gennemsigtigheden, særligt hvis målet er at beskytte interessenter som mindretalsaktionærer og ansatte. Dog mener det, at disse regler ikke må stille private equity-fonde ringere i forhold til private og institutionelle investorers øvrige investeringsinstrumenter. Endelig indeholder forslaget til direktiv bestemmelser om, at fonde, som udelukkende investerer i SMV'er, skal være undtaget fra disse forpligtelser. EØSU gentager imidlertid, at investorbeskyttelse og markedsintegritet er ufravigelige principper, som må gælde for alle forvaltere af alternative investeringsfonde.

2.   Indledning

2.1   Med udtrykket alternative investeringsfonde henvises der til alle fonde, som ikke er omfattet af direktivet om investeringsinstitutter (UCITS), f.eks. hedgefonde, private equity-fonde, venturekapitalfonde, realkreditfonde, infrastrukturfonde og råvarefonde, bl.a. omfattende den sektor, som i de Larosière-rapporten defineres som »det parallelle banksystem«.

2.2   I 2009 udarbejdede EØSU en vigtig udtalelse om hedgefonde og private equity-fonde. Udtalelsen tog ikke hensyn til direktivet om forvaltere af alternative investeringsfonde, men fokuserede udelukkende på disse fondes indvirkning på beskæftigelsen og de sociale aspekter. EØSU gør opmærksom på, at ovennævnte forslag til direktiv har skabt stor debat, især om beskæftigelsesmæssige og sociale spørgsmål. Efter EØSU's mening udgør konklusioner og anbefalinger i denne udtalelse en vigtig reference for diskussionen om direktivet.

2.3   Som understreget i bl.a. de Laroisière-rapporten blev den finansielle krise hjulpet på vej af alt for stor likviditet og store ubalancer på de finansielle markeder og råvaremarkederne samt af andre faktorer af makroøkonomisk karakter. På grund af rigelig megen likviditet overså man den risiko, der netop knytter sig til likviditet, og som man i forbindelse med kontrolprocedurerne og risikoforvaltningen ikke var helt så opmærksom på som kredit- og markedsrisiciene, hverken fra operatørernes side eller i tilsynsreglerne.

2.4   I dag kan vi ikke tillade os at lade som ingenting og ikke tage ved lære af en fejl, der har kostet verdensøkonomien dyrt og reelt kunne have været et dødsstød. Likviditet stiller krav om finansielle markeder og systemer, der er så gennemsigtige som muligt.

2.5   Med direktivet må der tages et reelt skridt hen imod gennemsigtighed i sektoren for alternative fonde, noget som den helt tydeligt har vist, at den mangler.

2.6   EØSU finder det nødvendigt ikke på grund af det ansvar, de mangler eller de risici, der kan tilskrives sektoren, men simpelthen fordi der er et uomgængeligt behov for, at spørgsmålet om gennemsigtighed og likviditet kommer til at stå øverst på dagsordenen.

2.7   De forslag om europæisk makro- og mikrofinansielt tilsyn, som for tiden behandles i EU, er absolut nødvendige for at sikre, at det indre marked kan overleve (2).

2.8   I USA har præsident Obama sat gang i en proces, der skal munde ud i en radikal omlægning og fornyelse af regulerings- og tilsynssystemet. Det er endnu for tidligt at sige noget om resultaterne af initiativerne i USA.

2.9   I den forbindelse må EU arbejde aktivt for, at man på internationalt plan straks går i gang med at skabe gennemsigtighed og integrere markederne. EØSU understreger dog, at regulering alene ikke kan løse problemerne, som også skyldes de professionelle investorers uforsigtige praksis.

2.10   EØSU støtter de seks principper på højt niveau for regulering af hedgefonde, som IOSCO (International Organisation of Security Commissions) foreslog i juni 2009. Den 25. februar offentliggjorde IOSCO krav til data vedrørende systemiske risici for hedgefonde. Kravene dækker elleve forskellige datakategorier. EØSU henstiller, at Kommissionen tager udgangspunkt i disse principper og gennemføre dem i reglerne for forvaltere af alternative investeringsfonde i direktivforslaget.

2.11   Skønt IOSCO har foretaget en analyse af, hvor stor en risiko private equity-fondene udgør for det finansielle system, er der stadig ikke blevet fremsat nogen forslag til regulering. EØSU henstiller, at Kommissionen tilpasser IOSCO's principper for hedgefonde, så de også kan gælde for private equity-fonde.

3.   Forslaget til direktiv

3.1   Hensigten med forslaget til direktiv er at regulere forvalterne af fondene og ikke produkterne. Grunden til, at produkterne ikke reguleres direkte, er, at de alternative investeringsfonde kun kan defineres gennem udelukkelse, eftersom de ikke er harmoniserede efter UCITS-direktivet, og derfor mener Kommissionen, at ethvert forsøg på at regulere produkterne direkte hurtigt ville blive forældet.

3.2   Mange aspekter af reguleringen for fondsforvaltere har dog nødvendigvis betydelig indflydelse på fondenes karakteristika og funktionsevne.

3.3   Der er to overordnede mål med forslaget til direktiv:

| — | at muliggøre et mere effektivt mikro- og makroprudentielt tilsyn, hvortil der kræves indgående kendskab til sektordynamikken på tværs af nationale grænser; |
| --- | --- |

—

at muliggøre et mere effektivt mikro- og makroprudentielt tilsyn, hvortil der kræves indgående kendskab til sektordynamikken på tværs af nationale grænser;

| — | at fremme markedsintegrationen og udviklingen af det indre marked ved at give forvalterne mulighed for at gøre brug af et slags europæisk pas for deres produkter, hvilket vil have klare positive virkninger i henseende til stordriftsfordele og valgmuligheder for investorer. |
| --- | --- |

—

at fremme markedsintegrationen og udviklingen af det indre marked ved at give forvalterne mulighed for at gøre brug af et slags europæisk pas for deres produkter, hvilket vil have klare positive virkninger i henseende til stordriftsfordele og valgmuligheder for investorer.

3.4   Disse overordnede mål vil kunne nås gennem en række strukturerede og detaljerede foranstaltninger, og der tegner sig følgende hovedlinjer i forslaget:

3.4.1   Alle forvaltere af alternative fonde, hvis aktiviteter overstiger bestemte tærskelværdier, skal indhente tilladelse. Forvaltere, som forvalter aktiviteter af en samlet værdi på under 100 mio. EUR, er undtaget fra direktivets bestemmelser. Denne tærskelværdi stiger til 500 mio., hvis forvalterne ikke gør brug af gearing, og investorerne ikke har ret til indløsning i de første 5 år af fondenes levetid.

3.4.1.1   Tilladelsen udstedes af den kompetente myndighed i hjemlandet. Tilladelsen er betinget af, at meget præcise krav til organisation og gennemsigtighed er opfyldt.

3.4.1.2   Forvalterne skal være hjemmehørende i EU. De kan uddelegere deres administrative opgaver til enheder uden for EU. Funktionen som depositar kan kun udføres af kreditinstitutter etableret i EU. Videredelegering er udtrykkeligt forbudt med undtagelse af depositarfunktionen, der dog under alle omstændigheder er underlagt strenge vilkår.

3.4.1.3   I medfør af direktivet får Kommissionen til opgave at fastsætte grænser for gearingen med henblik på at garantere det finansielle systems stabilitet og integritet.

3.4.2   Hvis forvalterne overholder de i direktivet fastsatte forpligtelser, kan de frit markedsføre deres produkter over for professionelle investorer (som defineret i direktivet om markeder for finansielle instrumenter (MiFID-direktivet)) i alle medlemsstater. Forvalterne kan også råde over fonde, der er hjemmehørende i tredjelande, men under overholdelse af en række betingelser, som skal forhindre yderligere markedsrisici eller fordrejning af beskatningssystemerne.

4.   EØSU's vurderinger

4.1   EØSU har allerede udarbejdet en udtalelse om de Larosière-gruppens anbefalinger (3) og er helt enigt i behovet for at etablere et overnationalt tilsyn, dertil er det dog nødvendigt med tilstrækkeligt ensartede lovrammer. Eftersom etableringen af den nye europæiske tilsynsmyndighed ikke udelukker de nationale tilsynsmyndigheders kompetence, er det vigtigt, at den europæiske tilsynsmyndighed udformer et fælles syn på tilsynsreglerne – »a common rulebook«. Bedre kendskab til og gennemsigtighed i sektoren for alternative fonde kan være vigtig for at øge markedsintegrationen og investorbeskyttelsen og etablere et effektivt makroprudentielt tilsyn. Med direktivet kan dette vigtige mål forfølges, blot skal man undgå at indføre unødigt hårde restriktioner. Udvalget foreslår derfor, at man er særlig forsigtig og opmærksom på, at lovkravene ikke bliver mere vidtgående end det mindstemål af oplysninger, som er nødvendige for det mikroprudentielle tilsyn.

4.2   EØSU mener, at det haster med at fastlægge lovrammer, som styrker forudsætningerne for at opnå en højere kvalitet i forvaltningskriterierne for forvalterne af alternative fonde. Denne forudsætning er vigtigere end mange andre detaljerede regler, som i sidste ende øger omkostningerne for virksomhederne uden nødvendigvis at nå målet om øgede markedsgarantier, sådan som det kraftigt understreges i henstilling nr. 1 i rapporten fra de Larosière-gruppen.

4.3   EØSU henleder opmærksomheden på endnu to betragtninger i ovennævnte rapport, hvor det under henvisning til revisionen af Basel II-rammen understreges, at man kan drage to vigtige konklusioner af den finansielle krise:

| — | Krisen har vist, at egenkapitalen i det økonomiske og finansielle system må være større. |
| --- | --- |

—

Krisen har vist, at egenkapitalen i det økonomiske og finansielle system må være større.

| — | Krisen har klart påvist den eksisterende lovrammes konjunkturforstærkende virkning, idet den i stedet for at mildne faktisk har forstærket stigende og faldende markedstendenser. |
| --- | --- |

—

Krisen har klart påvist den eksisterende lovrammes konjunkturforstærkende virkning, idet den i stedet for at mildne faktisk har forstærket stigende og faldende markedstendenser.

4.3.1   Forslaget om at fastlægge et loft for fondenes gældsætning og gearing (det såkaldte leverage cap) går i retning af den ønskede forhøjelse af egenkapitalen. Vi deler bekymringen for de risici for det finansielle system, som for høj gearing indebærer, men spørgsmålet om for stor gældsætning skal ses i forhold til andre forhold vedrørende fondene, bl.a. deres størrelse. EØSU ønsker en vurdering af mulighederne for at fastsætte et klart defineret loft for gearing.

4.3.2   For at holde den systemiske risiko under kontrol skal man huske på, at de største banker ofte er primary brokers og således låner penge ud til hedgefonde. Det er lige så vigtigt at kontrollere primary brokers som funds borrowers. Når direktiverne om krav til bankernes kapital skal revideres, bør de pågældende myndigheder sikre, at lånene er dækket ind med tilstrækkelig kapital.

4.3.3   Desuden bør man tage i betragtning, at et gearingsloft kan være konjunkturforstærkende. Det er faktisk sandsynligt, at gearingsloftet vil blive overskredet, når værdien af investeringerne falder med den følge, at forvalteren for igen at komme under loftet kan være tvunget til at afhænde egne aktiver, hvorved markedsværdien falder yderligere. EØSU tog allerede i sin udtalelse om de Larosière-rapporten spørgsmålet om lovrammens konjunkturforstærkende virkning op. Udvalget erkender, at det kan være vanskeligt at afgøre, hvornår restriktioner skal lempes eller strammes, men mener alligevel, at en vis fleksibilitet i forbindelse med visse restriktioner kan begrænse lovgivningens konjunkturforstærkende virkning.

4.4   EØSU er betænkelig ved de tærskelværdier, hvorunder selskaber ikke længere vil være omfattet af direktivets bestemmelser. Principielt mener EØSU, at alle selskaber bør være underlagt en forpligtelse til at registrere og efterfølgende indsende en række basisoplysninger, som er nødvendige for at sikre de minimumsbetingelser, der er en forudsætning for reel markedsgennemsigtighed og investorbeskyttelse.

4.4.1   For at sikre gennemsigtighed og beskytte investorerne bør der kræves mere detaljerede oplysninger delt op efter produkter og tærskler. EØSU mener imidlertid, at der på dette område er behov for en empirisk undersøgelse, der går mere i dybden end Kommissionens hidtidige undersøgelser, for at finde frem til et fornuftigt kriterium for fastlæggelse af de ovennævnte tærskelværdier.

4.4.2   EØSU er overbevist om, at de krav til data vedrørende systemiske risici for hedgefonde, som IOSCO har offentliggjort for nylig (og som kan tilpasses til andre alternative investeringsfonde) viser vejen frem. Det drejer sig om elleve kategorier af data - fra information om ledelse og konsulenter (som kræves for alle typer fonde) til information om lån, risici og eksponering over for modparter (der især vil være nyttige fra store gearede fonde). Disse retningslinjer, der udspringer af initiativer fra G20 og Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB) og nyder international opbakning, træder i kraft i september 2010.

4.5   Ovennævnte argumenter skal ses i sammenhæng med det faktum, at sektoren for alternative fonde består af produkter, der er alt for forskellige til, at der kan indføres fuldstændigt ensartede regler for dem alle. I praksis er forvaltningsselskaberne specialiseret inden for bestemte områder (f.eks. realkreditfonde, hedgefonde, private equity-fonde). De eneste fonde, der specifikt omtales i forslaget til direktiv, er gearede fonde og private equity-fonde. Som understreget i EØSU's initiativudtalelse om fondenes indvirkning på industrielle ændringer (ordfører: Peter Morgan) er der så store forskelle mellem de alternative fonde, at der er brug for en mere differentieret tilgang.

4.6   EØSU håber, at kommissær Michel Barniers forslag om et fælles europæisk pas, der udvides til forvaltere og fonde, som ikke er hjemmehørende i EU, kan blive startskuddet til fælles internationale løsninger.

4.6.1   EØSU er enigt i forslaget om at lade fonde, der er hjemmehørende i lande uden for EU, være omfattet af de samme regler. EØSU opfordrer Kommissionen til at sikre, at fonde og forvaltere fra lande uden for EU reelt bliver underlagt de samme standarder for kvalitet og gennemsigtighed som i EU.

4.6.2   Eftersom forslaget til direktiv også sigter mod at øge de garantier, der stilles af fonde uden for EU, men ikke at stille dem ringere og reelt udelukke dem fra det indre marked, opfordrer EØSU til, at det fra starten gøres klart, hvilke betingelser disse fonde skal opfylde for at kunne operere frit i det indre marked.

4.7   Hvis direktivets vedtagelse ikke følges op af lignende foranstaltninger i de vigtigste tredjelande, er det EØSU's opfattelse, at reglerne let vil kunne omgås ved at overføre bestemte aktiviteter til lande, hvor EU-reglerne ikke finder anvendelse. Dette ville være til skade for konkurrenceevnen i vigtige dele af den europæiske finanssektor med negative virkninger for såvel beskæftigelsen som skabelsen af velfærd og velstand.

4.8   EØSU undrer sig over, hvad der ligger bag reglen om, at depositaren skal være et kreditinstitut. En uafhængig depositar udgør for investorerne en vigtig form for sikring mod bedragerisk eller skadelig praksis. EØSU kan bestemt tilslutte sig, at der indføres strengere regler på området. EØSU beder dog om, at der skabes klarhed over, hvorfor man ønsker at begrænse deponeringsfunktionen til kreditinstitutioner, eftersom andre mæglere efter bl.a. MiFID-direktivet har tilladelse til at opbevare deres klienters aktiver.

4.9   Alternative fonde omfatter bl.a. de såkaldte private equity-fonde, som investerer i kapitalinteresser i ikke-noterede selskaber.

4.9.1   Privat egenkapital (private equity) er en vigtig kilde til risikovillig kapital for nystartede og innovative virksomheder og for virksomheder i vækst og under omstrukturering. EØSU har allerede behandlet (4) spørgsmålet om private equity-fondes indvirkning på det økonomiske system og de industrielle ændringer.

4.9.2   Flere artikler i forslaget til direktiv (kapitel V, afdeling 2) vedrører specifikt fonde, som erhverver den kontrollerende indflydelse i ikke-noterede selskaber (mere bestemt fonde, som erhverver mindst 30 % af stemmerettighederne).

4.9.3   De oplysninger, der skal stilles til rådighed, er meget detaljerede og kan på mange områder klart sidestilles med oplysningskravene ved overtagelse af noterede selskaber. Det er endvidere nødvendigt at opstille en kodeks for god virksomhedsledelse svarende til den, der kræves for noterede selskaber. Alle disse oplysninger skal stilles til rådighed for selskabet, dets aktionærer, medarbejderrepræsentanter og medarbejdere.

4.9.4   EØSU bakker op om de foreslåede omfattende og detaljerede styrings-, oplysnings- og kommunikationskrav, særligt i det omfang de sigter mod at beskytte interessenters interesser, herunder mindretalsaktionærers og ansattes. Dog mener det, at disse regler ikke må stille private equity-fonde ringere i forhold til andre private og institutionelle investorers investeringsinstrumenter.

4.9.5   EØSU ser gerne, at disse regler anvendes fra og med 25 % af stemmerettighederne og at kodeksen for god virksomhedsledelse udtrykkeligt beskytter de gældende overenskomster. De potentielle konsekvenser for de ansatte skal påvises og informationerne skal være sande og gives uden forsinkelser. Manglende overholdelse af krav om information og høring skal bevirke, at beslutninger truffet af forvaltere af alternative investeringsfonde og/eller målselskaber, bliver ugyldige.

4.9.6   EØSU foreslår, at der med direktivet indføres minimumskrav for solvens og likviditet for målselskabet. Udbetaling af udbytte bør begrænses til en enkelt gang om året og bør ikke overstige indtægterne. Udbetaling af udbytte er udelukket, hvis målselskabet ikke opfylder minimumskravene.

4.10   Erhvervelser i SMV'er er ikke underlagt ovennævnte oplysningskrav. EØSU er kritisk over for denne del af direktivet, fordi investorbeskyttelse og markedsintegritet er ufravigelige principper, som må gælde for alle forvaltere af alternative investeringsfonde.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  EUT C 128 af 18.5.2010, s. 56.

1

(2)  EØSU's udtalelse om makro- og mikroprudentielt tilsyn vedtaget.

2

(3)  EUT C 318 af 23.12.2009, s. 57.

3

(4)  EUT C 128 af 18.5.2010, s. 56.

4

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/95 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/95

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om 25. årsberetning fra Kommissionen om kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten (2007)

KOM(2008) 777 endelig

2011/C 18/17

Ordfører: Christoph LECHNER

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 18. november 2008 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

25. årsberetning fra Kommissionen om kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten (2007)

KOM(2008) 777 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 2. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28. og 29. april 2010, mødet den 29. april 2010, følgende udtalelse med 120 stemmer for og 4 stemmer imod:

1.   Konklusioner og anbefalinger

1.1   Nogle medlemsstater har stadig vanskeligt ved at udforme regler for gennemførelsen af direktivers bestemmelser. Disse kan gennemføres på forskellig vis; i forbindelse med de frivillige bestemmelser, overlades der et temmelig stort spillerum til medlemsstaterne for så vidt angår valget af de nationale gennemførelsesforskrifter, hvilket ikke er tilfældet med de ufravigelige og bindende bestemmelser. Der bør findes den rette balance mellem en for tekstnær omskrivning og alt for frie hænder med hensyn til gennemførelse.

1.2   EØSU støtter Kommissionens hovedmål, nemlig:

| — | at tackle problemet med de mange forsinkede gennemførelser af direktiver; |
| --- | --- |

—

at tackle problemet med de mange forsinkede gennemførelser af direktiver;

| — | at styrke de forebyggende foranstaltninger, herunder det fortsatte behov for en mere effektiv vurdering af gennemførelses- og overensstemmelsesproblemer, når der udarbejdes konsekvensanalyser; |
| --- | --- |

—

at styrke de forebyggende foranstaltninger, herunder det fortsatte behov for en mere effektiv vurdering af gennemførelses- og overensstemmelsesproblemer, når der udarbejdes konsekvensanalyser;

| — | at forbedre information og uformel problemløsning til gavn for borgere og erhvervsliv; og |
| --- | --- |

—

at forbedre information og uformel problemløsning til gavn for borgere og erhvervsliv; og

| — | at prioritere de vigtigste sager og indgå i et tæt samarbejde med medlemsstaterne for hurtigere at kunne afhjælpe overtrædelser. |
| --- | --- |

—

at prioritere de vigtigste sager og indgå i et tæt samarbejde med medlemsstaterne for hurtigere at kunne afhjælpe overtrædelser.

1.3   Udvalget glæder sig over Kommissionens forsikringer om, at der fortsat vil blive givet prioritet til problemer, der har vidtrækkende følger for de grundlæggende rettigheder og den frie bevægelighed. Det glæder sig ligeledes over, at der vil blive givet prioritet til de overtrædelser, hvor borgerne i betydelig grad eller gentagne gange udsættes for direkte skade eller en alvorlig forringelse af deres livskvalitet.

1.4   EØSU foreslår en mere proaktiv tilgang, f.eks.:

| — | at udforme en EU-lovgivning, der er »lettere at gennemføre«; |
| --- | --- |

—

at udforme en EU-lovgivning, der er »lettere at gennemføre«;

| — | at opstille en præcis og konstant ajourført sammenligningstabel fra starten; |
| --- | --- |

—

at opstille en præcis og konstant ajourført sammenligningstabel fra starten;

| — | at tillade gennemførelser i form af specifikke henvisninger til bindende/ufravigelige bestemmelser i et direktiv. |
| --- | --- |

—

at tillade gennemførelser i form af specifikke henvisninger til bindende/ufravigelige bestemmelser i et direktiv.

1.5   Udvalget henviser dog også til de områder, hvor planlægning, udarbejdelse og gennemførelse af lovgivning bør ske ud fra en proaktiv tilgang til lovgivning. På den baggrund påpeger EØSU, at bestemmelser og regler ikke altid er den eneste – og slet ikke altid den bedste – måde at opnå de tilstræbte mål på.

1.6   EØSU mener, at Kommissionen bør forbedre behandlingen af traktatbrudsprocedurer, navnlig for så vidt angår den måde hvorpå Kommissionen implementerer denne fremskyndte proces for opfølgning på forsinkede gennemførelser.

1.7   Udvalget er af den opfattelse, at andre problemløsningsmekanismer som f.eks. SOLVIT, IMI, informationsudvekslingssystemet for udstationering af arbejdstagere og EU Pilot giver gode muligheder for at mindske Kommissionens arbejdsbyrde i forbindelse med behandlingen af traktatbrudsprocedurer.

1.8   EØSU finder det nødvendigt at forbedre den måde, hvorpå civilsamfundet og offentligheden via »Internetportalen til EU« får formidlet information om de forskellige klagemekanismer, når det gælder undtagelsesreglen om beskyttelse af offentlige interesser i henhold til retspraksissens definition.

1.8.1   Udvalget foreslår ligeledes, at man udbygger informationsudbuddet på den pågældende webside, og at man dér offentliggør Kommissionens beslutninger vedrørende overtrædelser, lige fra registreringen af klager til afslutningen af traktatbrudsprocedurer.

1.9   Man bør endvidere undersøge reglerne for kollektive søgsmål i hele EU med henblik på at supplere de initiativer, der er under forberedelse inden for forbruger- og konkurrencelovgivningen, og som skal styrke medlemsstaternes selvreguleringsmekanismer.

1.10   EØSU foreslår, at Kommissionen regelmæssigt anmoder det om en udtalelse om årsberetningen, hvorved den kan danne sig et billede af det organiserede civilsamfunds synspunkter og således styrke lovgivningens anvendelse inden for EU.

2.   Kommissionens rapport
   (1)

2.1   Kommissionen har som traktatens vogter bemyndigelse til og ansvar for at sikre overholdelse af EU-retten, og den skal kontrollere, at medlemsstaterne overholder traktatreglerne og afledt lovgivning. EF-traktatens bestemmelser, 10 000 forordninger og over 1 700 direktiver, som gælder for 27 medlemsstater, udgør et betydeligt regelværk. Der vil uundgåeligt opstå mange spørgsmål og udfordringer i forbindelse med lovgivningens anvendelse. På nogle områder er der særlige gennemførelsesproblemer.

2.2   I september 2007 vedtog Kommissionen meddelelsen »Et resultatorienteret Europa – anvendelse af fællesskabsretten« (2), hvori det hedder: »Kommissionen vil i sin årsberetning sætte øget fokus på strategiske spørgsmål, vurdering af lovgivningens aktuelle situation i forskellige sektorer, prioriteter og programmering af kommende tiltag« for at »bidrage til institutionernes strategiske dialog om, i hvilket omfang fællesskabsretten tjener sit formål, og om problemer og mulige løsninger«.

2.3   Beretningen omhandler udfordringer ved anvendelsen af fællesskabsretten og opstiller tre prioriterede indsatsområder: 1) forebyggelse, 2) information og problemløsning for borgerne og 3) prioritering af behandlingen af klager og overtrædelser. Den understreger endvidere betydningen af et stærkt partnerskab mellem Kommissionen og medlemsstaterne i de ekspertgrupper, der forvalter anvendelsen af de retlige instrumenter, og af et proaktivt samarbejde for at løse problemer.

2.4   Områdeanalyse: Mange klager og traktatbrudsprocedurer vedrører miljø, det indre marked, beskatning, told, energi, transport, beskæftigelse, sociale anliggender, lige muligheder, sundhed, forbrugerspørgsmål, grundlæggende rettigheder, frihed og sikkerhed. På andre områder som landbrug, uddannelse og kultur er der næsten ingen forsinkelser i gennemførelsen af direktiver (3).

2.4.1   I 2007 førte forsinkede gennemførelser af direktiver til nye traktatbrudsprocedurer inden for følgende forskellige områder:

| — | det indre marked og tjenesteydelser: 206 procedurer; |
| --- | --- |

—

det indre marked og tjenesteydelser: 206 procedurer;

| — | fællesskabsbestemmelser om varers frie bevægelighed: 227 procedurer; |
| --- | --- |

—

fællesskabsbestemmelser om varers frie bevægelighed: 227 procedurer;

| — | sundhed og forbrugerbeskyttelse: over 330 procedurer; |
| --- | --- |

—

sundhed og forbrugerbeskyttelse: over 330 procedurer;

| — | fællesskabets miljølovgivning: 125 procedurer. |
| --- | --- |

—

fællesskabets miljølovgivning: 125 procedurer.

2.5   Følgende specifikke eksempler vidner om, hvor forskellige gennemførelsesproblemerne er, og om de heraf følgende konsekvenser for borgerne.

Offentlige indkøb:

| — | I 2007 blev der behandlet 344 traktatbrudssager vedrørende offentlige indkøb. Af disse blev 142 sager (41 %) afsluttet, og kun 12 (ca. 3,5 %) blev henvist til en domstol. I ca. 200 tilfælde var der tale om traktatbrudssager, hvoraf 25 % var prioriterede sager. |
| --- | --- |

—

I 2007 blev der behandlet 344 traktatbrudssager vedrørende offentlige indkøb. Af disse blev 142 sager (41 %) afsluttet, og kun 12 (ca. 3,5 %) blev henvist til en domstol. I ca. 200 tilfælde var der tale om traktatbrudssager, hvoraf 25 % var prioriterede sager.

| — | I 2007 blev der indledt traktatbrudssager mod syv ud af ti medlemsstater, som ikke havde anmeldt gennemførelsesbestemmelser vedrørende gennemførelsen af direktiverne om offentlige indkøb (4) inden for den fastsatte frist. Ved udgangen af samme år havde kun tre medlemsstater – Belgien, Luxembourg og Portugal – endnu ikke anmeldt deres gennemførelsesbestemmelser. I skrivende stund er Luxembourg den eneste medlemsstat, som endnu befinder sig i en traktatbrudsprocedure (5). |
| --- | --- |

—

I 2007 blev der indledt traktatbrudssager mod syv ud af ti medlemsstater, som ikke havde anmeldt gennemførelsesbestemmelser vedrørende gennemførelsen af direktiverne om offentlige indkøb (4) inden for den fastsatte frist. Ved udgangen af samme år havde kun tre medlemsstater – Belgien, Luxembourg og Portugal – endnu ikke anmeldt deres gennemførelsesbestemmelser. I skrivende stund er Luxembourg den eneste medlemsstat, som endnu befinder sig i en traktatbrudsprocedure (5).

Forbrugerspørgsmål:

| — | Fristen for gennemførelse af direktivet om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked udløb (6) den 12. juni 2007. 22 medlemsstater manglede på det tidspunkt endnu at anmelde deres gennemførelsesbestemmelser til Kommissionen, hvilket fik Kommissionen til at sende formelle åbningsskrivelser til dem. Seks af disse medlemsstater anmeldte efterfølgende deres gennemførelsesbestemmelser inden udgangen af 2007. |
| --- | --- |

—

Fristen for gennemførelse af direktivet om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked udløb (6) den 12. juni 2007. 22 medlemsstater manglede på det tidspunkt endnu at anmelde deres gennemførelsesbestemmelser til Kommissionen, hvilket fik Kommissionen til at sende formelle åbningsskrivelser til dem. Seks af disse medlemsstater anmeldte efterfølgende deres gennemførelsesbestemmelser inden udgangen af 2007.

| — | I løbet af 2007 undersøgte Kommissionen ligeledes i de ti medlemsstater, der tiltrådte EU i maj 2004, gennemførelsen af direktiv 93/13/EF om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler. Der blev identificeret forskellige grader af gennemførelsesproblemer i ni ud af disse medlemsstater, hvorefter der blev sendt føråbningsskrivelser. |
| --- | --- |

—

I løbet af 2007 undersøgte Kommissionen ligeledes i de ti medlemsstater, der tiltrådte EU i maj 2004, gennemførelsen af direktiv 93/13/EF om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler. Der blev identificeret forskellige grader af gennemførelsesproblemer i ni ud af disse medlemsstater, hvorefter der blev sendt føråbningsskrivelser.

| — | Der blev identificeret en række potentielle problemer med gennemførelsen af direktivet om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne (7), men der blev ikke registreret nogen klager i 2007 som følge af borgeres utilfredshed med direktivets gennemførelse. |
| --- | --- |

—

Der blev identificeret en række potentielle problemer med gennemførelsen af direktivet om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne (7), men der blev ikke registreret nogen klager i 2007 som følge af borgeres utilfredshed med direktivets gennemførelse.

2.6   Der findes yderligere oplysninger om situationen på de forskellige områder af fællesskabsretten samt fortegnelser og statistikker over samtlige traktatbrudssager i de arbejdspapirer fra Kommissionens tjenestegrene, som er vedlagt beretningen (8).

3.   Generelle bemærkninger

3.1   Beretningen og de vedlagte arbejdspapirer, som visse steder er vanskelige at forstå, viser, at nogle medlemsstater stadig har problemer med at udforme regler for gennemførelsen af direktivers bestemmelser. Selv om gennemførelsen forekommer enkel i teorien, sker det i praksis, at fællesskabsretlige begreber ikke har nogen pendant i den nationale juridiske terminologi (9), eller at fællesskabslovgivningen ikke indeholder nogen henvisning til medlemsstaternes lovgivning, som kan fastlægge deres betydning og rækkevidde (10).

3.2   Dertil kommer, at direktiverne – når det gælder gennemførelsen – giver forskellige grader af handlefrihed, lige fra frivillige bestemmelser, hvor der overlades et temmelig stort spillerum til medlemsstaterne for så vidt angår valget af de nationale implementeringsforskrifter, til ufravigelige og bindende bestemmelser som f.eks. definitioner, fortegnelser eller oversigter over stoffer, genstande eller produkter, hvilket kræver, at medlemsstaterne vedtager »enkle gennemførselsbestemmelser« for at opfylde direktivets krav.

3.3   Alle nye bestemmelser skal garantere retssikkerhed. Med andre ord skal alle overflødige eller modsigende bestemmelser fjernes fra den nationale lovgivning. Der bør findes den rette balance mellem en for tekstnær omskrivning og alt for frie hænder med hensyn til gennemførelse.

3.4   Gennemførelse er ikke bare et spørgsmål om at indarbejde fællesskabsretlige juridiske begreber i national lovgivning, men også et spørgsmål om den konkrete proces. Så snart et direktiv er blevet offentliggjort i EU-tidende, bør medlemsstaterne fremskynde deres gennemførelsesprocesser ved at lade nationale gennemførelsesmyndigheder – der kunne og burde råde over en opdateret database, der er oprettet til dette formål – indgå i et samarbejde med andre medlemsstaters myndigheder inden for rammerne af et netværk, hvor de kunne udveksle erfaringer og dele ud af deres problemer med at gennemføre visse bestemmelser.

3.5   Kommissionen fremhæver nødvendigheden af:

| — | at tackle problemet med de mange forsinkede gennemførelser af direktiver; |
| --- | --- |

—

at tackle problemet med de mange forsinkede gennemførelser af direktiver;

| — | at styrke forebyggende foranstaltninger, herunder det fortsatte behov for en mere effektiv vurdering af gennemførelses- og overensstemmelsesproblemer, når der udarbejdes konsekvensanalyser; |
| --- | --- |

—

at styrke forebyggende foranstaltninger, herunder det fortsatte behov for en mere effektiv vurdering af gennemførelses- og overensstemmelsesproblemer, når der udarbejdes konsekvensanalyser;

| — | at forbedre information og uformel problemløsning til gavn for borgere og erhvervsliv; og |
| --- | --- |

—

at forbedre information og uformel problemløsning til gavn for borgere og erhvervsliv; og

| — | at prioritere de vigtigste sager og indgå i et tæt samarbejde med medlemsstaterne for hurtigere at kunne afhjælpe overtrædelser. |
| --- | --- |

—

at prioritere de vigtigste sager og indgå i et tæt samarbejde med medlemsstaterne for hurtigere at kunne afhjælpe overtrædelser.

3.5.1   Med hensyn til sidstnævnte punkt mener EØSU, at det ville være en god idé at foretage en prioritering af traktatbrudsprocedurerne. Udvalget påpeger ligeledes, at dette indebærer politiske og ikke alene tekniske beslutninger uden nogen form for ekstern overvågning, kontrol og gennemsigtighed. I den sammenhæng bør Kommissionen høre civilsamfundet på behørig vis om beslutninger vedrørende prioriteringen af behandlingen af overtrædelser. På trods heraf er EØSU tilfreds med, at der er blevet taget højde for nogle af dets tidligere anbefalinger, navnlig med hensyn til høring af civilsamfundsorganisationerne, arbejdsmarkedets parter, eksperter og fagfolk i forbindelse med forberedelsen af gennemførelsesprocessen (11).

3.5.2   Udvalget glæder sig desuden over Kommissionens forsikringer om, at der fortsat vil blive givet prioritet til løsningen af problemer, der har vidtrækkende følger for de grundlæggende rettigheder og den frie bevægelighed. Det glæder sig ligeledes over, at der vil blive givet prioritet til de overtrædelser, hvor borgerne i betydelig grad eller gentagne gange udsættes for direkte skade eller en alvorlig forringelse af deres livskvalitet.

3.6   EØSU vil gerne benytte sig af denne lejlighed til at foreslå en mere proaktiv tilgang. For at sikre en korrekt gennemførelse af EU-lovgivningen foreslår udvalget, at man holder sig til en række regler, herunder:

| — | at udforme en EU-lovgivning, der er lettere at gennemføre, ved at skabe den begrebsmæssige sammenhæng og relative stabilitet, som er nødvendig for retssikkerheden. I 2007 anmodede medlemsstaternes nationale domstole i 265 sager (12) EF-domstolen om præjudicielle afgørelser i henhold til EF-traktatens artikel 234; |
| --- | --- |

—

at udforme en EU-lovgivning, der er lettere at gennemføre, ved at skabe den begrebsmæssige sammenhæng og relative stabilitet, som er nødvendig for retssikkerheden. I 2007 anmodede medlemsstaternes nationale domstole i 265 sager (12) EF-domstolen om præjudicielle afgørelser i henhold til EF-traktatens artikel 234;

| — | at opstille en præcis og løbende ajourført tabel til sammenligning af national lovgivning fra det øjeblik, hvor drøftelserne om udarbejdelsen af direktiver indledes (hvilket allerede er tilfældet i mange medlemsstater og bør udvides til at omfatte dem alle); |
| --- | --- |

—

at opstille en præcis og løbende ajourført tabel til sammenligning af national lovgivning fra det øjeblik, hvor drøftelserne om udarbejdelsen af direktiver indledes (hvilket allerede er tilfældet i mange medlemsstater og bør udvides til at omfatte dem alle);

| — | at tillade gennemførelser i form af specifikke henvisninger til bindende/ufravigelige bestemmelser i et direktiv, f.eks. tabeller i bilaget til direktivet. |
| --- | --- |

—

at tillade gennemførelser i form af specifikke henvisninger til bindende/ufravigelige bestemmelser i et direktiv, f.eks. tabeller i bilaget til direktivet.

3.7   Udvalget henviser imidlertid også til de områder, hvor planlægning, udarbejdelse og gennemførelse af lovgivning bør ske ud fra en proaktiv tilgang til lovgivning (13), og påpeger i den sammenhæng, at bestemmelser og regler ikke altid er den eneste – og slet ikke altid den bedste – måde at opnå de tilstræbte mål på. Nogle gange er den bedste måde, hvorpå en regulerende myndighed kan bidrage til opnåelsen af gyldige mål, netop at afstå fra at regulere og i givet fald fremme selvregulering og medregulering. I dette tilfælde får nøgleprincipperne om nærhed, proportionalitet, forsigtighed og bæredygtighed en større betydning og rækkevidde.

4.   Særlige bemærkninger

4.1   I 2007 vedrørte 1 196 overtrædelser manglende anmeldelse eller en forsinket anmeldelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af fællesskabsdirektiver. Kommissionens (14) generelle maksimale referenceperiode er på 12 måneder, og den må ikke overskrides ved anmodninger til EF-domstolen om at træffe afgørelse i eller afslutte en sag, selv om dette måtte kræve en mere dybtgående undersøgelse. Udvalget mener, at der bør forlanges en hurtigere procedure til sager af den art, der hverken forudsætter nogen særlig analyse eller vurdering. Kommissionen bør forbedre håndteringen af traktatbrudsprocedurer, navnlig for så vidt angår den måde hvorpå Kommissionen implementerer denne fremskyndte proces for opfølgning på forsinkede gennemførelser.

4.1.1   Det skal dog bemærkes, at de nationale gennemførelsesforanstaltninger allerede er blevet anmeldt for 99,4 % af de vedtagne direktiver (september 2009) (15).

4.2   EØSU går ind for forslaget om at etablere netværk og informationsudveksling mellem de nationale gennemførelsesmyndigheder, så længe dette system ikke skaber nye administrative byrder eller mere uklarhed i den nuværende situation.

4.3   Udvalget er af den opfattelse, at andre problemløsningsmekanismer som f.eks. SOLVIT, informationssystemet for det indre marked (IMI (16), informationsudvekslingssystemet for udstationering af arbejdstagere (17) og EU Pilot giver gode muligheder for at mindske Kommissionens arbejdsbyrde i forbindelse med behandlingen af traktatbrudsprocedurer, forudsat at Kommissionen fortsætter med at foretage systematiske og udtømmende risikobaserede overensstemmelsesvurderinger af gennemførte retsakter.

4.4   Udvalget er enigt i, at der er behov for et »fortsat proaktivt« samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen som fremhævet i Kommissionens rapport. Dette samarbejde kunne blive endnu mere effektivt, hvis det blev etableret på et tidligt stadie og tog form af uddannelseskurser for nationale embedsmænd i gennemførelse af EU-lovgivning. Kommissionen kunne bidrage til identificeringen af uddannelsesbehov.

4.5   EØSU finder det nødvendigt at forbedre den måde, hvorpå civilsamfundet og offentligheden via »Internetportalen til EU« får formidlet information om de forskellige klagemekanismer. Det kan i dag være en udfordring for den »gennemsnitlige borger« at forstå, hvordan han/hun kan indgive en klage til Kommissionen, eller om det ville være mere fordelagtigt at anvende andre midler som f.eks. nationale søgsmålsmekanismer eller den nationale ombudsmand (18).

4.6   EØSU bifalder Kommissionens nye arbejdsmetode (EU Pilot), der går ud på, at Kommissionen videresender indkomne oplysningsanmodninger og klager direkte til den pågældende medlemsstat, hvis et spørgsmål kræver en hurtig afklaring af den faktiske eller retlige situation i medlemsstaten.

4.7   Man bør endvidere undersøge reglerne for kollektive søgsmål med henblik på at supplere de initiativer, der er under forberedelse inden for forbruger- og konkurrencelovgivningen (19), og som skal styrke medlemsstaternes selvreguleringsmekanismer.

4.8   Kommissionen har oprettet en webside, »Gennemførelse af EU-retten« (20), hvor man allerede nu kan finde vigtig information om gennemførelse af EU-retten, når det gælder undtagelsesreglen om beskyttelse af offentlige interesser i henhold til retspraksissens definition.

4.8.1   Beskyttelsen af de offentlige interesser retfærdiggør et afslag på aktindsigt i de formelle åbningsskrivelser og begrundede udtalelser, der udarbejdes i forbindelse med traktatbrudsprocedurer, og som vedrører inspektioner, undersøgelser og retslige procedurer (21). Det er ikke desto mindre vigtigt at slå fast, at Kommissionen ikke bare kan påberåbe sig en eventuel indledning af en traktatbrudsprocedure som retfærdiggørelse – med den begrundelse at ville beskytte de offentlige interesser – for et afslag på aktindsigt i samtlige de dokumenter, som en borgers anmodning vedrører (22).

4.9   Derudover, og fordi en effektiv politik forudsætter et effektivt informations- og kommunikationssystem, foreslår udvalget endvidere, at de foreliggende oplysninger lægges ud på relevante websteder, og at de af Kommissionen vedtagne traktatbrudsprocedurer offentliggøres fra det øjeblik, klagen registreres, til afslutningen af traktatbrudsproceduren, og altid under hensyntagen til offentlighedens interesse i henhold til retspraksis.

4.10   Dette er første gang, at Kommissionen på EØSU's initiativ har hørt udvalget om sin årsberetning om kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten. Udvalget foreslår, at Kommissionen fremover regelmæssigt anmoder det om en udtalelse om årsberetningen for derved at notere sig det organiserede civilsamfunds synspunkter og således styrke anvendelsen af lovgivning inden for EU.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  KOM(2008) 777 endelig; SEK(2008) 2855; pkt. 1 og 2.

1

(2)  KOM(2007) 502 endelig af 5.9.2007. Se endvidere EØSU's udtalelse EUT C 204 af 9.8.2008, s. 9.

2

(3)  http://ec.europa.eu/community_law/docs/docs_directives/mne_sector_na_20091124_en.pdf.

3

(4)  EUT L 134 af 30.4.2004, s. 1, og EUT L 134 af 30.4.2004, s. 114.

4

(5)  KOM(2008) 777 endelig, SEK(2008) 2854 af 18.11.2009, s. 206.

5

(6)  EUT L 149 af 11.6.2005, s. 22.

6

(7)  EFT L 271 af 9.10.2002, s. 16.

7

(8)  KOM(2008) 777 endelig, SEK(2008) 2854 og SEK(2008) 2855.

8

(9)  EF-domstolens afgørelse af 26. juni 2003, Kommissionen mod Frankrig, C-233/00, Sml. I, s. I-66.

9

(10)  EF-domstolens afgørelse af 19. september 2000, Luxembourg mod Berthe Linster og Yvonne Linster, Sag C-287/98, Sml. I, s. I-69.

10

(11)  EUT C 24 af 31.1.2006, s. 39, og EUT C 24 af 31.1.2006, s. 52.

11

(12)  KOM(2008) 777 endelig, SEK(2008) 2855, bilag VI, s. 1.

12

(13)  EUT C 175 af 28.7.2009, s. 26.

13

(14)  I mellemtiden har Kommissionen forbedret konsekvensanalysen af gennemførelseskrav i Kommissionens reviderede retningslinjer for konsekvensanalyser, der blev vedtaget i 2009

14

(http://ec.europa.eu/governance/better_regulation/impact_en.htm#_guidelines), og den påtænker at vedtage en politisk erklæring om anvendelsen af EUF-traktatens artikel 260 om EF-domstolens pålægning af finansielle sanktioner.

(15)  Se http://ec.europa.eu/community_law/directives/directives_communication_da.htm.

15

(16)  Se EØSU's udtalelse 1694/2009 af 5.11.2009 om »Fuldt udbytte af det indre marked gennem øget administrativt samarbejde«.)

16

(17)  Se EUT C 85 af 4.4.2008, s. 1.

17

(18)  Se http://ec.europa.eu/community_law/your_rights/your_rights_da.htm.

18

(19)  EUT C 128 af 18.5.2010, s. 97.

19

(20)  Se http://ec.europa.eu/community_law/your_rights/your_rights_da.htm.

20

(21)  Dom afsagt af Retten i Første Instans den 5. marts 1997, WWF UK (World Wide Fund for Nature) mod Kommissionen, sag T-105/95, pkt. 63 og følgende punkter.

21

(22)  Dom afsagt af Retten i Første Instans den 11. december 2001, David Petrie m.fl. mod Kommissionen.

22

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/100 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/100

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om håndhævelse af forbrugerlovgivningen

KOM(2009) 330 endelig

2011/C 18/18

Ordfører: Jorge PEGADO LIZ

Kommissionen besluttede den 2. juli 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om håndhævelse af forbrugerlovgivningen

KOM(2009) 330 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 2. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 29. april, følgende udtalelse med 119 stemmer for, 10 imod og 3 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner og anbefalinger

| 1.1 | Udvalget glæder sig over Kommissionens initiativ, som for første gang giver udtryk for bekymring med hensyn til håndhævelse af gældende fællesskabsret om forbrugerbeskyttelse. |
| --- | --- |

1.1

Udvalget glæder sig over Kommissionens initiativ, som for første gang giver udtryk for bekymring med hensyn til håndhævelse af gældende fællesskabsret om forbrugerbeskyttelse.

| 1.2 | Bemærker imidlertid, at håndhævelsen af EU-ret i forbindelse med forbrugerrettigheder rent juridisk betragtet ikke adskiller sig synderligt fra håndhævelse af EU-ret i almindelighed og minder i den forbindelse om udvalgets mange udtalelser på området. |
| --- | --- |

1.2

Bemærker imidlertid, at håndhævelsen af EU-ret i forbindelse med forbrugerrettigheder rent juridisk betragtet ikke adskiller sig synderligt fra håndhævelse af EU-ret i almindelighed og minder i den forbindelse om udvalgets mange udtalelser på området.

| 1.3 | Erkender imidlertid, at den ufordelagtige situation, som forbrugerne ud fra en social synsvinkel befinder sig i, og som gør dem til den »svage part« i et retsforhold, der er naturligt ubalanceret, retfærdiggør en særlig opmærksomhed over for, hvordan man kontrollerer gennemførelsen i de respektive nationale bestemmelser. |
| --- | --- |

1.3

Erkender imidlertid, at den ufordelagtige situation, som forbrugerne ud fra en social synsvinkel befinder sig i, og som gør dem til den »svage part« i et retsforhold, der er naturligt ubalanceret, retfærdiggør en særlig opmærksomhed over for, hvordan man kontrollerer gennemførelsen i de respektive nationale bestemmelser.

| 1.4 | Konstaterer også ud fra et økonomisk synspunkt, at den klare forskel i måden, hvorpå denne lovgivning finder anvendelse i de respektive medlemsstater, kan risikere at skabe forvridninger på det indre marked og skade en sund og fair konkurrence. |
| --- | --- |

1.4

Konstaterer også ud fra et økonomisk synspunkt, at den klare forskel i måden, hvorpå denne lovgivning finder anvendelse i de respektive medlemsstater, kan risikere at skabe forvridninger på det indre marked og skade en sund og fair konkurrence.

| 1.5 | Til trods for de fremskridt, der henvises til i punkterne 2.1, 3.14, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 og 4.6 beklager udvalget, at Kommissionen ikke har grebet denne chance for at fremlægge en informativ og struktureret tekst om den konkrete situation vedrørende anvendelse af EU-lovgivningen på forbrugerbeskyttelsesområdet og klart og præcist definere de grundlæggende parametre for lovgivningens anvendelse og gøre fremskridt med en liste af forslag til veldefinerede og gennemførlige foranstaltninger, der kan forbedre situationen i nærmeste fremtid. |
| --- | --- |

1.5

Til trods for de fremskridt, der henvises til i punkterne 2.1, 3.14, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 og 4.6 beklager udvalget, at Kommissionen ikke har grebet denne chance for at fremlægge en informativ og struktureret tekst om den konkrete situation vedrørende anvendelse af EU-lovgivningen på forbrugerbeskyttelsesområdet og klart og præcist definere de grundlæggende parametre for lovgivningens anvendelse og gøre fremskridt med en liste af forslag til veldefinerede og gennemførlige foranstaltninger, der kan forbedre situationen i nærmeste fremtid.

| 1.6 | Udvalget er skuffet over, at Kommissionen end ikke har konkluderet, at der er alvorlige mangler i anvendelsen af EU-lovgivningen på området, som den hverken sætter tal på eller beskriver, og for hvilken den end ikke anfører eller analyserer årsagerne. |
| --- | --- |

1.6

Udvalget er skuffet over, at Kommissionen end ikke har konkluderet, at der er alvorlige mangler i anvendelsen af EU-lovgivningen på området, som den hverken sætter tal på eller beskriver, og for hvilken den end ikke anfører eller analyserer årsagerne.

| 1.7 | Udvalget er også skuffet over at konstatere, at Kommissionen i stedet har begrænset sig til klichéer og forbigår en politisk mulighed ved at fremføre en række ubegrundede udtalelser, som ikke har noget praktisk formål og på uforklarlig vis undlader at bebude nye initiativer og ikke forholder sig til de nødvendige finansielle midler. |
| --- | --- |

1.7

Udvalget er også skuffet over at konstatere, at Kommissionen i stedet har begrænset sig til klichéer og forbigår en politisk mulighed ved at fremføre en række ubegrundede udtalelser, som ikke har noget praktisk formål og på uforklarlig vis undlader at bebude nye initiativer og ikke forholder sig til de nødvendige finansielle midler.

| 1.8 | Selv i de positive udviklinger, som allerede er blevet defineret i tidligere strategidokumenter, mangler en kurslinje, der kunne skabe kohærens. Man har navnlig forsømt at tage højde for de positive resultater i forbindelse med anvendelse af forordningen (EF) 2006/2004 (1), samt den velskrevne gennemførelsesrapport, der er vigtig for at forstå meddelelsen. |
| --- | --- |

1.8

Selv i de positive udviklinger, som allerede er blevet defineret i tidligere strategidokumenter, mangler en kurslinje, der kunne skabe kohærens. Man har navnlig forsømt at tage højde for de positive resultater i forbindelse med anvendelse af forordningen (EF) 2006/2004 (1), samt den velskrevne gennemførelsesrapport, der er vigtig for at forstå meddelelsen.

| 1.9 | EØSU beklager, at Kommissionen ikke har benyttet sig af muligheden for at tage fat på den ofte fremsatte anmodning, om at henstillinger vedrørende de principper, der gælder for de ansvarlige instanser for udenretslig bilæggelse af forbrugertvister, omdannes til direktiver eller forordninger, som er obligatoriske. |
| --- | --- |

1.9

EØSU beklager, at Kommissionen ikke har benyttet sig af muligheden for at tage fat på den ofte fremsatte anmodning, om at henstillinger vedrørende de principper, der gælder for de ansvarlige instanser for udenretslig bilæggelse af forbrugertvister, omdannes til direktiver eller forordninger, som er obligatoriske.

| 1.10 | Udvalget opfordrer indtrængende Kommissionen til inden for nærmeste fremtid at vende tilbage til dette spørgsmål om anvendelse af EU-forbrugerlovgivningen, men inden for meget bredere rammer af et instrument, der tager udgangspunkt i en grundig undersøgelse og høring af alle interessenter (stakeholders). Det kunne f.eks. være en hvidbog, for derved at komme med en grundig definition af en egentlig politisk EU-strategi på området. |
| --- | --- |

1.10

Udvalget opfordrer indtrængende Kommissionen til inden for nærmeste fremtid at vende tilbage til dette spørgsmål om anvendelse af EU-forbrugerlovgivningen, men inden for meget bredere rammer af et instrument, der tager udgangspunkt i en grundig undersøgelse og høring af alle interessenter (stakeholders). Det kunne f.eks. være en hvidbog, for derved at komme med en grundig definition af en egentlig politisk EU-strategi på området.

2.   Indledning

| 2.1 | Det ser ud til, at Kommissionen ved at henlede opmærksomheden på håndhævelse af gældende fællesskabsret om forbrugerbeskyttelse, for første gang placerer spørgsmålet om lovgivningens effektivitet centralt, hvilket er meget positivt. Det viser, at Kommissionen ikke bare er interesseret i »Law in the books« men også »law in action«, dvs. den måde hvorpå juridiske standarder accepteres, fortolkes og anvendes af de berørte parter, nemlig offentlige myndigheder — især domstolene — erhvervslivet og borgerne generelt. |
| --- | --- |

2.1

Det ser ud til, at Kommissionen ved at henlede opmærksomheden på håndhævelse af gældende fællesskabsret om forbrugerbeskyttelse, for første gang placerer spørgsmålet om lovgivningens effektivitet centralt, hvilket er meget positivt. Det viser, at Kommissionen ikke bare er interesseret i »Law in the books« men også »law in action«, dvs. den måde hvorpå juridiske standarder accepteres, fortolkes og anvendes af de berørte parter, nemlig offentlige myndigheder — især domstolene — erhvervslivet og borgerne generelt.

| 2.2 | Dette problem har i mange år været et centralt emne i adskillige EØSU-udtalelser, som gentagne gange har henledt opmærksomheden på dette og fremsat henstillinger og forslag til tiltag (2), herunder dem, der er i følgende initiativudtalelse: »Forbrugerpolitikken efter EU's udvidelse« (3), »Metoder til at forbedre EU-lovgivningens gennemførelse og håndhævelse« (4) og »Proaktiv ret: endnu et skridt mod bedre lovgivning på EU-niveau« (5). |
| --- | --- |

2.2

Dette problem har i mange år været et centralt emne i adskillige EØSU-udtalelser, som gentagne gange har henledt opmærksomheden på dette og fremsat henstillinger og forslag til tiltag (2), herunder dem, der er i følgende initiativudtalelse: »Forbrugerpolitikken efter EU's udvidelse« (3), »Metoder til at forbedre EU-lovgivningens gennemførelse og håndhævelse« (4) og »Proaktiv ret: endnu et skridt mod bedre lovgivning på EU-niveau« (5).

| 2.3 | I den forbindelse er det afgørende at skelne mellem på den ene side den frivillige overholdelse af lovgivningen af dem, for hvem lovgivningen er tiltænkt — og som kan have meget forskellige grunde til at være motiverede og tilskyndede til at overholde reglerne — og på den anden side lovgivningens tvangsfuldbyrdelse gennem domstolen som juridisk instans, men også andre administrative instanser med beføjelser til at pålægge sanktioner, såfremt lovgivningen ikke overholdes. |
| --- | --- |

2.3

I den forbindelse er det afgørende at skelne mellem på den ene side den frivillige overholdelse af lovgivningen af dem, for hvem lovgivningen er tiltænkt — og som kan have meget forskellige grunde til at være motiverede og tilskyndede til at overholde reglerne — og på den anden side lovgivningens tvangsfuldbyrdelse gennem domstolen som juridisk instans, men også andre administrative instanser med beføjelser til at pålægge sanktioner, såfremt lovgivningen ikke overholdes.

| 2.4 | De forskellige beskrevne situationer fortjener etisk set at blive behandlet forskelligt ud fra en social, økonomisk men også juridisk synsvinkel, idet de indeholder vidt forskellige adfærdsmæssige komponenter, som man ikke kan se bort fra, når man skal foretage en overordnet evaluering af en hvilken som helst forgrening af lovgivningen navnlig den europæiske forbrugerlovgivning. |
| --- | --- |

2.4

De forskellige beskrevne situationer fortjener etisk set at blive behandlet forskelligt ud fra en social, økonomisk men også juridisk synsvinkel, idet de indeholder vidt forskellige adfærdsmæssige komponenter, som man ikke kan se bort fra, når man skal foretage en overordnet evaluering af en hvilken som helst forgrening af lovgivningen navnlig den europæiske forbrugerlovgivning.

| 2.5 | EØSU er enig med Kommissionen i, at en af målsætningerne — men ikke den eneste — for en forbrugerpolitik er »at skabe et miljø, hvor forbrugerne sikkert og uden hensyntagen til nationale grænser kan købe varer og tjenesteydelser«. EØSU mener dog hverken, at forbrugerpolitikken træder i stedet for gennemførelsen af det indre marked, eller at forbrugerne blot er instrumenter til »at sikre, at det indre marked fungerer«. I modsætning til Kommissionen har EØSU derfor allerede gjort gældende, at direktivet om illoyal handelspraksis faktisk er et godt eksempel på, hvordan man laver »dårligere lovgivning« (6) i en sådan grad, at det har ført til en kaotisk håndhævelse i medlemsstaterne. EØSU beklager faktisk, at man har fulgt dette »eksempel« i de seneste direktiver om forbrugerkredit og »time-share«, og at det stadig følges i direktivet om »forbrugerrettigheder«. |
| --- | --- |

2.5

EØSU er enig med Kommissionen i, at en af målsætningerne — men ikke den eneste — for en forbrugerpolitik er »at skabe et miljø, hvor forbrugerne sikkert og uden hensyntagen til nationale grænser kan købe varer og tjenesteydelser«. EØSU mener dog hverken, at forbrugerpolitikken træder i stedet for gennemførelsen af det indre marked, eller at forbrugerne blot er instrumenter til »at sikre, at det indre marked fungerer«. I modsætning til Kommissionen har EØSU derfor allerede gjort gældende, at direktivet om illoyal handelspraksis faktisk er et godt eksempel på, hvordan man laver »dårligere lovgivning« (6) i en sådan grad, at det har ført til en kaotisk håndhævelse i medlemsstaterne. EØSU beklager faktisk, at man har fulgt dette »eksempel« i de seneste direktiver om forbrugerkredit og »time-share«, og at det stadig følges i direktivet om »forbrugerrettigheder«.

| 2.6 | Det er ud fra dette perspektiv, der placerer definitionen af forbrugerrettighederne inden for de bredere rammer af borgerrettighederne, hvor EØSU — og Kommissionen — mener, at »den effektive anvendelse af lovgivningen (EU-lovgivningen om forbrugerbeskyttelse) derfor udgør en prioritet inden for forbrugerpolitikken« i det omfang, at det kun er den effektivt anvendte lovgivning, der kan gennemføre de værdier, der underbygger og retfærdiggør lovgivningen. |
| --- | --- |

2.6

Det er ud fra dette perspektiv, der placerer definitionen af forbrugerrettighederne inden for de bredere rammer af borgerrettighederne, hvor EØSU — og Kommissionen — mener, at »den effektive anvendelse af lovgivningen (EU-lovgivningen om forbrugerbeskyttelse) derfor udgør en prioritet inden for forbrugerpolitikken« i det omfang, at det kun er den effektivt anvendte lovgivning, der kan gennemføre de værdier, der underbygger og retfærdiggør lovgivningen.

3.   Generelle bemærkninger

| 3.1 | I modsætning til, hvad man ved første læsning af titlen kunne foranlediges til at tro, omhandler meddelelsen dels den endelige gennemførelse af EU-lovgivningen og nærmere betegnet måden, hvorpå de offentlige myndigheder overholder og gennemfører national lovgivning, som følger af implementering eller indarbejdelse af EU-lovene i national lovgivning, dels den rolle, Kommissionen kan spille på dette plan. |
| --- | --- |

3.1

I modsætning til, hvad man ved første læsning af titlen kunne foranlediges til at tro, omhandler meddelelsen dels den endelige gennemførelse af EU-lovgivningen og nærmere betegnet måden, hvorpå de offentlige myndigheder overholder og gennemfører national lovgivning, som følger af implementering eller indarbejdelse af EU-lovene i national lovgivning, dels den rolle, Kommissionen kan spille på dette plan.

| 3.2 | Endvidere bør nærværende meddelelse — for rigtigt at forstå den — ses i lyset af den velskrevne beretning, der udkom samme dag om »gennemførelse af forordning (EF) nr. 2006/2004 (...) vedrørende samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse (7),« som imidlertid ikke er blevet fremsendt til udvalget med henblik på en udtalelse, men som alligevel bør betragtes som et udgangspunkt for meddelelsen. Det er vigtigt at understrege den positive virkning af lovgivningens gennemførelse i medlemsstaterne. |
| --- | --- |

3.2

Endvidere bør nærværende meddelelse — for rigtigt at forstå den — ses i lyset af den velskrevne beretning, der udkom samme dag om »gennemførelse af forordning (EF) nr. 2006/2004 (...) vedrørende samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse (7),« som imidlertid ikke er blevet fremsendt til udvalget med henblik på en udtalelse, men som alligevel bør betragtes som et udgangspunkt for meddelelsen. Det er vigtigt at understrege den positive virkning af lovgivningens gennemførelse i medlemsstaterne.

| 3.3 | Selvom der tages højde for meddelelsens begrænsede anvendelsesområde, mener EØSU, at Kommissionen - for at afstikke de korrekte rammer for undersøgelsen - burde have fremlagt konkrete data om gennemførelsen og anvendelsen af EU-lovgivningen i medlemsstaterne, på samme måde, som det er tilfældet i årsberetningerne for kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten (8), samt i separate meddelelser vedrørende visse direktiver (9), hvor der findes referencer til, hvordan de er blevet gennemført og anvendt. |
| --- | --- |

3.3

Selvom der tages højde for meddelelsens begrænsede anvendelsesområde, mener EØSU, at Kommissionen - for at afstikke de korrekte rammer for undersøgelsen - burde have fremlagt konkrete data om gennemførelsen og anvendelsen af EU-lovgivningen i medlemsstaterne, på samme måde, som det er tilfældet i årsberetningerne for kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten (8), samt i separate meddelelser vedrørende visse direktiver (9), hvor der findes referencer til, hvordan de er blevet gennemført og anvendt.

| 3.4 | På den anden side ville det også have været relevant, at Kommissionen i stedet for blot at opremse de eksisterende mekanismer, havde foretaget en kritisk og dybdeborende analyse af EU-lovgivningens funktionsmåde og dens resultater i lyset af de informationer, Kommissionen råder over, navnlig dem, der er indsamlet af evalueringspanelet vedrørende forbrugermarkeder (10) eller dem, der findes i den endelige rapport fra GD for sundhed og forbrugere: »Ex-post evaluation of the impact of the Consumer Policy Strategy 2002-2006 on national consumer policy« fra den 22. december 2006
   (11) ifølge retningslinjerne fra Kommissionens egen: »Meddelelse om bedre kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten«. (12) Det fremgår desuden ikke klart af teksten, om Kommissionen mener, at der findes et anvendelsesunderskud for EU-lovgivningen, som kræver nye tiltag og i så fald hvilke. |
| --- | --- |

3.4

På den anden side ville det også have været relevant, at Kommissionen i stedet for blot at opremse de eksisterende mekanismer, havde foretaget en kritisk og dybdeborende analyse af EU-lovgivningens funktionsmåde og dens resultater i lyset af de informationer, Kommissionen råder over, navnlig dem, der er indsamlet af evalueringspanelet vedrørende forbrugermarkeder (10) eller dem, der findes i den endelige rapport fra GD for sundhed og forbrugere: »Ex-post evaluation of the impact of the Consumer Policy Strategy 2002-2006 on national consumer policy« fra den 22. december 2006
   (11) ifølge retningslinjerne fra Kommissionens egen: »Meddelelse om bedre kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten«. (12) Det fremgår desuden ikke klart af teksten, om Kommissionen mener, at der findes et anvendelsesunderskud for EU-lovgivningen, som kræver nye tiltag og i så fald hvilke.

| 3.5 | Tvært imod mener udvalget, at der er en generelt mangelfuld håndhævelse af EU-lovgivningen i medlemsstaterne, hvilket EØSU flere gange har henvist til og som følgende årsager bidrager til:






  a) | Den måde, hvorpå mange EU-direktiver udarbejdes (13), følger ikke mønstret for »bedre lovgivning« (14), navnlig for så vidt angår ex-ante evalueringsundersøgelser. |
| --- | --- | --- |

3.5

Tvært imod mener udvalget, at der er en generelt mangelfuld håndhævelse af EU-lovgivningen i medlemsstaterne, hvilket EØSU flere gange har henvist til og som følgende årsager bidrager til:

a)

Den måde, hvorpå mange EU-direktiver udarbejdes (13), følger ikke mønstret for »bedre lovgivning« (14), navnlig for så vidt angår ex-ante evalueringsundersøgelser.

| b) | Den lemfældige måde, hvorpå i forvejen dårligt udformede og endnu værre redigerede standarder, gennemføres i national lovgivning. |
| --- | --- |

b)

Den lemfældige måde, hvorpå i forvejen dårligt udformede og endnu værre redigerede standarder, gennemføres i national lovgivning.

| c) | Den ukorrekte eller mangelfulde integration af fællesskabsnormer i de nationale lovgivninger, hvor de mange gange anses for uønskede og stridende mod nationale sædvaner og interesser. |
| --- | --- |

c)

Den ukorrekte eller mangelfulde integration af fællesskabsnormer i de nationale lovgivninger, hvor de mange gange anses for uønskede og stridende mod nationale sædvaner og interesser.

| d) | De nationale myndigheders manglende politiske vilje til at overholde og gennemføre standarder, der betragtes som »fremmede« i forhold til landets eget juridiske korpus og nationale tradition, og den vedholdende tendens til at ville tilføje nye unødvendige regler til fællesskabsbestemmelserne eller at vælge dele til og fra (de velkendte fænomener, der kaldes »gold-plating« og »cherry-picking«). |
| --- | --- |

d)

De nationale myndigheders manglende politiske vilje til at overholde og gennemføre standarder, der betragtes som »fremmede« i forhold til landets eget juridiske korpus og nationale tradition, og den vedholdende tendens til at ville tilføje nye unødvendige regler til fællesskabsbestemmelserne eller at vælge dele til og fra (de velkendte fænomener, der kaldes »gold-plating« og »cherry-picking«).

| e) | Den manglende grundlæggende forberedelse og manglende specialuddannelse af de nationale myndigheder, for at forstå og kunne anvende EU-lovgivningen, navnlig på området for forbrugerbeskyttelse. |
| --- | --- |

e)

Den manglende grundlæggende forberedelse og manglende specialuddannelse af de nationale myndigheder, for at forstå og kunne anvende EU-lovgivningen, navnlig på området for forbrugerbeskyttelse.

| f) | Visse domstoles mangelfulde funktion og den manglende forberedelse blandt nogle dommere og andre aktører i retssystemet (advokater, dommerfuldmægtige osv.), som mange gange fører til fejlagtig eller manglende anvendelse af de omsatte bestemmelser eller som det så ofte ses til anvendelse af »parallelle« nationale bestemmelser (15). |
| --- | --- |

f)

Visse domstoles mangelfulde funktion og den manglende forberedelse blandt nogle dommere og andre aktører i retssystemet (advokater, dommerfuldmægtige osv.), som mange gange fører til fejlagtig eller manglende anvendelse af de omsatte bestemmelser eller som det så ofte ses til anvendelse af »parallelle« nationale bestemmelser (15).

| g) | Manglen på udvidede administrative samarbejdsforanstaltninger, så civilsamfundet og navnlig forbrugerorganisationerne kan inddrages. |
| --- | --- |

g)

Manglen på udvidede administrative samarbejdsforanstaltninger, så civilsamfundet og navnlig forbrugerorganisationerne kan inddrages.

| 3.6 | EØSU har på dette område gentagne gange henledt opmærksomheden på, at man i forbindelse med (manglende) gennemførelse af EU-lovgivning bør lægge vægten på frivillig overholdelse af lovgivningen — enten af egen drift eller efter tilskyndelse. |
| --- | --- |

3.6

EØSU har på dette område gentagne gange henledt opmærksomheden på, at man i forbindelse med (manglende) gennemførelse af EU-lovgivning bør lægge vægten på frivillig overholdelse af lovgivningen — enten af egen drift eller efter tilskyndelse.

| 3.7 | Det betyder, at Kommissionen først og fremmest inden for sit kompetenceområde bør sætte kræfterne ind på en bedre information og oplysning af forbrugere og producenter og se nærmere på deres motivation og incitament for at overholde EU-lovgivningen. |
| --- | --- |

3.7

Det betyder, at Kommissionen først og fremmest inden for sit kompetenceområde bør sætte kræfterne ind på en bedre information og oplysning af forbrugere og producenter og se nærmere på deres motivation og incitament for at overholde EU-lovgivningen.

| 3.8 | Kommissionens tiltag bør først og fremmest koncentrere sig om information og uddannelse af de nationale offentlige myndigheder, navnlig dem, der har det største ansvar for EU-lovgivningens anvendelse i medlemsstaterne. På dette område bør man koncentrere oplysning og uddannelse af dommere og andre aktører inden for retsvæsenet, som i sidste ende er dem, der har ansvaret for at fortolke og anvende lovgivningen i konkrete sager, hvor der er opstået tvister. |
| --- | --- |

3.8

Kommissionens tiltag bør først og fremmest koncentrere sig om information og uddannelse af de nationale offentlige myndigheder, navnlig dem, der har det største ansvar for EU-lovgivningens anvendelse i medlemsstaterne. På dette område bør man koncentrere oplysning og uddannelse af dommere og andre aktører inden for retsvæsenet, som i sidste ende er dem, der har ansvaret for at fortolke og anvende lovgivningen i konkrete sager, hvor der er opstået tvister.

| 3.9 | I modsætning til Kommissionen mener EØSU dog ikke, at information er tilstrækkelig til reelt at stille forbrugerne stærkt nok (empowerment). Derimod har EØSU gjort opmærksom på, at der er behov for, at forbrugerne bliver udstyret med effektive midler og værktøjer, så man sikrer en effektiv anvendelse af lovgivningen og gennemførelse af forbrugernes rettigheder. |
| --- | --- |

3.9

I modsætning til Kommissionen mener EØSU dog ikke, at information er tilstrækkelig til reelt at stille forbrugerne stærkt nok (empowerment). Derimod har EØSU gjort opmærksom på, at der er behov for, at forbrugerne bliver udstyret med effektive midler og værktøjer, så man sikrer en effektiv anvendelse af lovgivningen og gennemførelse af forbrugernes rettigheder.

| 3.10 | I lyset af ovenstående spiller selvregulering og navnlig medregulering en stadig vigtigere rolle, så man kan garantere og sikre troværdigheden af interessenternes indbyrdes accepterede eller frivilligt forhandlede systemer på en måde, som alle parter har tillid til. |
| --- | --- |

3.10

I lyset af ovenstående spiller selvregulering og navnlig medregulering en stadig vigtigere rolle, så man kan garantere og sikre troværdigheden af interessenternes indbyrdes accepterede eller frivilligt forhandlede systemer på en måde, som alle parter har tillid til.

| 3.11 | Mæglings-, voldgifts- og forligsinstitutioner, som supplerer retssystemet bør også tilegnes særlig opmærksomhed fra Kommissionen, og deres troværdighed og effektivitet bør konsolideres. Det er i den forbindelse underligt, at Kommissionen stadig ikke har taget fat på EØSU's anmodning om, at henstillinger vedrørende gældende principper for de instanser, der er ansvarlige for bilæggelsen af forbrugertvister (16) uden for domstolene, bliver gjort til alment gældende direktiver eller forordninger. Situationen bliver særlig alvorlig, når der som følge af manglende harmonisering og pga. medlemsstaternes forskellige retlige traditioner opstår en meget forskelligartet udvikling, når det gælder udformningen af alternative metoder til konfliktløsning. |
| --- | --- |

3.11

Mæglings-, voldgifts- og forligsinstitutioner, som supplerer retssystemet bør også tilegnes særlig opmærksomhed fra Kommissionen, og deres troværdighed og effektivitet bør konsolideres. Det er i den forbindelse underligt, at Kommissionen stadig ikke har taget fat på EØSU's anmodning om, at henstillinger vedrørende gældende principper for de instanser, der er ansvarlige for bilæggelsen af forbrugertvister (16) uden for domstolene, bliver gjort til alment gældende direktiver eller forordninger. Situationen bliver særlig alvorlig, når der som følge af manglende harmonisering og pga. medlemsstaternes forskellige retlige traditioner opstår en meget forskelligartet udvikling, når det gælder udformningen af alternative metoder til konfliktløsning.

| 3.12 | Det er dog inden for det civilprocesretlige område, at de fleste mangler findes i Kommissionens initiativ til trods for de fremskridt, der er opnået gennem arbejdet i GD for retlige og indre anliggender (17), navnlig for så vidt angår procedurer, der tager højde for forbrugernes kollektive rettigheder og interesser. Grønbøger og hvidbøger om manglende overholdelse af antitrust-reglerne (18) har efter mere end 20 års »undersøgelser« og »høringer« ikke kunnet råde bod på dette. Derudover er der med den seneste grønbog om kollektivt søgsmål for forbrugere (19) endnu mindre udsigt til politisk vilje til at gå videre, hvilket klart fremgik af EØSU's seneste udtalelse (20). |
| --- | --- |

3.12

Det er dog inden for det civilprocesretlige område, at de fleste mangler findes i Kommissionens initiativ til trods for de fremskridt, der er opnået gennem arbejdet i GD for retlige og indre anliggender (17), navnlig for så vidt angår procedurer, der tager højde for forbrugernes kollektive rettigheder og interesser. Grønbøger og hvidbøger om manglende overholdelse af antitrust-reglerne (18) har efter mere end 20 års »undersøgelser« og »høringer« ikke kunnet råde bod på dette. Derudover er der med den seneste grønbog om kollektivt søgsmål for forbrugere (19) endnu mindre udsigt til politisk vilje til at gå videre, hvilket klart fremgik af EØSU's seneste udtalelse (20).

| 3.13 | Det var derfor vigtigt, at Kommissionen i kraft af sin rolle som traktatens vogter, lægger særligt vægt på, hvordan den udøver sine skønsmæssige (21), men ikke vilkårlige beføjelser, når den skal behandle overtrædelser iht. artikel 211 i traktaten navnlig »interne organisatoriske foranstaltninger, der er nødvendige for effektivt og upartisk at udføre denne opgave i overensstemmelse med traktaten« (22) især prioriteringskriterier, evalueringsmekanismer, behandling af klager, Kommissionens muligheder for på eget initiativ at afsløre traktatbrud, værktøjer til at forbedre de nationale domstoles og andre supplerende instrumenters funktionsmåde (SOLVIT, FIN-NET, ECC-NET, som er alternative og udenretslige midler) |
| --- | --- |

3.13

Det var derfor vigtigt, at Kommissionen i kraft af sin rolle som traktatens vogter, lægger særligt vægt på, hvordan den udøver sine skønsmæssige (21), men ikke vilkårlige beføjelser, når den skal behandle overtrædelser iht. artikel 211 i traktaten navnlig »interne organisatoriske foranstaltninger, der er nødvendige for effektivt og upartisk at udføre denne opgave i overensstemmelse med traktaten« (22) især prioriteringskriterier, evalueringsmekanismer, behandling af klager, Kommissionens muligheder for på eget initiativ at afsløre traktatbrud, værktøjer til at forbedre de nationale domstoles og andre supplerende instrumenters funktionsmåde (SOLVIT, FIN-NET, ECC-NET, som er alternative og udenretslige midler)

| 3.14 | Uden dog at være en direkte indikator for, hvordan lovgivningen gennemføres, udgør forbrugernes klager på samme måde en vigtig indikator for, hvordan lovgivningen opfattes af de berørte parter, hvilket klart fremgår af »anden resultattavle for forbrugermarkederne« (23) Derfor er EØSU glad for Kommissionens initiativ, der er på linje med EØSU's tidligere henstillinger om at indlede udarbejdelsen af en harmoniseret metode til behandling af reklamationer og klager fra forbrugerne (24). |
| --- | --- |

3.14

Uden dog at være en direkte indikator for, hvordan lovgivningen gennemføres, udgør forbrugernes klager på samme måde en vigtig indikator for, hvordan lovgivningen opfattes af de berørte parter, hvilket klart fremgår af »anden resultattavle for forbrugermarkederne« (23) Derfor er EØSU glad for Kommissionens initiativ, der er på linje med EØSU's tidligere henstillinger om at indlede udarbejdelsen af en harmoniseret metode til behandling af reklamationer og klager fra forbrugerne (24).

4.   Særlige bemærkninger

| 4.1 | EØSU konstaterer, at Kommissionen i sin meddelelse gentager allerede eksisterende prioriteter og ikke fremsætter nogen nyheder i forhold til, hvad der allerede er defineret i de prioriterede handlingsprogrammer for perioden 2005-2010 (25), men nøjes med at bekræfte, hvad der allerede står i EU's strategi for forbrugerpolitik 2007-2013 (26) uden at fremsætte forslag til nye instrumenter. EØSU kan for så vidt blot bekræfte, hvad det har sagt i tidligere udtalelser (27). |
| --- | --- |

4.1

EØSU konstaterer, at Kommissionen i sin meddelelse gentager allerede eksisterende prioriteter og ikke fremsætter nogen nyheder i forhold til, hvad der allerede er defineret i de prioriterede handlingsprogrammer for perioden 2005-2010 (25), men nøjes med at bekræfte, hvad der allerede står i EU's strategi for forbrugerpolitik 2007-2013 (26) uden at fremsætte forslag til nye instrumenter. EØSU kan for så vidt blot bekræfte, hvad det har sagt i tidligere udtalelser (27).

| 4.2 | EØSU glæder sig over den kendsgerning, at Kommissionen endelig synes rede til at gøre brug af artikel 153 i traktaten til nye initiativer til at konsolidere samarbejdstiltag medlemsstaterne imellem. Udvalget kan imidlertid ikke gennemskue, hvilke nye initiativer, der er planer om, bortset fra dem, der allerede er blevet indledt, og som EØSU har kommenteret, nemlig direktivet om produktsikkerhed i almindelighed og de nye lovgivningsrammer (28) samt RAPEX-systemet, navnlig for så vidt angår legetøj (29); især skal der henvises til den ugentlige offentliggørelse af listen over farlige forbrugerprodukter, der er registreret under RAPEX. |
| --- | --- |

4.2

EØSU glæder sig over den kendsgerning, at Kommissionen endelig synes rede til at gøre brug af artikel 153 i traktaten til nye initiativer til at konsolidere samarbejdstiltag medlemsstaterne imellem. Udvalget kan imidlertid ikke gennemskue, hvilke nye initiativer, der er planer om, bortset fra dem, der allerede er blevet indledt, og som EØSU har kommenteret, nemlig direktivet om produktsikkerhed i almindelighed og de nye lovgivningsrammer (28) samt RAPEX-systemet, navnlig for så vidt angår legetøj (29); især skal der henvises til den ugentlige offentliggørelse af listen over farlige forbrugerprodukter, der er registreret under RAPEX.

| 4.3 | For så vidt angår CPC-netværket kan EØSU tilslutte sig Kommissionens udmærkede beretning om ovennævnte emne såvel som de identificerede problemer, konklusionerne samt resultaterne fra det andet evalueringspanel vedrørende forbrugermarkeder navnlig for så vidt angår »enforcement«
   (30). |
| --- | --- |

4.3

For så vidt angår CPC-netværket kan EØSU tilslutte sig Kommissionens udmærkede beretning om ovennævnte emne såvel som de identificerede problemer, konklusionerne samt resultaterne fra det andet evalueringspanel vedrørende forbrugermarkeder navnlig for så vidt angår »enforcement«
   (30).

| 4.4 | Et aspekt, der bør konsolideres er den PR, der gives de tiltag, som Kommissionen og nationale myndigheder udfører for at overvåge, at offentlige og private instanser, som er lovgivningens målgruppe, overholder de gennemførte love, med henblik på at synliggøre forbrugerbeskyttelsespolitikken, skride ind over for skadelig praksis og give forbrugerne en bedre følelse af sikkerhed. |
| --- | --- |

4.4

Et aspekt, der bør konsolideres er den PR, der gives de tiltag, som Kommissionen og nationale myndigheder udfører for at overvåge, at offentlige og private instanser, som er lovgivningens målgruppe, overholder de gennemførte love, med henblik på at synliggøre forbrugerbeskyttelsespolitikken, skride ind over for skadelig praksis og give forbrugerne en bedre følelse af sikkerhed.

| 4.5 | EØSU ville hilse et initiativ velkommen, der går ud på at indføre nye metoder til bedre at informere forbrugerne om markedet gennem ansvarlige beslutninger. Det kunne være interessant, hvis Kommissionen kunne oplyse, hvorledes dette initiativ skal gennemføres. Udvalget afventer spændt den lovede database om urimelig handelspraksis. Man må blot håbe på, at den ikke kommer til at lide samme skæbne som CLAB-databasen (om urimelige vilkår i forbrugeraftaler). |
| --- | --- |

4.5

EØSU ville hilse et initiativ velkommen, der går ud på at indføre nye metoder til bedre at informere forbrugerne om markedet gennem ansvarlige beslutninger. Det kunne være interessant, hvis Kommissionen kunne oplyse, hvorledes dette initiativ skal gennemføres. Udvalget afventer spændt den lovede database om urimelig handelspraksis. Man må blot håbe på, at den ikke kommer til at lide samme skæbne som CLAB-databasen (om urimelige vilkår i forbrugeraftaler).

| 4.6 | For så vidt angår den foreslåede definition af »standardfortolkninger« af EU-lovgivningen til brug for »de nationale retshåndhævende myndigheder« glæder EØSU sig over den forklaring, som Kommissionens repræsentant gav på studiegruppemøderne, sådan at forstå, at dette initiativ udelukkende er møntet på administrative og ikke juridiske myndigheder, og at det ikke stiller spørgsmålstegn ved Den Europæiske Domstols enekompetence under den præjudicielle procedure for fastlæggelse af EU-lovgivningens fortolkning. |
| --- | --- |

4.6

For så vidt angår den foreslåede definition af »standardfortolkninger« af EU-lovgivningen til brug for »de nationale retshåndhævende myndigheder« glæder EØSU sig over den forklaring, som Kommissionens repræsentant gav på studiegruppemøderne, sådan at forstå, at dette initiativ udelukkende er møntet på administrative og ikke juridiske myndigheder, og at det ikke stiller spørgsmålstegn ved Den Europæiske Domstols enekompetence under den præjudicielle procedure for fastlæggelse af EU-lovgivningens fortolkning.

| 4.7 | På området for internationalt samarbejde med tredjelande mangler meddelelsen ikke blot konkrete data for, hvad der tidligere er sket, men undlader også at identificere en strategi for fremtiden, navnlig dens udvidelse til at omfatte andre internationale organer og organisationer vedrørende regional økonomisk integration. EØSU er således bekymret for, om der kan føres effektivt tilsyn med håndhævelsen af EU's regelværk over for produkter fra tredjelande, og over den manglende synlighed af dette tilsyn og gennemsigtigheden af resultaterne. |
| --- | --- |

4.7

På området for internationalt samarbejde med tredjelande mangler meddelelsen ikke blot konkrete data for, hvad der tidligere er sket, men undlader også at identificere en strategi for fremtiden, navnlig dens udvidelse til at omfatte andre internationale organer og organisationer vedrørende regional økonomisk integration. EØSU er således bekymret for, om der kan føres effektivt tilsyn med håndhævelsen af EU's regelværk over for produkter fra tredjelande, og over den manglende synlighed af dette tilsyn og gennemsigtigheden af resultaterne.

| 4.8 | Endelig er EØSU bekymret for, om de finansielle midler, Kommissionen råder over til dette formål, er hensigtsmæssige, eftersom forbrugerpolitikkens budget er reduceret. Situationen forværres måske af Kommissionens nye funktionelle struktur, fordi disse emner fordeles på to forskellige generaldirektorater. |
| --- | --- |

4.8

Endelig er EØSU bekymret for, om de finansielle midler, Kommissionen råder over til dette formål, er hensigtsmæssige, eftersom forbrugerpolitikkens budget er reduceret. Situationen forværres måske af Kommissionens nye funktionelle struktur, fordi disse emner fordeles på to forskellige generaldirektorater.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  EUT L 364 af 9.12.2004, s. 1.

1

(2)  Den igangværende udtalelse om: »25. Årsberetning fra kommissionen om kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten« (KOM(2008) 777 endelig), (INT/492) fortjener særligt opmærksomhed.

2

(3)  EUT C 221 af 8.9.2005, s. 153.

3

(4)  EUT C 24 af 31.1.2006, s. 52.

4

(5)  EUT C 175 af 28.7.2009, s. 26.

5

(6)  Hvilket EØSU forudså i sin udtalelse (EUT C 108 af 30.4.2004, s. 81).

6

(7)  KOM(2009) 336 endelig.

7

(8)  Jf. den 25. årsberetning for kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten (KOM)(2008) 777 endelig og SEK(2008) 2854 og 2855 og udtalelse CESE INT/492, der er under udarbejdelse.

8

(9)  F.eks. KOM(2006) 514 endelig om fjernsalg (EØSU's udtalelse: EUT C 175 af 27.7.2007, s. 28); KOM(2007) 210 endelig om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed (EØSU's udtalelse: EUT C 162 af 25.6.2008, s. 31); KOM(2007) 303 endelig om beskyttelse af forbrugerne i forbindelse med visse aspekter ved timeshare, varige ferieprodukter, videresalg og byttebeskyttelse (EØSU's udtalelse: EUT C 44 af 16.2.2008, s. 27); KOM(2008) 9 endelig om sikkerhedskrav til legetøj (EØSU's udtalelse: EUT C 77 af 31.3.2009, s. 8).

9

(10)  KOM(2009) 25 endelig.

10

(11)  Udarbejdet af Van Dijk Management Consultants.

11

(12)  KOM(2002) 725 endelig.

12

(13)  I initiativudtalelsen (EUT C 24 af 31.1.2006, s. 52) »slår EØSU til lyd for, at bedre lovgivning er tæt forbundet med gennemførelse og håndhævelse: En god lov er en lov, der kan og bliver håndhævet.«

13

(14)  Det er faktisk ikke mindre overraskende, at den interinstitutionelle aftale »bedre lovgivning«, som blev indgået mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen (EUT C 321 af 31.12.2003) ikke engang omtales i Kommissionens meddelelse.

14

(15)  Et velkendt eksempel er den generelt manglende gennemførelse af direktiv 85/374/EØF, (EFT L 210 af 7.8.1985), ændret ved direktiv 1999/34/EF (EFT L 141 af 4.6.1999) vedrørende produktansvar, tilsidesat til fordel for tilsvarende standarder i national lovgivning, som det fremgik af konferencen i Louvain-la-Neuve den 23.-24. marts 1995, arrangeret af »Centre de Droit de la Consommation« (Center for Forbrugerret) med titlen »La Directive 85/374/CEE relative à la responsabililité du fait des produits: dix ans après« (direktiv 85/374 EØF vedrørende produktansvar ti år senere.).

15

»La Directive 85/374/CEE relative à la responsabililité du fait des produits: dix ans après«

(16)  Henstillingerne fra 30. marts 1998 og 4. april 2001 i hhv. EFT L 115 af 17.4.1998og EFT L 109 af 19.4.2001.

16

(17)  I den forbindelse skal fremhæves den europæiske småkravsprocedure (forordning (EF) nr. 861/2007 i EUT L 199 af 31.7.2007, s. 1), forslagene vedrørende større effektivitet i fuldbyrdelsen af retsafgørelser i Den Europæiske Union: udlæg i bankindeståender (KOM(2006) 618 endelig) og adgangen til oplysninger om skyldneres aktiver (KOM(2008) 128 endelig), som dog først og fremmest tager sigte på at gøre det lettere for virksomhederne at inddrive skyldige beløb og ikke at gavne forbrugerne (jf. EØSU's udtalelser i EUT C 10 af 15.1.2008, s. 2 og EUT C 175 af 28.7.2009, s. 73).

17

(18)  KOM(2005) 672 endelig og KOM(2008) 165 endelig. Se henholdsvis udtalelserne i EUT C 324 af 30.12.2006, s. 1 og EUT C 228 af 22.9.2009, s. 40.

18

(19)  KOM(2008) 794 endelig.

19

(20)  Udtalelse CESE 586/2009 (INT/473) af 5. november 2009; se også initiativudtalelsen (EUT C 162 af 25.6.2008, s. 1) om »Fastlæggelse af en ordning for gruppesøgsmål og dennes rolle inden for EU's forbrugerlovgivning«.

20

(21)  Jfr. alt dette: se dom fra 1. juni 1994, Kommissionen/Tyskland, C-317/92 og dom af 10. maj 1995, Kommissionen/Tyskland, C-422/92.

21

(22)  KOM(2002) 725 endelig.

22

(23)  KOM(2009) 25 endelig og især SEK(2009) 76, første del.

23

(24)  KOM(2009) 346 endelig (CESE 97/2010).

24

(25)  Dvs. behovet for at gennemføre en mere detaljeret analyse af hvert enkelt marked samt fastlægge fælles metoder til databehandlingen, så det bliver muligt at foretage sammenligninger og skabe indikatorer for lovgivningens gennemførelse.

25

(26)  KOM(2007) 99 endelig.

26

(27)  EUT 95 af 23.4.2003 og EUT C 162 af 25.6.2008, s. 20.

27

(28)  Forordning EF 765/2008 og afgørelse EF 762/2008, EØSU's udtalelse EUT C 120 af 16.5.2008, s. 1.

28

(29)  KOM(2008) 9 endelig, EØSU's udtalelse i EUT C 77 af 31. marts 2009, s. 8.

29

(30)  SEK(2009) 76 endelig, afsnit 3.

30

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/105 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/105

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg: Bedre håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder i det indre marked

KOM(2009) 467 endelig

2011/C 18/19

Ordfører: Daniel RETUREAU

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 11. september 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet og det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg: Bedre håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder i det indre marked

KOM(2009) 467 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, der vedtog sin udtalelse den 2. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 29. april 2010, følgende udtalelse med 132 stemmer for, 5 imod og 4 hverken for eller imod:

1.   Anbefalinger og konklusioner

1.1   EØSU beklager, at det ikke har været muligt at tage hensyn til den seneste udvikling – EU's og medlemsstaternes ratificering af Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret's »internettraktater«, dvs. WIPO-traktaten om ophavsret (WCT) og WIPO-traktaten om fremførelser og fonogrammer (WPPT) – i Kommissionens forslag.

1.2   Desuden vil udvalget gerne orienteres om de igangværende forhandlinger om ACTA (handelsaftale vedrørende bekæmpelse af varemærkeforfalskning) og om, hvorledes den heraf følgende handelsaftale adskiller sig fra de nyligt ratificerede WIPO-traktater, navnlig for så vidt angår ACTA's »internet«-del, og direktiv 2004/48/EF om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder, »varemærkeforfalskningsdirektivet« (1).

1.3   EØSU noterer sig Kommissionens planer om at afholde et snarligt møde med interessenter og håber, at dette møde vil finde sted så hurtigt som muligt, inden der træffes nogen endelig beslutning. Europa-Parlamentet bør ligeledes inddrages hurtigst muligt.

1.4   Udvalget afviser at vedtage en særlig ordning, der griber ind i privatlivets fred, for så vidt angår udøvelsen af ophavsretten på internettet, som det er tilfældet i flere medlemsstater, og foreslår i stedet aktive uddannelses- og efteruddannelsestilbud til forbrugerne og især de unge.

1.5   EØSU støtter Kommissionens hovedforslag, der går ud på at oprette et europæisk observatorium for varemærkeforfalskning og piratkopiering. Observatoriet ville få til opgave at indsamle og videreformidle nyttig information om de arbejdsmetoder, som anvendes af producenterne af varemærkeforfalskede varer, samt yde en særlig bistand til SMV'er og SMI'er, der ofte er ofre for varemærkeforfalskning, med henblik på at informere bedre om deres rettigheder.

1.6   Det system for hurtig udveksling af information, som Rådet (konkurrence) har foreslået, og som bakkes op af informationssystemet for det indre marked (IMI), kunne i udvalgets øjne gå hen og blive meget nyttigt, navnlig hvis medlemsstaterne formår at overkomme de hindringer, som de støder på i det administrative samarbejde. Dette vil desuden afhænge af de nationale kontakters effektivitet. Kommissionen bør i øvrigt regelmæssigt offentliggøre en rapport om de af observatoriet indsamlede oplysninger og dets indsats.

1.7   Den nødvendige kamp mod den organiserede kriminalitet inden for varemærkeforfalskning bør munde ud i et styrket samarbejde på europæisk niveau mellem toldmyndighederne og de retshåndhævende myndigheder med inddragelse af Europol. EØSU finder det nødvendigt med en harmoniseret europæisk straffelovgivning, forudsat at proportionalitetsprincippet overholdes i forholdet mellem lovovertrædelserne og straffen, herunder i tilfældet med piratkopier på internettet, der ikke bør give anledning til en overdreven eller uforholdsmæssig regulering inden for lovgivningen om piratkopiering og varemærkeforfalskning i kommercielt omfang.

1.8   EØSU støtter således Kommissionens forslag, men forbeholder sig ret til at kritisere den manglende gennemsigtighed med hensyn til ACTA og den usikkerhed, der følger i kølvandet på flere medlemsstaters unilaterale erklæringer i forbindelse med ratificeringen af WIPO-traktaterne i december 2009. Udvalget går ind for en EU-holdning, der ikke går ud over den nuværende EU-rets rammer.

1.9   Navnlig for så vidt angår forældreløse værker, slår EØSU til lyd for et ensartet system for registrering af ophavsret og beslægtede rettigheder, der ajourføres med regelmæssige mellemrum, så det bliver nemt at finde de forskellige rettighedshavere. Et sådant system ville kunne specificere værkets art og titel samt indehaverne af rettigheder. Udvalget anmoder endvidere Kommissionen om at undersøge muligheden for at foretage en sådan registrering.

1.10   Endelig ser EØSU gerne, at der oprettes et europæisk patent, som skal gennemføres effektivt i samtlige medlemsstater, hvilket vil gøre det muligt at sikre en mere effektiv og mindre omkostningsfuld beskyttelse af SMV'ernes og SMI'ernes innovationsrelaterede immaterielle ejendomsrettigheder.

2.   Kommissionens forslag

2.1   Kommissionen understreger behovet for at styrke de intellektuelle ejendomsrettigheder i det videnbaserede samfund. Den beskyttelse, som de intellektuelle ejendomsrettigheder giver inden for EU og på internationalt plan (TRIPS (2), brancheaftaler), skal forstærkes i lyset af den stigende værdi, som virksomhederne – det være sig større virksomheder eller SMV'er og SMI'er – tillægger disse rettigheder. Iværksættere vil således kunne beskytte deres immaterielle aktiver og på dette grundlag få adgang til kapital og lån til iværksættelse af deres aktiviteter.

2.2   EU bør støtte dem ved at sikre en vis standard for intellektuel ejendomsret, der beskytter de europæiske talenter og skaber muligheder for virksomhederne og universitetsforskningen samt biprodukter fra universiteterne (3).

2.3   Værdien af de intellektuelle ejendomsrettigheder gør disse til et yndet mål for producenterne af varemærkeforfalskede og piratkopierede varer, der gør brug af forskellige midler til at nå deres mål. Internettet bliver bl.a. brugt til at drive verdensomspændende handel med ulovlige varer, hvilket er innovationshæmmende, truer beskæftigelsen og har alvorlige økonomiske følger for virksomheder, navnlig i en tid med økonomisk tilbagegang.

2.4   Markedet for ulovlige varer har udvidet sig til ud over de »traditionelt« kopierede eller varemærkeforfalskede varer (film, mode, musik, computerprogrammer, luksusvarer) også at omfatte nye masseproducerede varer som f.eks. fødevarer, hygiejneartikler, reservedele til biler, legetøj samt elektrisk og elektronisk udstyr.

2.5   Sundhedssektoren er også ramt af forfalskede medicinalvarer, der kan bringe menneskeliv i fare.

2.6   Følgerne af varemærkeforfalskning og handel med piratkopierede varer vækker stadig større bekymring, så meget desto mere som den organiserede kriminalitet er stærkt involveret i varemærkeforfalskning.

2.7   Der er blevet indført en lovgivningsramme på fællesskabsplan omfattende direktiv 2004/48/EF (4) om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder, og civilretten er blevet harmoniseret. Rådet er i øjeblikket ved at behandle et forslag vedrørende strafferetlige foranstaltninger. EU's toldforordning giver mulighed for beslaglæggelse af ulovlige kopier og iværksættelse af strafferetlige foranstaltninger i forbindelse med handel hermed. Kommissionen er i øvrigt i gang med at høre medlemsstaterne om, hvordan denne praksis kan forbedres.

2.8   Kommissionen ønsker inden for rammerne af en omfattende EU-plan for bekæmpelse af varemærkeforfalskning at vedtage supplerende ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger i tråd med Rådets (konkurrence) resolution af 25. september 2008.

2.9   Som følge af den rådgivende ekspertgruppes konklusioner, der især vedrører SMV'ernes situation, har Kommissionen sat sig som mål at øge støtten til retsforfølgelsen af lovovertrædere og påtænker at iværksætte en række projekter, som skal hjælpe SMV'erne med at medtage de intellektuelle ejendomsrettigheder i deres innovations- og videnforvaltningsstrategi.

2.10   På globalt plan er Kommissionen ved at udvikle en beskyttelsesstrategi i forhold til tredjelande (aftaler mellem EU og Kina om bekæmpelse af varemærkeforfalskning, toldkontrolinitiativer). Der er blevet lanceret en Kina-helpdesk om intellektuelle ejendomsrettigheder for SMV'er.

2.11   De offentlig-private partnerskaber bør tillige styrkes med henblik på iværksættelsen af en bæredygtig EU-strategi med større inddragelse af de berørte parter. Den i maj 2008 afholdte konference på højt niveau blev efterfulgt af Kommissionens meddelelse om en europæisk strategi for industriel ejendomsret og vedtagelsen af føromtalte resolution fra Rådet (konkurrence) om bekæmpelse af varemærkeforfalskning og piratkopiering, hvori Rådet opfordrer Kommissionen til i samarbejde med medlemsstaterne at styrke indsatsen ved grænserne.

2.12   Det er dog meget vanskeligt at indsamle oplysninger om arten og omfanget af varemærkeforfalskning og piratkopiering og at evaluere deres reelle konsekvenser for økonomien. Det er svært at samle og sammenfatte de oplysninger, som de forskellige nationale myndigheder sidder inde med. Dertil kommer, at de af Kommissionen indsamlede oplysninger om beslaglæggelser ved grænserne kun giver et meget begrænset billede af virkeligheden. Kildegrundlaget bør udvides, hvis man skal kunne foretage en mere dybtgående analyse af de ulovlige varmærkeforfalskningsaktiviteters konsekvenser på globalt og lokalt plan og forstå, hvorfor visse produkter, sektorer og regioner er særligt sårbare. Dermed ville det blive muligt at udarbejde mere målrettede handlingsprogrammer.

2.13   Rådet (konkurrence) anbefaler, at der oprettes et europæisk observatorium for varemærkeforfalskning og piratkopiering for at få mere indgående viden om dette fænomen. Kommissionen er allerede gået i gang med at oprette et sådant observatorium, der vil få til opgave at indsamle så mange oplysninger som muligt om krænkelser af intellektuelle ejendomsrettigheder, men den mener samtidig, at observatoriet bør spille en mere omfattende rolle og blive en platform for repræsentanter for de relevante nationale myndigheder og berørte parter med henblik på udveksling af idéer og ekspertise om bedste praksis for derigennem at udvikle fælles strategier til bekæmpelse af varemærkeforfalskning og piratkopiering og med henblik på udformning af anbefalinger til de politiske beslutningstagere.

2.14   Hvis observatoriet skal blive en central kilde, er det nødt til at danne rammen om et tæt samarbejde mellem Kommissionen, medlemsstaterne og den private sektor og fremme et partnerskab med forbrugerorganisationerne med det mål for øje at udforme praktiske anbefalinger og bevidstgøre forbrugerne. En offentligt tilgængelig årsberetning ville gøre det nemmere for offentligheden at forstå problemerne og de mulige løsninger.

2.15   Kommissionen præciserer i den sammenhæng observatoriets betydning for at opfylde ovenfor omtalte mål.

2.16   Observatoriet ville blive en platform, der skal tjene samtlige berørte parter, med en repræsentant for hvert land og en bred vifte af europæiske og nationale organer. De mest berørte og erfarne sektorer ville sammen med forbrugerne og repræsentanter for SMV'erne blive indbudt til at deltage i platformen.

2.17   En ensartet beskyttelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder forudsætter et reelt styrket og udbygget administrativt samarbejde om bekæmpelse af varemærkeforfalskning og piratkopiering, hvis det indre marked uden grænser skal kunne gennemføres. Til dette formål er det nødvendigt at oprette et effektivt netværk af kontaktpunkter i hele EU.

2.18   Også internt er der behov for et bedre samarbejde om bekæmpelse af varemærkeforfalskning, og der bør udnævnes nationale koordinatorer med et klart mandat i den henseende.

2.19   Det ville ligeledes være hensigtsmæssigt at fremme de nationale strukturers gennemsigtighed på tværs af grænserne for at lette søgsmål fra de virksomheder, der har været ofre for varemærkeforfalskning. De nationale organer for intellektuelle ejendomsrettigheder og ophavsret varetager en informationsfunktion, men bør desuden varetage nye funktioner som bevidstgørelse og særlig bistand til SMV'er i samarbejde med Den Europæiske Patentmyndighed (EPM) og de nationale kontorer og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (OHIM).

2.20   Rådet (konkurrence) opfordrer tillige Kommissionen til at etablere et grænseoverskridende netværk til hurtig udveksling af nøgleoplysninger under anvendelse af de nationale kontaktpunkter og moderne værktøjer til informationsudveksling. Samtlige håndhævelsesorganer og nationale organer for industriel ejendomsret bør tilslutte sig et effektivt og hurtigt elektronisk netværk til informationsudveksling om krænkelser af intellektuelle ejendomsrettigheder.

2.21   Kommissionen er i øjeblikket i færd med at undersøge, hvordan en passende grænseflade kunne se ud, og hvordan man kan udnytte det eksisterende informationssystem for det indre marked (IMI), med det formål at fremme udvekslingen af væsentlige oplysninger.

2.22   Ved at opremse samtlige alvorlige konsekvenser af krænkelser af intellektuelle ejendomsrettigheder håber Kommissionen at kunne tilskynde rettighedshaverne og andre berørte parter inden for handelssektoren til at forene deres kræfter for i deres fælles interesse at bekæmpe varemærkeforfalskning og piratkopiering. Et middel, der er værd at undersøge, kunne være frivillige ordninger til bekæmpelse af varemærkeforfalskning og piratkopiering i praksis samt teknologiske løsninger til identificering af forfalskede varer. Disse ordninger kunne strække sig ud over EU's grænser. De midler, der tages i brug, bør selvfølgelig overholde loven.

2.23   Handelen med forfalskede varer på internettet giver anledning til særlige problemer, og Kommissionen har indledt en struktureret dialog mellem de berørte parter, eftersom internettet giver producenterne af varemærkeforfalskede og piratkopierede varer et vist spillerum til at operere globalt og undslippe den lokale lovgivning. De igangværende møder, som vil fortsætte, sigter mod at udarbejde konkrete procedurer, der gennem frivillige ordninger skal tvinge websteder til at stoppe salget af varemærkeforfalskede og piratkopierede varer. Hvis varemærkeejere og internetvirksomheder ikke når til enighed om frivillige ordninger, vil Kommissionen overveje lovgivningsmæssige løsninger, særlig inden for rammerne af direktivet om håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder.

3.   EØSU's bemærkninger

3.1   Kommissionens forslag vedrører først og fremmest beskyttelsen af de europæiske SMV'ers intellektuelle ejendomsrettigheder. EØSU mener, af SMV'erne har behov for en særlig støtte, der skal hjælpe dem med at forsvare deres rettigheder i henhold til bestemmelserne i den gældende lovgivning og i direktiv 2004/48. De strafferetlige aspekter mangler imidlertid stadig, hvorfor det ville være hensigtsmæssigt, om medlemsstaterne blev enige om afbalancerede og forholdsmæssige løsninger. Udvalget håber, at der kan findes en løsning med EUF-traktaten (5) som retsgrundlag, der kan støtte rettighedshaverne.

3.2   Observatoriet bør bidrage til bekæmpelsen af alle former for krænkelser af intellektuelle rettigheder uanset den pågældende virksomheds størrelse, men under særlig hensyntagen til SMV'ernes og SMI'ernes specifikke behov.

3.3   Nogle af forslagene, herunder forslaget om frivillige ordninger, er allerede ved at blive ført ud i livet, mens andre stadig ligger på tegnebordet. I sin meddelelse kommer Kommissionen ikke ind på de hindringer, som må overvindes på visse områder - f.eks. synes det administrative samarbejde ikke altid at fungere efter hensigten.

3.4   Der er sket en ny udvikling med hensyn til piratkopiering og varemærkeforfalskning via internettet. EU og medlemsstaterne ratificerede i december 2009 WIPO-»internettraktaterne«, hvilket i princippet baner vej for en ensartet anvendelse af EU-lovgivningen, for så vidt som de forskellige erklæringer fra medlemsstaterne i forbindelse med ratificeringen risikerer at undergrave en samlet EU-strategi. »Internettraktaterne« kræver bekæmpelse af piratkopiering og varemærkeforfalskning i kommercielt øjemed i tråd med direktiv 2004/48 vedrørende ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet.

3.5   Der er imidlertid »hemmelige forhandlinger« i gang mellem USA, EU og en række »udvalgte« lande med henblik på udfærdigelsen af en international traktat om bekæmpelse af varemærkeforfalskning, ACTA. Det er vigtigt for amerikanerne, at traktaten lægger sig tæt op ad den amerikanske lov om ophavsret Digital Millenium Copyright Act (DMCA) og den skal ifølge en amerikansk forhandler forhindre, at det amerikanske og europæiske civilsamfund går på barrikaderne. De europæiske forbrugere, hvis organisationer ikke er blevet inddraget i forhandlingerne, tager ligesom de europæiske virksomheder afstand fra disse ugennemsigtige og udemokratiske procedurer (6), der under dække af at ville bekæmpe internetrelateret varemærkeforfalskning (et af kapitlerne i udkastet til traktat) risikerer at indføre egentlig politikontrol – herunder kontrol udført af privat politi – med al handel og kommunikation på internettet. Derudover skulle sondringen mellem varemærkeforfalskning i kommercielt øjemed og privatkopiering efter sigende forsvinde. Det er bydende nødvendigt at skabe gennemsigtighed i forhandlingerne og lade civilsamfundet udtale sig, ikke mindst fordi de nordamerikanske producentlobbygrupper har permanent adgang til disse forhandlinger.

3.6   EØSU vil gerne orienteres om igangværende drøftelser og behandlingen af forslag og have mulighed for at udtale sig herom. Det ville være beklageligt, hvis de anfægtede bestemmelser i den amerikanske lov om ophavsret blev indarbejdet i en international traktat, der efterfølgende ville komme til at konkurrere med WIPO-traktaterne og skabe forvirring inden for ophavsretten og de beslægtede rettigheder på EU- og internationalt plan. EU's holdning bør på ingen måde gå ud over den nuværende EU-rets rammer.

3.7   Det er efter udvalgets opfattelse vigtigt, at reglerne om ophavsret på internettet ikke giver rettighedshaverne mulighed for at kontrollere anvendelsen af denne teknologi – hvilket de tidligere omtalte nationale lovgivninger giver mulig for i dag – og at de ej heller giver dem mulighed for at gribe ind i den private kommunikation. Den overdrevent lange beskyttelsestid for ophavsret (50-75 år efter ophavsmandens død og 75 år for en juridisk person) og de uforholdsmæssigt store rettigheder til mediekontrol, som tildeles multinationale underholdningsvirksomheder, er klart en hæmsko for innovation og udvikling af teknologier og skaber ikke et miljø, der er åben for konkurrence. Formålet med beskyttelsen er at sikre en fair aflønning af ophavsmanden og de udøvende kunstnere og således ikke at sikre distributørerne (»giganterne«) en indkomst med en dertil hørende ret til indblanding.

3.8   EØSU slår til lyd for, at man gør ophavsretten ensartet på det traditionelle grundlag uden alt for mange regler for internettet.

3.9   Udvalget foreslår endvidere, at der indføres obligatorisk registrering – f.eks. inden for rammerne af den europæiske ophavsret – i et harmoniseret register for ophavsret og beslægtede rettigheder mod betaling af et meget beskedent gebyr, der alene skal dække registreringsomkostningerne. Denne registrering skal fornyes hvert tiende eller tyvende år, så rettighedshavernes navn og adresse til hver en tid er kendt. Et sådant frit tilgængeligt og løbende ajourført værktøj ville gøre det nemmere for interesserede virksomheder, der ønsker at anvende et værk til kommercielle formål, at få de nødvendige tilladelser og godkendelser til at genbruge forældreløse værker og genudgive dem i andre medier og på andre sprog.

3.10   Det ville også gøre det lettere at beskytte værker (film, magnetbånd osv.), især hvis de anvendte medier er skrøbelige. Man ser ofte, at værker går tabt og aldrig bliver genudgivet eller genbrugt, og visse medier risikerer ligesom de amerikanske film simpelthen at forsvinde for bestandig.

3.11   Ophavsretten udmærker sig allerede ved det forhold, at den hverken kræver registrering eller betaling af gebyr i modsætning til patenter og andre industrielle ejendomsrettigheder. Den adskiller sig ligeledes ved sin gyldighed, der i mange henseender er overdreven lang set i lyset af behovene for innovation og videnudveksling i informationssamfundet og videnøkonomien. EØSU går ind for en registrering af ophavsretten og beslægtede rettigheder, der angiver værkets art og titel, ophavsretten og beslægtede rettigheder i forbindelse med værket samt navn og adresse på rettighedshaverne. Oplysningerne vil om muligt blive opdateret hvert 10. eller 20. år mod betaling af et mindre gebyr, hvis størrelse er begrænset til de faktiske omkostninger ved registreringen. Enhver, der måtte ønske at anvende det pågældende værk til kommercielle formål, vil således nemmere kunne opnå de nødvendige tilladelser og godkendelser. Dette forveksles ofte med ejendomsret, men skal ses som et midlertidigt udnyttelsesmonopol og en eneret til at give tilladelser til benyttelse af beskyttede værker, så længe beskyttelsen varer.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 29. april 2004, EUT L 157 af 30.4.2004, s. 45-86.

1

(2)  Internationale aftaler om handelsaspekter vedrørende intellektuel ejendomsret, der vedrører handel, herunder handel med forfalskede varemærkevarer.

2

(3)  Se INT/325 (EUT C 256 af 27.10.2007, s. 17), INT/448 (EUT C 218 af 11.9.2009, s. 8), INT/461 (EUT C 306/2009, s. 13), og INT/486 (endnu ikke offentliggjort).

3

(4)  EUT L 157 af 30.4.2004, s. 45-86 (EØSU's udtalelse findes i EUT C 32 af 5.2.2004, s. 15).

4

(5)  Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

5

(6)  Declaration on ACTA, European consumers, Transatlantic dialogue (se BEUC's webside).

6

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/109 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/109

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om Fællesskabets deltagelse i et fælles forsknings- og udviklingsprogram for Østersøen (BONUS-169), der iværksættes af flere medlemsstater«

KOM(2009) 610 endelig — 2009/0169 (COD)

2011/C 18/20

Hovedordfører: Daniel RETUREAU

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 12. november 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 169 og 172 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

»Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om Fællesskabets deltagelse i et fælles forsknings- og udviklingsprogram for Østersøen (BONUS-169), der iværksættes af flere medlemsstater«

KOM(2009) 610 endelig — 2009/0169 (COD).

Den 15. december 2009 henviste Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium det forberedende arbejde til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug.

Som følge af sagens hastende karakter udpegede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg i henhold til forretningsordenens artikel 57, på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010 (mødet den 29. april) Daniel Retureau til hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 140 stemmer for, 4 imod og 3 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner og anbefalinger

1.1   Østersøen står over for store udfordringer: den er ramt af menneskeskabt klimaopvarmning og forurening og er et strategisk område med økonomiske og sociale aktiviteter i kraft af de jobtyper og det antal arbejdspladser, som er afhængige af Østersøen. Beskyttelsen af Østersøen er livsvigtig for de nuværende og kommende generationer og forvaltningen af den bør finde sted i samarbejde med alle de stater og befolkninger, der omgiver dette havområde.

1.2   Men det fremgår ikke klart, om arbejdsmarkedets parter på nationalt og europæisk plan inden for disse sektorer vil blive effektivt inddraget i de høringsprocedurer af aktørerne, som BONUS-konsortiet vil gennemføre. Udvalget kræver, at dette bliver udtrykkeligt bekræftet.

1.3   Civilsamfundets aktører og ikke mindst arbejdsmarkedets parter på europæisk plan og i de berørte medlemsstater bør være repræsenteret i forvaltningssystemet for disse platforme og det integrerede forum for sektorforskning, og FTU-projekterne under BONUS-169- programmet, som skal mobilisere socialforskere, bør gå i gang med forskningsaktiviteter, som inddrager de berørte aktører i arbejdet med at skabe beskæftigelse og opbygge kompetence inden for de sektorer, som programmet omfatter.

1.4   Bæredygtighedsvurderinger kan være et nyttigt og effektivt hjælpemiddel ved udvælgelsen og gennemførelsen af FTU-projekter som led i BONUS-169 programmet, hvor der kan tages hensyn til de tre aspekter af bæredygtig udvikling ved at inddrage et repræsentativt udsnit af civilsamfundets aktører, som står mål med udfordringerne på disse tre områder.

1.5   Det må dog konstateres, at konsekvensanalysen i forbindelse med BONUS-169 er mangelfuld, især når det gælder hensyntagen til det sociale aspekt og beskæftigelsesaspektet, så meget mere som civilsamfundets aktører (og navnlig de europæiske faglige organisationer og arbejdsmarkedsparter) ikke har været med til at udarbejde programmet.

1.6   Civilsamfundets aktører kan deltage på mindst to forskellige måder ved at:

| a) | forbedre formidlingen og indsamlingen af information og analysen af bidragene fra civilsamfundets aktører i de lande, der er omfattet af BONUS-169- programmet, såvel som feedbackmekanismerne. I dette øjemed er det nødvendigt at sikre gennemsigtighed i anerkendelsen og anvendelsen af bidragene fra samtlige berørte civilsamfundsaktører, inkl. de europæiske arbejdsmarkedsparter, og sørge for passende feedback; |
| --- | --- |

a)

forbedre formidlingen og indsamlingen af information og analysen af bidragene fra civilsamfundets aktører i de lande, der er omfattet af BONUS-169- programmet, såvel som feedbackmekanismerne. I dette øjemed er det nødvendigt at sikre gennemsigtighed i anerkendelsen og anvendelsen af bidragene fra samtlige berørte civilsamfundsaktører, inkl. de europæiske arbejdsmarkedsparter, og sørge for passende feedback;

| b) | sørge for, at debatterne og analyserne kommer til at omfatte de spørgsmål, der rejses af alle berørte civilsamfundsaktører, herunder de europæiske arbejdsmarkedsparter. Opgaven vil bestå i at foreslå en procedure med en mærkbar indvirkning på udformningen og gennemførelsen af BONUS-169-programmet under hensyntagen til de tre aspekter af bæredygtig udvikling (miljømæssig, social og økonomisk udvikling). |
| --- | --- |

b)

sørge for, at debatterne og analyserne kommer til at omfatte de spørgsmål, der rejses af alle berørte civilsamfundsaktører, herunder de europæiske arbejdsmarkedsparter. Opgaven vil bestå i at foreslå en procedure med en mærkbar indvirkning på udformningen og gennemførelsen af BONUS-169-programmet under hensyntagen til de tre aspekter af bæredygtig udvikling (miljømæssig, social og økonomisk udvikling).

1.7   Udvalget gentager sin støtte til programmet og bestemmelserne om dets finansiering, som har til formål at fremskaffe nye midler specifikt til BONUS-169 og ikke blot fordele eksisterende midler, medmindre der er tale om forskningsstøtte, som er særligt velegnet til programmets mål. De vil blive anvendt udelukkende til dette formål for en bestemt periode og på grundlag af et begrænset budget.

1.8   Forskning i Østersøen er velbegrundet, da den er omkranset af en række store EU-lande, som berøres af den voldsomme forurening, der har ophobet sig under industrialiseringen og som stadig pågår. Østersøen er et af de mest forurenede havområder i verden i en sådan grad, at denne forurening er en trussel mod en række industrielle og håndværksmæssige aktiviteter, idet hovedparten af befolkningen og erhvervsaktiviteterne er koncentreret langs kysterne. Udvalget mener, at alle berørte lande, herunder eventuelt Den Russiske Føderation, bør inddrages i forskningen og bidrage hertil i den udstrækning, de har mulighed for, idet der for de tyndt befolkede landes og tredjelandenes vedkommende må tages hensyn den situation, de reelt befinder sig i.

2.   Kommissionens forslag

2.1   Det Europæiske Fællesskabs syvende rammeprogram af 20. december 2006 for forskning, teknologisk udvikling og demonstration koncentrerer de regionale retningslinjer for 2007-2013 omkring fire hovedindsatsområder: »Samarbejde«, »Idéer«, »Mennesker« og »Kapacitet«.

2.2   I Europa-Parlamentets og Rådets beslutning af 29. oktober 2009 om Fællesskabets deltagelse i et fælles forsknings- og udviklingsprogram for Østersøen (BONUS-169), der iværksættes af flere medlemsstater, bliver denne ramme anvendt på problematikken omkring Østersøen, og der fastsættes mål og nærmere bestemmelser om finansieringen af projektets gennemførelse.

2.3   For at opfylde målene med initiativet gennemføres BONUS-169 i to adskilte faser:

| a) | en indledende strategisk fase på to år, hvori der skal oprettes egnede høringsplatforme for aktiv inddragelse af interessenter, udarbejdes en strategisk forskningsagenda og foretages en yderligere udvidelse og udformning af de præcise gennemførelsesbestemmelser; |
| --- | --- |

a)

en indledende strategisk fase på to år, hvori der skal oprettes egnede høringsplatforme for aktiv inddragelse af interessenter, udarbejdes en strategisk forskningsagenda og foretages en yderligere udvidelse og udformning af de præcise gennemførelsesbestemmelser;

| b) | en gennemførelsesfase på mindst fem år, hvor der offentliggøres mindst tre fælles forslagsindkaldelser med henblik på strategisk målrettet finansiering af BONUS-169-projekter, som specifikt retter sig mod initiativets mål. |
| --- | --- |

b)

en gennemførelsesfase på mindst fem år, hvor der offentliggøres mindst tre fælles forslagsindkaldelser med henblik på strategisk målrettet finansiering af BONUS-169-projekter, som specifikt retter sig mod initiativets mål.

2.4   Emnerne skal komme fra den strategiske forskningsagenda for BONUS-169, så vidt muligt overholde den fastlagte køreplan og dække forskning, teknologisk udvikling og uddannelses- og/eller formidlingsaktiviteter.

2.5   En af de første faser i BONUS-169-projektet var en bred offentlig høring. Der er oprettet en Internetside og gennemført konsekvensanalyser, og ngo’er er blevet hørt. Disse høringer har været nødvendige og bør videreføres under gennemførelsen af projekterne. Førnævnte civilsamfundsaktører bør deltage i kontrollen med forvaltningen af midlerne og den daglige gennemførelse af projekterne for at de virkeligt kan leve op til målet om at »investere mere og bedre i viden med sigte på vækst og beskæftigelse« (1) som foreskrevet i den reviderede Lissabon-strategi. I henhold til artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning af 29. oktober 2009, skal BONUS-EØFG, som får til opgave at forvalte BONUS-169, rapportere til Kommissionen på Fællesskabets vegne. I henhold til artikel 13 skal Kommissionen forelægge konklusionerne på evalueringen af BONUS-169-aktiviteterne for Europa-Parlamentet og Rådet. EØSU har altså kun mulighed for at føre efterfølgende kontrol og ikke nogen mulighed for at afgive udtalelse om afviklingen af BONUS-169-projekter.

2.6   I Bilag 1, punkt 1, i beslutningen fastsættes målene for BONUS-169. Skønt det i litra d) gentages, at der skal etableres »egnede platforme til høring af interessenter, herunder repræsentation af alle relevante sektorer«, nævnes de socioøkonomiske formål med projektet ikke under nogen af disse mål, og der henvises heller ikke til betydningen heraf for udviklingen af beskæftigelsen omkring Østersøen.

2.7   Bilag 2 har central betydning, idet det fastlægger, hvilke organer der skal forvalte BONUS-169-projektet. I henhold til punkt 4 oprettes et rådgivende organ bestående af forskere med høj international anseelse samt repræsentanter for relevante interesserede parter og civilsamfundsorganisationer med interesse i de berørte sektorer. Det er på dette grundlag, at repræsentanter for arbejdstagere og arbejdsgivere, ngo’er og sammenslutninger får ret til at få indsigt i, føre kontrol med og fremsætte forslag vedrørende BONUS-169-projektet.

2.8   Programmet er langsigtet og kan også omfatte gennemførelse af fælles foranstaltninger.

2.9   I den tolvte betragtning til beslutningen anføres det, at BONUS-169-initiativet går »på tværs af en række tilknyttede fællesskabsforskningsprogrammer vedrørende en vifte af menneskelige aktiviteter, der har en akkumuleret indvirkning på økosystemet, f.eks. fiskeri, akvakultur, landbrug, infrastruktur, transport, uddannelse og forskermobilitet samt samfundsøkonomiske emner«.

2.10   Opdelingen af programmet i to faser skulle gøre det muligt at »sikre en effektiv anvendelse og udnyttelse af resultaterne til politiske og ressourceforvaltningsmæssige ordninger på tværs af en bred vifte af økonomiske sektorer«.

2.11   Ligeledes kommer konsekvensanalysen (SEC(2009) 1475 final, foreligger ikke på dansk) ind på den økonomiske og sociale indvirkning i sin analyse af de mulige økonomiske, miljømæssige og sociale konsekvenser (jf. punkt 5, som dog kun i forbifarten nævner de sociale og miljømæssige aspekter). Visse projektmuligheder skulle åbne mulighed for at bistå andre erhvervssektorer såsom skibsfartsinfrastruktur, minedrift, vindmølleparker, transport, fiskeri, olie- og gasudvinding eller telekommunikation med at anlægge en adfærd, der er mere miljøvenlig og bedre tilpasset økosystemerne. Dette punkt er således helt utilstrækkeligt behandlet i analysen, men det viser klart hvilken hovedretningslinje der vil blive fulgt i programmets strategiske fase.

2.12   De tre projekter, som vil blive udvalgt og iværksat af BONUS-EØFG skal nødvendigvis tage hensyn til de samfundsmæssige og menneskelige konsekvenser af klimaændringen i kystzonerne langs Østersøen. Klimaændringen kan afstedkomme befolkningsbevægelser, som vil få sociale konsekvenser og indvirke på beskæftigelsen. Denne udvikling må man forberede sig på, som påpeget i EØSU’s initiativudtalelse om »Bæredygtig udvikling i kystområder« af 13. oktober 2009. Arbejdslovgivningen i visse erhvervssektorer såsom fiskeri og skibsfart kan ændre sig. Kommissionen bør tage højde for disse faktorer og inddrage uddannelse og omstrukturering i evalueringen af og retningslinjerne for projekterne med bistand fra civilsamfundets aktører og EØSU.

2.13   EU vil være i direkte kontakt med BONUS-EØFG, den europæiske økonomiske firmagruppe Baltic Organisations Network for Funding Science, som er beliggende i Helsinki, Finland, og som bliver den særlige gennemførelsesstruktur for BONUS-169-programmet. Den får ansvaret for at tildele, administrere, overvåge og rapportere om anvendelsen af EF-tilskuddet og medlemsstaternes finansielle bidrag.

2.14   BONUS-169 skal forvaltes af BONUS-EØFG gennem dens sekretariat. BONUS-EØFG skal oprette følgende strukturer i forbindelse med programmet: styringskomité, sekretariat, det rådgivende organ, forum for sektorforskning og forum for projektkoordinatorer.

2.14.1   Det rådgivende organ skal bistå styringskomitéen og sekretariatet. Det skal bestå af forskere med høj international anseelse, repræsentanter for relevante interesserede parter, herunder f.eks. turisme, vedvarende energi, fiskeri og akvakultur, søtransport, bioteknologi og teknologileverandører foruden både erhvervs- og civilsamfundsorganisationer med interesse i disse sektorer, andre integrerede Østersøforskningsprogrammer og øvrige europæiske regionale have.

2.14.2   Det skal give uafhængig rådgivning, vejledning og anbefalinger vedrørende videnskabs- og politikrelaterede emner inden for BONUS-169. Heri indgår rådgivning om mål, prioriteter og retningslinjer for BONUS-169, metoder til styrkelse af resultaterne af BONUS-169 og forskningsresultaternes levering og kvalitet, kapacitetsopbygning, netværksarbejde og arbejdets relevans for opnåelsen af målene for BONUS-169. Det skal også bistå med udnyttelsen og formidlingen af resultaterne af BONUS-169.

2.14.3   Endvidere spiller det rådgivende organ for BONUS, der består af et bredt spektrum af interesserede parter som HELCOM, ICES, GD MARE, WWF og den finske landbrugsorganisation, også en afgørende rolle i udformningen af den videnskabelige plan og gennemførelsesstrategien for BONUS-169.

2.15   Det reviderede udkast til forskningsagendaen for BONUS-169, der blev forelagt for GD RTD i juni 2009, er hovedsagelig baseret på det arbejde og de høringer, der er udført for det oprindelige BONUS-169-initiativ.

2.16   Et omfattende og strategidrevet program for høring af interesserede parter vil blive gennemført i løbet af programmets strategiske fase og henvende sig til interesserede parter fra andre relevante sektorer såsom landbrug, fiskeri, akvakultur, transport og vandforvaltning.

2.17   Platforme for høring af interesserede parter.

2.17.1   På grundlag af en omfattende analyse af BONUS-169-relevante interesserenter i lokal, national, regional og europæisk sammenhæng skal der etableres platforme og mekanismer til høring af interesserede parter med sigte på at styrke og institutionalisere inddragelsen af interessenter fra alle relevante sektorer med henblik på at identificere kritiske mangler, prioritere forskningstemaer og øge udnyttelsen af forskningsresultaterne. Dette indebærer deltagelse af forskere, bl.a. fra andre relevante naturvidenskaber uden for det marine område og fra sociale og økonomiske forskningsdiscipliner, for at sikre den fornødne tværfaglighed i udformningen af den strategiske forskningsagenda, dens strategiske vision og forskningsprioriteterne.

2.17.2   Der skal nedsættes et forum for sektorforskning (et organ bestående af repræsentanter fra ministerier og andre aktører, der arbejder med forskning og forvaltning i Østersøsystemet) som et permanent organ, der skal støtte programmet og være ansvarligt for at drøfte programmets planlægning, resultater og nye forskningsbehov set i et beslutningstagningsperspektiv. Dette forum skal befordre og fremme integrationen af forskningen i hele Østersøregionen, herunder fælles brug og planlægning af infrastrukturkapacitet, hjælpe med at påpege forskningsbehov, fremme udnyttelsen af forskningsresultaterne og lette integrationen af forskningsfinansieringen.

2.18   Opgaver i forbindelse med bæredygtighedsvurderinger (Sustainability Impact Assessments - SIA).

| 2.18.1 | Bæredygtighedsvurderinger (Sustainability Impact Assessments – SIA) er et meget vigtigt politisk instrument til at evaluere, hvilke konsekvenser en politik eller en foranstaltning kan få for de tre søjler i en bæredygtig udvikling (økonomisk, social og miljømæssig udvikling). |
| --- | --- |

2.18.1

Bæredygtighedsvurderinger (Sustainability Impact Assessments – SIA) er et meget vigtigt politisk instrument til at evaluere, hvilke konsekvenser en politik eller en foranstaltning kan få for de tre søjler i en bæredygtig udvikling (økonomisk, social og miljømæssig udvikling).

| 2.18.2 | Bæredygtighedsvurderinger har Kommissionen først og fremmest brugt i forbindelse med handelsforhandlinger (men også mindre formaliseret i forbindelse med forhandlingerne op til vedtagelsen af REACH-forordningen og direktiverne i klima- og energipakken). De spiller en væsentlig rolle i høringen af civilsamfundets aktører og for, at der kan tages hensyn til deres holdninger og krav. |
| --- | --- |

2.18.2

Bæredygtighedsvurderinger har Kommissionen først og fremmest brugt i forbindelse med handelsforhandlinger (men også mindre formaliseret i forbindelse med forhandlingerne op til vedtagelsen af REACH-forordningen og direktiverne i klima- og energipakken). De spiller en væsentlig rolle i høringen af civilsamfundets aktører og for, at der kan tages hensyn til deres holdninger og krav.

| 2.18.3 | En lang række indikatorer indgår i bæredygtighedsvurderingerne:






  — | for den økonomiske søjle: Verdensbankens og FN-Kommissionen for Bæredygtig Udviklings (Commission on Sustainable Development – CSD) indikatorer, |
| --- | --- | --- |

2.18.3

En lang række indikatorer indgår i bæredygtighedsvurderingerne:

—

for den økonomiske søjle: Verdensbankens og FN-Kommissionen for Bæredygtig Udviklings (Commission on Sustainable Development – CSD) indikatorer,

| — | for den sociale søjle, hvori indgår anstændigt arbejde: CSD’s (FN’s Kommission for Bæredygtig Udvikling) og ILO’s indikatorer, |
| --- | --- |

—

for den sociale søjle, hvori indgår anstændigt arbejde: CSD’s (FN’s Kommission for Bæredygtig Udvikling) og ILO’s indikatorer,

| — | for miljøsøjlen: UNEP’s (De Forenede Nationers Miljøprogram) og CSD’s indikatorer. |
| --- | --- |

—

for miljøsøjlen: UNEP’s (De Forenede Nationers Miljøprogram) og CSD’s indikatorer.

| 2.18.4 | En meddelelse fra Kommissionen (2) om Konsekvensanalyse giver en komplet ramme for konsekvensanalyser inden for alle Kommissionens indsatsområder, især handelsforhandlinger og -aftaler. I marts 2006 udarbejdede GD Handel en metodologisk vejledning for bæredygtighedsvurderinger vedrørende forhandlinger om og gennemførelse af handelsaftaler mellem Den Europæiske Union og tredjelande. |
| --- | --- |

2.18.4

En meddelelse fra Kommissionen (2) om Konsekvensanalyse giver en komplet ramme for konsekvensanalyser inden for alle Kommissionens indsatsområder, især handelsforhandlinger og -aftaler. I marts 2006 udarbejdede GD Handel en metodologisk vejledning for bæredygtighedsvurderinger vedrørende forhandlinger om og gennemførelse af handelsaftaler mellem Den Europæiske Union og tredjelande.

| 2.18.5 | Bæredygtighedsvurderinger kan indgå i høringer af relevante og repræsentative aktører i civilsamfundet. |
| --- | --- |

2.18.5

Bæredygtighedsvurderinger kan indgå i høringer af relevante og repræsentative aktører i civilsamfundet.

3.   Generelle bemærkninger

3.1   I 2009 erklærede EØSU, at den fastlagte forvaltningsmodel trængte til at blive forenklet. Det foreslog derfor i sin sonderende udtalelse om »Makroregionalt samarbejde — udvidelse af Østersøstrategien til andre makroregioner i Europa« (3) at etablere et rådgivende »Civilsamfundsforum for Østersøregionen« for at sætte gang i den offentlige debat og vække den offentlige opinions interesse for gennemførelsen af strategien.

3.2   I en procedure med overordnet styring på makroregionalt plan er det vigtigt at oplyse om projekterne og gennemføre konsekvensanalyser vedrørende projekternes indvirkning på befolkningerne og beskæftigelsen. Det er nødvendigt at inddrage og skabe grænseoverskridende netværk mellem søsterorganisationer, såsom fagforeninger, forbrugerorganisationer og medborger- og volontørorganisationer for at skabe et civilsamfund, som er godt inde i de socioøkonomiske aspekter af Østersøproblematikken. Forskningsprojekternes resultater bør komme befolkningen og arbejdstagerne til gode. Det er nødvendigt at foregribe udviklingsbehovene på uddannelsesområdet, især i betragtning af de ændringer, regionen i nær fremtid vil opleve som følge af naturressourcernes aktuelle tilstand og klimaopvarmningen.

3.3   I punkt 2.2.2 i meddelelsen (ved en fejl punkt 2.2.3 i den danske kommissionstekst o.a.), der omhandler de interesserede parter, præciseres det ikke, hvem disse parter er bortset fra den vægt, der lægges på deltagelse af forskere. Dette punkt burde omtale civilsamfundets store betydning for oprettelsen af disse aktørplatforme, herunder den nyttige rolle, som de europæiske arbejdsmarkedsparter repræsenteret i EØSU og de europæiske sektordialogudvalg, der er berørt af BONUS-169-programmet, kan spille.

3.4   Den nyttige rolle som de europæiske arbejdsmarkedsparter spiller, bør anerkendes i forvaltningsordningen for BONUS-169-programmet.

3.5   For at styrke arbejdsmarkeds- og civilsamfundsparternes rolle ville det være nyttigt at indføre uddannelsestiltag for repræsentanter vedrørende arbejdet i høringsplatformene og oprette en budgetpost til formålet.

4.   Supplerende bemærkninger

4.1   Der er tale om et program, som skal fremme forskning i forureningsbekæmpelsen i Østersøen og international koordinering af forskerne.

4.2   Det er således ganske klart, at dette forskningsprogram vil få en meget direkte indvirkning på:

| — | Østersøregionens økonomiske og industrielle grundlag, |
| --- | --- |

—

Østersøregionens økonomiske og industrielle grundlag,

| — | udviklingen på sektorplan (inden for og mellem sektorerne), |
| --- | --- |

—

udviklingen på sektorplan (inden for og mellem sektorerne),

| — | jobtyper og de nødvendige kvalifikationer, herunder det behov, som nogle arbejdstagere på sigt kan få for at skifte fag eller gennemgå dybtgående ændringer. |
| --- | --- |

—

jobtyper og de nødvendige kvalifikationer, herunder det behov, som nogle arbejdstagere på sigt kan få for at skifte fag eller gennemgå dybtgående ændringer.

4.3   EØSU fremsætter nedenstående forslag, som har to formål:

| — | at der i BONUS-169-programmet tages hensyn til de sociale konsekvenser og indvirkningen på erhvervsområderne, behovene for nye kompetencer og forældelsen af andre, som anvendes i dag; og at disse virkninger om muligt foregribes (prognoser og omskoling af visse faggrupper til nye erhverv); |
| --- | --- |

—

at der i BONUS-169-programmet tages hensyn til de sociale konsekvenser og indvirkningen på erhvervsområderne, behovene for nye kompetencer og forældelsen af andre, som anvendes i dag; og at disse virkninger om muligt foregribes (prognoser og omskoling af visse faggrupper til nye erhverv);

| — | at foranstaltninger til fremme af en positiv effekt og afbødning af de negative følger udformes i samråd med civilsamfundets repræsentanter. |
| --- | --- |

—

at foranstaltninger til fremme af en positiv effekt og afbødning af de negative følger udformes i samråd med civilsamfundets repræsentanter.

4.4   For at opfylde disse to mål må forslaget have et dobbelt sigte:

| a. | Fuld inddragelse af repræsentanter for erhvervs- og samfundslivet; |
| --- | --- |

a.

Fuld inddragelse af repræsentanter for erhvervs- og samfundslivet;

| b. | Gennemførelse af konsekvensanalysen ikke efter den model, som Kommissionen følger i sine interne konsekvensanalyser, men efter SIA-modellen (dog med enkelte forbedringer). |
| --- | --- |

b.

Gennemførelse af konsekvensanalysen ikke efter den model, som Kommissionen følger i sine interne konsekvensanalyser, men efter SIA-modellen (dog med enkelte forbedringer).

4.4.1   Fuld inddragelse af repræsentanter for erhvervs- og samfundslivet (a.)

| — | Udvidelse af forummet for sektorforskning med arbejdsmarkedets parter på europæisk og nationalt plan i »deltagerlandene« som nævnt oven for. |
| --- | --- |

—

Udvidelse af forummet for sektorforskning med arbejdsmarkedets parter på europæisk og nationalt plan i »deltagerlandene« som nævnt oven for.

| — | Præcisering af de »høringsmekanismer«, som platformene for høring af interesserede parter vil anvende: hvis der blot bliver tale om en Internet-kontakt og løbende feedback vil det ikke føre til noget:






  — | for mange forskellige stemmer skaber kakofoni; der må organiseres en »kollektiv« stemme; |
| --- | --- | --- |

—

Præcisering af de »høringsmekanismer«, som platformene for høring af interesserede parter vil anvende: hvis der blot bliver tale om en Internet-kontakt og løbende feedback vil det ikke føre til noget:

—

for mange forskellige stemmer skaber kakofoni; der må organiseres en »kollektiv« stemme;

| — | man kan foreslå, at der nedsættes en lille arbejdsgruppe med repræsentanter for arbejdsmarkeds- og erhvervsorganisationer, som i fællesskab når frem til et kollektivt input, der kan supplere forskernes; |
| --- | --- |

—

man kan foreslå, at der nedsættes en lille arbejdsgruppe med repræsentanter for arbejdsmarkeds- og erhvervsorganisationer, som i fællesskab når frem til et kollektivt input, der kan supplere forskernes;

| — | man kan gå endnu videre og foreslå, at en sådan arbejdsgruppe bliver et referencepunkt for udarbejdelsen af konsekvensanalysen (deltagelse i styringsudvalget for analysen) og afgiver en rådgivende udtalelse til Kommissionen. Konsekvensanalysen bør også formidles bredt med rapportering om arbejdet i »deltagerlandene«. |
| --- | --- |

—

man kan gå endnu videre og foreslå, at en sådan arbejdsgruppe bliver et referencepunkt for udarbejdelsen af konsekvensanalysen (deltagelse i styringsudvalget for analysen) og afgiver en rådgivende udtalelse til Kommissionen. Konsekvensanalysen bør også formidles bredt med rapportering om arbejdet i »deltagerlandene«.

4.4.2   Gennemførelse af konsekvensanalysen ikke efter den model, som Kommissionen følger i sine interne konsekvensanalyser, men efter SIA-modellen (b.)

| — | Man kan foreslå, at konsekvensanalysen får form af en virkelig analyse af konsekvenserne mht. bæredygtig udvikling og kommer til at omfatte de sociale, økonomiske og miljømæssige aspekter. |
| --- | --- |

—

Man kan foreslå, at konsekvensanalysen får form af en virkelig analyse af konsekvenserne mht. bæredygtig udvikling og kommer til at omfatte de sociale, økonomiske og miljømæssige aspekter.

| — | Især må man ikke glemme at medtage elementer med tilknytning til de økonomiske og industrielle tilpasninger såvel som ændringer i beskæftigelsesmønstret. Undersøgelsen kunne for eksempel omfatte elementer såsom:






  — | kortlægning af erhvervsstrukturen i Østersøregionen; |
| --- | --- | --- |

—

Især må man ikke glemme at medtage elementer med tilknytning til de økonomiske og industrielle tilpasninger såvel som ændringer i beskæftigelsesmønstret. Undersøgelsen kunne for eksempel omfatte elementer såsom:

—

kortlægning af erhvervsstrukturen i Østersøregionen;

| — | indkredsning af truede erhverv (som er i fare for at forsvinde) og erhverv med et kraftigt udviklingspotentiale - afhængigt af de forskellige forskningsagendaer; |
| --- | --- |

—

indkredsning af truede erhverv (som er i fare for at forsvinde) og erhverv med et kraftigt udviklingspotentiale - afhængigt af de forskellige forskningsagendaer;

| — | indkredsning af kapacitet til kompetenceudvikling: videnniveau, mulighed for tilpasning til ny viden/knowhow, eksistensen af lokale lærings- og uddannelsesforløb; |
| --- | --- |

—

indkredsning af kapacitet til kompetenceudvikling: videnniveau, mulighed for tilpasning til ny viden/knowhow, eksistensen af lokale lærings- og uddannelsesforløb;

| — | medtagelse af job inden for omstrukturerede og fremtidsorienterede erhvervssektorer. |
| --- | --- |

—

medtagelse af job inden for omstrukturerede og fremtidsorienterede erhvervssektorer.

| — | Disse elementer indgår i en prognosebaseret styring af beskæftigelse og kompetencer (4) på regionalt plan og kan ikke afdækkes i et »lukket kredsløb« blandt forskere. |
| --- | --- |

—

Disse elementer indgår i en prognosebaseret styring af beskæftigelse og kompetencer (4) på regionalt plan og kan ikke afdækkes i et »lukket kredsløb« blandt forskere.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  KOM(2009) 610 endelig, pkt. 1.4.

1

(2)  KOM(2002) 276 endelig.

2

(3)  EUT C 318, 23.12.2009, s. 6.

3

(4)  En prognosebaseret styring af beskæftigelse og kompetencer (Gestion Prévisionnelle des Emplois et des Compétences) giver mulighed for bedre foregribelse af arbejdsmarkedets behov for nye kompetencer, bedre styring af konsekvenserne af teknologiske og økonomiske ændringer, bedre synergi mellem faktorer af betydning for konkurrenceevnen, kvalifikationsfremmende organisation og udvikling af arbejdstagernes kompetencer, karriereforvaltning, begrænsning af risici og omkostninger ved skævheder, bedre udvælgelse og planlægning af de nødvendige tilpasningsforanstaltninger (for den engelske og franske version er kilden www.wikipedia.org).

4

---

| 19.1.2011 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 18/114 |
| --- | --- | --- | --- |

19.1.2011

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 18/114

---

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om finansielle bidrag fra Den Europæiske Union til Den Internationale Fond for Irland (2007-2010)

KOM(2010) 12 — 2010/0004 (COD)

2011/C 18/21

Hovedordfører: Michael SMYTH

Den 18. og 19. februar 2010 besluttede henholdsvis Europa-Parlamentet og Rådet under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om finansielle bidrag fra Den Europæiske Union til Den Internationale Fond for Irland (2007-2010)

KOM(2010) 12 – 2010/0004 (COD).

Den 16. februar 2010 henviste Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium det forberedende arbejde til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed.

På grund af sagens hastende karakter udpegede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 29. april 2010, Michael Smyth til hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 103 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod:

1.   Konklusioner

1.1   EØSU bemærker, at Kommissionens forslag om en forordning om finansielle bidrag fra Den Europæiske Union til Den Internationale Fond for Irland (2007-2010) nu er baseret på artiklerne 175 og 352, stk.1, i TEUF og derfor er i overensstemmelse med Den Europæiske Domstols afgørelse af 3. september 2009 i sagen C-166/07.

1.2   EØSU godkender førnævnte forslag.

2.   Forslag og henstillinger

2.1   I 1986 oprettede den britiske og irske regering Den Internationale Fond for Irland med det formål at »fremme sociale og økonomiske fremskridt og opmuntre til forsoning mellem nationalister og unionister på øen Irland«. EU er sammen med USA, Canada, Australien og New Zealand en af de største bidragydere bag de 849 millioner EUR, som er givet i støtte til over 5 700 projekter i Nordirland og grænseregionerne gennem de sidste mere end tyve år.

2.2   EØSU har i sin initiativudtalelse om EU's rolle i fredsprocessen i Nordirland
   (1) understreget betydningen af Den Internationale Fond for Irland og går ind for en hurtig løsning af spørgsmålet om retsgrundlaget for EU's bidrag til Den Internationale Fond for Irland i perioden 2007-2010 i lyset af Den Europæiske Domstols sag C-166/07.

Bruxelles, den 29. april 2010

Mario SEPI

Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

---

(1)  EUT C 100 af 30.4.2009, s. 100, pkt. 6.4.8.

1

---