# Euroopan unionin C 339/2010

| | ISSN 1725-2490
  doi:10.3000/17252490.C_2010.339.fin |
| --- | --- |
| Euroopan unionin
  virallinen lehti | C 339 |
| | |
| Suomenkielinen laitos | Tiedonantoja ja ilmoituksia | 53. vuosikerta14. joulukuuta 2010 |

ISSN 1725-2490

doi:10.3000/17252490.C_2010.339.fin

Euroopan unionin

virallinen lehti

C 339

Suomenkielinen laitos

Tiedonantoja ja ilmoituksia

53. vuosikerta14. joulukuuta 2010

---

| Ilmoitusnumero | Sisältö | Sivu |
| --- | --- | --- |
| | I   Päätöslauselmat, suositukset ja lausunnot |
| | LAUSUNNOT |
| | Euroopan talous- ja sosiaalikomitea |
| | 459. täysistunto 20.–21. tammikuuta 2010 |
| 2010/C 339/01 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Pienten lasten hoito ja koulutus (oma-aloitteinen lausunto) | 1 |
| 2010/C 339/02 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Rannikkoalueiden kestävä kehitys (oma-aloitteinen lausunto) | 7 |

Ilmoitusnumero

Sisältö

Sivu

I   Päätöslauselmat, suositukset ja lausunnot

LAUSUNNOT

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea

459. täysistunto 20.–21. tammikuuta 2010

2010/C 339/01

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Pienten lasten hoito ja koulutus (oma-aloitteinen lausunto)

1

2010/C 339/02

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Rannikkoalueiden kestävä kehitys (oma-aloitteinen lausunto)

7

| | III   Valmistavat säädökset |
| --- | --- |
| | Euroopan talous- ja sosiaalikomitea |
| | 459. täysistunto 20.–21. tammikuuta 2010 |
| 2010/C 339/03 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi lähtö- ja saapumisaikojen jakamista yhteisön lentoasemilla koskevista yhteisistä säännöistäKOM(2009) 634 lopullinen – 2009/0176 COD | 13 |
| 2010/C 339/04 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan maanhavainnointiohjelmasta (GMES) ja sen ensivaiheen toiminnasta (2011–2013)KOM(2009) 223 lopullinen – 2009/0070 COD | 14 |
| 2010/C 339/05 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle yhdenmukaisesta menetelmästä kuluttajavalitusten luokittelua ja ilmoittamista vartenKOM(2009) 346 lopullinen | 20 |
| 2010/C 339/06 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY muuttamisesta kaupankäyntivarastoa ja uudelleenarvopaperistamista koskevien pääomavaatimusten sekä palkka- ja palkkiopolitiikan valvontamenettelyn osaltaKOM(2009) 362 lopullinen – 2009/0099 COD | 24 |
| 2010/C 339/07 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Euroopan unionin strategia Itämeren aluetta vartenKOM(2009) 248 lopullinen | 29 |
| 2010/C 339/08 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rahoitusjärjestelmän makrotason vakauden valvonnasta yhteisössä ja Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisestaKOM(2009) 499 lopullinen – 2009/0140 COD Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan vakuutus- ja työeläkeviranomaisen perustamisestaKOM(2009) 502 lopullinen – 2009/0143 COD Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen perustamisestaKOM(2009) 503 lopullinen – 2009/0144 COD Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan pankkiviranomaisen perustamisestaKOM(2009) 501 lopullinen – 2009/0142 COD | 34 |
| 2010/C 339/09 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus neuvoston direktiiviksi direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta tiettyjen petosalttiiden tavaroiden luovutuksiin ja tiettyjen petosalttiiden palvelujen suorituksiin vapaaehtoisesti ja tilapäisesti sovellettavan käännetyn verovelvollisuuden osaltaKOM(2009) 511 lopullinen – 2009/0139 CNS | 41 |
| 2010/C 339/10 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle maataloustuotteiden laatupolitiikastaKOM(2009) 234 lopullinen | 45 |
| 2010/C 339/11 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi toimista kaasunsaannin turvaamiseksi ja direktiivin 2004/67/EY kumoamisestaKOM(2009) 363 lopullinen – 2009/0108 COD | 49 |
| 2010/C 339/12 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle – Reilu kauppa ja valtiosta riippumattomat kestävän kaupan varmistavat järjestelmät kestävän kehityksen edistäjinäKOM(2009) 215 lopullinen | 53 |

III   Valmistavat säädökset

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea

459. täysistunto 20.–21. tammikuuta 2010

2010/C 339/03

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi lähtö- ja saapumisaikojen jakamista yhteisön lentoasemilla koskevista yhteisistä säännöistäKOM(2009) 634 lopullinen – 2009/0176 COD

KOM(2009) 634 lopullinen – 2009/0176 COD

13

2010/C 339/04

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan maanhavainnointiohjelmasta (GMES) ja sen ensivaiheen toiminnasta (2011–2013)KOM(2009) 223 lopullinen – 2009/0070 COD

KOM(2009) 223 lopullinen – 2009/0070 COD

14

2010/C 339/05

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle yhdenmukaisesta menetelmästä kuluttajavalitusten luokittelua ja ilmoittamista vartenKOM(2009) 346 lopullinen

KOM(2009) 346 lopullinen

20

2010/C 339/06

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY muuttamisesta kaupankäyntivarastoa ja uudelleenarvopaperistamista koskevien pääomavaatimusten sekä palkka- ja palkkiopolitiikan valvontamenettelyn osaltaKOM(2009) 362 lopullinen – 2009/0099 COD

KOM(2009) 362 lopullinen – 2009/0099 COD

24

2010/C 339/07

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Euroopan unionin strategia Itämeren aluetta vartenKOM(2009) 248 lopullinen

KOM(2009) 248 lopullinen

29

2010/C 339/08

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rahoitusjärjestelmän makrotason vakauden valvonnasta yhteisössä ja Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisestaKOM(2009) 499 lopullinen – 2009/0140 COD Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan vakuutus- ja työeläkeviranomaisen perustamisestaKOM(2009) 502 lopullinen – 2009/0143 COD Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen perustamisestaKOM(2009) 503 lopullinen – 2009/0144 COD Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan pankkiviranomaisen perustamisestaKOM(2009) 501 lopullinen – 2009/0142 COD

KOM(2009) 499 lopullinen – 2009/0140 COD

KOM(2009) 502 lopullinen – 2009/0143 COD

KOM(2009) 503 lopullinen – 2009/0144 COD

KOM(2009) 501 lopullinen – 2009/0142 COD

34

2010/C 339/09

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus neuvoston direktiiviksi direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta tiettyjen petosalttiiden tavaroiden luovutuksiin ja tiettyjen petosalttiiden palvelujen suorituksiin vapaaehtoisesti ja tilapäisesti sovellettavan käännetyn verovelvollisuuden osaltaKOM(2009) 511 lopullinen – 2009/0139 CNS

KOM(2009) 511 lopullinen – 2009/0139 CNS

41

2010/C 339/10

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle maataloustuotteiden laatupolitiikastaKOM(2009) 234 lopullinen

KOM(2009) 234 lopullinen

45

2010/C 339/11

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi toimista kaasunsaannin turvaamiseksi ja direktiivin 2004/67/EY kumoamisestaKOM(2009) 363 lopullinen – 2009/0108 COD

KOM(2009) 363 lopullinen – 2009/0108 COD

49

2010/C 339/12

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle – Reilu kauppa ja valtiosta riippumattomat kestävän kaupan varmistavat järjestelmät kestävän kehityksen edistäjinäKOM(2009) 215 lopullinen

KOM(2009) 215 lopullinen

53

| FI | |
| --- | --- |

FI

---

I Päätöslauselmat, suositukset ja lausunnot

LAUSUNNOT

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea

459. täysistunto 20.–21. tammikuuta 2010

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/1 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/1

---

459. TÄYSISTUNTO 20.–21. TAMMIKUUTA 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Pienten lasten hoito ja koulutus” (oma-aloitteinen lausunto)

(oma-aloitteinen lausunto)

(2010/C 339/01)

Esittelijä: Mária HERCZOG

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 14. heinäkuuta 2009 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Pienten lasten hoito ja koulutus.

Asian valmistelusta vastannut ”työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 4. joulukuuta 2009.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin ääniä 194 puolesta 3:n pidättyessä äänestämästä.

Johdanto

Jäsenvaltiot kantavat vastuun kaikkien lasten koulutuksesta ja hoidosta omassa maassaan. Koulutus- ja hoitomuodot ovat erilaisia ja niiden nimitykset, sisältö ja tavoitteet ovat muuttuneet 15 viime vuoden aikana. Varhaislapsuudessa annettavan hoidon määritelmä ja siitä käytettävät sanamuodot ovat muuttuneet. Lasten koulutus ja hoito viittaavat paitsi turvallisen ympäristön tarjoamiseen lapselle, myös siihen koulutukseen ja hoitoon, jota lapsi tarvitsee voidakseen hyvin ja kehittääkseen omaa potentiaaliaan saaden tarvitsemansa emotionaalisen, fyysisen, sosiaalisen ja koulutuksellisen tuen. Varhaislapsuudessa annettava koulutus ja hoito koostuu joukosta laaja-alaisia palveluita, joita tarjotaan lapsen syntymästä aina esikouluikään asti. Koulun jälkeinen hoito viittaa kaikkiin niihin palveluihin, joita tarjotaan kouluikäisille lapsille kouluajan ulkopuolella, iltapäivisin, viikonloppuisin ja koulujen loma-aikoina.

1.   Päätelmät ja suositukset

1.1   Komitea arvostaa ja tukee Euroopan komission ja jäsenvaltioiden toimia laadukkaiden, kohtuuhintaisten ja kaikkien saatavilla olevien lastenhoitopalveluiden kehittämiseksi ja vahvistamiseksi, mukaan lukien varhaislapsuudessa annettava koulutus ja hoito. Monia toimia on kuitenkin vielä vietävä eteenpäin sen varmistamiseksi, että palveluita tarjotaan kaikille lapsille.

1.2   Komitea myöntää, että kokonaisvaltainen ja kattava lähestymistapa lastenhoitokysymyksiin on tärkeä, jotta ymmärrettäisiin paremmin keskinäisiä riippuvuussuhteita ja varmistettaisiin inhimillinen, sosiaalinen ja taloudellinen kehitys. Jäsenvaltioiden on tarjottava yksilöille ja perheille mahdollisuuksia tehdä henkilökohtaisia valintoja, päätöksiä ja ilmaista mieltymyksiään siitä, millaista ja kuinka pitkäaikaista hoitoa heidän lapsilleen annetaan. Poliittisten päättäjien olisi tässä yhteydessä otettava huomioon erilaiset tarpeet, kilpailevat arvot ja intressit seuraavissa asioissa:

| — | lapsen etu (1) |
| --- | --- |

—

lapsen etu (1)

| — | vanhempien tukeminen ja valistaminen, vanhempien vaikutusvallan lisääminen |
| --- | --- |

—

vanhempien tukeminen ja valistaminen, vanhempien vaikutusvallan lisääminen

| — | väestökysymykset (muun muassa alhainen syntyvyys ja eläkeläisten nopeasti kasvava määrä) |
| --- | --- |

—

väestökysymykset (muun muassa alhainen syntyvyys ja eläkeläisten nopeasti kasvava määrä)

| — | työmarkkinoiden tarpeet |
| --- | --- |

—

työmarkkinoiden tarpeet

| — | koulutus ja elinikäinen oppiminen |
| --- | --- |

—

koulutus ja elinikäinen oppiminen

| — | naisten ja miesten yhdenvertaiset mahdollisuudet |
| --- | --- |

—

naisten ja miesten yhdenvertaiset mahdollisuudet

| — | erot maantieteellisessä jakautumisessa (kaupungit, maaseutu, syrjäiset alueet) |
| --- | --- |

—

erot maantieteellisessä jakautumisessa (kaupungit, maaseutu, syrjäiset alueet)

| — | työ-, perhe- ja yksityiselämän yhteensovittaminen |
| --- | --- |

—

työ-, perhe- ja yksityiselämän yhteensovittaminen

| — | saatavilla oleva, edullinen ja korkeatasoinen päivähoito ja koulutus lapsille |
| --- | --- |

—

saatavilla oleva, edullinen ja korkeatasoinen päivähoito ja koulutus lapsille

| — | aktiivinen kansalaisuus |
| --- | --- |

—

aktiivinen kansalaisuus

| — | sukupolvien yhteisvastuu |
| --- | --- |

—

sukupolvien yhteisvastuu

| — | köyhyyden ja syrjäytymisen torjuminen. |
| --- | --- |

—

köyhyyden ja syrjäytymisen torjuminen.

1.3   Komitea on tietoinen siitä, että jäsenvaltioiden perhepolitiikat ja sen seurauksena myös lastenhoitoa koskevat politiikat ovat keskenään erilaiset. Barcelonan tavoitteissa ja muissa asiaa koskevissa EU:n asiakirjoissa asetetaan kuitenkin melko yleispätevät tavoitteet (2).

1.4   Komitea painottaa tarvetta keskittyä erityisiin lapsiryhmiin: ensisijaisesti kaikkein heikoimmassa asemassa oleviin lapsiryhmiin, kuten lapsiin, joilla on erityistarpeita; vammaisiin, maahanmuuttajiin, etnisiin vähemmistöihin, sosiaalisesti syrjäytyneisiin ja ilman vanhempiaan eläviin lapsiin, joille lastenhoidolla on tärkeä osa kouluun valmistautumisessa ja koulumenestyksen saavuttamisessa. Komitea kehottaa myös antamaan näiden lapsiryhmien vanhemmille lisätukea.

1.5   Sosiaalisen toimintaohjelman ja muiden asiaa koskevien asiakirjojen tavoin komitea katsoo, että korkealaatuinen lastenhoito on mahdollisuus parantaa elämänlaatua ja sovittaa paremmin yhteen kaikkien perheenjäsenten työ-, perhe- ja yksityiselämä. Lisäksi sen ansiosta voidaan vahvistaa naisten osallistumista työmarkkinoille ja nostaa perheiden tulotasoa.

1.6   Komitea pitää tervetulleena sitä, että eri ikäryhmille on olemassa erimuotoista hoitoa ja erilaisia palveluita: niitä ei ole suunnattu pelkästään alle kouluikäisille lapsille, vaan tarjolla on myös koulun jälkeen, vapaa-aikana ja virallisen järjestelmän ulkopuolella tapahtuvaa koulutustoimintaa. Kaikille lapsille olisi tarjottava saatavilla olevia, edullisia ja korkeatasoisia palveluita.

1.7   Lastenhoitosektori kasvaa nopeasti. Virallisissa ja vielä niitäkin enemmän virallisen järjestelmän ulkopuolisissa lastenhoitopalveluissa on kuitenkin parannettava työntekijöiden ammatillista pätevyyttä ja sen tunnustamista, sukupuolten tasapainoa sekä työn arvostusta ja palkkausta, jotta voitaisiin tarjota entistäkin monipuolisempia palveluita erilaisten tarpeiden mukaan. Samalla kun tavoitteena on tarjota koulutusta ja hoitoa kaikille lapsille, on kuitenkin muistettava, että tarvitaan joustavaa, kestävää ja kuuntelevaa lähestymistapaa, jotta eri lapsiryhmille voitaisiin tarjota monipuolisia, heidän oikeuksiensa ja tarpeidensa mukaisia palveluita.

1.8   Epäsuotuisilla, syrjäisillä alueilla asuvien perheiden ja lasten tarpeet tulisi ottaa paremmin ja monipuolisemmin huomioon, mukaan lukien yhteisön osallistuminen ja julkinen tuki. Eri palvelumuodot – integroidut palvelut, kotipalvelut, vanhempien tukeminen jne. – voivat vastata lasten ja heidän perheidensä erilaisiin tarpeisiin.

1.9   Komitea tukee vahvasti jäsenvaltioiden vastuun tunnustamista sekä työmarkkinaosapuolten kasvavaa sitoutumista kaikille lapsille suunnattujen yleisten, joustavien koulutus- ja hoitomahdollisuuksien parantamiseen sekä niiden pyrkimystä parantaa kaikin mahdollisin tavoin niiden saatavuutta ja tuloksellisuutta. Työnantajat voivat itse tarjota lastenhoitopalveluita tai tukea niitä taloudellisesti, kun taas ammattiliitot ja kansalaisyhteiskunnan organisaatiot voivat auttaa parantamaan tietoisuutta lastenhoidon tärkeydestä sekä tukea meneillään olevaa arviointia. Jäsenvaltiot voivat tarjota verokannustimia työnantajille, jotka tekevät järjestelyitä koulutuksen ja hoidon tarjoamiseksi lapsille.

1.10   Sopusoinnussa joustoturvan yleisten periaatteiden ja elämänkaariajattelun kanssa komitea katsoo, että ehdotusta tulee tarkastella alle kolmevuotiaiden ja koulunaloitusiän ylittäneiden lasten hoito- ja koulutustarpeita koskevien vaikeuksien näkökulmasta. Kaikkien osapuolten yhdessä neuvottelema liikkuva työaika vanhemmille on osoittautunut tässä yhteydessä oivalliseksi keinoksi.

1.11   Työmarkkinaosapuolilla on tärkeä asema jäsenvaltioiden koulutus- ja lastenhoitopolitiikkojen täytäntöönpanon ja kattavan lähestymistavan tukijoina.

2.   Tausta

2.1   Neuvosto antoi vuonna 1992 suosituksen lastenhoidosta (92/241/ETY) luodakseen laatutavoitteet lastenhoitopalveluille. Jo tämä oli osoitus lastenhoidon merkityksestä. Lastenhoidon laajuus ja sovellusala ovat kuitenkin suuresti muuttuneet tuosta ajasta. Vuonna 1996 lastenhoitoa käsittelevä Euroopan komission verkosto keskittyi pienille lapsille tarjottavien palveluiden laatutavoitteisiin, ei varhaiskasvatus- ja päivähoitopalveluiden piiriin kuuluvien lasten määrään tai osuuteen.

2.2   25 jäsenvaltion EU:ssa (3) alle oppivelvollisuusikäisten lasten määräksi arvioitiin noin 30 miljoonaa. Alle kolmevuotiaista lapsista alle 25 prosenttia oli viralliseen järjestelmään kuuluvassa hoidossa. Sen sijaan kolme vuotta täyttäneiden ja koulun aloittamisiän ylittäneiden välisestä ikäryhmästä yli 80 prosenttia oli päivähoidossa. Jäsenvaltioiden välillä oli merkittäviä eroja, jotka juontuivat kansallisista politiikoista, äitiys- ja vanhempainlomajärjestelmistä sekä perinteistä ja arvoista. Myös hoitomuodot, niiden laatu sekä hoidossa vietetty aika erosivat suuresti toisistaan.

2.3   Varhaiskasvatus- ja lastenhoitopalvelut ovat EU:n eri jäsenvaltioissa eri kehitysvaiheissa. Ne ovat edelleen yksi nopeimmin kasvavista hoitoalan markkinoista Euroopassa. Tämä johtuu osaltaan Barcelonan tavoitteista, mutta tarvitaan entistä vahvempaa sitoutumista, jotta voitaisiin varmistaa, että kaikilla lapsilla on mahdollisuus saada erimuotoisia hoitopalveluita, lasten ja perheiden erilaiset taustat ja tarpeet huomioon ottaen.

2.4   Eurooppa-neuvosto ja Euroopan komissio ovat korostaneet korkealaatuisten lastenhoitopalveluiden merkitystä tärkeänä osatekijänä sukupuolten välisen tasa-arvon kohentamisessa ja lisättäessä naisten osallistumista työmarkkinoille. Tämä kirjattiin myös Barcelonan tavoitteisiin vuonna 2002. Se heijastui niin ikään Lissabonin strategiassa vuosina 2000 ja 2008. Komission kertomuksessa esikouluikäisten lasten hoitojärjestelyjä koskevien Barcelonan tavoitteiden täytäntöönpanosta analysoitiin alalla tapahtunutta edistystä ja edessä olevia tehtäviä. ”Jäsenvaltioiden olisi poistettava pidäkkeitä naisten osallistumiselta työvoimaan ja pyrittävä tarjoamaan lastenhoitopalvelujen kysynnän huomioon ottaen ja kansallisten asiaa koskevien malliensa mukaisesti lastenhoitopalveluja vuoteen 2010 mennessä vähintään 90 prosentille kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista ja vähintään 33 prosentille alle kolmevuotiaista lapsista” (4). Eräissä maissa tarvitaan lisätoimia täytäntöönpanon varmistamiseksi.

2.5   Väestörakenteen muutosta käsittelevässä komission tiedonannossa hahmotellaan tekijöitä, jotka myötävaikuttavat väestön ikääntymiseen Euroopassa: alhainen syntyvyys, joka johtaa työvoiman pienentymiseen ja aiheuttaa paineita julkisten menojen lisäämiseen (5). Maaliskuussa 2006 kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti, että työ- ja yksityiselämän tasapainoa on pyrittävä parantamaan, sillä se on tärkeää talouskasvulle, hyvinvoinnille ja kilpailukyvylle. Samalla neuvosto hyväksyi Euroopan tasa-arvosopimuksen (6). Komission toisessa tiedonannossa, jossa käsitellään sukupolvien välisen solidaarisuuden edistämistä, pohditaan väestörakenteen ja yhteiskunnan muutosta, mukaan lukien mahdolliset vaikeudet tavaroiden ja palveluiden – mm. lastenhoitopalveluiden – rahoittamisessa ja tarjoamisessa (7).

2.6   Komission kuulemat kansalaiset ja kansalaisyhteiskunnan edustajat ovat ilmaisseet huolensa siitä, että lasten saaminen vaikuttaa paljon enemmän naisten kuin miesten työllistymismahdollisuuksiin. Sellaisten naisten työllisyysaste, joilla on huollettavia lapsia, on vain 65 prosenttia, kun miesten vastaava osuus on 91,7 prosenttia. Naiset joutuvat kärsimään niiden stereotyyppisten käsitysten seurauksista, jotka liittyvät heidän velvollisuuksiinsa kotona ja heidän soveltuvuuteensa ansiotyöhön (8). Tämä voi vähentää naisten paluuta työmarkkinoille lapsen saamisen jälkeen.

2.7   Lasten köyhyys Euroopassa (9) sekä tavoite varmistaa lapsen oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen (10) EU:n laajuinen täytäntöönpano ovat ratkaisevan tärkeitä kysymyksiä, sillä kuten komissio tiedonannossaan toteaa, vanhempien köyhyys ja sosiaalinen syrjäytyneisyys vahingoittavat vakavasti lasten mahdollisuuksia. Tämän vuoksi on elintärkeää katkaista köyhyyskierre (11).

2.8   Komission perustama kansainvälinen lastenhoitoa käsittelevä verkosto toimi vuosien 1986 ja 1996 välillä keskittyen seuraaviin kolmeen erityisalueeseen: lapsille suunnatut palvelut, vanhempainlomat sekä miehet hoitajina. Verkoston asettamat 40 laatutavoitetta tarjoavat kehykset tuleville politiikoille. Tämä merkitsee EU:n poliittista sitoutumista lastenhoitopalveluihin ja niiden tavoitteisiin.

2.9   Lasten ja perheiden tarpeiden sekä heidän käytettävissään olevien ja tulevaisuudessa tarvittavien palveluiden selvittämiseksi on tehty monia tutkimuksia, toimintapoliittisia asiakirjoja ja analyyseja (12). Varhaislapsuuden koulutusta ja hoitoa on käsitelty ja tutkittu monista eri näkökulmista, kuten Euroopan komission ja muiden elinten viime vuosien asiakirjoista käy ilmi. Tarkastelutapoina ovat olleet lasten oikeuksien lähestymistapa (13), koulutuskysymykset (14), lastenhoidon nykytilanne ja tulevaisuus EU:ssa (15), symposium tarpeesta parantaa lasten varhaiskasvatus- ja hoitopalveluita (16), sosiaalipoliittinen osatekijä kaikkein heikoimmassa asemassa olevien lapsiryhmien köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumisessa sekä tutkimus ja hankkeiden arviointi (17).

3.   Yleisiä huomioita

3.1   Vuonna 2006 antamassaan tiedonannossa (18) komissio toteaa, että lasten oikeudet ovat EU:n painopistealue ja että jäsenvaltiot ovat sitoutuneet noudattamaan YK:n yleissopimusta lapsen oikeuksista ja siihen liitettyjä valinnaisia pöytäkirjoja sekä vuosituhannen kehitystavoitteita. Eurooppa-neuvosto pyysi maaliskuussa 2006 jäsenvaltioita ”ryhtymään tarvittaviin toimenpiteisiin lasten köyhyyden vähentämiseksi nopeasti ja merkittävästi antamalla kaikille lapsille yhtäläiset mahdollisuudet heidän sosiaalisesta taustastaan riippumatta” (19). Nyt käsiteltävän aiheen yhteydessä tämä merkitsee sitä, että kaikille lapsille annetaan mahdollisuus asianmukaiseen, heidän kehitystarpeitaan ja perheolosuhteitaan vastaavaan varhaislapsuuden aikaiseen hoitoon ja koulutukseen sekä pääsyyn helposti saatavilla olevaan, joustavaan, laadukkaaseen ja kohtuuhintaiseen koulutukseen ja hoitoon vähintään 14 vuoden ikään asti.

3.2   Lastenhoitopalvelujen kehittäminen antaa vanhemmille enemmän mahdollisuuksia työ-, yksityis- ja perhe-elämänsä yhteensovittamisessa. Tämä pätee erityisesti naisiin, jotka asianmukaisten lapsenhoitomahdollisuuksien puuttuessa luopuvat todennäköisemmin työstään, eivät pysty löytämään työtä tai eivät pysty hyödyntämään soveltuvia työaikajärjestelyitä. Tämä estää heitä hyödyntämästä täysipainoisesti mahdollisuuksiaan ja suojelemasta perhettään köyhyydeltä. Tämä liittyy läheisesti väestörakenteen haasteisiin, sillä työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisvaikeudet johtavat syntyvyyden laskuun.

3.3   Euroopan unionissa on lainsäädäntö, joka kieltää sukupuoleen perustuvan syrjinnän useilla eri säädöksillä. Naiset kuitenkin lyhentävät usein työaikaansa tai ottavat pidempiä lomia työstä huolehtiakseen lapsistaan, minkä vuoksi he saavat vähemmän palkkaa ja eläkettä. Tämä johtaa myös työssäkäyvien köyhyyteen, erityisesti yksinhuoltajaperheissä ja monilapsisissa perheissä. Vaikka työajan lyhentäminen on henkilökohtainen valinta, se saattaa liittyä mm. lapsille suunnattujen asianmukaisten palvelujen puutteeseen.

3.4   Vanhemmilla tulisi olla joustavat mahdollisuudet valita, milloin he haluavat ottaa vanhempainlomansa, ja yhdistää se mahdollisuuksien mukaan asianmukaisiin lastenhoitovaihtoehtoihin. Maakohtaiset toimintalinjat, prioriteetit, yritysten tarpeet, sosiaalinen paine ja lasten tarpeet tulisi kuitenkin myös ottaa tässä huomioon, ja muutosten tulisi olla riittävän joustavia, jotta tarpeen mukaan voidaan tarjota erityistoimia.

3.5   Yli 6 miljoonaa 25–49-vuotiasta naista EU:ssa katsoo, etteivät he pysty käymään töissä tai joutuvat pakosta tekemään osa-aikatyötä perheenhoitoon liittyvien velvollisuuksiensa vuoksi. Yli neljännes heistä pitää lastenhoitopalvelujen puutetta tai hoitopalvelujen hintaa syynä tähän. (20)

3.6   Korkealaatuiset, kohtuuhintaiset ja saatavilla olevat varhaislapsuusiän hoito-, koulutus- ja kouluajan jälkeiset ohjelmat ovat avain sen varmistamiseen, että lapset viettävät aikansa asianmukaisessa ympäristössä, joka sopii heidän kehityksellisiin tarpeisiinsa. Lisäksi ne antavat vanhemmille (ensisijaisesti naisille) mahdollisuuden työssäkäyntiin. Laadukas lastenhoito vaikuttaa elämänlaatuun sekä lasten, vanhempien, perheiden ja yhteisöjen tulevaisuuteen.

3.7   Lastenhoitopalvelujen tarjoaminen voi auttaa osaltaan saavuttamaan tavoitteet, joita asetetaan EU:n eri strategioissa, kuten Lissabonin strategiassa, mutta myös demografista tilannetta, sukupolvien välistä yhteisvastuuta, naisten ja miesten yhdenvertaisia mahdollisuuksia sekä työ- ja yksityiselämän parempaa tasapainoa koskevissa EU:n strategioissa. Ne voivat myös edesauttaa saavuttamaan Barcelonan tavoitteet ja niitäkin pidemmälle menevät tavoitteet. Lisätoimet ovat tarpeen näiden lapsen etuun perustuvien mahdollisuuksien varmistamiseksi.

3.8   Nopeasti kasvava lapsille suunnattujen palvelujen sektori tarjoaa myös lisää työpaikkoja naisille ja miehille (21), kun koulutukselliset vaatimukset sekä työn arvostus ja palkkaus kohoavat.

3.9   Suuressa osassa jäsenvaltioita on otettu käyttöön toimenpiteitä, joilla edistetään työ-, yksityis- ja perhe-elämän yhteensovittamista jäsenvaltioiden toisistaan poikkeavien työmarkkinatarpeiden ja Euroopan erilaisten perinteiden ja kulttuurien mukaisesti. Monipuoliset ja joustavat lastenhoitomuodot ovat osa laajempaa konseptia, yhdessä monien muiden alaan liittyvien välineiden kanssa. Näitä ovat sosiaalista osallisuutta koskevat ohjelmat, joustavat työjärjestelyt, vanhempainloma ja muut lomajärjestelyt, jotka tähtäävät perhe-, yksityis- ja työelämän yhteensovittamiseen; lasten oikeudet ja siten myös EU-maiden taloudellinen ja sosiaalinen kehitys.

4.   Erityishuomioita

4.1   Lastenhoito on EU:ssa nopeasti kasvava ja kiivaasti kehittyvä ala, jolle on asetettu minimistandardit. Lasten tarpeet ensimmäisten tärkeiden elinvuosien aikana, palvelujen tarjonnan investointinäkökohdat kuten kouluun valmistautuminen sekä koulussa ja myöhemmässä elämässä menestyminen sekä onnelliset lapsuusvuodet ovat suhteellisen uusi konsepti, joka palvelee ensisijaisesti lapsen etua, mutta myös yhteisöä ja yhteiskuntaa kokonaisuutena (22).

4.2   Viime aikoihin asti lastenhoidon julkisessa rahoituksessa on usein keskitytty lapsiin, jotka ovat kolmen ikävuoden ja koulunaloittamisiän välissä, jotta heitä valmistettaisiin koulun aloittamiseen. Lastenhoitoinvestointeja on kuitenkin alettava suunnata tätä nuorempia lapsia varten sekä alle 14-vuotiaisiin, koulua käyviin lapsiin. Tämä merkitsee paremman päivähoidon tarjoamista sinä aikana, kun vanhemmat käyvät työssä, mutta myös toiminnan ja kouluajan ulkopuolisen hoidon ja koulutuksen sekä vapaa-ajan toiminnan tarjoamista kaikille. Tämän on osoitettu olevan hyvin tehokasta valmentautumista aikuiselämää varten sen lisäksi, että se tarjoaa turvallista ja iloista ajanvietettä.

4.3   Sosiaalistuminen ja arvojärjestelmän kehittyminen ovat olennainen osa perhekasvatusta, jota virallinen koulu- ja hoitojärjestelmän piiriin kuuluva varhaiskasvatus täydentää. On myös muita virallisen järjestelmän ulkopuolisen koulutuksen tarjoajia – valtiovallasta riippumattomia lapsi- ja nuoriso-organisaatioita sekä lasten ja nuorten keskuksia, jotka edistävät käytännön elämässä tarvittavien taitojen oppimista ja ovat osa elinikäisen oppimisen prosessia. Taidoistamme ja tiedostamme 70 prosenttia kehittyy informaalin oppimisen kautta. Kaikille mahdollisille oppimismuodoille tulisi antaa tunnustusta ja tukea.

4.4   Erityistapauksissa – kuten vammaiset, maahanmuuttajalapset tai mielenterveydellisistä häiriöistä kärsivien vanhempien lapset – lastenhoitopalveluiden avulla voidaan varmistaa, että lapsilla on mahdollisuus jäädä omaan perheeseensä sen sijaan, että heidät sijoitettaisiin muualle. Erityyppisten lastenhoitopalveluiden saatavuus on ratkaisevan tärkeä yhteiskunnallisen ja taloudellisen kehityksen osatekijä. Erityisen tärkeää se on epäedullisessa asemassa olevilla alueilla, sekä heikossa asemassa oleville ryhmille ja kotitalouksille, joiden tilanne on muutoin hyvä. Lastenhoitopalvelujen tarjoaminen voi auttaa ratkaisemaan tällaisten heikossa asemassa olevien kotitalouksien sosiaalisia, taloudellisia ja terveyteen liittyviä ongelmia ja tukea syrjäytyneiden ryhmien sosiaalista integroitumista.

4.5   Kun otetaan huomioon YK:n lapsen oikeuksista tehty yleissopimus (23), komission tulisi samalla selvittää ehdotettujen toimien vaikutus lapsiin. Lasten asianmukainen hoito ja henkinen hyvinvointi on otettava huomioon. Lasten hyvinvointi ja lapsuuden arvo tässä ratkaisevassa elämänvaiheessa ovat olennaisen tärkeitä, mutta samalla lapset ovat tulevaisuuden työvoimaa, ja hoidon ja tuen puute elämän varhaisessa vaiheessa saattaa johtaa epäonnistumiseen koulunkäynnissä ja myöhemmin yhteiskuntaan integroitumisessa

4.6   Lastenhoitopalvelut tarjoavat perinteisesti työpaikkoja pääasiassa naisille. On kuitenkin toivottavaa, että pyritään sukupuolten tasa-arvoon ja sukupuolijakauman tasapainottamiseen työpaikoilla miespuolisten työntekijöiden osuutta kasvattamalla. Korkealaatuinen ammatillinen koulutus, valvonta ja alan arvostuksen nostaminen parempien palkkojen avulla takaavat paremmat palvelut ja vahvistavat sukupuolten tasapainoista edustusta työvoimassa.

4.7   Barcelonan tavoitteiden mukaan vuoteen 2010 mennessä pyritään tarjoamaan päivähoitopaikka vähintään 33 prosentille alle kolmevuotiaista lapsista ja vähintään 90 prosentille kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista, mutta lastenhoidon eri muodoista ei ole erityistä säännöstä. Eurooppalaisen foorumin tulisi mitä pikimmin luokitella ne ja parantaa niitä laadukkuuden, joustavuuden, saatavuuden ja kohtuuhintaisuuden periaatteiden pohjalta. Vastausta vaille jää kysymys siitä, mitä tapahtuu niille, joita hoidon tarpeesta huolimatta ei pystytä sijoittamaan. Jotta näistä kysymyksistä ja mahdollisista ratkaisuista voidaan keskustella, tarvitaan tutkimusta ja lisää asianmukaista tietoa.

4.8   Lastenhoidon laatuun liittyen on vain hyvin vähän tietoa epävirallisista lastenhoidon kotipalveluista. Monet palvelun tarjoajista ovat epäpäteviä, eivätkä he ole virallisesti rekisteröityneitä ja jäävät siten tunnustettujen valvontajärjestelmien ulkopuolelle. Nämä työntekijät eivät ole mukana virallisissa työllisyysrakenteissa, joten he jäävät asianmukaisen työsuojelun ulottumattomiin. Jäsenvaltioiden ja paikallisviranomaisten olisi sitouduttava takaamaan kaikentyyppisen hoidon laadukkuus. Nämä epäviralliset hoitojärjestelyt vaarantavat myös lapset. Työmarkkinaosapuolten tulisi vaatia sääntelyä ja avoimuutta paitsi ammattimaisessa lastenhoidossa myös kaikissa kotihoidon ja epävirallisen hoidon muodoissa tukemalla ja edellyttämällä ammattimaista koulutusta ja valvontaa. Verokannustimet saattaisivat edistää entistä laadukkaampien lastenhoitopalvelujen tarjontaa. Koska hoitoalan työntekijät ovat suureksi osaksi naisia, työolojen ja ammattipätevyyden parantaminen edistäisi myös EU:n yleistä strategiaa tällä saralla (24).

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  Komission 4. heinäkuuta 2006 julkaisema asiakirja ”Tavoitteena lasten oikeuksia koskeva strategia” (http://europa.eu/scadplus/leg/fi/lvb/r12555.htm).

1

(2)  Maaliskuussa 2002 Barcelonassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto tunnusti lastenhoidon merkityksen kasvun ja yhtäläisten mahdollisuuksien kannalta kehottaen jäsenvaltioita ”poistamaan pidäkkeitä naisten osallistumiselta työvoimaan ja pyrkimään tarjoamaan lastenhoitopalvelujen kysynnän huomioon ottaen ja kansallisten asiaa koskevien malliensa mukaisesti lastenhoitopalveluja vuoteen 2010 mennessä vähintään 90 prosentille kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista ja vähintään 33 prosentille alle kolmevuotiaista lapsista”.

2

(3)  Childcare in the EU in 2006, Eurostat/08/172. Bulgaria ja Romania liittyivät EU:hun 1. tammikuuta 2007, eikä niiden tarvinnut tätä ennen kerätä asiaa koskevia tietoja.

3

Childcare in the EU in 2006

(4)  Komission kertomus esikouluikäisten lasten hoitojärjestelyjä koskevien Barcelonan tavoitteiden täytäntöönpanosta, KOM(2008) 638 lopullinen, Bryssel.

4

(5)  Komission tiedonanto ”Euroopan väestökehitys – haasteista mahdollisuuksiin”, KOM(2006) 571 lopullinen.

5

(6)  Ks. Brysselissä 23.–24. maaliskuuta 2006 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmien liite II http://ue.eu.int/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/en/ec/89013.pdf.

6

(7)  Komission tiedonanto ”Sukupolvien välisen solidaarisuuden edistäminen”, KOM(2007) 244 lopullinen.

7

(8)  Komission tiedonanto Citizen's Summary – Better maternity leave provisions designed to promote reconciliation of family and working life (ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=611&langId=en); yhteinen kanta UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n tekemästä vanhempainlomaa koskevasta puitesopimuksesta 3. kesäkuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/34/EY tarkistuksesta, tammikuu 2009.

8

Citizen's Summary – Better maternity leave provisions designed to promote reconciliation of family and working life

(9)  Euroopan komission julkaisu Child Poverty and Well-Being in the EU – Current status and way forward, Luxembourg, Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto, 2008.

9

Child Poverty and Well-Being in the EU – Current status and way forward

(10)  YK:n yleissopimus lapsen oikeuksista.

10

(11)  Komission tiedonanto ”Tavoitteena lasten oikeuksia koskeva EU:n strategia” (KOM(2006) 367 lopullinen), Bryssel, 2006.

11

(12)  Starting Strong, OECD, 2001; Childcare services in Europe, Foundation Findings, 2009; Families and childcare services, Eurofound, 2009; Early Childhood Education and Care key lessons from research and policy makers, NESSE, 2009; The Provision of childcare services, vertailututkimus 30 Euroopan maasta, Euroopan komissio, 2009; Child Poverty and well being in the EU, Euroopan komissio, 2008; Changing Childhood in a Changing Europe, ESF, 2009; Babies and Bosses, OECD, 2007; Education Today, the OECD perspective, 2009; Tackling Social and Cultural Inequalities through Early Childhood Education and Care in Europe, Euroopan koulutusalan tietoverkko EURYDICE, 2009; Out of school care services for school aged children, Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö, 2007; Employment developments in childcare services for school-aged children, Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö, 2006; UNICEF Report Card 8, The Childcare Transition, Firenze, 2008; Early Matters, Bryssel, 2008.

12

Starting Strong

Childcare services in Europe

Families and childcare services

Early Childhood Education and Care key lessons from research and policy makers

The Provision of childcare services

Child Poverty and well being in the EU

Changing Childhood in a Changing Europe

Babies and Bosses

Education Today

Tackling Social and Cultural Inequalities through Early Childhood Education and Care in Europe

Out of school care services for school aged children

Employment developments in childcare services for school-aged children

UNICEF Report Card 8

The Childcare Transition

Early Matters

(13)  Tavoitteena lasten oikeuksia koskeva EU:n strategia, 2006.

13

(14)  Komission tiedonanto ”Eurooppalaisten koulutusjärjestelmien tehokkuus ja tasapuolisuus”, KOM(2006) 481 lopullinen.

14

(15)  Childcare services in the EU – what future? Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö.

15

Childcare services in the EU – what future

(16)  Early matters, ECEC symposium, lokakuu 2008, Bryssel.

16

Early matters

(17)  Tackling social and cultural inequalities through early childhood education and care in Europe, Euroopan koulutusalan tietoverkko Eurydice, 2009; Early Childhood education and care – key lessons for policy makers, NESSE, 2009.

17

Tackling social and cultural inequalities through early childhood education and care in Europe

Early Childhood education and care – key lessons for policy makers

(18)  Tavoitteena lasten oikeuksia koskeva EU:n strategia, KOM(2006) 367 lopullinen.

18

(19)  Ks. 23.–24. maaliskuuta 2006 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmien kohta 72 (viite alaviitteessä 8).

19

(20)  Childcare Services in Europe, Foundation Findings, Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö, Dublin, 2009, s.9, http://www.eurofound.europa.eu/.

20

Childcare Services in Europe

(21)  Mm. edellä mainitun kasvuun ja työllisyyteen tähtäävän Lissabonin strategian avulla.

21

(22)  P. Reid, D. White: Out of school care services for children living in disadvantaged areas, Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö, Euroopan unionin julkaisutoimisto, Luxembourg, 2007.

22

Out of school care services for children living in disadvantaged areas

(23)  Lapsen oikeuksista tehty yleissopimus, jonka Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokous hyväksyi 20. marraskuuta 1989 antamallaan päätöslauselmalla 44/25 ja joka tuli voimaan vuoden 1990 syyskuun 2. päivänä 49. artiklan mukaisesti. http://www2.ohchr.org/english/law/crc.htm.

23

(24)  ETSK:n lausunto (EUVL C 277, 17.11.2009, s. 102).

24

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/7 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/7

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Rannikkoalueiden kestävä kehitys”

(oma-aloitteinen lausunto)

(2010/C 339/02)

Esittelijä: Stéphane BUFFETAUT

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 26. helmikuuta 2009 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan mukaisesti antaa oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Rannikkoalueiden kestävä kehitys.

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 13. lokakuuta 2009.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 138 ääntä puolesta 4:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Päätelmät ja suositukset

1.1   ETSK toteaa, että EU:n 136 000 kilometriä käsittävä rantaviiva on merkittävä vahvuus. Väestön maankäyttöön keskittymisen, maatalouden, talouselämän ja matkailun aiheuttamat paineet voivat kuitenkin vaarantaa rannikkoalueiden houkuttavuuden ja niiden tulevaisuuden. Rannikkoalueiden valoisa tulevaisuus voidaan varmistaa ainoastaan kestävään kehitykseen perustuvalla talous-, sosiaali- ja ympäristöpolitiikalla.

Tässä yhteydessä ETSK suosittaa seuraavaa:

1.2.1   Ympäristönsuojelu

| — | Perustetaan suojeltujen merialueiden hallinnoijien verkosto ja luodaan niitä varten eurooppalainen merkintä. |
| --- | --- |

—

Perustetaan suojeltujen merialueiden hallinnoijien verkosto ja luodaan niitä varten eurooppalainen merkintä.

| — | Luodaan jäsenvaltioiden yhteinen eurooppalainen tietokanta rannikkoalueiden suojeluun liittyvistä hyvistä sääntelykäytännöistä. |
| --- | --- |

—

Luodaan jäsenvaltioiden yhteinen eurooppalainen tietokanta rannikkoalueiden suojeluun liittyvistä hyvistä sääntelykäytännöistä.

| — | Kiinnitetään huomiota rannikkoalueiden liialliseen rakentamiseen, joka on aiemmin jäänyt liian vähälle huomiolle (lukuun ottamatta luontoa, historiallista ja kulttuuriperintöä ja itse asukkaiden olemassaoloa suojelevia rakenteita) ja luodaan eurooppalainen verkosto, joka seuraa mereltä vallatuilla alueilla sijaitsevien rakenteiden vaikutuksia ja joka toiminnassaan tukeutuu merialan tutkimuslaboratorioihin. |
| --- | --- |

—

Kiinnitetään huomiota rannikkoalueiden liialliseen rakentamiseen, joka on aiemmin jäänyt liian vähälle huomiolle (lukuun ottamatta luontoa, historiallista ja kulttuuriperintöä ja itse asukkaiden olemassaoloa suojelevia rakenteita) ja luodaan eurooppalainen verkosto, joka seuraa mereltä vallatuilla alueilla sijaitsevien rakenteiden vaikutuksia ja joka toiminnassaan tukeutuu merialan tutkimuslaboratorioihin.

| — | Perustetaan merialueiden tieteellinen ja tekninen komitea, jonka tarkoituksena on suunnitella ja ehdottaa ratkaisuja merenpinnan nousun seurauksiin ja napa-alueilla jäätiköiden sulamiseen. |
| --- | --- |

—

Perustetaan merialueiden tieteellinen ja tekninen komitea, jonka tarkoituksena on suunnitella ja ehdottaa ratkaisuja merenpinnan nousun seurauksiin ja napa-alueilla jäätiköiden sulamiseen.

| — | Kehitetään meriympäristöä koskevaa tiedotusta ja valistusta. |
| --- | --- |

—

Kehitetään meriympäristöä koskevaa tiedotusta ja valistusta.

1.2.2   Liikenne

ETSK vahvistaa kannattavansa Euroopan laajuista liikenneverkkoa, jonka toteuttaminen olisi tapa tukea Euroopan taloutta. Se korostaa muun muassa seuraavien hankkeiden merkitystä rannikkoalueiden kestävälle kehitykselle: merten moottoritiet (Itämeri, Atlantin kaari, Kaakkois-Eurooppa ja läntinen Välimeri), ”Rail Baltica” sekä Joonianmeren/Adrianmeren intermodaalikäytävän rautatiereitti. Meri- ja rautatieliikenteen lisääntyminen on hyödyllistä, mutta siitä aiheutuvaa saastumista on pyrittävä hallitsemaan asianmukaisesti.

1.2.3   Rannikkoalueiden vaikeuksissa olevat elinkeinot

ETSK painottaa, että Euroopan sosiaalirahaston, Euroopan aluekehitysrahaston ja Euroopan kalatalousrahaston toimet on kohdennettava erityisissä vaikeuksissa oleville rannikkoalueille, jotta niillä voidaan helpottaa siirtymistä uusiin taloudellisen toiminnan muotoihin.

Komitea kiinnittää huomiota kustannuksiin, joita jäsenvaltioille ja Euroopan unionille aiheutuu investoinneista ja hankkeista, joilla pyritään hillitsemään odotettavissa olevaa merenpinnan nousua. Nämä kustannukset rasittavat merkittävästi talousarvioita.

Komitea korostaa, että ilmastonmuutoksen vaikutukset rannikkoalueisiin aiheuttavat todennäköisesti väestön muuttoliikkeitä, joiden sosiaaliset ja työllisyysvaikutukset olisi pyrittävä ottamaan ennakolta huomioon.

1.2.4   Matkailu

ETSK suosittaa, että järjestetään säännöllisesti vastuullista rantamatkailua käsittelevä eurooppalainen konferenssi, jossa voitaisiin käsitellä hyviä käytäntöjä kaikkialla EU:ssa ja joka voitaisiin järjestää esimerkiksi alueiden komitean ja ETSK:n tuella.

Komitea tukee myös ympäristön laatua koskevien vaatimusten määrittelemistä kaikkialla EU:n alueella sijaitseville rantalomakohteille, satamille ja huvivenesatamille.

1.2.5   Ilmastonmuutos

ETSK kehottaa käynnistämään tutkimuksen eurooppalaisen yhteistyöohjelman, jossa tarkastellaan rannikkoalueiden keinoja sopeutua merenpinnan nousuun, sekä luomaan tutkimuskeskusten välisen tiedonvaihtoverkoston. Samoin se kehottaa perustamaan eurooppalaisen tieteellisen ja teknisen komitean, jonka tehtävänä on ennakoida ja suunnitella konkreettisia ratkaisuja merenpinnan nousun aiheuttamiin haasteisiin.

1.2.6   Meriympäristöä koskevan tietoisuuden lisääminen

Komitea suosittaa lisäämään tietoisuutta meriympäristöstä ja siihen liittyvistä haasteista, jotka vaikuttavat nykyisten ja tulevien sukupolvien hyvinvointiin. Tällaiset toimet olisi suunnattava etenkin kouluille ja suurelle yleisölle. Niitä voitaisiin järjestää rannikkoalueilla lomakausina.

2.   Johdanto

2.1   2000-luvulla väestö siirtyy merta kohti. Kyseessä on yleinen suuntaus, johon liittyy Shanghain, Tokion, Osakan ja Hong Kongin kaltaisten metropolien kehittyminen valtamerten rannoille ja etenkin matalille rannikoille. Ennusteissa arvioidaan yleisesti tämän suuntauksen jatkuvan kaikilla mantereilla.

2.2   Kyseinen ilmiö koskee myös EU:ta, eikä se voi jättää sitä huomiotta, etenkin kun EU:lla on 136 000 kilometriä rannikkoa, EU:n merialueet tuottavat noin 40 prosenttia bruttokansantuotteesta ja rannikoilla asuu 40 prosenttia väestöstä.

2.3   Rannikkoalueet ovat siis taloudellisen vaurauden lähteitä, mutta niihin liittyvät myös elämänlaatu ja sosiaalinen hyvinvointi. Rannikkoseudut ovat houkuttelevia, ja samalla niiden rajallisille alueille keskittyy lukuisia toimintoja: matkailua, kalastusta, maanviljelyä, satamia ja lentoasemia, kasvavia kaupunkeja, taloudellista toimintaa, liikenneinfrastruktuureja jne. Näiden toimien vaikutus ekosysteemeihin on toisinaan raskas. Rannikkoalueilla ihmisen toiminnan erilaiset muodot joutuvat usein vastakkain. Lisäksi matalien rannikkojen ekosysteemit ovat meriekosysteemeistä biologisesti ehdottomasti monimuotoisimpia.

2.4   Ihmisen toiminta keskittyy rannikkovyöhykkeille, jotka ovat luonnostaan ahtaita, ja lisäksi niitä uhkaa usein merenpinnan nousu ja eroosio. Se on vaaraksi elämän laadulle, luonnolle sekä maa- ja meriekosysteemeille.

EU ei voi olla puuttumatta tilanteeseen ja vastaamatta näihin taloudellisiin, yhteiskunnallisiin ja ympäristöä koskeviin haasteisiin.

2.5   Komissio julkaisi vuonna 2000 rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa Euroopassa koskevan tiedonannon, jota seurasi 30. toukokuuta 2002 annettu suositus Euroopan parlamentin ja neuvoston kyseisen strategian käyttöönottamisesta Euroopassa. Kesäkuussa 2007 komissio esitti rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskevan arvioinnin. Sen päätelmänä oli, että EU:n suosituksella oli ollut suotuisa vaikutus, mutta strategialle olisi kuitenkin annettava uutta pontta.

2.6   EU:n toimet eivät ole kuitenkaan rajoittuneet mainittuun näkökulmaan, ja komissio julkaisikin lokakuussa 2007 tiedonannon aiheesta ”Euroopan unionin yhdennetty meripolitiikka”.

2.7   Kesäkuussa 2008 hyväksyttiin direktiivi meriympäristöpolitiikan puitteista (meristrategiadirektiivi). Sen mukaan jokaisen jäsenvaltion on yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden ja unionin ulkopuolisten naapurimaiden kanssa kehitettävä merialueita koskevia strategioita. Tavoitteena on ”varmistaa meriympäristön jatkuva suojelu ja säilyttäminen sekä sen tilan huonontumisen ehkäiseminen” ja meriympäristön hyvän kunnon saavuttaminen viimeistään vuonna 2021.

2.8   Euroopan parlamentti puolestaan antoi marraskuussa 2008 erityisen päätöslauselman aluekehityksestä ja matkailun vaikutuksista rannikkoalueilla.

2.9   Voidaan todeta, että lukuisat rannikkoalueita koskevat kysymykset ovat antaneet pontta monille unionin tason asiakirjoille ja aloitteille, joiden täytäntöönpano on jäsenvaltioiden ja asianomaisten paikallisviranomaisten vastuulla.

2.10   Tähän on lisättävä myös yhteisen kalastuspolitiikan vaikutus rannikkoalueiden talous- ja yhteiskuntaelämään.

2.11   Rannikkoalueiden kestävään kehitykseen tähtäävissä politiikoissa on siis yhdistettävä alakohtaiset ja koordinoidut sekä keskenään yhteensopivat strategiat (esimerkiksi yhteinen maatalouspolitiikka). Tämä ei ole helppo tehtävä, koska edut ja ensisijaisiksi katsottavat aiheet voivat usein olla keskenään ristiriidassa sekä rannikkoseutujen maa-alueille että niiden merialueilla.

2.12   EU:n rannikkoalueita koskeva politiikka perustuu viiteen välineeseen:

| 1) | ICZM (Integrated Coastal Zone Management, rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito) on yhteisön väline, joka perustuu neuvoston ja parlamentin suositukseen vuodelta 2002. Se edistää kestävää kehitystä ja kannustaa jäsenvaltioita käynnistämään kansallisia strategioita. Sen avulla myös ohjataan parhaiden käytäntöjen ja hankkeista saatujen kokemusten vaihtoa sekä kannustetaan siihen. |
| --- | --- |

1)

ICZM (Integrated Coastal Zone Management, rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito) on yhteisön väline, joka perustuu neuvoston ja parlamentin suositukseen vuodelta 2002. Se edistää kestävää kehitystä ja kannustaa jäsenvaltioita käynnistämään kansallisia strategioita. Sen avulla myös ohjataan parhaiden käytäntöjen ja hankkeista saatujen kokemusten vaihtoa sekä kannustetaan siihen.

| 2) | EU:n yhdennetty meripolitiikka. Tämä on yksityiskohtainen väline, jossa määritellään erityisen tärkeänä pidettävät toiminta-alat:






  — | esteetön eurooppalainen meriliikennealue |
| --- | --- | --- |

2)

EU:n yhdennetty meripolitiikka. Tämä on yksityiskohtainen väline, jossa määritellään erityisen tärkeänä pidettävät toiminta-alat:

—

esteetön eurooppalainen meriliikennealue

| — | eurooppalainen strategia merien tutkimusta varten |
| --- | --- |

—

eurooppalainen strategia merien tutkimusta varten

| — | jäsenvaltioiden yhdennetyt meripolitiikat |
| --- | --- |

—

jäsenvaltioiden yhdennetyt meripolitiikat

| — | eurooppalainen merivalvontaverkosto |
| --- | --- |

—

eurooppalainen merivalvontaverkosto

| — | merialueiden suunnittelun etenemissuunnitelma |
| --- | --- |

—

merialueiden suunnittelun etenemissuunnitelma

| — | strategia ilmastonmuutoksen vaikutusten lieventämiseksi rannikkoalueilla |
| --- | --- |

—

strategia ilmastonmuutoksen vaikutusten lieventämiseksi rannikkoalueilla

| — | meriliikenteen aiheuttaman saastumisen vähentäminen |
| --- | --- |

—

meriliikenteen aiheuttaman saastumisen vähentäminen

| — | laittoman kalastuksen ja kalavarojen tuhoutumisen estäminen |
| --- | --- |

—

laittoman kalastuksen ja kalavarojen tuhoutumisen estäminen

| — | eurooppalainen merikeskusten verkosto |
| --- | --- |

—

eurooppalainen merikeskusten verkosto

| — | kalastusalan ja meriliikenteen eurooppalainen työlainsäädäntö. |
| --- | --- |

—

kalastusalan ja meriliikenteen eurooppalainen työlainsäädäntö.

| 3) | Unionin kalastuspolitiikka, joka vaikuttaa luonnollisesti tiettyjen rannikkoalueiden talous- ja yhteiskuntaelämään. |
| --- | --- |

3)

Unionin kalastuspolitiikka, joka vaikuttaa luonnollisesti tiettyjen rannikkoalueiden talous- ja yhteiskuntaelämään.

| 4) | Luontotyyppidirektiivi (Natura 2000), jota sovelletaan meriympäristöön. |
| --- | --- |

4)

Luontotyyppidirektiivi (Natura 2000), jota sovelletaan meriympäristöön.

| 5) | Meriympäristöpolitiikan puitedirektiivi. |
| --- | --- |

5)

Meriympäristöpolitiikan puitedirektiivi.

2.13   Joka tapauksessa on muistettava, että jokainen rannikko on erityistapaus ja että maantieteelliset ja fyysiset erityispiirteet edellyttävät erilaisia politiikkoja: esimerkiksi syvät tai matalat merialueet, voimakkaan tai heikon vuorovesivaihtelun alueet, lauhkean tai kylmän ilmastoalueen rannikot, jyrkät tai alavat rannikot sekä kallio- tai hiekkarannat. Näin ollen, vaikka onkin mahdollista määritellä yhteisiä tavoitteita, ei voida määritellä kaikille rannikkoalueille ja kaikkiin tapauksiin soveltuvaa yhdenmukaista politiikkaa ja täytäntöönpanosäännöksiä.

3.   Luonnonympäristöjen suojelu maalla ja merellä

3.1   Näiden alueiden kestävän kehityksen haasteet liittyvät tiettyihin erityisen arkaluonteisiin aiheisiin:

3.2   Maankäytön aiheuttaman paineen vuoksi tietyt valtiot ovat tukeneet tai käynnistäneet aloitteita rannikkoalueiden suojelemiseksi – esimerkkejä näistä ovat National Trust Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai Conservatoire du littoral Ranskassa – tai perustaneet luonnonpuistoja rannikkoalueille. Olisikin lisättävä tällaisia aloitteita, joiden tarkoituksena on varmistaa haavoittuvimpien ja uhatuimpien sekä merkittävimpien luonnonympäristöjen hallinta ja antaa viranomaisille mahdollisuus ostaa näitä maa-alueita yksityisiltä maanomistajilta silloin, kun yhteinen etu sitä edellyttää. Tarkoituksena on luoda tällaisista alueista eräänlainen kansalliseen kulttuuriperintöön kuuluva kategoria historiallisten muistomerkkien ja museoissa sijaitsevien taideteosten tapaan.

3.3   Direktiivi 92/43/ETY, jota kutsutaan luontotyyppi-, eläimistö- ja kasvistodirektiiviksi (tai yksinkertaisesti luontotyyppidirektiiviksi), koskee luonnonympäristöjen samoin kuin luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien suojelua. Direktiivin perusteella tiettyjen jäsenvaltioiden on laajennettava Natura 2000 -alueita meriympäristöön. On pohdittava tämän suojeluvälineen asianmukaista käyttöä (ja erityisesti perusteita suojelualueiden laajentamiseen suurille syvänmeren alueille, joiden biologista monimuotoisuutta tai riskitekijöitä ei useinkaan tunneta).

3.4   Rannikkoalueiden biologisen monimuotoisuuden ja kalavarojen säilyttäminen ovat olleet joidenkin jäsenvaltioiden kannustimena kehitettäessä suojeltujen merialueiden verkostoa (MPA, Marine Protected Areas). Tällaisilla aloitteilla on erityisen suotuisa vaikutus, mikäli kaikki rannikkovaltiot kannattavat niitä. Merialueiden suojelua on siis koordinoitava, yhdenmukaistettava ja edistettävä. Suojelualueiden hallinnoijien eurooppalainen verkosto ja eurooppalainen merkintä olisivat tässä yhteydessä hyödyllisiä apuvälineitä.

3.5   Rannikkoalueiden nopeasti etenevä kaupungistuminen, maatalousmaan liian voimaperäinen hyödyntäminen ja suolaisen veden nousu rannikkoalueiden pohjavesiin edellyttävät erityistoimia, jotta hyvälaatuisen makean veden saanti voidaan taata rannikkoalueiden asukkaille jatkossakin.

4.   Saastumisen ehkäiseminen ja jätteiden käsittely

4.1   Ongelmana ovat perinteisesti suoraan mereen päästetyt jätteet ja jokien kuljettamat samoin kuin satama-alueiden ja meriliikenteen aiheuttamat saasteet.

4.2   Osa näistä kysymyksistä on katettu unionin lainsäädännöllä ja erityisesti vesipolitiikan puitedirektiivillä ja sen johdannaisdirektiiveillä. Vuonna 2007 komissio pahoitteli, että niiden siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ja kansainvälinen yhteistyö on ollut riittämätöntä. Direktiivin täytäntöönpanossa todettiin paljon viiveitä. Vuonna 2010 jäsenvaltioiden on laadittava vesistöalueiden hoitosuunnitelmat, joihin sisältyy vesistöjen suojeluun sekä mahdollisesti myös niiden laadun palauttamiseen tähtääviä toimenpiteitä. Lisäksi yhteisiä vesialueita koskevia toimia on koordinoitava Euroopan ulkopuolisten maiden kanssa. Vesistöjen saastumisen haitallisia vaikutuksia olisi selvennettävä erottamalla yhtäältä niiden kohde (ihminen – ihmisten terveys, talous, hyvinvointi – tai meriekosysteemien lajit) ja toisaalta aika, joka kuluu elinympäristöille tai lajeille aiheutuneiden vaikutusten korjaamiseen, tai niiden peruuttamattomuus.

4.3   Meriympäristöpolitiikan puitedirektiivin tarkoituksena on vastata erityisesti tarpeeseen suojella merialueita ja parantaa niiden tilaa määrittelemällä merialueet ja niiden osa-alueet ja kehottamalla jäsenvaltioita laatimaan yhdessä meripoliittisia strategioita ja määrittelemään ympäristötavoitteita.

4.4   Laivojen aiheuttamaan saastumiseen puututaan erilaisilla Erika-ohjelmilla.

4.5   Eräs ympäristövaikutusten muoto jää liian usein huomiotta. Kyseessä on matalien rannikkoalueiden elinympäristöjen ja ekosysteemien peruuttamaton tuhoutuminen rannikoiden liiallisen rakentamisen vuoksi syistä, jotka eivät liity millään tavalla rannikkoalueen asukkaiden turvallisuuteen tai kulttuuriperinnön suojeluun. Euroopan rannikon liiallinen rakentaminen – huvivenesatamat, satamat ja erilaiset muut rakenteet sekä keskipitkällä aikavälillä myös lukuisat rakenteet, joita tarvitaan rannikon suojelemiseksi merenpinnan nousulta – edellyttää yhteisön tason toimia (esimerkiksi MEDAM-seurantakeskus, joka kattaa kaikki Välimeren rannikkoalueen rakennushankkeet Ranskassa (1)). Rannikoiden liiallinen rakentaminen on vastoin kestävän kehityksen periaatteita. Luonnollisen rantaviivan ja matalien rannikkoalueiden luonnonympäristöjen suojelu on otettava keskeiseksi tavoitteeksi. Ongelma on jo alettu tiedostaa EU:ssa. Niinpä Camarguessa mukautuminen merenpinnan nousuun tapahtuu – silloin kun se on mahdollista – antamalla meren vallata alueita, joilta se on aiemmin vetäytynyt. Italian Maremmassa (Toscanan rannikolla) harkitaan huvivenesatamien laajentamisen hillitsemistä kehittämällä veneiden talvisäilytystä maalla ja satamapaikkojen tarkkaa hallinnointia.

5.   Rannikkoalueiden liikenneyhteydet

5.1   Rannikkoalueiden tieverkosto on usein ruuhkainen. Tilanne vaarantaa liikenneturvallisuuden ja aiheuttaa hiilidioksidi- ja muita päästöjä sekä taloudellisia tappioita. EU on jo kauan halunnut siirtää osan tieliikenteestä rautateille tai ns. merten moottoriteille, mutta konkreettisia tuloksia ei ole saatu aikaan. Tässä yhteydessä on syytä ottaa huomioon seuraavat seikat:

| — | Luonnon- ja ympäristönsuojeluliikkeet eivät ole aina johdonmukaisia ja liian usein ne vastustavat sellaisten rakenteiden toteuttamista, jotka mahdollistaisivat maantieliikenteen vähentämisen vaihtoehtoisia liikennemuotoja kehittämällä (esimerkiksi raskaiden ajoneuvojen rautatiekuljetuksille tarkoitetun Lyonin ja Torinon välisen rautatieyhteyden rakentamisen, kaikkien satamalaajennusten tavanomainen vastustaminen, kuten Le Havressa vuonna 2000 tai Rotterdamissa, Reinin–Rhônen kanavan vastustaminen). |
| --- | --- |

—

Luonnon- ja ympäristönsuojeluliikkeet eivät ole aina johdonmukaisia ja liian usein ne vastustavat sellaisten rakenteiden toteuttamista, jotka mahdollistaisivat maantieliikenteen vähentämisen vaihtoehtoisia liikennemuotoja kehittämällä (esimerkiksi raskaiden ajoneuvojen rautatiekuljetuksille tarkoitetun Lyonin ja Torinon välisen rautatieyhteyden rakentamisen, kaikkien satamalaajennusten tavanomainen vastustaminen, kuten Le Havressa vuonna 2000 tai Rotterdamissa, Reinin–Rhônen kanavan vastustaminen).

| — | EU:n rautateiden tavaraliikenteen kehittämispolitiikkaa ei ole juuri toteutettu komission viimeaikaisista aloitteista huolimatta (tiedonanto ”Tavoitteena ensisijaisesti tavaraliikenteelle suunnattu rautatieverkko” vuonna 2007, ehdotus asetukseksi kilpailukykyisen tavaraliikenteen eurooppalaisesta rautatieverkosta 2009). Se johtuu sekä ”kulttuurisista” syistä ja etenkin etusijan antamisesta perinteisesti matkustajaliikenteelle että epäilemättä myös kaupallisen kulttuurin puutteesta. |
| --- | --- |

—

EU:n rautateiden tavaraliikenteen kehittämispolitiikkaa ei ole juuri toteutettu komission viimeaikaisista aloitteista huolimatta (tiedonanto ”Tavoitteena ensisijaisesti tavaraliikenteelle suunnattu rautatieverkko” vuonna 2007, ehdotus asetukseksi kilpailukykyisen tavaraliikenteen eurooppalaisesta rautatieverkosta 2009). Se johtuu sekä ”kulttuurisista” syistä ja etenkin etusijan antamisesta perinteisesti matkustajaliikenteelle että epäilemättä myös kaupallisen kulttuurin puutteesta.

5.2   Vaikeuksista huolimatta rannikoiden tieverkoston ruuhkia voidaan helpottaa vain siirtämällä osa kuljetuksista rautateille tai merelle. Keskeisenä haasteena on taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen yhteensovittaminen ympäristönsuojelun kanssa.

6.   Kestävän kehityksen periaatteiden mukainen rantamatkailu

6.1   Matkailu esitetään liian usein sopivana ratkaisuna vaikeuksissa oleville rannikkoalueille. Matkailukausi on kuitenkin usein liian lyhyt, jotta ala voisi tarjota todellisen vaihtoehdon vähenevälle taloustoiminnalle. Matkailun pitäminen ihmeratkaisuna voi johtaa rannikkoalueen liialliseen hyödyntämiseen ja peruuttamattomiin ympäristötuhoihin tuomatta kestävää ratkaisua talousongelmiin. Lisäksi liiallinen matkailu voi ”tappaa kultamunia munivan kanan” heikentämällä kohteiden tilaa. Onkin pyrittävä kehittämään kestävää matkailua. Sekä viranomaiset että kansalaisjärjestöt ovat jo käynnistäneet tämänsuuntaisia aloitteita.

6.2   Ranskassa vuonna 1986 annettu laki rannikkoalueiden suunnittelusta, suojelusta ja parantamisesta hyväksyttiin vastareaktiona rannikoiden ns. kivierämaa-ilmiölle. Sen tarkoituksena on paitsi suojella biologista ja ekologista tasapainoa, luonnonnähtävyyksiä ja maisemia, myös säilyttää ja kehittää rannikkoalueiden elinkeinoja, kuten kalastusta, vesiviljelyä ja satamatoimintaa. Laki on suunnattu rannikkoalueiden viranomaisille ja sen keskeisiin määräyksiin kuuluu aluesuunnittelusta vastaavien velvollisuus suojella merkittäviä luonnonympäristöjä ja kielto rakentaa sataa metriä lähemmäs rantaviivaa kaupunkialueiden ulkopuolella. Lain täytäntöönpanosta on saatu jo yli 20 vuoden kokemus ja tulokset ovat olleet pääosin myönteisiä. EU:lla ei ole toimivaltaa aluesuunnittelun ja rannikkoalueiden kehittämisen alalla, mutta se voisi kuitenkin edistää hyvien säädös- ja sääntelykäytäntöjen vaihtoa jäsenvaltioiden välillä.

6.3   Ympäristökasvatusjärjestö Environmental Education Foundation perusti vuonna 1985 ns. sinilippujärjestelmän. Siitä lähtien on ollut käytössä eurooppalainen sinilippumerkintä, joka koskee rannikkoalueiden kuntia ja satamia. Se voidaan myöntää ympäristökasvatukseen, turvallisuuteen, uimarantojen puhtauteen ja niiden läheisyydessä saatavilla oleviin palveluihin, jäte- ja vesihuoltoon, uimaveden laatuun ja puhdistuslaitoksiin liittyvien kriteerien perusteella. Huvivenesatamille on omat kriteerinsä. Aloitteen tavoitteena on selkeästi matkailun kehittäminen, mutta siihen liittyy kiistatta muitakin etuja.

6.4   Ekomatkailua eli vastuullista matkailua kehitetään kaikkialla Euroopassa ja usein paikallisviranomaisten tuella. Maatilamatkailu voi tuoda rannikkoalueiden maanviljelijöille lisätuloja.

7.   Unionin kalastuspolitiikka

7.1   Kalastuspolitiikka kuuluu komission toimivaltaan. Unionin kestävän kehityksen kalastuspolitiikka vaarantaa alan tietyt taloudelliset mallit, millä on raskaita taloudellisia ja yhteiskunnallisia seurauksia. Kalatalouden kestävää kehitystä on edistettävä lisäämällä tieteellistä tietoa, joka on ainoa ratkaisu kalakantojen hallintaan pitkällä aikavälillä. Samalla on erotettava kansainvälisillä ja aluevesillä tapahtuva kalastus toisistaan merialueittain ja hyödynnettävä tukia, joissa on otettava huomioon ennen kaikkea kalakantojen hallinnan parantaminen.

7.2   On myös erotettava pienimuotoinen ja laajamittainen kalastus. Pienimuotoisen kalastuksen osalta suojeltujen merialueiden eurooppalaisen verkoston perustaminen mahdollistaisi rannikkoalueiden kalalajien hallinnan parantamisen varmistamalla kalastukselta suojatuilla alueilla luonnollisen runsaat lajimäärät ja kaloille normaalit lisääntymisolosuhteet, jotka ovat edellytyksenä kalanpoikasten tehokkaalle leviämiselle. Lisäksi olisi hyödyllistä edistää kalastusalan yhteisyritysten perustamista (esimerkiksi joissakin maissa jo toimivien osuuskuntien, liittojen, kalastustuomioistuimien ja alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien tapaan). Tieteellisten neuvoantajien aktiivinen osallistuminen olisi tarpeen, jotta nykyisin käytössä olevien rannikkokalastusvyöhykkeiden (satamaympäristö, tietyn kunnan rannikko tai muu hallinnollinen tai historiallinen peruste) hallintaa voitaisiin parantaa ja jotta voitaisiin kattaa ekologisesti yhtenäisiä alueita. Tällaisten kalastusalan yhteisyritysten verkoston avulla voitaisiin edistää myös kokemusten ja hyvien käytäntöjen vaihtoa.

7.3   Myös virkistyskalastusta on pohdittava, koska mikäli sitä ei rajoiteta säännöin (harrastuskalastusta koskeva sääntely on useimmissa maissa vähäistä) eikä taloudellisin rajoittein (joidenkin harrastajakalastajien resurssit ovat suhteettomia saaliin arvoon nähden), sen laajuudella on haitallisia vaikutuksia tietyille lajeille.

8.   Rannikkoalueiden elinkeinot

8.1   Kaikkialla Euroopassa rannikkoalueille on jo vuosisatojen ajan kehittynyt erilaista taloudellista toimintaa: satamia, telakoita ja kalastusta. Vaikka jotkut maailman tärkeimmistä satamista sijaitsevat EU:n alueella, laivanrakennuksella ja kalastuksella on raskaita rakenteellisia ongelmia.

8.2   Toisen maailmansodan jälkeen aasialaiset telakat ovat kilpailleet eurooppalaisten kanssa. Kilpailu on pakottanut eurooppalaiset telakat ryhtymään rakennemuutoksiin ja erikoistumaan. Puolalaisten Gdańskin, Gdynian ja Szczecinin kaltaiset telakat ovat kuitenkin vakavissa vaikeuksissa. Tilanne edellyttää huomattavia ponnistuksia työntekijöiden uudelleensijoittamiseksi ja -kouluttamiseksi myös muualla kuin Puolassa.

8.3   Eurooppa on yksi maailman johtavista alueista myös vapaa-aikateollisuudessa. Ennen talouskriisiä alalla oli yli 37 000 yritystä, ja se työllisti yli 270 000 työntekijää. Kriisillä on ollut vakava vaikutus sen toimintaan. Myös tällä alalla työntekijöiden tilanne on vaikea. Työntekijöiden uudelleensijoittaminen ja -koulutus ovat välttämättömiä samoin kuin tämän keskeisen eurooppalaisen teollisuudenalan säilyttäminen.

8.4   Kuten edellä on todettu, kalakantojen ehtyminen, tiettyjen kalastusmenetelmien kieltäminen EU:ssa (muttei välttämättä EU:n ulkopuolisissa maissa) ja liikakalastus ovat johtaneet siihen, että eurooppalaisella kalastuspolitiikalla on ankara vaikutus alalla, jolla tarvitaan myös työntekijöiden uudelleensijoittamis- ja kouluttamisstrategioita.

8.5   Vesiviljely on uusi toimintamuoto, jonka tarkoituksena on vastata kasvavaan kalankysyntään. Ei pidä unohtaa, että kyseessä on kalastuksesta suuresti eroava elinkeino, joka muistuttaa pikemminkin karjankasvatusta. Lisäksi kyseinen toiminta vaatii terveyteen ja ympäristöön liittyviä varotoimia.

8.6   Rannikkoalueiden kestävä kehitys edellyttää maantieteelliseen sijaintiin liittyvien elinkeinojen säilyttämistä. Rannikkoalueiden ympäristöä kunnioittavan maanviljelyn jatkaminen myötävaikuttaa osaltaan niiden säilymiseen. Matkailulla puolestaan ei voida kaikissa tapauksissa ratkaista uusien työpaikkojen tarvetta, varsinkin koska eräät matkailuun liittyvät infrastruktuurihankkeet voivat vaarantaa rannikoilla vielä olemassa olevat rakentamattomat alueet. EU:n on kiinnitettävä erityistä huomiota rannikkoalueiden kaltaisessa erityislaatuisessa ja haavoittuvassa ympäristössä noudatettavien politiikkojen taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin seurauksiin.

9.   Meriympäristöä koskevan tietoisuuden lisääminen

9.1   Euroopan väestöstä 40 prosenttia keskittyy 136 000 kilometrin pituiselle rannikkoalueelle, joka houkuttaa myös suurinta osaa matkailijoista. Meriympäristö on rikas mutta väestön keskittymisen vuoksi myös haavoittuvainen, ja siitä tarvitaan lisää tietoa. Meriympäristöä koskevan tietoisuuden lisäämiseen tähtäävässä ohjelmassa voitaisiin ottaa huomioon merialueiden erilaiset olosuhteet ja se voisi perustua esimerkiksi meriympäristöä koskevan strategian toteuttamiseksi määriteltyihin alueisiin tai osa-alueisiin tai ainakin EU:n alueella sijaitseviin viiteen mereen tai valtamereen (Itämeri, Pohjanmeri, Atlantti, Välimeri, Mustameri). Sen avulla voitaisiin lisätä tietoisuutta meriympäristön suojelun edellyttämistä toimenpiteistä ja esittää niille asianmukaiset perusteet saastumisen, liikakalastuksen ja rakentamisesta johtuvan rannikoiden tilan heikkenemisen torjumiseksi. Näin ollen on erittäin tärkeää suunnata tiedotusta kouluille ja rannikkoalueiden hallinnoinnista vastaaville viranomaisille.

10.   Maailmanlaajuinen ilmastonmuutos ja merenpinnan nousu

10.1   Ilmaston lämpeneminen johtaa yhtäältä merenpinnan yleiseen nousuun ja toisaalta poikkeuksellisten sääilmiöiden kuten myrskyjen, hurrikaanien ja pyörremyrskyjen lisääntymiseen. Sen seuraukset eli rannikoiden eroosio, hiekkarantojen häviäminen ja rannikoiden suojarakenteiden vahvistaminen voidaan jo havaita eräissä maissa. Tämä ongelma vaikuttaa Euroopan eri maihin ja alueisiin hyvin eri tavoin, mutta yleisesti se koskee kaikkia rakennettuja rannikkoalueita ja etenkin satamarakenteita ja rantamatkailukohteita. Tietyt jäsenvaltiot ovat jo käynnistäneet laaja-alaisia toimenpiteitä, kuten Alankomaissa vuoden 1953 katastrofaalisten tulvien jälkeen käynnistetty Delta-suunnitelma tai italialainen Moses-ohjelma Venetsian pelastamiseksi. On laadittava yhteisön suuntaviivat, jotta voidaan vastata mahdollisimman hyvin tuleviin ja peruuttamattomiin muutoksiin. Samalla on otettava huomioon sekä talous- että ympäristönäkökohdat.

10.2   Ilmastonmuutokseen ja sen seurauksiin vastatakseen EU:n ei tule rajoittua ainoastaan torjuntatoimiin, vaan sen tulee käynnistää jäsenvaltioiden kanssa laaja tutkimus- ja kehitysohjelma, joka perustuu tutkimuskeskusten yhteistyöhön ja tulosten yhdistämiseen. Tällainen aloite osoittaisi tiiviin eurooppalaisen yhteistyön hyödyllisyyden ja tarpeellisuuden kyseisellä alalla.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  http://www.medam.org

1

---

III Valmistavat säädökset

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea

459. täysistunto 20.–21. tammikuuta 2010

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/13 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/13

---

459. TÄYSISTUNTO 20.–21. TAMMIKUUTA 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi lähtö- ja saapumisaikojen jakamista yhteisön lentoasemilla koskevista yhteisistä säännöistä”

KOM(2009) 634 lopullinen – 2009/0176 COD

(2010/C 339/03)

Neuvosto päätti 21. joulukuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 100 artiklan 2 kohdan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi lähtö- ja saapumisaikojen jakamista yhteisön lentoasemilla koskevista yhteisistä säännöistä (kodifioitu toisinto)

KOM(2009) 634 lopullinen – 2009/0176 COD.

Koska Euroopan talous- ja sosiaalikomitea katsoo, että asiakirjan sisältö on hyväksyttävä, eikä komitealla ole siihen kommentoitavaa, se päätti 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) antaa esitetystä asiakirjasta myönteisen lausunnon. Äänestyksessä annettiin 185 ääntä puolesta 6:n pidättyessä äänestämästä.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/14 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/14

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan maanhavainnointiohjelmasta (GMES) ja sen ensivaiheen toiminnasta (2011–2013)”

KOM(2009) 223 lopullinen – 2009/0070 COD

(2010/C 339/04)

Esittelijä: Joost VAN IERSEL

Neuvosto päätti 30. kesäkuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 157 artiklan 3 kohdan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus Euroopan maanhavainnointiohjelmasta (GMES) ja sen ensivaiheen toiminnasta (2011–2013)

KOM(2009) 223 lopullinen – 2009/0070 COD.

Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 5. tammikuuta 2010.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 184 ääntä puolesta ja 2 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Päätelmät ja suositukset

1.1   ETSK kannattaa asetusta maanhavainnointiohjelmasta ja sen ensivaiheen toiminnasta. Kyseessä on strateginen edistysaskel kehittyneen eurooppalaisen avaruuspolitiikan luomiseen tähtäävissä uusissa puitteissa.

1.2   ETSK katsoo, että tässä yhteydessä voidaan saavuttaa merkittäviä hyötyjä toteuttamalla EU:n nykyisiä politiikkoja, laatimalla uusia politiikkoja, tehostamalla älykkäiden ja räätälöityjen palveluiden tarjoamista Euroopassa ja muualla sekä vahvistamalla EU:n asemaa kansainvälisissä neuvotteluissa.

1.3   Myös yhteiskunta ja kansalaiset hyötyvät asiasta merkittävästi, koska avaruudessa sijaitsevilla laitteilla tuotettavat palvelut vaikuttavat laajaan joukkoon erittäin tärkeitä kysymyksiä. Niistä mainittakoon ilmastonmuutos, hätätilanteet, mm. veden ja ilman laatuun (pilaantumiseen) liittyvät ympäristö- ja terveyskysymykset, maa- ja metsätalous, luonnonvarojen ehtyminen, paikkatiedot, yleinen turvallisuus sekä puolustus.

1.4   On välttämätöntä varmistaa ohjelman avaruus- sekä in situ -komponenttien korkea laatu sekä vuoro- ja yhteisvaikutusmahdollisuudet. Avaruudessa sijaitsevilla laitteilla tuotettavat palvelut täydentävät merkittävästi maan pinnalle, ilmaan ja merelle sijoitetuilla välineillä tuotettuja palveluita (1).

1.5   Avaruudessa sijaitsevilla laitteilla tuotettavien palveluiden ensisijaiset kohderyhmät ovat Euroopan unionin virastot ja jäsenvaltioiden julkiset palveluntuottajat. Myös yksityiset tahot hyötyvät niistä. Yksityiselle ja julkiselle sektorille hyödyllisten palveluiden valikoima kasvaa markkinoiden kehittyessä. Myös ketjun loppupään toimijoihin – tärkeimpinä niistä mainittakoon pk-yritykset – on kiinnitettävä erityishuomiota ja niille on annettava rahoitusta.

1.6   Erityisen tärkeässä asemassa on hallinto: ratkaisevia näkökohtia tässä yhteydessä ovat mm. seuraavat:

| — | Varmistetaan koordinointi ja johdonmukaisuus siltä pohjalta, että avaruuskysymysten tunnustetaan muodostavan integroidun aiheen EU:n asialistalla ja että kaikki avaruuteen liittyvään poliittiseen toimintaan osallistuvat komission pääosastot ja EU:n virastot sitoutuvat asiaan. |
| --- | --- |

—

Varmistetaan koordinointi ja johdonmukaisuus siltä pohjalta, että avaruuskysymysten tunnustetaan muodostavan integroidun aiheen EU:n asialistalla ja että kaikki avaruuteen liittyvään poliittiseen toimintaan osallistuvat komission pääosastot ja EU:n virastot sitoutuvat asiaan.

| — | Koordinoidaan komission sekä jäsenvaltioiden eri julkisten tahojen toimintaa. |
| --- | --- |

—

Koordinoidaan komission sekä jäsenvaltioiden eri julkisten tahojen toimintaa.

| — | Varmistetaan, että komissiolla on tarvittavat operationaaliset tiedot voidakseen toimia ketjun loppupään sektorin kanssa. |
| --- | --- |

—

Varmistetaan, että komissiolla on tarvittavat operationaaliset tiedot voidakseen toimia ketjun loppupään sektorin kanssa.

| — | Luodaan tyydyttävät puite-edellytykset yksityisten investointien kannustamiselle. |
| --- | --- |

—

Luodaan tyydyttävät puite-edellytykset yksityisten investointien kannustamiselle.

1.7   Avaruudessa sijaitsevan ja maahan sijoitetun infrastruktuurin tehokkaan vuorovaikutuksen avulla voidaan tuottaa täydellistä, luotettava ja jatkuvaa tietoa. Tietojen täysi ja avoin käytettävyys on erittäin tärkeää vääristymien estämiseksi ja ketjun loppupään sektorin kannustamiseksi. Jäsenvaltioiden ja unionin perustellusti arkaluontoisina pitämät tiedot on suojattava.

1.8   ETSK panee merkille, että sovellusten edistämiseen osoitetaan ensimmäisessä vaiheessa 150 miljoonan euron suuruiset määrärahat. Yleisesti ottaen myönteisestä suhtautumisestaan huolimatta komitean mielestä eräisiin vielä auki oleviin kysymyksiin on löydettävä ratkaisut. Taloudellisten resurssien mahdollinen riittämättömyys, B-sentinelien käynnistäminen A-sentinelien lisäksi sekä yhteisön budjettimäärärahojen jakautuminen sidosryhmien kesken vaativat vielä lisäneuvotteluita ja -selvennyksiä, jotta voidaan varmistaa, että järjestelmällä onnistutaan saavuttamaan toimintalinjalle asetetut tavoitteet.

1.9   Avaruudessa sijaitsevilla laitteilla tulevaisuudessa tuotettavat palvelut vaikuttavat useisiin aloihin, jotka vastaavat suoraan yhteiskunnan ja kansalaisten tarpeisiin. ETSK suosittaa siksi painokkaasti, että EU luo viestintästrategian, jonka avulla se pyrkii lisäämään yleistä tietoisuutta maanhavainnointiohjelman tulevista hyödyistä kiinnittämällä erityishuomiota myös alan teknisten asiantuntijoiden koulutukseen.

1.10   Maanhavainnointiohjelmalla tulisi olla sijansa vuoden 2010 jälkeisessä Lissabonin strategiassa.

2.   Euroopan avaruuspolitiikan kehitys

2.1   Avaruuteen kohdistuvan kiinnostuksen lisääntymisen taustalla ovat pääasiassa politiikkaan ja talouteen liittyvät strategiset syyt. Ilmastonmuutokseen, ympäristöön ja avaruuteen liittyvät tavoitteet, kansalaisten turvallisuus sekä täydentävien puolustusinfrastruktuurien kehittäminen tekevät avaruudessa tuotettavista operationaalisista palveluista erittäin houkuttelevia.

2.2   Itsenäistä eurooppalaista avaruuspolitiikkaa ja riippumattomia palveluita tarvitaan, jotta voidaan reagoida yhä useampien kumppanien ja kilpailijoiden lisääntyvään avaruusalan toimintaan kaikkialla maailmassa (2).

2.3   ETSK suhtautui myönteisesti komission viime vuosikymmenellä julkaisemiin vihreisiin ja valkoisiin kirjoihin sekä vuonna 2003 tehtyyn Euroopan avaruusjärjestön ESA:n ja komission puitesopimukseen. Niiden jälkeen komitea kannatti varauksetta yhteisen avaruusneuvoston, komission ja ESA:n huhti-toukokuussa 2007 julkaisemissa asiakirjoissa hahmoteltuja poliittisia toimia (3). Komission puheenjohtaja José Manuel Barroso korosti lokakuussa 2009 avaruuden merkitystä EU:n useille eri politiikoille (4).

2.4   ESA on jo pitkään tehnyt vaikuttavaa työtä. Tutkimustyön lisäksi avaruusohjelmat ovat helpottaneet operationaalisten palveluiden kehittämistä yhteistyössä yksityisten yritysten kanssa. ETSK totesi viime vuonna, että ESA on harjoittanut onnistunutta ”teollisuuspolitiikkaa”. ESA:n ja komission uuden työnjaon mukaisesti komissio ottaa täyden vastuun hankkeiden operationaalisesta vaiheesta.

2.5   ETSK on jo ilmoittanut odottavansa, että komission osallistuminen politiikantekoon ja rahoitukseen edistää – tai sen ainakin pitäisi edistää – julkisen sekä yksityisen sektorin toimintaa avaruusalalla.

2.6   Tähän liittyen komissio ehdottaa, että seuraavana tarpeellisena toimenpiteenä kehittyneen eurooppalaisen avaruuspolitiikan edellytysten täyttämiseksi hyväksytään asetus GMES-ohjelmasta ja sen ensivaiheen toiminnasta (2011–2013).

2.7   GMES-ohjelma on lisännyt Euroopan unionin virastojen ja julkisen ja yksityisen sektorin toimijoiden kiinnostusta asiaa kohtaan kaikkialla Euroopassa sekä tehostanut niiden ohjelmatyötä.

2.8   GMES-ohjelman mahdollisesti tuomien laajojen hyötyjen tehokkaaksi hallinnoimiseksi ETSK kannatti viime vuonna koordinoinnista vastaavan GMES-yksikön luomista komission yritystoiminnan pääosastoon. Tällainen koordinointi on erittäin toivottavaa, koska asia koskee useita pääosastoja sekä seitsemättä puiteohjelmaa.

2.9   Myös koordinoinnin tehostaminen Euroopan tasolla sekä komission ja jäsenvaltioiden välillä on hyödyllistä kokonaisvaltaisten lähestymistapojen soveltamiseksi jäsenvaltioissa, sillä usein tällainen lähestymistapa puuttuu. Siten voidaan ehkä myös lisätä kansalaisten tietoisuutta ja parantaa heidän käsityksiään avaruusalasta yhdistämällä se kansalaisille tarjottaviin erityispalveluihin.

3.   Asetus

3.1   Sen lisäksi, että komissio keskittyy GMES-hankkeeseen liittyvään tutkimus- ja kehitystyöhön, jota komissio, ESA ja jäsenvaltiota tekevät kumppaneina, se kiinnittää huomiota myös kysymyksiin, joissa yhteisön toiminta voi tuoda selvää lisäarvoa.

3.2   Asetuksessa säädetään laajamittaisista operatiivisista GMES-palveluista. Koska kyseessä on uusissa puitteissa toteutettava uusi toimenpide, ohjelman perustamisesta, myös sen painopisteiden valitsemisesta, sekä sen hallinnasta on kuultu laajasti kaikkia sidosryhmiä, jäsenvaltioiden GMES-koordinaattoreita, (mahdollisia) käyttäjiä sekä elinkeinoelämää.

3.3   Maanhavainnointiohjelmaa koskeva asetus muodostaa oikeusperustan GMES-ohjelmalle ja sen ensivaiheen toiminnan rahoittamiselle vuosina 2011–2013 siihen asti kunnes EU:n monivuotisesta talousarviosta 2013–2020 on päästy yksimielisyyteen. Vuosien 2011–2013 yhteensä 150 miljoonan euron kokonaisrahoituksesta 107 miljoonaa euroa tulee komission budjetista, minkä lisäksi seitsemännen puiteohjelman määrärahoista on varattu tähän tarkoitukseen 43 miljoonaa euroa (5).

3.4   Asetuksessa määritellään viisi toiminta-alaa. Vuosina 2011–2013 painopiste on hätätilanteiden hallintaan liittyvissä palveluissa ja maakartoituspalveluissa (6).

3.5   Komissio hallinnoi GMES-ohjelman ensivaiheen toimia (2011–2013) osana EU:n yleistä GMES-toimintaa, johon kuuluvat myös EU:n tutkimustoimet ja GMES-kumppanien toimet. Tämä on erotettava GMES-ohjelman avaruuskomponentin teknisestä toteutuksesta, joka annetaan ESA:n tehtäväksi.

Sen lisäksi, että kuuleminen osoitti sidosryhmien yleisesti kannattavan hanketta, se toi esille, että luotettavan ja täsmällisen tiedon saamiselle on suuri tarve.

3.6.1   Useilla eri käyttäjillä, joita ovat mm. tutkimusyhteisöt, valtakunnalliset ja alueelliset viranomaiset ja turvallisuuspalvelut, on pulaa luotettavasta tiedosta ja ne tarvitsevat sitä toisinaan jopa erittäin kiireesti.

3.6.2   Luotettavan tiedon jatkuva saaminen on ehdoton edellytys sille, että ketjun loppupään sektori voi jatkaa maan havainnointiin liittyvien markkinoiden kehittämistä Euroopassa, mikä mahdollistaa kasvun ja työpaikkojen luomisen (7).

3.7   Toissijaisuusperiaatteen noudattamisesta on syytä todeta, että yleisen arvioinnin mukaan on selvää, että asetuksen perusteella tarjottavat palvelut edellyttävät jäsenvaltioiden panosten kokoamista yhteen Euroopan tasolla mittakaavasäästöjen mahdollistamiseksi sekä EU:n ympäristölainsäädännön tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi (8).

4.   Yleistä

4.1   Nykyisten tutkimusohjelmien, palveluiden ja eräiden toimintojen lisäksi ETSK on erittäin tyytyväinen maanhavainnointiohjelmaa koskevassa asetuksessa säädettävään ensivaiheen toimintaan, koska kyseessä on strateginen edistysaskel.

4.2   Käynnistämällä GMES-ohjelman komissio ja ESA ovat panneet alulle satelliittitietojen siviilikäytön mahdollistavan järjestelmän, joka on säätieteellisten sovellustensa lisäksi myös mittasuhteiltaan ja ulottuvuuksiltaan ainutlaatuinen maailmassa. GMES-ohjelman kestävä kehittäminen ja täytäntöönpano tarjoavat Euroopan teollisuudelle mahdollisuuden päästä johtavan globaalin toimijan asemaan alalla.

4.3   Kaikkien asianomaisten sidosryhmien laaja kuuleminen sekä vaikutusten arviointi osoittivat, että ohjelman tavoitteista ja tulevista mahdollisuuksista ollaan laajasti yhtä mieltä. Myös useat teetetyt erityistutkimukset osoittavat GMES-ohjelman tuovan vastaavia hyötyjä ja tarjoavan julkisen ja yksityisen sektorin osanottajille uusia mahdollisuuksia (9).

4.4   Hyödyt, joita laaja joukko julkisen ja yksityisen sektorin sidosryhmiä sekä ETSK odottavat uusilta toiminnoilta, voidaan tiivistää seuraavasti:

| — | Strategisesta näkökulmasta Euroopan tason maanhavainnointi heijastaa EU:n lisääntyvää vastuuta Euroopan ja maailman asioista sekä pysyvää vaikutusta niihin. |
| --- | --- |

—

Strategisesta näkökulmasta Euroopan tason maanhavainnointi heijastaa EU:n lisääntyvää vastuuta Euroopan ja maailman asioista sekä pysyvää vaikutusta niihin.

| — | Räätälöidyn ja ajantasaisen tiedon tuottaminen avaruudessa sijaitsevilla laitteilla auttaa komissiota, jäsenvaltioita ja alueita toteuttamaan nykyiset ohjelmansa entistä täsmällisemmin. |
| --- | --- |

—

Räätälöidyn ja ajantasaisen tiedon tuottaminen avaruudessa sijaitsevilla laitteilla auttaa komissiota, jäsenvaltioita ja alueita toteuttamaan nykyiset ohjelmansa entistä täsmällisemmin.

| — | (Uusia) politiikkoja voidaan suunnitella aikaisempaa tarkemmin. |
| --- | --- |

—

(Uusia) politiikkoja voidaan suunnitella aikaisempaa tarkemmin.

| — | Avaruudessa sijaitsevilla laitteilla tuotettava tieto tukee merkittävästi maassa toteutettavia operaatioita hienosäätämällä osaamista sekä laajentamalla tiedonkeruuta (10). |
| --- | --- |

—

Avaruudessa sijaitsevilla laitteilla tuotettava tieto tukee merkittävästi maassa toteutettavia operaatioita hienosäätämällä osaamista sekä laajentamalla tiedonkeruuta (10).

| — | Uusi tieto tuo lisäarvoa sellaisten Euroopan unionin virastojen kuin Euroopan ympäristökeskus ja Euroopan puolustusvirasto toimintaan. |
| --- | --- |

—

Uusi tieto tuo lisäarvoa sellaisten Euroopan unionin virastojen kuin Euroopan ympäristökeskus ja Euroopan puolustusvirasto toimintaan.

| — | Yksityiselle sektorille tarjoutuu erittäin merkittäviä toimintamahdollisuuksia ketjun loppupäässä. |
| --- | --- |

—

Yksityiselle sektorille tarjoutuu erittäin merkittäviä toimintamahdollisuuksia ketjun loppupäässä.

| — | Valtakunnallisten viranomaisten ja virastojen vaatimat uudet palvelut tarjoavat kansalaisille ympäristö- ja turvallisuushyötyjä sekä älykkäisiin ratkaisuihin pohjautuvia kustannussäästöjä. Lisäksi ne edistävät kasvua. |
| --- | --- |

—

Valtakunnallisten viranomaisten ja virastojen vaatimat uudet palvelut tarjoavat kansalaisille ympäristö- ja turvallisuushyötyjä sekä älykkäisiin ratkaisuihin pohjautuvia kustannussäästöjä. Lisäksi ne edistävät kasvua.

| — | EU kykenee muun muassa ilmastonmuutoksesta ja valvonnan tehostamiseen tähtäävistä sopimuksista käytävissä kansainvälisissä neuvotteluissa esittämään entistä paremmin tietoon pohjautuvia kannanottoja. |
| --- | --- |

—

EU kykenee muun muassa ilmastonmuutoksesta ja valvonnan tehostamiseen tähtäävistä sopimuksista käytävissä kansainvälisissä neuvotteluissa esittämään entistä paremmin tietoon pohjautuvia kannanottoja.

| — | Räätälöityyn tietoon perustuvat erityispalvelut tukevat EU:n kehitysmaapolitiikkaa. |
| --- | --- |

—

Räätälöityyn tietoon perustuvat erityispalvelut tukevat EU:n kehitysmaapolitiikkaa.

4.5   Ohjelman kustannus-hyötysuhteen odotetaan olevan myönteinen: melko kohtuullisella liikevaihdolla saadaan aikaan merkittäviä hyötyjä.

4.6   ESA:n ohjelmien täytäntöönpanoaika on rajattu kolmeen vuoteen. Neuvoston olisi päätettävä EU:n pitkän aikavälin sitoumuksista vuoden 2013 jälkeistä aikaa silmällä pitäen. Operationaalisten ohjelmien jatkuvuus on erittäin tärkeä asia. Pitkän aikavälin suunnittelu on ratkaisevaa, jotta maanhavainnointia voidaan hyödyntää julkisten tavoitteiden ja palveluiden edistämisessä. Se on myös perusedellytys sille, että ketjun loppupään sektori kykenee kehittämään palveluita.

4.7   Tässä yhteydessä on erittäin tärkeää varmistaa tiedonsaannin jatkuvuus, tietojen luotettavuus sekä kaikkien asianomaisten tahojen mahdollisuus käyttää niitä vapaasti.

4.8   Avaruuspolitiikan kestävä kehittäminen vaatii välttämättä yleisen tietoisuuden lisäämistä kaikkialla Euroopassa. EU:n onkin kiireesti luotava viestintästrategia, jonka avulla voidaan varmistaa yleisön tuki sekä selittää selvästi, mitä hyötyä yhteiskunnalle ja kansalaisille voi tulevaisuudessa olla avaruudessa sijaitsevilla laitteilla tuotettavista palveluista.

4.9   ETSK korostaa tässä yhteydessä, että alan teknisten asiantuntijoiden koulutukseen on kiinnitettävä erityishuomiota.

5.   Hallinto

Koska ensivaiheen toiminnot luovat puitteet toiminnan laajentamiselle myöhemmässä vaiheessa, ohjelman asianmukainen johtaminen ja hallinto olisi varmistettava alusta alkaen. Hallintokysymys liittyy erityisesti seuraavissa kohdissa esitettäviin seikkoihin.

5.1.1   Ymmärrettävistä syistä avaruus on pitkään ollut EU:ssa jokseenkin erillinen politiikanala, mutta nyt on määrä täydellisesti tunnustaa sen asema yhtenä yhteisön politiikkana. Tämä sopii täydellisesti yhteen vuoden 2010 jälkeisen Lissabonin strategian tavoitteiden kanssa (11).

5.2   Kaikkien avaruuspolitiikan kanssa tekemisessä olevien komission pääosastojen olisi koordinoitava toimintaansa tehokkaasti päällekkäisyyksien välttämiseksi. Toimenpiteet onkin määrä keskittää tapauksissa, joissa useampi kuin yksi pääosasto osallistuu maanhavainnointihankkeeseen.

5.3   Euroopan unionin virastojen ja komission pääosastojen, erityisesti tutkimuksen, ympäristöasioiden, maatalouden, oikeus- ja sisäasioiden, terveys- ja kuluttaja-asioiden, kehitysyhteistyön, kauppapolitiikan ja ulkosuhteiden pääosaston, osallistuminen on lisäksi varmistettava, jotta:

| — | voidaan tuottaa täsmällistä tietoa satelliittitukipalveluiden perustamiseksi. |
| --- | --- |

—

voidaan tuottaa täsmällistä tietoa satelliittitukipalveluiden perustamiseksi.

| — | voidaan onnistuneesti hyödyntää tarjottavia palveluita. |
| --- | --- |

—

voidaan onnistuneesti hyödyntää tarjottavia palveluita.

5.4   Komission asianmukaisesti koordinoimien lähestymistapojen soveltaminen komission sisällä sekä muualla varmistaa lisäksi maanhavainnointiohjelman ja muiden avaruuteen liittyvien ohjelmien, kuten tietoliikenne- ja liikennealan ohjelmien, johdonmukaisuuden ja yhteentoimivuuden.

5.5   Tehokasta koordinointia tarvitaan tiedon keräämiseen tasavertaisesti osallistuvien, jäsenvaltioissa aktiivisten toimijoiden suuren määrän vuoksi.

5.6   Ympäristökehityksen reaaliaikainen tarkkailu on tullut yhä helpommaksi satelliittien, automaattisten mittausasemien ja internetin myötä. GMES-ohjelmalla voidaan edistää ”lähes reaaliaikaisen tiedon hankkimista päätöksenteon tueksi” mittaamalla ympäristön laatua ”BKT:n ja muiden indikaattorien” puitteissa (12).

5.7   Satelliittien lisääntyvä määrä vaatii kaikkien avaruusresurssien huolellista hallinnointia yhteentörmäysten välttämiseksi avaruudessa. Tällaisten törmäysten erittäin epämiellyttävänä seurauksena olisi avaruuden saastuminen ja avaruusromun lisääntyminen.

6.   Erityistä

6.1   Maanhavainnointialan markkinat ovat edelleen suhteellisen pienet verrattuna avaruusalan kokonaismarkkinoihin. Vuonna 2005 alan kokonaistulot olivat 1,3 miljardia euroa, josta Euroopan osuus oli 0,4 miljardia euroa. Säätieteelliset sovellukset tuottivat puolet näistä tuloista.

6.2   Maanhavainnointipalveluiden ketjun alkupäässä toimivat pääasiassa julkisesta rahoituksessa riippuvaiset julkiset tahot. Kaupallisia havainnointisatelliitteja kehitetään julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien puitteissa, mutta ne ovat edelleen riippuvaisia julkisesta rahoituksesta.

6.3   Tieto avainasemassa

6.3.1   ETSK korostaa, että kaiken tiedon on oltava vapaasti käytettävissä, jotta voidaan luoda tasapuoliset toimintaedellytykset julkisen ja yksityisen sektorin toimijoille sekä kannustaa heikon yksityissektorin kehittämistä.

6.3.2   Keskeytymätön tiedon toimittaminen on ratkaisevan tärkeää elinkelpoisen sektorin kehittämiseksi ketjun loppupäähän. Epävarmuus asiasta olisi erittäin vakava takaisku markkinoille, koska se herättäisi epäilyksiä siitä, etteivät perusrakenteet ole odotusten mukaiset.

6.3.3   Elinkeinokeinoelämä on antanut selvästi myönteistä palautetta GMES-ohjelman (A-sentinelien) ensimmäisten operatiivisten satelliittien toiminnasta (13). Avaruudessa tuotettavan tiedon toimitusketjuun on kuitenkin kiinnitettävä erityishuomiota optimaalisten olosuhteiden varmistamiseksi.

6.3.4   Yhtä lailla oleellisia hankkeen kestävälle kehittämiselle ovat suunnitellut B-sentinelit, joita tarvitaan A-sentinelien korvaamiseksi niiden käyttöajan päättyessä sekä palveluiden jatkuvuuden turvaamiseksi satelliitin mennessä epäkuntoon. B-sentinelien rahoitus on edelleen auki, ja se on varmistettava.

6.3.5   Palvelun jatkuvuuden turvaamiseksi tai uusien palveluiden kehittämiseksi on ketjun loppupään sektorille – kuulemisen jälkeen – selvennettävä, minkälaista mekanismia tulevaisuudessa käytetään maksun perimiseksi tietojen käytöstä.

6.4   Taloudelliset edellytykset

6.4.1   Ensivaiheen toiminnan rahoittamiseen käytetään vuosina 2011–2013 yhteensä 150 miljoonaa euroa, joista 43 miljoonaa euroa tulee seitsemännen puiteohjelman määrärahoista ja 107 miljoonaa euroa komission budjetista. ETSK kehottaa selventämään useita vielä avoinna olevia kysymyksiä.

6.4.2   Sidosryhmien on voitava olla varmoja siitä, että tarkoitukseen varatut 107 miljoonan euron määrärahat jaetaan rahoituksena tai luottoina. Osanottosääntöjä on selvennettävä. Onko assosioituneita maita pidettävä määrärahoista tai sopimuksista mahdollisesti hyötyvinä tahoina?

6.4.3   Tavoiteltavia tuloksia ajatellen 150 miljoonaa euroa tuskin riittää. Ensinnäkin esimerkiksi ESA:ssa ja EADS:ssa ollaan laajasti sitä mieltä, että seitsemännen puiteohjelman määrärahoista on osoitettava tarkoitukseen 30 miljoonaa euroa lisää, jotta maanpinnalle sijoitettavat laitteet vastaisivat vaatimuksia. Toiseksi ei ole selvää, miten vuoden 2013 menot katetaan, vaikka tarvittavien määrärahojen saaminen EU:n vuosien 2013–2020 talousarviosta todennäköisesti varmistuu.

6.4.4   Kolmanneksi on syytä olla huolissaan B-sentinelien suunnitellusta laukaisusta, koska tähän tarkoitukseen ei ole vielä osoitettu budjettimäärärahoja ja asia on siten edelleen auki (14).

6.4.5   Yhtenä haasteena on hankkeeseen liittyvien meri-, ilmakehä- ja turvallisuuspalveluiden rahoitus, josta olisi pitänyt päättää samaan aikaan maakartoitus- ja hätätilannepalveluiden rahoituksen kanssa. ETSK olisi tyytyväinen tietoihin kyseisten palveluiden rahoittamisesta sekä siitä, miten suurella panoksella seitsemäs ja kahdeksas puiteohjelma sekä komission pääosastot, erityisesti ympäristöasioiden pääosasto, voivat osallistua. Tällainen selvennys olisi erittäin tärkeä ketjun loppupään sektorille.

6.4.6   Lisärahoitustarvetta ei välttämättä pitäisi kattaa yksinomaan EU:n budjettimäärärahoilla. Voitaisiin harkita myös muita rahoituslähteitä, kuten ESA:n tai jäsenvaltioiden panostuksia.

6.5   Ketjun loppupään sektori

6.5.1   Maanhavainnointipalveluiden ketjun loppupään sektori on tällä hetkellä pieni ja hajanainen. Kehitysvaiheessa oleva ala muodostui vuonna 2006 noin 150 yrityksestä ja työllisti noin 3 000 henkeä. Vuonna 2006 alan kokonaistulot Euroopassa olivat 250–300 miljoonaa euroa, joista julkisen sektorin osuus oli noin 150 miljoonaan euroa. Asiakkaat ovat suurelta osin julkisia viranomaisia ja virastoja. Voitot vaihtelevat suuresti. Yhdysvalloissa ala on kahdesta kolmeen kertaan niin suuri kuin Euroopassa, ja se myös kasvaa nopeammin (15).

6.5.2   Ketjun loppupään toiminnoissa on tapahtumassa toivottavaa klusterien muodostumista.

6.5.3   ESA:n ja elinkeinoelämän pitkäaikaisessa suhteessa on keskitytty ESA:n asiantuntemukseen hyödyntämiseen palveluntarjonnan helpottamiseksi. Toimintoja on tosin luotu vain rajallinen määrä. Kumppanuuden ansiosta on voitu harjoittaa menestyksellistä teollisuuspolitiikkaa.

6.5.4   Koska vastuu sovelluksista siirtyy ESA:lta komissiolle, ETSK kehottaa komission yksiköitä varmistamaan vastaavan teknisen asiantuntemuksen tarjoamisen elinkeinoelämälle.

Tulevan ohjelman linjaukset ovat selvät: niissä keskitytään voimakkaasti pk-yritysten osallistumiseen. Pk-yritysten luomiskyky on ETSK:n mielestä ratkaisevan tärkeää. ETSK korostaa tässä yhteydessä kahta asiaa:

6.5.5.1   Hankkeiden 25 miljoonan euron budjetit vaativat suurten yritysten osallistumista. ESA on aktiivisesti pyrkinyt edistämään pk-yritysten osallistumista ennakolta. Myös komission on omaksuttava sama asenne.

6.5.5.2   Pk-yritykset on kutsuttava tasavertaisin ehdoin pienempien hankkeiden pääsopimuskumppaneiksi.

6.5.6   Komission on tutkittava, vääristääkö julkisten tahojen osallistuminen vuosiksi 2011–2013 varattujen 150 miljoonan euron määrärahojen käyttöön liittyviin tarjoushankkeisiin mahdollisesti markkinoita. Konsulttien arvioinnit voivat vaikeuttaa tilannetta entisestään. Julkisen sektorin rooli palveluiden pääasiakkaana ei nykyään usein ole riittävän selvä.

6.5.7   Koska GMES-ohjelman avulla pyritään luomaan innovatiivisia geoinformaatiopalveluita, ohjelman on tavoitettava kaikki teolliset toimijat. Suuntauksena on saada mukaan kaikki avaruusalaan yhteydessä olevat elinkeinoalat. ETSK korostaa kuitenkin, että kestävän tulevaisuuden varmistamiseksi GMES-ohjelmalle mukaan on saatava kaikki geoinformaatiopalveluita tuottavat alat riippumatta siitä, onko niillä yhteyttä avaruusalaan.

6.5.8   ETSK kannattaa taloudellisen tuen antamista yksityisten yritysten toteuttamille hankkeille markkinoiden toimimattomuuden kompensoimiseksi tällä strategisesti tärkeällä ja runsaasti mahdollisuuksia tarjoavalla alalla.

6.5.9   Avaruusalan toiminta on nykyään keskittynyt vain yhteen osaan EU:ta. Nykyisten kehitysmahdollisuuksien perusteella ketjun loppupään sektorin jatkokehitystä on kannustettava myös uusissa jäsenvaltioissa.

6.5.10   ETSK:n mielestä alan asiantuntijoiden määrän vähentymisestä on syytä olla erityisen huolissaan. Nykyinen suuntaus onkin käännettävä. Tulevia julkisen sektorin asiakkaita sekä ketjun loppupäässä toimivaa korkean teknologian sektoria varten on luotava tehokkaita koulutusjärjestelmiä, jotta alalla voidaan hyödyntää tarjolla olevat mahdollisuudet täysimääräisesti.

6.6   Turvallisuus

6.6.1   Kun otetaan huomioon, että ESA on aikaisemmin ”kansalliseen turvallisuuteen” liittyvistä syistä käsitellyt avaruutta erillisenä alana, EY:n ja ESA:n vuonna 2004 tekemä sopimus ja neuvoston toukokuussa 2007 julkaisema tiedonanto merkitsivät suurta muutosta. ETSK on tyytyväinen huomioon, jota kiinnitetään GMES-datan ja -informaation hyödyntämiseen kansalaisten turvallisuuden parantamisessa, sekä tietopolitiikkaan, jonka avulla pyritään varmistamaan, että komissio, Euroopan unionin virastot ja jäsenvaltiot käyttävät mahdollisesti arkaluontoisia tietoja turvallisesti.

6.6.2   ETSK kannatta lisäksi GMES-ohjelman ja Euroopan puolustusviraston toiminnan koordinoinnin tehostamista, sillä sen avulla voidaan varmistaa GMES:n datakonseptin ja -sovellusten yhteys valmisteilla olevaan Euroopan turvallisuuskapasiteetin suunnitteluun ja siihen liittyviin tuleviin tarpeisiin.

6.6.3   ETSK antaa varauksetta tukensa suunnitellulle kaksikäyttöiselle (eli sekä siviili- että puolustusalaa koskevalle) lähestymistavalle, joka yhdistää tieteelliset ja turvallisuuspainotteiset käyttötarkoitukset GMES-ohjelman strategiseksi etenemissuunnitelmaksi. Tällainen lähestymistapa on erittäin asianmukainen, jotta voidaan vastata välittömiin sekä keskipitkän ja pitkän aikavälin haasteisiin parantamalla Euroopan unionin toimintakykyä sellaisilla aloilla kuin meri-, maa- ja rajavalvonta – laittoman maahanmuuton organisoinnin valvonta mukaan luettuna (16)–, salakuljetuksen ja huumekaupan valvonta, elintärkeiden infrastruktuureiden suojaaminen sekä aseiden leviämisen estäminen.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  Avaruudessa sijaitsevilla laitteilla tuotettavien palveluiden avulla voidaan esimerkiksi varmistaa tarvittavan tiedon entistä nopeampi saaminen, jolloin päätöksenteolle ja vastatoimien suunnittelulle jää enemmän aikaa. Lisäksi ne helpottavat eri tapahtumien ja odottamattomien häiriöiden maailmanlaajuista ja alueellista tulkintaa.

1

(2)  Tässä yhteydessä kannattaa mainita maailmanlaajuinen maanhavainnointijärjestelmä GEOSS. GMES-ohjelman avulla Euroopan unioni aikoo varmistaa itselleen erittäin merkittävän roolin GEOSS-järjestelmässä.

2

(3)  EUVL C 162, 25.6.2008, s. 24.

3

(4)  Komission puheenjohtajan alustuspuheenvuoro Brysselissä 15.–16. lokakuuta 2009 aiheesta ”EU:n tavoitteet avaruusalalla: uusia mahdollisuuksia eurooppalaisille yrityksille ja kansalaisyhteiskunnalle” (The ambitions of Europe in Space, new opportunities for European enterprises and civil society) järjestetyssä konferenssissa.

4

The ambitions of Europe in Space, new opportunities for European enterprises and civil society

(5)  Nämä määrärahat tulevat seitsemännessä puiteohjelmassa avaruushankkeisiin osoitettujen 1,4 miljardin euron määrärahojen lisäksi.

5

(6)  Ks. asetuksen 3 artikla.

6

(7)  Ks. asetuksen 8 artikla.

7

(8)  Ks. myös asetuksen 4 artiklan 3 kohta.

8

(9)  Ks. mm. analyysi GMES-ohjelman tuomista sosiaalis-taloudellista hyödyistä, PriceWaterhouseCooper, lokakuu 2006; Euroopan parlamentin vuonna 2007 teettämä tutkimus EU:n avaruuspolitiikasta ja sen tarjoamista mahdollisuuksista parantaa EU:n teollisuuden kilpailukykyä sekä tutkimus GMES-ohjelman toimintaketjun loppupään sektorin kilpailukyvystä, Ecorys (ym.), marraskuu 2008.

9

(10)  Esimerkkeinä mainittakoon maaperän liikkumisen vaaroista esimerkiksi rannikko- ja maanjäristysalueilla varoittava tietopalvelu TERRAFIRMA, ilmanlaatupalvelu PROMOTE, valtamerten seuranta- ja ennustepalvelu MY OCEAN ja hätätilanteiden hallintapalvelu SAFER.

10

(11)  Ks. alaviite 4.

11

(12)  Ks. Euroopan komission tiedonanto ”BKT ja muut indikaattorit – Edistyksen mittaaminen muuttuvassa maailmassa”, KOM(2009) 433 lopullinen.

12

(13)  Ks. Industry Information Day on the GMES Sentinel Data Policy (elinkeinoelämälle tarkoitettu tiedotustilaisuus GMES-ohjelman Sentinel-hankkeisiin liittyvästä tietopolitiikassa), Bryssel 11. syyskuuta 2009.

13

Industry Information Day on the GMES Sentinel Data Policy

(14)  ESA vastaa B-sentinelien kehittämisestä, mutta komission pitäisi kattaa niiden käyttökustannukset. EADS:n laskelmien mukaan tähän tarkoitukseen tarvittaisiin 165 miljoonaa euroa.

14

(15)  Alaviitteessä 9 mainitussa tutkimuksessa on kattava ja perusteellinen analyysi asiasta.

15

(16)  Tiiviissä yhteistyössä EU:n rajaturvallisuusviraston Frontexin maassa olevien järjestelmien avulla tekemän rajavalvonnan kanssa.

16

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/20 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/20

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle yhdenmukaisesta menetelmästä kuluttajavalitusten luokittelua ja ilmoittamista varten”

KOM(2009) 346 lopullinen

(2010/C 339/05)

Esittelijä: Jarosław MULEWICZ

Euroopan komissio päätti 7. heinäkuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle yhdenmukaisesta menetelmästä kuluttajavalitusten luokittelua ja ilmoittamista varten

KOM(2009) 346 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 5. tammikuuta 2010.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 197 ääntä puolesta 4:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Päätelmät ja suositukset

1.1   ETSK suhtautuu myönteisesti komission ehdotukseen ja kannattaa sitä.

1.2   Ehdotetun järjestelmän on oltava aluksi vapaaehtoinen vähintään muutaman lähivuoden ajan.

1.3   Ilmoittamisesta olisi aiheuduttava asianomaisille organisaatioille mahdollisimman vähän kustannuksia, ja järjestelmän olisi oltava kustannustehokas.

1.4   Komitea kannattaa komission ehdotusta tietojenkäsittelyvälineen tarjoamista myös kolmatta osapuolta edustaville organisaatioille. Se antaa niille asianomaisille organisaatioille, joilla ei ole käytettävissään kehittyneitä järjestelmiä, mahdollisuuden alkaa helposti soveltaa ehdotettua yhdenmukaistettua lähestymistapaa.

1.5   Alakohtaisesti komissio voisi kannustaa kaikkia kuluttajavalituselimiä ottamaan omalla vastuualueellaan käyttöön komission ehdottaman yhdenmukaistetun menetelmän kuluttajavalitusten luokittelua ja ilmoittamista varten

2.   Johdanto

2.1   Komissio laatii kuluttajamarkkinoiden tulostaulun viiden keskeisen indikaattorin perusteella. Kyseessä on vuosittainen julkaisu, jonka avulla pyritään määrittelemään ne sisämarkkinoiden osat, jotka eivät kuluttajan näkökulmasta toimi asianmukaisesti. Tulostaulu on tähän mennessä julkaistu kahdesti. Yksi viidestä keskeisestä indikaattorista ovat kuluttajavalitukset, eli niitä koskeva tilastotieto. Muut indikaattorit ovat hinnat, tyytyväisyys, toimittajan vaihtaminen ja turvallisuus. Tilastotietoa kuluttajavalituksista olisikin pidettävä makrotaloudellisena välineenä eikä pelkästään kuluttajavalitusten analyysina.

2.2   Komission ehdotuksella pyritään pohjimmiltaan siihen, että kuluttajavalitukset ja -tiedustelut rekisteröitäisiin kaikkialla EU:ssa yhteisin yhdenmukaisin perustein ja samoja kuvaajia käyttäen, jotta voidaan helposti luoda komission terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosaston hallinnoima Euroopan laajuinen tietokanta. Komissio vastaa tietojen varastoimiseksi ja käsittelemiseksi tarvittavan tietokannan ja tietotekniikkalaitteistojen rahoittamisesta ja ylläpidosta. Komissio suunnittelee yhteisen mallin kuluttajavalitusten luokittelemista ja niistä ilmoittamista varten.

2.3   Tietokantaan ei syötetä tietoja kuluttajien suoraan myyjille osoittamista valituksista ja tiedusteluista vaan ainoastaan ”kolmatta osapuolta” edustavien organisaatioiden keräämistä kuluttajavalituksista ja -tiedusteluista. Tällaisia organisaatioita ovat esimerkiksi valtion virastot, sääntelyelimet, kuluttajajärjestöt ja sellaiset muut tahot kuin asiamiehet ja itsesääntelyelimet. Kaikki asianomaiset organisaatiot voivat vapaaehtoisesti alkaa rekisteröidä valituksia yhteisin perustein, kun taas valtion rahoittamien valtakunnallisten elinten voidaan odottaa ottavan yhteiset perusteet käyttöön mahdollisimman nopeasti, kunhan niillä on siihen rahoitus. Komissio antaa ohjelmisto- ja asiantuntija-apua pienille kuluttajajärjestöille, jotka eivät muuten kykenisi ottamaan yhdenmukaista menetelmää käyttöön.

2.4   Komissio järjesti jo ehdotuksen laatimisvaiheessa laajan kuulemisen ja turvautui muun muassa asiantuntijaryhmän apuun.

2.5   Tietokantaa hyödynnetään tulevia tulostauluja laadittaessa. Se on tarkoitus avata myös yleisölle, jotta asianomaiset organisaatiot ja kansalaiset voivat hakea sieltä tietoja.

2.6   Ehdotuksen ainoana perustarkoituksena on mahdollistaa kuluttajavalitusten ja -tiedustelujen käyttö keskeisenä sisämarkkinoiden toimivuuden indikaattorina ja vauhdittaa siten poliittisia ratkaisuja huonosti toimivien markkinoiden tilanteen parantamiseksi. Tällaiset jäsenvaltio- tai EU-tason ratkaisut voisivat sisältää täytäntöönpanotoimien suuntaamista ongelma-aloille tai tarvittaessa lainsäädäntötoimia.

2.7   Tarkoituksena ei ole mahdollistaa sen tutkimista

| i. | käsitelläänkö tai ratkaistaanko valitukset tehokkaasti tai |
| --- | --- |

i.

käsitelläänkö tai ratkaistaanko valitukset tehokkaasti tai

| ii. | ovatko valitukset perusteltuja. |
| --- | --- |

ii.

ovatko valitukset perusteltuja.

2.8   Tietokannan sisältämien tietojen on perustellusti määrä olla anonyymejä. Näin ollen yksityiskohtaisia tietoja valitukset tekevistä kuluttajista tai myyjistä, joihin valitukset kohdistuvat, ei ilmoiteta.

2.9   Yhdenmukainen tietojenrekisteröintimenetelmä koostuu kolmesta jaksosta:

| a) | yleiset tiedot |
| --- | --- |

a)

yleiset tiedot

| b) | toimialaa koskevat tiedot |
| --- | --- |

b)

toimialaa koskevat tiedot

| c) | valituksen tyyppiä koskevat tiedot. |
| --- | --- |

c)

valituksen tyyppiä koskevat tiedot.

2.10   Toisen ja kolmanteen jaksoon sisältyy ”kentiksi” tai ”tasoiksi” nimettyjä alaluokkia. Eräiden valitustietojen antamista pidetään suositeltavana, kun taas loppujen tietojen antaminen on vapaaehtoista. Kaikki tiedusteluja koskevat merkinnät ovat vapaaehtoisia. Erottamalla suosituskentät ja vapaaehtoiset kentät toisistaan pyritään

| a) | antamaan asianomaisille organisaatioille mahdollisuus toimittaa yhdenmukaistettua perustason tietoa (keräämällä kaikki suosituskentissä ilmoitettavat tiedot) |
| --- | --- |

a)

antamaan asianomaisille organisaatioille mahdollisuus toimittaa yhdenmukaistettua perustason tietoa (keräämällä kaikki suosituskentissä ilmoitettavat tiedot)

| b) | kannustamaan mahdollisimman useita tahoja keräämään mahdollisimman runsaasti myös vapaaehtoisissa kentissä ja vapaaehtoisilla tasoilla ilmoitettavia tietoja. |
| --- | --- |

b)

kannustamaan mahdollisimman useita tahoja keräämään mahdollisimman runsaasti myös vapaaehtoisissa kentissä ja vapaaehtoisilla tasoilla ilmoitettavia tietoja.

2.11   Ehdotus koostuu seuraavista kahdesta, 7. heinäkuuta 2009 päivätystä asiakirjasta:

| (i) | komission tiedonanto (KOM(2009) 346 lopullinen) |
| --- | --- |

(i)

komission tiedonanto (KOM(2009) 346 lopullinen)

| (ii) | asiakirjaluonnos, jossa esitetään kyseinen ehdotus sekä valitusten luokittelemiseksi ehdotetut kentät ja tasot (SEC (2009) 949). |
| --- | --- |

(ii)

asiakirjaluonnos, jossa esitetään kyseinen ehdotus sekä valitusten luokittelemiseksi ehdotetut kentät ja tasot (SEC (2009) 949).

Luonnos komission suositukseksi ei ole lopullinen, ja sen tekstiä voidaan muuttaa vuoden 2010 alkupuoliskolla. Asiakirjan perusajatuksia ja lähestymistapaa ei kuitenkaan muuteta.

3.   Yleistä

Seuraavassa tehdään eräitä lisäehdotuksia.

3.1.1   Järjestelmän käyttöönottokustannukset vaihtelevat, mutta ne ovat useille organisaatioille merkittävät. Tarkoitukseen käytettävissä olevat resurssit vaihtelevat jäsenvaltioiden välillä ja sisällä. Eri jäsenvaltioiden valtakunnallisten elinten (muista organisaatioista puhumattakaan) käyttämät nykyiset valitustenrekisteröintimenetelmät poikkeavat toisistaan merkittävästi. Eräät niistä käyttävät ehdotettua menetelmää kehittymättömimpiä järjestelmiä. Toisilla taas on käytössään kehittyneempiä järjestelmiä, joista ne eivät ymmärrettävästi ole halukkaita luopumaan. Yhdenmukaisen menetelmän käyttöönotto tulee yleisesti ottaen jälkimmäisessä tapauksessa kalliimmaksi. Komission antaman teknisen tai taloudellisen tuen kohdentamisessa mitään paikallista valitustenkeräysorganisaatiota ei tulisi asettaa etusijalle.

3.1.2   Kunkin ylimääräisen kentän tietojen rekisteröiminen aiheuttaa kustannuksia kahdella tavalla: Ensinnäkin se, että joku ottaa valituksen vastaan, kokoaa kaikki sitä koskevat yksittäiset tiedot ja rekisteröi ne, vie aikaa (ja maksaa). Toiseksi mitä enemmän kuluttajalta kysytään tietoja, sitä epätodennäköisempää on, että hän ilmoittaa kaikki valitustaan koskevat tiedot täydellisesti.

3.1.3   Yhdenmukaistetun menetelmän on sovittava mahdollisimman hyvin yhteen mahdollisimman useiden valtakunnallisten organisaatioiden käytössä nykyisin olevien järjestelmien kanssa. Kaikille organisaatioille, jotka alkavat soveltaa kyseistä menetelmää, tulee antaa selvät ohjeet ja suuntaviivat, jotta valitukset kirjataan varmasti yhdenmukaisella tavalla lopulta valittavasta menetelmästä riippumatta.

3.1.4   Suosituskentiksi luokiteltujen kenttien määrä olisi pidettävä mahdollisimman pienenä. Tämän pitäisi helpottaa asianomaisten organisaatioiden liittymistä järjestelmään perustasolla sen soveltamisen alkuvuosina.

3.1.5   Ehdotus näyttää täyttävän edellä esitetyt tavoitteet. Useimmat kolmatta osapuolta edustavat organisaatiot kykenevät todennäköisesti ilmoittamaan suosituskenttiin rekisteröitävät tiedot kohtuullisen helposti. Suosituskenttien voidaankin odottaa tarjoavan käyttökelpoista Euroopan laajuista tietoa. Tietokannan laatu ja käyttökelpoisuus paranevat entisestään, kun ja jos kolmatta osapuolta edustavat organisaatiot kykenevät keräämään ja rekisteröimään entistä enemmän myös vapaaehtoisissa kentissä ja vapaaehtoisilla tasoilla rekisteröitävää tietoa.

3.1.6   Alakohtaisesti komissio voisi kannustaa kaikkia kuluttajavalituselimiä ottamaan omalla vastuualueellaan käyttöön komission ehdottaman yhdenmukaistetun menetelmän kuluttajavalitusten luokittelua ja ilmoittamista varten. Esimerkiksi FIN-NET-verkosto voisi vauhdittaa prosessia finanssipalvelualalla, vakuutusyhtiöt mukaan luettuina. FIN-NET hyötyisi yhdenmukaisesta kuluttajavalitusjärjestelmästä. Yhteistyöverkosto tarjoaa kuluttajille helpon väylän tuomioistuinten ulkopuolisiin valitusmenettelyihin, joita voidaan soveltaa rajatylittävissä tapauksissa. Jos kuluttajalla on riitaa toisessa maassa toimivan finanssipalvelujen tarjoajan kanssa, FIN-NET-verkoston jäsenet ohjaavat hänet ottamaan yhteyttä tuomioistuimen ulkopuoliseen valitusjärjestelmään, jonka avulla asia voidaan hoitaa, ja antavat tarvittavat tiedot kyseisestä järjestelmästä. Yhdenmukainen kuluttajavalitusten luokittelu- ja kirjausmenetelmä on merkittävä edistysaskel tällaisen järjestelmän toiminnan tehostamiseksi.

3.2   Eri jäsenvaltioista ilmoitettavien tietojen laatu ja kattavuus vaihtelevat vastaisuudessakin. Tämä otetaan huomioon, kun tietoja analysoidaan kussakin vuosittaisessa tulostaulussa. Tällaisia vaihteluita ei todennäköisesti saada koskaan poistettua kokonaan. Yhdenmukaisen ilmoittamismenetelmän voidaan kuitenkin odottaa vähentävän niitä vuosien kuluessa.

3.3   Ehdotuksella asianomaisia elimiä kannustetaan ilmoittamaan kaikki yksityiskohtaiset tiedot kustakin yksittäisestä valituksesta. Siinä ehdotetaan (komission tiedonannon 33 kohta), että yhtenä vapaaehtoisena kenttänä voisi olla ”myyjän nimi”. Ehdotuksessa ei kuitenkaan tulisi edellyttää ilmoittamaan edes vapaaehtoiselta pohjalta yhdenkään yksittäisen myyjän nimeä tai henkilöllisyyttä. Komitea kannattaa siksi varauksetta komission tiedonannon 39 kohdassa esitettyä erittäin tervetullutta toteamusta, jonka mukaan komissio ei halua saada eikä julkistaa sellaisia tietoja, jotka sisältävät myyjien nimiä tai joiden perusteella myyjä voidaan tunnistaa. Sen vuoksi ”myyjän nimi” olisi kokonaan poistettava ilmoitettavien kenttien luettelosta.

3.4   Yksi yleisiä tietoja koskevan jakson kentistä (nro 67) on ”kotimyynti” (doorstep selling). Johdonmukaisuuden varmistamiseksi ehdotetun kuluttajan oikeuksia koskevan direktiivin kanssa kentän nimeksi olisi muutettava ”myynti muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa” (off-premises selling).

3.5   Ehdotettuun alakohtaisia tietoja koskevaan jaksoon (osa B) on sisällytetty museot, koulut, sairaalat, kirjastot ja postipalvelut. Useat näistä palveluista tarjoaa valtio. Esimerkiksi yritykset voivat ylläpitää kouluja, mutta huomattavasti useammin koulut ovat valtion ylläpitämiä. Ehdotuksella pyritään tarjoamaan tietoa sisämarkkinoiden toiminnasta ja siten vauhdittamaan poliittisia ratkaisuja huonosti toimivien markkinoiden tilanteen parantamiseksi. Tarkoituksena ei ole antaa tietoa valtionhallinnon suorituskyvystä. Onko siksi asianmukaista tai asiaankuuluvaa ilmoittaa valtion tarjoamiin palveluihin kohdistuvista kuluttajavalituksista? Tuloksena saattaa olla, että tietyistä palveluista (esim. rautatiepalveluista) havaitaan valitettavan paljon useammin maissa, joissa valtio vastaa niiden tarjoamisesta, kuin maissa, joissa yksityiset tarjoavat yritykset samat palvelut.

3.6   Ehdotuksen yksi tärkeä näkökohta on se, että tietokanta tarjoaa nykyistä enemmän tilastotietoa tulostaulussa vuosittain julkaistavan analyysin tueksi. Käytettävän tiedon on oltava ajantasaista. Kaikkien kunkin vuoden tulostaulussa käytettävien tietojen on koskettava tarkalleen tai ainakin suunnilleen samaa ajanjaksoa. Lukijan tulisi voida havaita helposti, minkä ajanjakson kunkin vuoden tulostauluun sisältyvät tilastotiedot kattavat.

Tämä edellyttää seuraavaa:

| a) | Kolmatta osapuolta edustavien organisaatioiden olisi ilmoitettava tiedot vuosittain. |
| --- | --- |

a)

Kolmatta osapuolta edustavien organisaatioiden olisi ilmoitettava tiedot vuosittain.

| b) | Olisi määritettävä vuotuinen (todennäköisesti enintään kuuden viikon pituinen) ilmoittamisajanjakso, jolla on selvä päättymispäivä. Jos sellaista ei saada aikaan, vuosittaisten ilmoitusten tekemiselle olisi ainakin asettava selvä määräaika. |
| --- | --- |

b)

Olisi määritettävä vuotuinen (todennäköisesti enintään kuuden viikon pituinen) ilmoittamisajanjakso, jolla on selvä päättymispäivä. Jos sellaista ei saada aikaan, vuosittaisten ilmoitusten tekemiselle olisi ainakin asettava selvä määräaika.

| c) | Vuosittainen ilmoittamisajanjakso tai määräaika olisi yhdistettävä tulostaulun laatimiseen. |
| --- | --- |

c)

Vuosittainen ilmoittamisajanjakso tai määräaika olisi yhdistettävä tulostaulun laatimiseen.

| d) | Kullekin vuosittaiselle tulostaululle olisi annettava otsikko, josta käy ilmi sen julkaisuvuosi (esim. ”Tulostaulu 2011”) eikä se, kuinka monennesta tulostaulusta on kysymys (esim. ”2. Tulostaulu”). |
| --- | --- |

d)

Kullekin vuosittaiselle tulostaululle olisi annettava otsikko, josta käy ilmi sen julkaisuvuosi (esim. ”Tulostaulu 2011”) eikä se, kuinka monennesta tulostaulusta on kysymys (esim. ”2. Tulostaulu”).

| e) | Kussakin tulostaulussa olisi ilmoitettava, minkä ajanjakson kuluessa siihen sisältyvät tiedot on kerätty. |
| --- | --- |

e)

Kussakin tulostaulussa olisi ilmoitettava, minkä ajanjakson kuluessa siihen sisältyvät tiedot on kerätty.

3.7   ETSK on erittäin huolestunut tiedonkeruun toteuttamistavasta. Eri jäsenvaltioiden ja organisaatioiden ilmoittamien tietojen kattavuus ja täsmällisyys vaihtelevat väistämättä vastaisuudessakin. Myös eri jäsenvaltioissa käytössä olevat valitusten siirtämismenettelyt poikkeavat toisistaan. Elin, joka ottaa vastaan valituksen ja siirtää sen sitten asianmukaisemman organisaation käsiteltäväksi, saattaa joko poistaa kyseisen valituksen omasta tietokannastaan tai jättää sen poistamatta. Jos se ei poista valitusta ja jos molemmat organisaatiot ilmoittavat tiedot komissiolle, sama valitus saatetaan ilmoittaa kahteen kertaan. Julkistaessaan tietoja muun muassa tulostaulussa komission olisi kerrottava tietojen kattavuutta ja täsmällisyyttä koskevista rajoituksista, myös vaarasta, että tiedot rekisteröidään kahteen kertaan tai että niitä ei todenneta. Pitkällä aikavälillä yhden, valtakunnallisen tason organisaation olisi kerättävä ja todennettava tiedot.

3.8   Komission ehdottamat toimet tehostavat tietojen ilmoittamista sekä tuovat lisätietoa sisämarkkinoiden toiminnasta ja siitä, miltä osin ne toimivat kuluttajan näkökulmasta puutteellisesti. On yhtä lailla tärkeää ymmärtää, millä tavoilla markkinoiden puutteellinen toiminta haittaa yrityksiä esimerkiksi sellaisten asioiden yhteydessä kuin väärennökset ja teollis- ja tekijänoikeuksien anastaminen. Vaikkei tällaista tietoa todennäköisesti saada kuluttajavalituksia tarkastelemalla, myös kyseisiin ongelmiin on samalla tavoin pyrittävä löytämään ratkaisu. Komission olisikin luotava tehokas mekanismi, jonka avulla voidaan tutkia, missä määrin sisämarkkinoiden puutteellinen toiminta haittaa yrityksiä.

3.9   ETSK toteaa, että valituksista voi saada hyvää osviittaa siitä, millaisia ongelmia kuluttajilla saattaa olla. Kuluttajien tyytyväisyyttä ei kuitenkaan voida mitata vain kuluttajavalituksista saatujen tietojen perusteella. Siihen, tekeekö kuluttaja lopulta valituksen vai ei, vaikuttavat monenlaiset seikat: esim. valittajan henkilökohtaiset motiivit ja yritysten ennakoiva toimintatapa, kustannusten ja hyötyjen punnitseminen etenkin kun kyse on pienistä taloudellisista menetyksistä, sosiaalinen paine, valituselinten saavutettavuus, uutisointi jne. Sitä paitsi myös kuluttajamarkkinoiden tulostaulussa käytetään viittä indikaattoria: valituksia, hintoja, tyytyväisyyttä, toimittajan vaihtamista ja turvallisuutta. Kuluttajamarkkinoiden epäkohtien selvittämiseksi tulisi kaikkia näitä indikaattoreita analysoida lähemmin.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/24 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/24

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY muuttamisesta kaupankäyntivarastoa ja uudelleenarvopaperistamista koskevien pääomavaatimusten sekä palkka- ja palkkiopolitiikan valvontamenettelyn osalta”

KOM(2009) 362 lopullinen – 2009/0099 COD

(2010/C 339/06)

Yleisesittelijä: Peter MORGAN

Neuvosto päätti 10. syyskuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohdan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Ehdotus – Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY muuttamisesta kaupankäyntivarastoa ja uudelleenarvopaperistamista koskevien pääomavaatimusten sekä palkka- ja palkkiopolitiikan valvontamenettelyn osalta

KOM(2009) 362 lopullinen – 2009/0099 COD.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean työvaliokunta päätti 29. syyskuuta 2009 antaa asian valmistelun ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaoston tehtäväksi.

Asian kiireellisen luonteen vuoksi Euroopan talous- ja sosiaalikomitea nimesi työjärjestyksen 57 artiklan nojalla 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) yleisesittelijäksi Peter Morganin ja hyväksyi seuraavan lausunnon äänin 162 puolesta ja 4 vastaan 18:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Päätelmät ja suositukset

1.1   Ehdotetun direktiivin (jäljempänä ”direktiivi”) taustalla ovat Jacques de Larosièren asiantuntijaryhmän raportin päätelmät ja suositukset. ETSK on jo antanut lausuntonsa kyseisestä raportista ja tukee sitä laajasti. (1) Direktiivi on laadittu pankkien omien varojen riittävyyttä koskevan kansainvälisen Basel II -kehyksen puitteissa. Talous- ja rahoitusasioiden neuvosto on muokannut tekstiä Pittsburghissa järjestetyn G20-kokouksen jälkeen. ETSK tukee luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta annettua direktiiviä 2006/48/EY ja sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annettua direktiiviä 2006/49/EY muuttavan direktiivin yleistä linjaa.

1.2   Tässä lausunnossa selitetään pankkien merkittävää roolia rahoituskriisissä ja sitä, miten sääntely ja valvonta epäonnistuivat. ETSK katsoo, että direktiivillä puututaan moniin sääntelyn heikkouksiin ja että se auttaa korjaamaan pankkien toiminnan ja hallinnon tärkeimpiä puutteita. Näillä asetuksilla ei sinänsä korjata pankkiirien itsekeskeistä asennetta, joka oli kriisin tärkeä tekijä. Pankkialan sidosryhmien intressit on tunnustettava, ja suurten pankkilaitosten yhteiskunnallisesta vastuusta on tultava toissijaisuuden sijaan keskeinen aihe.

1.3   Kriisin taustalla olivat seuraavat pääasialliset tekijät:

| — | Luottolaitokset myönsivät luottoa asiakkaille, joiden luottokelpoisuus ei ollut riittävä. |
| --- | --- |

—

Luottolaitokset myönsivät luottoa asiakkaille, joiden luottokelpoisuus ei ollut riittävä.

| — | Luottolaitosten vähittäismyyntihenkilöstön palkka-, palkkio- ja kannustinjärjestelmät olivat monissa tapauksissa epäasianmukaisia. |
| --- | --- |

—

Luottolaitosten vähittäismyyntihenkilöstön palkka-, palkkio- ja kannustinjärjestelmät olivat monissa tapauksissa epäasianmukaisia.

| — | Pankit loivat luottoarvopapereita ilman tarvittavaa asianmukaista huolellisuutta. |
| --- | --- |

—

Pankit loivat luottoarvopapereita ilman tarvittavaa asianmukaista huolellisuutta.

| — | Pankit hankkivat kyseisiä arvopapereita soveltamatta tarvittavaa asianmukaista huolellisuutta. |
| --- | --- |

—

Pankit hankkivat kyseisiä arvopapereita soveltamatta tarvittavaa asianmukaista huolellisuutta.

| — | Pääomavarannot olivat riittämättömiä, erityisesti pankkien kaupankäyntivarastoissa. |
| --- | --- |

—

Pääomavarannot olivat riittämättömiä, erityisesti pankkien kaupankäyntivarastoissa.

| — | Luotiin taseen ulkopuolisia yksikköjä, joita ei pääomitettu riittävästi. |
| --- | --- |

—

Luotiin taseen ulkopuolisia yksikköjä, joita ei pääomitettu riittävästi.

| — | Sovellettiin vääristyneitä ja epäasianmukaisia kannustus- ja palkitsemisjärjestelmiä, jotka johtivat lyhytnäköisyyteen ja liiallisen riskin ottoon. |
| --- | --- |

—

Sovellettiin vääristyneitä ja epäasianmukaisia kannustus- ja palkitsemisjärjestelmiä, jotka johtivat lyhytnäköisyyteen ja liiallisen riskin ottoon.

| — | Sääntely on ollut luonteeltaan myötäsyklistä. |
| --- | --- |

—

Sääntely on ollut luonteeltaan myötäsyklistä.

| — | Riskinhallinnassa oli järjestelmään liittyviä puutteita omien arvopaperien laadun, pääomavarantojen riittävyyden ja erilaisten palkka- ja palkkiojärjestelmien institutionaalisten riskien kasaantumiseen kohdistuvan vaikutuksen osalta. |
| --- | --- |

—

Riskinhallinnassa oli järjestelmään liittyviä puutteita omien arvopaperien laadun, pääomavarantojen riittävyyden ja erilaisten palkka- ja palkkiojärjestelmien institutionaalisten riskien kasaantumiseen kohdistuvan vaikutuksen osalta.

| — | Pankkien asioiden hoito ei ollut avointa, mikä esti lainanantajia, lainaajia, vastapuolia, sijoittajia, analyytikkoja ja jopa riippumattomia johtajia toimimasta siten kuin rahoitusmarkkinoilla olisi odotettu. |
| --- | --- |

—

Pankkien asioiden hoito ei ollut avointa, mikä esti lainanantajia, lainaajia, vastapuolia, sijoittajia, analyytikkoja ja jopa riippumattomia johtajia toimimasta siten kuin rahoitusmarkkinoilla olisi odotettu.

| — | Makrovakausvalvonta ja kansainvälinen koordinointi olivat riittämättömiä. |
| --- | --- |

—

Makrovakausvalvonta ja kansainvälinen koordinointi olivat riittämättömiä.

1.4   ETSK pitää myönteisenä, että komissio työskentelee yhdessä rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan elimen ja Baselin komitean kanssa hioakseen palkkaa ja palkkioita sekä pääomavaatimuksia koskevia ehdotuksiaan. Pankkialalla on EU:lle perustavanlaatuista taloudellista merkitystä, mutta samalla se on potentiaalisesti liikkuva ala. On olennaisen tärkeää löytää maailmanlaajuisia ratkaisuja, jotta voidaan välttää sääntelyn katvealueiden hyväksikäytön EU:n rahoitusalalle aiheuttamat haitat, ja EU:n on oltava tässä aloitteellinen. Näin asioiden pitäisi olla. EU:lla ei ole varaa ottaa käyttöön sääntelyä, joka poikkeaa huomattavasti muualla harjoitetusta sääntelystä.

1.5   ETSK tukee palkka- ja palkkiopolitiikan laatimista ja täytäntöönpanoa varten ehdotettuja pääperiaatteita. Mikäli ennen kriisiä olisi sovellettu tiettyjä näistä periaatteista, monet pahennusta herättävät ja kiusalliset palkkiot olisi voitu välttää.

1.6   Useimmilla toimialoilla johdon bonusten absoluuttinen määrä määritellään enimmäisprosenttiosuutena palkasta. ETSK katsoo, että pankkialan pitäisi soveltaa samanlaisia käsitteitä vaihteleviin korvausjärjestelmiinsä, koska pankkiirien asema ei mitenkään oikeuta johtoa rajoittamattomiin korvausjärjestelmiin. Tässä yhteydessä ETSK pitää myönteisenä, että merkittäviä luottolaitoksia ja sijoituspalveluyrityksiä vaaditaan perustamaan palkkiokomitea.

1.7   ETSK toteaa, että direktiivissä ollaan enemmän huolissaan korvausten rakenteesta kuin niiden määrästä. ETSK on kuitenkin huolissaan myös korvausten määrästä. Komitea toivoo uusien pääomavaatimusten sekä palkka- ja palkkiopolitiikan ja -suunnitelmien vakausanalyysien yhdessä rajoittavan liiallista ja vaihtelevaa korvausjärjestelmää. ETSK myöntää, että EU:lla ei ole sinänsä palkkatasoa koskevia valtuuksia.

1.8   ETSK panee tyytyväisenä merkille, että palkkoja ja palkkioita koskevat säännökset eivät rajoita perustamissopimuksen 137 artiklan 5 kohdan ja kansallisten sopimus- ja työlainsäädäntöjen yleisten periaatteiden soveltamista eivätkä työmarkkinaosapuolten oikeuksia työehtosopimusneuvotteluissa.

1.9   ETSK antaa täyden tukensa direktiivissä eritellyille entistä suuremmille pääomavaatimuksille. Niihin kuuluvat erityisesti

| — | säännökset pääomavaatimusten tiukentamiseksi sellaisten varojen osalta, joita pankit pitävät kaupankäyntivarastossaan lyhytaikaista kauppaa varten |
| --- | --- |

—

säännökset pääomavaatimusten tiukentamiseksi sellaisten varojen osalta, joita pankit pitävät kaupankäyntivarastossaan lyhytaikaista kauppaa varten

| — | monimutkaisia arvopaperistamisia koskevat ajantasaistetut pääomavaatimukset, joita sovelletaan sekä rahoitustoimintaan että kaupankäyntivarastoihin. |
| --- | --- |

—

monimutkaisia arvopaperistamisia koskevat ajantasaistetut pääomavaatimukset, joita sovelletaan sekä rahoitustoimintaan että kaupankäyntivarastoihin.

1.10   Komitea panee merkille, että ehdotus ei enää sisällä erityisen monimutkaisia uudelleenarvopaperistamisia koskevaa lujitettua valvontaprosessia. ETSK odottaa valvojien kuitenkin noudattavan tässä asiassa huolellisuutta ja huomauttaa, että valvojilla on edelleen käytettävissään kaikki korjaavat toimenpiteet.

1.11   ETSK:n kantaan ovat vaikuttaneet tosiseikat, jotka tulivat ilmi Yhdysvaltojen arvopaperimarkkinoiden valvontaviranomaisen (SEC) tekemästä tutkimuksesta, jossa käsitellään vähittäisalan asuntovakuudellisten arvopaperien, velkarypäsvakuudellisten velkasitoumusten (CDO-instrumenttien) ja muiden vastaavien varojen arvon romahtamista. (2) Luottoluokituslaitokset vaikuttivat osaltaan näiden arvoltaan alentuneiden omaisuuserien vastuuttomaan luomiseen, mikä on maksanut kehittyneille maille satoja miljardeja dollareita. Investointipankit ovat syyllistyneet luottoluokituslaitosten auttamiseen ja rohkaisemiseen, kun taas useimmat pankit eivät ymmärtäneet näiden arvopapereiden omistamiseen sisältyviä riskejä. Kuten Jacques de Larosièren ryhmä totesi, on olennaista, että näiden (luottoluokituslaitoksia koskevien) säädösmuutosten myötä sijoittajat osoittavat entistä suurempaa huolellisuutta ja harkintakykyä ja että myös valvontaa parannetaan. ETSK kannatti tätä suositusta luottoluokituslaitoksista antamassaan lausunnossa, ja antaa nyt tukensa ehdotetulle direktiiville, koska siinä vaaditaan pankkeja ja valvontaviranomaisia toimimaan suosituksen mukaisesti.

1.12   Direktiivin liitteessä I olevassa 4 kohdassa annetaan uudet ja kattavat julkistamista koskevat vaatimukset. ETSK tukee niitä. Mikäli niitä olisi käytetty ennen kriisiä, olisi voitu välttyä monelta murheelta. Se, että liitteessä II keskitytään likviditeettiin ja tapahtumariskiin, on niin ikään myönteistä. Ilman säännösten teknistä analyysiä ETSK on saanut komissiolta vahvistusta siitä, että pankkikriisin ytimessä oleva markkinoiden maksuvalmiuskriisi torjutaan näillä toimenpiteillä.

1.13   ETSK katsoo tarkoituksena olevan, että yritystason maksuvalmiuskysymyksiä käsitellään seuraavassa vakavaraisuusdirektiivissä (vakavaraisuusdirektiivi 4). Kriisin seurauksena tämä on perusedellytys.

1.14   ETSK panee merkille, että direktiiviehdotuksessa ei mitenkään käsitellä taseen ulkopuolisia erillisyhtiöitä mutta että asia sisältyy itse asiassa heinäkuussa 2009 annettuun komission direktiiviin 2009/83/EY. Vakavaraisuusdirektiivin 95 artiklassa säädetään jo, että pankin on tehtävä laskelmat alulle panemiaan omaisuuseriä koskevista pääomavaatimuksista, paitsi jos se pystyy ”siirtämään merkittävän luottoriskin”. Heinäkuussa annetussa direktiivisissä tämän säännöksen tulkintaa tiukennetaan kahdella merkittävällä tavalla. Jos tämä selvennys olisi tehty jo ennen kriisiä, erillisyhtiöiden osuus kriisiin olisi ollut huomattavasti pienempi.

1.15   ETSK on huolissaan siitä, että luoton myymisellä kuluttajille epäasiallisesti oli huomattava rooli kriisin kehittymisessä. Komission tiedonannossa vähittäismarkkinoille tarkoitetuista paketoiduista sijoitustuotteista (3) ongelmaa näytetään käsiteltävän siten, että sillä pyritään sääntelemään myyntiolosuhteita ja erityisesti kyseisessä prosessissa ilmeneviä eturistiriitoja. Tämä perustuu rahoitusvälineiden markkinoista annetussa direktiivissä 2004/39/EY säädettyihin ehtoihin.

1.16   Julkistaminen on avain rahoitusmarkkinoiden elvyttämiseen. ETSK on tyytyväinen siihen, että ehdotettu julkistamisen laajuus ja sidosryhmien mahdollisuus saada tietoja ovat riittävät, jotta sidosryhmät voivat saada tarvitsemansa tiedot liiketoiminnan harjoittamiseksi yksittäisen laitoksen kanssa. Ehdotetussa direktiivissä asetetut julkistamisvaatimukset on ymmärrettävä luottolaitosdirektiivin 2006/48/EY 147 artiklan näkökulmasta. Siinä luottolaitokset velvoitetaan julkistamaan vaaditut tiedot.

1.17   Vuoden 2009 marraskuussa HSBC- ja Standard Chartered Bank -pankkien johtajat ilmaisivat huolensa siitä, että sääntelyviranomaisten ehdottamat pääomavaatimukset ovat liiallisia ja haitallisia ja että ne jarruttavat sekä elpymistä että kehitystä. Tällaista näkökantaa pankkiireilta voisi odottaakin, mutta nämä eivät ole tavallisia pankkiireita. Kumpikaan pankki ei saa hallituksen tukea. Standard Chartered -pankin johto itse asiassa auttoi suunnittelemaan Yhdistyneen kuningaskunnan pankkitukijärjestelmän. ETSK kehottaa komissiota varmistamaan, että ehdotetut pääomavaatimukset ovat oikeasuhtaiset riskiin nähden, kun ne tasapainotetaan tarvittavalla asianmukaisella huolellisuudella ja asianmukaisella riskinvalvonnalla.

1.18   ETSK katsoo, että komission tulisi laatia analyysi, jotta saataisiin käsitys siitä, mikä vaikutus nyt tarkasteltavalla direktiiviehdotuksella on paitsi pankkien pääomasijoituksiin myös talouskasvuun, työpaikkojen luomiseen ja elpymiseen yleensä.

2.   Johdanto

2.1   Lyhyt selvitys pankkijärjestelmän kriisistä auttaa näkemään direktiivin oikeassa valossa. Lisää näkökulmia pankkikriisiin tarjotaan Yhdistyneen kuningaskunnan rahoituspalveluviraston johtajan Adair Turnerin laatimassa raportissa (4).

2.2   Vähittäispankkien liiketoimintaan kuuluu pitkän aikavälin lainojen antaminen lyhyen aikavälin talletusten perusteella. Sitä kutsutaan maturiteettitransformaatioksi, ja se on riskialtista. Jos kaikki tallettajat päättäisivät ottaa rahansa pois, pankilla ei olisi riittävästi rahaksi muunnettavia varoja. Vastaavasti, jos lainanottajat laiminlöisivät sitoumuksensa, pankin pääomat pienenisivät ja vaarana olisi maksukyvyttömyys. Tämän välttämiseksi vähittäispankit pitävät rahaksi muunnettavia varantoja taseessa ja tekevät muiden pankkien kanssa varmistusjärjestelyjä. Viimeisenä keinona keskuspankki voi toimia lainanantajana. Pankkialalla säädetään pankin omien varojen määrästä suhteessa pankin sitoumuksiin lainaottajien mahdollisilta laiminlyönneiltä suojautumiseksi.

2.3   Pankit tekevät myös kauppaa omaan lukuunsa. Sitä varten niillä on myös pääomaa. Nämä pääomavarannot ovat perinteisesti olleet vaatimattomia, koska kaupankäyntivaraston mahdollisten tappioiden odotettiin olevan vähäisiä, sillä listattujen varojen katsottiin käyvän helposti kaupaksi. Kaupankäyntivarastoa tukeva pääoma laskettiin potentiaalista tappiota arvioivalla VaR-menetelmällä (value-at-risk). Pankit perustivat myös taseen ulkopuolisia erillisyhtiöitä. Ne olivat vahvasti velkarahoitteisia ja mahdollisesti riskialttiita, mutta koska niiden katsottiin olevan taseen ulkopuolisia, sääntelyviranomaiset käsittelevät niitä riippumattomina yksikköinä. Kriisin puhjetessa monet erillisyhtiöt otettiin kuitenkin takaisin pankin taseeseen maineen pelastamiseksi, vaikka mitään pääomavarantoja ei ollut ennalta varattu tämän mahdollisuuden varalta.

2.4   Viranomaisilla oli osansa pankkikriisin kehittymisessä. Sääntelyviranomaiset hyväksyivät pankkien oman pääoman. Rahapolitiikasta vastaavat viranomaiset EKP:tä lukuun ottamatta pitivät korkokannat liian alhaisina liian kauan. Jopa euroalueella korkokannat olivat aivan liian matalia tietyille talouksille. Poliittisella näyttämöllä Yhdysvaltain hallitus pakotti pankit järjestämään harkitsemattomia kiinnitysluottoja subprime-laina-asiakkaille. Säästämisaste aleni länsimaissa, ja lainanoton kasvu oli rahoitettava aasialaisin varoin. Näillä tekijöillä edistettiin riskialtista pankkitoimintaa.

2.5   Pankit myönsivät subprime-kiinnityslainoja, niputtivat ne ja myivät ne edelleen. Tämä toiminta laajeni Yhdysvaltojen ulkopuolelle. Luottoluokituslaitosten avulla nämä niput jaettiin eriksi, joiden luottoluokitukset olivat erilaisia. Tällä tavoin monien maksama korko oli paljon riskitöntä korkotasoa suurempi. Uudelleenarvopaperistamisella niputettiin uudelleen olemassa olevat velkaerät, jolloin niiden taustalla olevia arvopapereita ei voitu jäljittää. Luottoarvopaperien aakkossoppa päätyi omien varojen kaupankäyntivaraston ja erillisyhtiöiden kaupan tärkeäksi osaksi. Tämän keskittymisen aiheuttamaa valtavaa riskiä ei tunnistettu.

2.6   Syntyi luottoarvopaperien alkuunpanemisen ja jakamisen tulva. Kuten Adair Turner on osoittanut, kasinotalouden toimien soveltamisalan ja laajuuden rinnalla reaalitalouden taloudellinen toiminta oli pientä. Edetäkseen vielä nopeammin pankit lakkasivat turvautumasta pelkästään talletuksiin ja perustivat lainauksensa hyvin lyhyen aikavälin lainaukseen rahan tukkumarkkinoilla. Maturiteettitransformaatiosta oli tullut mielipuolista. Sitten Yhdysvaltain keskuspankki alkoi nostaa korkokantoja ja kasinotalous päättyi.

2.7   Subprime-kiinnityslainan ottaneet alkoivat laiminlyödä sitoumuksiaan. Luottoluokituslaitokset alensivat massiivisesti luottoarvopaperien luokituksia. Pankit kaikkialla yrittivät myydä näitä varoja, ja se johti järjestelmän kaatumiseen. Hinnat romahtivat. Enää ei ollut myyntikelpoisuuden tuomaa maksuvalmiutta. Pankit eivät tienneet toisten pankkien tilaa, joten luottamus haihtui ja pankkien välinen kauppa tukkumarkkinoilla pysähtyi. Maksuvalmiuden puutteen takia kaikenlaiset pankit joutuivat vaikeuksiin. Lehmanin annettiin kaatua samalla, kun toiset pankit Yhdysvalloissa ja muualla tarvitsivat valtavasti hallituksen tukea selviytyäkseen.

2.8   Korvausjärjestelmillä oli taipumus lisätä riskinottoa luottolaitoksissa. Kannustimet johtivat kaikilla tasoilla siihen, että keskityttiin lyhyen aikavälin voittoon piittaamatta pitkän aikavälin riskeistä. Pankkien välisen kaupan kierre loi keinotekoisen talouden, joka oli irrallaan reaalitaloudesta ja jossa palkkiot olivat irrallaan todellisen maailman normeista. Lainasalkkujen laatu huononi dramaattisesti. Sijoittajat ja muut tahot olivat samanlaisen lyhyen aikavälin paineen alla. Joissakin tapauksissa jopa asiakaspalvelussa toimivaa vähittäismyyntihenkilöstöä kannustettiin antamaan luottokortteja ja kiinnityslainoja asiakkaille, joiden luottokelpoisuus oli kyseenalainen.

2.9   Sääntelyn uudistamisen on perustuttava kokemuksista oppimiseen. Pankkien pääoman määrää ja laatua on parannettava radikaalisti. Kaupankäyntivarastoa vastaan varattua pääomaa pitäisi lisätä huomattavasti ja VaR-kaavaa tarkistaa. Pääoman laskennasta on tultava suhdanteita tasaavaa. Riskinarvioinnin on oltava varovaisempaa. Maturiteettitransformaatioon liittyviä maksuvalmiusriskejä on arvioitava uudelleen, koska kriisissä sekä myyntikelpoisuuden että tukkumarkkinoiden tuoma maksuvalmius petti.

2.10   Sääntelyn uudistaminen ei riitä. Markkinamekanismit ja osakkeenomistajien entistä parempi osallistuminen ovat olennaisia. Suurin ongelma on avoimuuden puute. Pankkilainojen, varojen, varantojen ja pankkien riskiprofiilien on oltava julkisia. Kyseisen avoimuuden ansiosta lainanantajat, lainanottajat, osakkeenomistajat, johtajat ja analyytikot voivat toimia siten kuin markkinoilla pitäisi.

2.11   Hallituksen poliittiset, rahapoliittiset ja sääntelyyn liittyvät epäonnistumiset on korjattava niin, että pankkiirit joutuvat palaamaan järkevään pankkitoimintaan ja edellyttämään asiakkailtaan harkintaa. Eräissä jäsenvaltioissa vähittäisasiakkaita on suojeltava luottolaitosten huolettomalta lainaamiselta.

2.12   Yrityshallinnon valvontaa on parannettava. Riskinhallinta ja laaja valvonta edellyttävät aivan uutta näkökulmaa. Palkoissa ja palkkioissa tarvitaan pidemmän aikavälin näkemystä. Niillä on heikentämisen sijaan tuettava riskinhallintaa, ja ne pitäisi sovittaa osakkeenomistajien ja sidosryhmien pitkän aikavälin etuihin. Kaikkien niiden työntekijöiden palkat ja palkkiot, joiden ammatillisella toiminnalla on olennainen vaikutus pankin riskiprofiiliin, pitäisi määritellä kyseisen profiilin puitteissa.

2.13   Pankkikriisi on tuonut huomion keskipisteeseen ongelman vähittäispankkien ja investointipankkien yhdistämisestä yhdeksi instituutioksi, jonka voidaan katsoa olevan liian suuri kaatumaan. Yhdistäminen on monella tavalla järkevää, koska monet investointipankkien toimet tuottavat tarvittavia välineitä sekä vähittäis- että yritysasiakkaille. Keskeinen ongelma on välillinen ja usein välitön tarpeellinen takaus, jonka valtio antaa niille, jotka tekevät vähittäistalletuksia. Se aiheuttaa moraalisen vaaran investointipankkialalla ja voi kannustaa liialliseen riskinottoon. Vuoden 1929 romahduksen jälkeen Yhdysvaltojen Glass–Steagall-lailla vahvistettiin vähittäis- ja investointipankkien institutionaalista erottamista. Se kumottiin vuonna 1999, koska päällekkäisyys oli kehittynyt liian suureksi. Jos näitä kahta toimintoa ei eroteta esimerkiksi uudella Glass–Steagall-lailla, on olennaista, että pääomavaatimusjärjestelmä on riittävän tiukka, jotta investointipankkeja voidaan estää kaatamasta vähittäispankkeja.

3.   Komission direktiivin pääsisältö

Muutokset, jotka on lisätty direktiiviin Pittsburghin kokouksen jälkeen ja jotka ovat olennaisia ETSK:n näkökulmasta, esitetään kursivoinnilla.

3.1   Pankkialalla harjoitettu liiallinen ja varomaton riskinotto on johtanut yksittäisten rahoituslaitosten konkursseihin sekä järjestelmäongelmiin jäsenvaltioissa ja muualla maailmassa. Valvontaviranomaiset ja sääntelyelimet, G20-ryhmä ja Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitea mukaan luettuina, ovat yhtä mieltä siitä, että epäasianmukaiset palkka- ja palkkiorakenteet ovat olleet yksi riskinottoon vaikuttaneista tekijöistä. Rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan elimen laatimat kansainvälisesti sovitut ja hyväksytyt periaatteet ja normit ovat tässä yhteydessä erityisen merkittäviä.

3.2   Jotta huonosti suunnitellut palkka- ja palkkiorakenteet eivät vaikuttaisi haitallisesti, luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille tulisi asettaa nimenomainen velvollisuus luoda ja ylläpitää sellaisia palkka- ja palkkiopolitiikkoja ja -käytäntöjä, jotka ovat sopusoinnussa tehokkaan riskienhallinnan kanssa.

3.3   On tärkeää, että palkka- ja palkkiopolitiikkaa ja -käytäntöjä koskeva uusi velvollisuus pannaan täytäntöön johdonmukaisella tavalla. Näin ollen on syytä määritellä aihetta koskevat perusperiaatteet sen varmistamiseksi, että palkka- ja palkkiorakenne ei kannusta liialliseen riskinottoon ja että se on sovitettu kyseisen laitoksen riskinottohalun, arvojen ja pitkän aikavälin etujen mukaiseksi.

3.4   Perusperiaatteisiin kuuluvat muun muassa seuraavat seikat:

| — | Palkka- ja palkkiopolitiikka on sopusoinnussa moitteettoman ja tehokkaan riskienhallinnan kanssa ja edistää sitä eikä houkuttele liialliseen riskinottoon, joka ylittää luottolaitoksen hyväksymän riskitason. |
| --- | --- |

—

Palkka- ja palkkiopolitiikka on sopusoinnussa moitteettoman ja tehokkaan riskienhallinnan kanssa ja edistää sitä eikä houkuttele liialliseen riskinottoon, joka ylittää luottolaitoksen hyväksymän riskitason.

| — | Palkka- ja palkkiopolitiikka noudattaa luottolaitoksen liiketoimintastrategiaa, tavoitteita, arvoja ja pitkän aikavälin etuja. |
| --- | --- |

—

Palkka- ja palkkiopolitiikka noudattaa luottolaitoksen liiketoimintastrategiaa, tavoitteita, arvoja ja pitkän aikavälin etuja.

| — | Tulosta arvioidaan monivuotisessa kehyksessä, jotta voidaan varmistaa, että arviointi perustuu pidemmän aikavälin tulokseen ja että palkka- ja palkkiojärjestelmän tulosperusteisten osatekijöiden tosiasiallinen maksaminen kattaa sellaisen ajanjakson, jossa otetaan huomioon yrityksen liiketoiminnan perussykli ja sen liiketoimintariskit. |
| --- | --- |

—

Tulosta arvioidaan monivuotisessa kehyksessä, jotta voidaan varmistaa, että arviointi perustuu pidemmän aikavälin tulokseen ja että palkka- ja palkkiojärjestelmän tulosperusteisten osatekijöiden tosiasiallinen maksaminen kattaa sellaisen ajanjakson, jossa otetaan huomioon yrityksen liiketoiminnan perussykli ja sen liiketoimintariskit.

| — | Työsopimuksen ennenaikaiseen päättymiseen perustuvat maksut perustuvat pidemmän aikavälin tulokseen, ja ne suunnitellaan siten, että epäonnistumista ei palkita. |
| --- | --- |

—

Työsopimuksen ennenaikaiseen päättymiseen perustuvat maksut perustuvat pidemmän aikavälin tulokseen, ja ne suunnitellaan siten, että epäonnistumista ei palkita.

| — | Taattu muuttuva palkkio on poikkeus, ja sitä maksetaan vain uuden henkilöstön palkkaamisen yhteydessä ja ainoastaan ensimmäisenä vuonna. |
| --- | --- |

—

Taattu muuttuva palkkio on poikkeus, ja sitä maksetaan vain uuden henkilöstön palkkaamisen yhteydessä ja ainoastaan ensimmäisenä vuonna.

| — | Vähintään 50 prosenttia palkan ja palkkion muuttuvasta osasta on maksettava osakkeina tai käteiselle vaihtoehtoisina soveltuvina välineinä, joihin on sovellettava asianmukaista pidätyspolitiikkaa. |
| --- | --- |

—

Vähintään 50 prosenttia palkan ja palkkion muuttuvasta osasta on maksettava osakkeina tai käteiselle vaihtoehtoisina soveltuvina välineinä, joihin on sovellettava asianmukaista pidätyspolitiikkaa.

| — | Jos bonus on merkittävä, sen huomattavan osan maksua lykätään asianmukaisen ajan, ja maksu perustuu yrityksen toiminnan tuloksellisuuteen tulevaisuudessa. Vähintään 40:ää prosenttia ja ylempään johtajistoon kuuluvien henkilöiden osalta vähintään 60:tta prosenttia vastaavan bonuksen osan maksua lykätään vähintään kolmeksi vuodeksi, ja se annetaan suhteutettuna. |
| --- | --- |

—

Jos bonus on merkittävä, sen huomattavan osan maksua lykätään asianmukaisen ajan, ja maksu perustuu yrityksen toiminnan tuloksellisuuteen tulevaisuudessa. Vähintään 40:ää prosenttia ja ylempään johtajistoon kuuluvien henkilöiden osalta vähintään 60:tta prosenttia vastaavan bonuksen osan maksua lykätään vähintään kolmeksi vuodeksi, ja se annetaan suhteutettuna.

| — | Palkan ja palkkion muuttuva osa, mukaan luettuna lykätty osuus, maksetaan tai annetaan vain, jos se on laitoksen taloudellisen tilanteen kannalta kestävää. |
| --- | --- |

—

Palkan ja palkkion muuttuva osa, mukaan luettuna lykätty osuus, maksetaan tai annetaan vain, jos se on laitoksen taloudellisen tilanteen kannalta kestävää.

3.5   ”Merkittävien” luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten on perustettava palkkiokomitea. ”Merkittävät” luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset määritellään niiden koon, sisäisen organisaation sekä niiden toiminnan luonteen, laajuuden ja monitahoisuuden mukaisesti.

3.6   Toimivaltaisilla viranomaisilla olisi myös oltava valtuudet määrätä taloudellisia tai muita toimenpiteitä tai seuraamuksia, jos rikotaan vaatimusta, jonka mukaan palkka- ja palkkiopolitiikan on oltava sopusoinnussa moitteettoman ja tehokkaan riskienhallinnan kanssa. Toimenpiteiden ja seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.

3.7   Jotta edistettäisiin valvontatoimien lähentymistä palkka- ja palkkiopoliitikkojen ja -käytäntöjen arvioinnissa, Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitean tulisi varmistaa, että pankkialan moitteettomasta palkka- ja palkkiopolitiikasta on olemassa suuntaviivat.

3.8   Koska huonosti suunnitellut palkka- ja palkkiopolitiikat ja kannustinjärjestelmät voivat lisätä kohtuuttomasti luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin kohdistuvia riskejä, toimivaltaisten viranomaisten olisi tarvittaessa velvoitettava asianomaiset yksiköt toteuttamaan laadullisia tai määrällisiä toimenpiteitä. Laadullisiin toimenpiteisiin kuuluu muun muassa., että luottolaitoksia tai sijoituspalveluyrityksiä vaaditaan vähentämään riskiä, joka sisältyy niiden toimintaan sekä palkka- ja palkkiorakenteisiin. Määrällisiin toimenpiteisiin kuuluu vaatimus omien varojen lisäämisestä.

3.9   Sen varmistamiseksi, että luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten palkka- ja palkkiorakenteet ja niihin liittyvä riski ovat markkinoiden kannalta riittävän läpinäkyviä, kyseisten laitosten ja yritysten olisi julkistettava tietoja sellaista henkilöstöä koskevasta palkka- ja palkkiopolitiikasta ja -käytännöistä, jonka ammatillisella toiminnalla on olennainen vaikutus kyseisen laitoksen riskiprofiiliin.

3.10   Arvopaperistamisille, joissa muita arvopaperistamisia niputetaan uudelleen ja joissa luottoriski on tavanomaista suurempi, olisi asetettava omat pääomavaatimuksensa, jotka toimisivat selvinä pidäkkeinä ja estäisivät luottolaitoksia ja sijoituspalveluyrityksiä sijoittamasta arvopaperistamisiin, jotka ovat erityisen monimutkaisia ja riskialttiita.

3.11   Uudelleenarvopaperistamisessa niputetaan uusiksi arvopapereiksi arvopaperistettuja vastuita, joihin liittyy keskipitkän aikavälin riski. Luottoluokituslaitokset ja markkinaosapuolet ovat yleensä pitäneet niitä vähäisinä luottoriskeinä. Tällaisiin uudelleenarvopaperistamisiin liittyy kuitenkin suurempi riski kuin tavanomaisiin arvopaperistamisiin, kun otetaan huomioon niiden monimutkaisuus ja alttius korrelaatiosuhteessa oleville tappioille. Sen vuoksi ehdotuksessa asetetaan niille tiukemmat pääomavaatimukset kuin saman luottoluokituksen saaneille tavanomaisille arvopaperistetuille omaisuuserille.

3.12   Markkinariskiä koskevien pääomavaatimusten laskemiseen käytettäville sisäisille malleille asetettuja vaatimuksia olisi tiukennettava, koska kyseisten mallien suorituskyky on viime aikoina ollut heikkoa. Niiden olisi erityisesti katettava paremmin kaupankäyntivarastoon sisältyvät luottoriskit. Lisäksi pääomaa koskeviin velvollisuuksiin olisi sisällyttävä stressitilanteisiin sovitettu osa, jolla tiukennetaan pääomavaatimuksia markkinaolosuhteiden vaikeutuessa ja pienennetään myötäsyklisyyspotentiaalia.

3.13   Rajoittamatta ehdotetussa direktiivissä nimenomaisesti vaadittujen tietojen antamista tiedonantovelvollisuudella tulisi pyrkiä siihen, että markkinaosapuolet saavat tarkat ja kattavat tiedot kunkin laitoksen riskiprofiilista. Sen vuoksi laitoksia olisi vaadittava antamaan lisätietoja, joita ei direktiivissä nimenomaisesti mainita, jos se on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.

3.14   Laitoksia koskevaa tiedonantovelvollisuutta olisi tiukennettava merkittävästi arvopaperistamisen alalla. Vaatimuksissa olisi otettava huomioon erityisesti kaupankäyntivarastoon kuuluvien arvopaperistettujen omaisuuserien riskit.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  EUVL C 318, 23.12.2009, s. 57.

1

(2)  EUVL C 277, 17.11.2009, s. 117.

2

(3)  KOM(2009) 204 lopullinen.

3

(4)  The Turner Review, UK Financial Services Authority, maaliskuu 2009.

4

The Turner Review, UK Financial Services Authority

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/29 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/29

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Euroopan unionin strategia Itämeren aluetta varten”

KOM(2009) 248 lopullinen

(2010/C 339/07)

Esittelijä: Michael SMYTH

Euroopan komissio päätti 10. kesäkuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Euroopan unionin strategia Itämeren aluetta varten

KOM(2009) 248 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 8. tammikuuta 2010.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 198 ääntä puolesta ja 1 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Päätelmät

1.1   Euroopan talous- ja sosiaalikomitea kannattaa Itämeri-strategian neljää peruspilaria, joiden tavoitteena on parantaa Itämeren alueen hyvinvointia, huolehtia Itämeren alueen turvallisuudesta, tehdä Itämeren alueen kestävä ympäristökehitys mahdolliseksi sekä parantaa Itämeren alueen yhteyksiä ja vetovoimaisuutta.

1.2   ETSK arvostaa strategian viimeistelyä edeltänyttä kattavaa kuulemisprosessia sekä siinä työmarkkinaosapuolille ja sidosryhmille osoitettua roolia. ETSK toistaa ehdotuksensa perustaa Itämeren alueen kansalaisyhteiskuntafoorumi, jonka avulla kansalaisyhteiskunta voitaisiin vaivattomammin nivoa strategian kehittämiseen.

1.3   Strategian päämäärät ja tavoitteet Itämeren alueen erittäin monimutkaisten rakenneongelmien ratkaisemiseksi ovat kunnioitettavia, mutta edessä on monia haasteita, jotka on voitettava, jotta strategia osoittautuisi tehokkaaksi. Haasteet liittyvät strategian mahdollisuuksiin tuoda lisäarvoa, hallinnointijärjestelyihin, EU:n yhteenkuuluvuuteen ja strategian ulkoisiin vaikutuksiin.

1.4   Myös Itämeri-strategian hallinnointijärjestelyistä on esitetty kriittisiä huomioita. Strategia kattaa 21 pääosaston toimialaa sekä kahdeksan jäsenvaltiota ja Venäjän. Kun nämä yhdistetään neljän pilarin, viidentoista ensisijaisalan ja lukuisan laaja-alaisen toimenpiteen kanssa, tuloksena on strategian ytimessä sijaitsevat monitahoiset hallintorakenteet, jotka saattavat estää strategian toimivuuden. ETSK katsoo, että on ryhdyttävä entistä päättäväisempiin toimiin strategian hallinnon ja siihen liittyvien järjestelyiden yksinkertaistamiseksi.

1.5   Käsillä olevassa lausunnossa toistetaan ehdotus perustaa komitean piiriin tilapäinen Itämeren alueen seurantaryhmä tai valmisteluryhmä, jotta komitea kokonaisuudessaan kykenee osallistumaan tuloksekkaasti strategian väistämättä tapahtuvaan kehittämiseen ja kehitykseen.

1.6   Yksi strategian keskeisistä haasteista on ulkoinen ulottuvuus, erityisesti koska Venäjällä on avainrooli Itämeren alueella. Venäjän osallistuminen strategiaan on määrä hoitaa pohjoiseen ulottuvuuteen kuuluvin järjestelyin. On epävarmaa, riittävätkö nämä järjestelyt varmistamaan Venäjän tehokkaan osallistumisen strategisiin toimiin.

1.7   ETSK yhtyy näkemykseen, jonka mukaan strategia ei ole pelkkä asiakirja: ennen kaikkea se on prosessi. Tämä tarkoittaa, että strategiaa pannaan toimeen ajan mittaan. Sen avulla on jo saatu kaikki jäsenvaltiot ja sidosryhmät yhdessä EU:n toimielinten kanssa sopimaan rajatusta avaintoimien ja -hankkeiden luettelosta sekä näiden toteuttamisen tarpeesta. ETSK toivoo, että strategian valmistelun aikainen innostus jatkuu ja mahdollistaa osaltaan strategian tehokkaan ja oikea-aikaisen toimeenpanon, jota voidaan mukauttaa toteutuksen aikana.

2.   Strategian taustaa

2.1   Itämeri-strategian lähtökohdat ovat vankat. Alueen on jo pitkään tiedostettu kärsivän useista vaikeista ympäristöön, talouskehitykseen ja infrastruktuureihin liittyvistä epäkohdista, jotka ovat sidoksissa toisiinsa ja riippuvaisia toisistaan. Euroopan parlamentti antoi marraskuussa 2006 päätöslauselman Itämeri-strategian laatimisesta. Komissio hyväksyi 10. kesäkuuta 2009 tässä yhteydessä määritettyä Itämeren makroaluetta koskevan strategian, joka esitettiin Eurooppa-neuvostolle 19. kesäkuuta 2009. Strategia kuului Ruotsin puheenjohtajakauden keskeisiin prioriteetteihin, ja se hyväksyttiin yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston kokouksessa Luxemburgissa 26. lokakuuta 2009.

2.2   Tämä kokonaisvaltainen strategia merkitsee uutta käännettä Euroopan unionin alueellisen yhteistyön politiikassa. Komission mukaan se on ensimmäinen todella yhdennetty lähestymistapa, joka on tarkoitettu samanlaisten haasteiden edessä olevien jäsenvaltioiden käyttöön. Tällä hetkellä kansainvälisen yhteistyön piiriin kuuluu 13 aluetta, jotka yhdessä kattavat kaikki EU:n alueet (lisäksi rajatylittäviä yhteistyöjärjestelyjä on viitisenkymmentä). Itämeri-strategia edustaa melko uudenlaista makroalueiden yhteistyön mallia. Kyse on koko Itämeren alueen talousresurssien ja nykyisten yhteistyöaloitteiden entistä tehokkaammasta koordinoinnista ja hyödyntämisestä. Maantieteellisesti strategia kattaa joukon EU:n jäsenvaltioita (Ruotsi, Tanska, Saksa, Suomi, Puola, Viro, Latvia ja Liettua) sekä Norjan ja Venäjän.

2.3   Lausunnossa on tarkoitus arvioida ehdotettua Itämeri-strategiaa ja siihen kuuluvaa toimintaohjelmaa järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan näkökulmasta. Lausunto pohjautuu ETSK:n äskettäin antamissa lausunnoissa ”Itämeren alue: järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan rooli parannettaessa alueyhteistyötä ja tutkittaessa aluestrategiaa” (1) ja ”Makroalueiden yhteistyö – Itämeri-strategian ulottaminen Euroopan muille makroalueille” (2) esitettyyn analyysiin. Strategian kehittämiseen johtanut prosessi on ollut ainutlaatuinen. Komissio katsoo, että mikäli Itämeri-strategia osoittautuu tarkoituksenmukaiseksi ja toteuttamiskelpoiseksi Itämeren alueella, samankaltainen toimintamalli voi olla sovellettavissa muihinkin makroalueisiin, kuten Tonavan alueeseen, Alppien alueeseen ja Välimeren alueeseen.

3.   Strategian pääpiirteet

3.1   Vuoden 2008 mittaan komissio järjesti laajan kuulemisten sarjan. Kuulemiskonferenssit oli hajautettu maantieteellisesti eri puolille makroaluetta, ja ne huipentuivat helmikuussa 2009 Rostockissa. Ne oli ryhmitelty temaattisesti Itämeri-strategian seuraavien neljän peruspilarin mukaisesti:

| — | tehdään Itämeren alueen kestävä ympäristökehitys mahdolliseksi |
| --- | --- |

—

tehdään Itämeren alueen kestävä ympäristökehitys mahdolliseksi

| — | parannetaan Itämeren alueen hyvinvointia |
| --- | --- |

—

parannetaan Itämeren alueen hyvinvointia

| — | parannetaan Itämeren alueen yhteyksiä ja vetovoimaisuutta |
| --- | --- |

—

parannetaan Itämeren alueen yhteyksiä ja vetovoimaisuutta

| — | huolehditaan Itämeren alueen turvallisuudesta. |
| --- | --- |

—

huolehditaan Itämeren alueen turvallisuudesta.

3.2   Strategiaan liittyy toimintasuunnitelma, johon sisältyy 15 edellä mainittujen neljän pilarin mukaisesti ryhmiteltyä ensisijaisalaa. Kunkin ensisijaisalan koordinoinnista vastaa ainakin yksi EU:n jäsenvaltio Itämeren alueelta. Kyseisten jäsenvaltioiden edellytetään toteuttavan ensisijaisalan toimia yhteistyössä kaikkien asiaankuuluvien sidosryhmien kanssa.

3.3   Itämeri-strategia ja sen pohjalta ehdotetut toimet on määrä rahoittaa olemassa olevista resursseista, lähinnä EU:n rakennerahastosta (55 miljardia euroa vuosina 2007–2013), kunkin Itämeren alueen valtion varoista, yksityisistä rahoituslähteistä sekä Euroopan investointipankin, Pohjoismaiden investointipankin ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin kaltaisten rahoituslaitosten myöntämistä varoista.

3.4   Euroopan parlamentin päätöslauselmassa (3) ja komission tiedonannossa (4) on huomattavia eroja. Komissio on omaksunut neuvoston näkökulman, joka keskittyy EU:n sisäiseen ulottuvuuteen, mutta Euroopan parlamentin päätöslauselmassa käsitellään ”pohjoiseen ulottuvuuteen sisältyvää Itämeren aluetta koskevaa strategiaa”. Päätöslauselmassa kehotetaan komissiota laatimaan Itämeri-strategiaa koskeva ehdotus, ”jolla vahvistetaan pohjoisen ulottuvuuden muodostamaa sisäistä pilaria”. (5) Euroopan parlamentti liittää Itämeri-strategian selvästi osaksi pohjoista ulottuvuutta, kun taas neuvosto ja komissio erottavat Itämeri-strategian sekä yhteistyön ulkoiset näkökohdat toisistaan.

3.5   Myös asianmukaista hallinnointirakennetta koskevissa näkemyksissä on merkittäviä eroja. Komission strategiassa keskitytään nykyisten aloitteiden koordinointiin, edistyksen jatkuvaan seurantaan ja toimintasuunnitelman etenemisvauhdin ylläpitämiseen. Komission tarkoituksena on pitää institutionaaliset järjestelyt mahdollisimman vähäisinä, eikä Itämeri-strategiaa varten ehdoteta lisärahoitusta. Euroopan parlamentti sen sijaan ehdottaa vuosittaisen Itämeri-huippukokouksen järjestämistä ennen Eurooppa-neuvoston kesäkokousta sekä EU:n toimielinjärjestelmään kuuluvien ja kuulumattomien alueellisten organisatoristen rakenteiden laajentamista. Osittain tätä varten se ehdottaa myös, että strategialle luodaan oma budjettikohtansa. ETSK on jo ilmaissut kannattavansa erillisen budjetin perustamista strategiaa varten. Vaikuttaa siltä, että komissioon verrattuna Euroopan parlamentti toivoo politiikan kehityksen olevan kunnianhimoisempaa. Kuin korostaakseen strategian jatkuvaa kehittymistä Euroopan parlamentti hyväksyi 22. lokakuuta 2009 vuoden 2010 talousarvioon esitetyn tarkistuksen 20 miljoonan euron osoittamiseksi Itämeri-strategian koordinointiin ja muutamiin strategian mukaisiin pilottihankkeisiin.

3.6   Vaikka lähestymistavoissa on eroja, strategia sinänsä on syntynyt Itämeren makroalueen sidosryhmien kokonaisvaltaisen kuulemisen pohjalta. Strategia on innovatiivinen, sillä siinä sovelletaan kansainvälistä hallinnointirakennetta, jolloin se on EU:n perinteisiä aluepolitiikkaa laajaulotteisempi. Tämä uusi hallinnointirakenne asettuu kansallisvaltion ja ylikansallisen yhteisön välimaastoon.

3.7   Komissio luonnehtii Itämeri-strategian käsitettä ”kehitysvaiheessa olevaksi”. Itämeren alueen yksittäisten piirteiden määrittely on pakostakin epätarkkaa, koska maantieteelliset määreet muuttuvat tarkasteltavan kysymyksen mukaan. Itämeri-strategiaa laadittaessa on sovellettu lähestymistapaa, jossa ensin määritellään ongelmat ja käsiteltävät kysymykset ja annetaan niiden puolestaan määrittää makroalueen maantiedettä. Strategian neljä peruspilaria ja sen jatkoksi laadittu toimintasuunnitelma ovat minkä tahansa objektiivisen mittapuun mukaan vakava yritys luoda entistä paremmin koordinoidut kehityspuitteet Itämeren alueen kaltaiselle monitahoiselle alueelle ja edistää siten alueellista yhteenkuuluvuutta. Lausunnon viimeisellä sivulla olevassa taulukossa 1 esitellään toimintasuunnitelman ensisijaisalat, jotka on ryhmitelty strategian neljän pilarin mukaan.

3.8   Komission ajattelutavan taustalla on näkemys, että Itämeren alueen kestävä kehitys edellyttää yhdennettyä lähestymistapaa. Kysymykset, joita strategia koskee, ovat monimutkaisia ja sidoksissa toisiinsa, mutta nykyisiä yhteistyöjärjestelmiä ei ole koordinoitu tehokkaasti.

4.   Haasteet ja avainkysymykset

4.1   Itämeri-strategian täytäntöönpanon onnistumisessa on paljon pelissä. Komissio on todennut useaan otteeseen, että strategiasta voi kehkeytyä malli muille EU:n makroalueille. Strategian päämäärät ja tavoitteet Itämeren alueen erittäin monimutkaisten rakenneongelmien ratkaisemiseksi ovat kunnioitettavia, mutta edessä on monia haasteita, jotka on voitettava, jotta strategia osoittautuisi tehokkaaksi. Haasteet liittyvät strategian mahdollisuuksiin tuoda lisäarvoa, hallinnointijärjestelyihin, EU:n yhteenkuuluvuuteen ja strategian ulkoisiin vaikutuksiin.

4.2   Lisäarvon osalta vaarana on se, että strategia sisältää erittäin monia kunnianhimoisia toimia, jotta valtaosa Itämeren alueen sidosryhmistä olisi tyytyväisiä, ja sen toteuttaminen saattaa osoittautua mahdottomaksi. Olisikin perusteltua pyrkiä yksinkertaistamaan strategiaa ja keskittyä ponnisteluissa harvempien mutta strategisesti ratkaisevan tärkeiden tavoitteiden saavuttamiseen. Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissio (HELCOM) on edistynyt Itämeren toimintasuunnitelmansa toteuttamisessa kalakantojen ja yleisympäristön osalta. Näistä parannuksista huolimatta kalastuksen ja laajemman ympäristön parantamista olisi jatkettava Itämeri-strategian avulla.

4.3   Myös Itämeri-strategian hallinnointijärjestelyistä on esitetty kriittisiä huomioita. Jäljempänä olevasta taulukosta 1 käy ilmi sellainen paradoksi, että strategiaa eniten tarvitsevat jäsenvaltiot osallistuvat vähiten sen toteuttamiseen. Lisäksi komission on ollut vaikea saattaa toimien kirjoa tasapainoon pääosastojen ja jäsenvaltioiden kirjon kanssa. EU:n kestävää kaupunkikehitystä käsittelevän Leipzigin peruskirjan (6) täytäntöönpano on tähänastisten kokemusten mukaan ollut melko hidasta, ja Itämeri-strategia on todennäköisesti vielä monimutkaisempi tapaus.

4.4   Itämeri-strategian kaltaisen EU-politiikan menestystä mitataan käytännön tuloksilla, joiden on oltava kansalaisten kannalta näkyviä ja konkreettisia. Strategia on myös haaste yhteisön yhteenkuuluvuuden käsitteelle. Kuten edellä todettiin, komissio on mennyt makroalueiden yhteistyössä aiempaa pidemmälle. Vaikka Itämeren alueen ympäristöön, perusrakenteisiin ja muihin aloihin liittyvät haasteet ovat liiankin tuttuja alueella sijaitsevien EU:n jäsenvaltioiden kansalaisille, keskeisenä haasteena on valistaa muita jäsenvaltioita Itämeren tilanteen vakavuudesta. Tässä yhteydessä järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan apu on ratkaisevan tärkeää. ETSK on jo tehnyt ehdotuksen Itämeren alueen kansalaisyhteiskuntafoorumin perustamisesta ja ilmaissut valmiutensa ryhtyä työhön foorumin pohjustamiseksi. Lisäksi ETSK on ehdottanut, että sen piiriin perustetaan tilapäinen Itämeren alueen seurantaryhmä tai valmisteluryhmä, jotta komitea kokonaisuudessaan kykenee osallistumaan tuloksekkaasti strategian kehittämiseen.

4.5   Yksi strategian keskeisistä haasteista on ulkoinen ulottuvuus, erityisesti koska Venäjä on avainroolinsa vuoksi yksi Itämeren alueen keskeisistä toimijoista. Venäjä on tähän mennessä ilmaissut kiinnostuksensa strategiaa kohtaan, koska se myös hyötyisi strategian menestyksekkäästä toteuttamisesta. Tällä hetkellä Venäjän osallistuminen strategiaan on määrä hoitaa pohjoiseen ulottuvuuteen kuuluvin järjestelyin, ja ne on luultavasti tarkoitus sovittaa yhteen strategian kanssa. On aiheellista huomata, että strategian neljästä pilarista kolme (ympäristönsuojelu, alueen yhteydet ja vetovoimaisuus sekä alueen turvallisuus) on pohjimmiltaan kansainvälisluonteisia, joten strategiaan on syytä sisällyttää välineitä sisäisen ja ulkoisen toiminnan yhdistämiseksi erityisesti operationaalisella tasolla. Lisäksi strategian ulkoisen ulottuvuuden soveltamisalaa voitaisiin ehkä laajentaa entisestään käsittämään esimerkiksi myös Valko-Venäjä, jolla on vaikutusta Itämeren alueen ympäristönsuojeluun sekä alueen kiinnostavuuteen ja kulkuyhteyksiin sinne.

4.6   On myös esitetty, että on yksikertaisempaa varmistaa Venäjän osallistuminen strategian toteuttamiseen suoran EU:n kanssa tehtävän kahdenvälisen yhteistyön avulla ”tasavertaisena kumppanina”. (7) Jos tämä näkemys pitää paikkansa, on perusteltua kysyä, onko pohjoinen ulottuvuus suunnitellussa muodossaan asianmukainen väline varmistaa Venäjän sitoutuminen strategiaan.

5.   Strategian analyysi

5.1   Strategia sisältää kiistanalaisia kohtia, joita on seurattava tiiviisti. Ensiksi: toimintasuunnitelma sisältää erityisiä ehdotuksia Itämeren alueen energiaverkkoja ja niiden yhteenliitettävyyttä koskevien puutteiden korjaamiseksi. On olemassa epäilyjä siitä, että kyseiset ehdotukset eivät ole riittäviä, kun otetaan huomioon polttava tarve parantaa verkkojen yhdentymistä. Strategialla ei tulisi pelkästään pyrkiä yhdentämään ja yhdistämään nykyisin erillään olevia Itämeren alueen energiamarkkinoita vaan sillä tulisi pyrkiä kohti Euroopan laajuista solidaarisuutta energia-asioissa. EU tarvitsee Venäjän energiaa, ja sen on näin ollen rakennettava tarvittavat infrastruktuurit kaasun, öljyn ja sähkön tuomiseksi Eurooppaan. Tämä on tarpeen Euroopan energiansaannin vakauden turvaamiseksi. Myös EU:n ulkopuolisten valtioiden kanssa tarvitaan entistä tiiviimpää energia-alan yhteistyötä. Nordstream-hanketta ei käsitellä strategiassa. Tämä on selkeä puute, mutta komissio toteaa, että Nordstream-hanke on hyvin kiistanalainen aihe ja että Itämeri-strategian hyväksyminen edellytti yksimielisyyttä.

5.2   Toimintasuunnitelmassa ehdotetaan toimia alueen sisäisten ja ulkoisten meri-, maantie- ja rautatieyhteyksien parantamiseksi. Maantieinfrastruktuuriin on kohdistettava paljon huomiota, sillä se on joko hyvin puutteellinen tai puuttuu kokonaan. Entisen Neuvostoliiton periferia voisi silloin kehittyä entistä tiiviimmäksi osaksi EU:n ydinaluetta. Itämeren alue tarvitsee ehdottomasti asianmukaista kattavaa tieinfrastruktuuriverkkoa. Nykyisiä TEN-verkkojen liikennekäytäviä on tarkasteltava uudelleen ja mukautettava entistä yhtenäisemmän unionin mukaiseen uuteen todellisuuteen. Esimerkkinä mainittakoon rautatie- ja maantiekäytävät Helsingistä Wieniin/Sloveniaan.

5.3   Strategiassa ei ole mainittu Itämeren makroalueen suurten jokien strategista merkitystä, ja tämä puute tulisi korjata. Tässä yhteydessä on mielenkiintoista todeta, että parhaillaan ollaan laatimassa Tonavan aluetta koskevaa strategiaa. Itämeri-strategiaa koskevia kuulemisia järjestettiin useissa paikoissa ja laajassa mittakaavassa, mutta hieman improvisoiden. Tonavan aluetta koskevan strategian kohdalla ETSK:n tulisi pyrkiä osallistumaan jäsennellymmällä tavalla. Komissio on tiedottanut, että tällainen tilaisuus on tarjolla helmikuusta kesään 2010. ETSK on jo ehdottanut asiakokonaisuuksista REX/262 ja ECO/251 antamissaan lausunnoissa Itämeren alueen kansalaisyhteiskuntafoorumin perustamista, ja tätä tulisi nyt kehittää käytännönläheiseksi esitykseksi. Monet Euroopan parlamentin jäsenet kannattavat ehdotusta, ja parlamentti valmistelee parhaillaan lausuntoa Itämeren alueen strategiasta.

5.4   Itämeren alueen strategiaan liittyvien haasteiden monimutkaisuus on jo myönnetty. Tiedossa on, että strategian toteuttamisesta ja seurannasta vastaava komission yksikkö voi tulevalla kaudella joutua kärsimään resurssipulasta. ETSK ja Euroopan parlamentti kannattavat molemmat yksikön vahvistamista. On olemassa vaara, että yksikkö vajoaa EU:n ulkopuolisille kumppaneille Euroopan parlamentissa osoitetun 20 miljoonan euron (budjettikohta 4) jakamisen hallinnollisiin haasteisiin. ETSK korostaa, että sekä Euroopan komissiolla että määrätyistä suunnitelman toimista vastaavilla jäsenvaltioilla on oltava käytettävissään asianmukaiset hallinnolliset voimavarat velvoitteidensa täyttämiseksi.

5.5   Kalastus- ja kalatalouskysymysten suhteellisesta painotuksesta on ilmaistu huolta. On todettava, että erityisesti HELCOM on toteuttanut lukuisia toimia, ja alustavat tulokset ovat kannustavia. On oleellista, että tätä edistystä pidetään yllä ja nimenomaan vastuullista kulutusta edistäviä pyrkimyksiä tulisi lisätä.

5.6   Huolta on aiheuttanut niin ikään se, millainen painoarvo strategiassa annetaan tieteelle, teknologialle, tutkimukselle ja innovoinnille. ETSK ei ole täysin vakuuttunut siitä, että ns. osaamiskolmion (koulutus, tutkimus ja innovointi) jakaminen kahdelle strategian pilarille ja kolmen koordinoinnista vastaavan valtion kesken on paras mahdollinen ratkaisu. ETSK korostaa, että strategialla tulisi vahvistaa osaamiskolmion osien välistä vuorovaikutusta ja niiden välisiä yhteyksiä.

5.7   ETSK kannattaa varauksettomasti ensisijaisalaa 6 (Itämeren alueella olevat sisämarkkinaesteiden poistaminen) koskevaa strategian osaa. Erityistä huomiota tulisi antaa pk-yrityksille, jotka ovat Itämeren alueen talouksissa enemmistönä. ETSK kannattaa myös ihmisarvoista työtä koskevan toimintasuunnitelman edistämistä. Itämeren alueella tulisi kannustaa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun lisäämistä ja näin hyödyntää strategian yhteistyön järjestämisestä syntyneitä myönteisiä lisävaikutuksia erityisesti energia-alan yhteistyön ja yhdentymisen lisäämisen kannalta.

5.8   Erityisen huolestuttavaa on laivanrakennusteollisuuden ja siihen liittyvien alojen jatkuva rakenteellinen heikkeneminen Itämeren alueella ja sen kielteinen vaikutus taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen. Komitea on vakuuttunut siitä, että Itämeri-strategiaa olisi laajennettava, jotta tähän erityiskysymykseen voidaan puuttua.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  EUVL C 277, 17.11.2009, s. 42.

1

(2)  EUVL C 318, 23.12.2009, s. 6.

2

(3)  ”Euroopan parlamentin päätöslauselma pohjoiseen ulottuvuuteen sisältyvästä Itämeren aluetta koskevasta strategiasta”, Strasbourg 16. marraskuuta 2006, A6-0367/2006.

3

(4)  ”Euroopan unionin strategia Itämeren aluetta varten” ja siihen liittyvä toimintasuunnitelma löytyvät verkko-osoitteesta

4

http://ec.europa.eu/regional_policy/cooperation/baltic/documents_en.htm.

(5)  Pohjoinen ulottuvuus on järjestely, jonka puitteissa EU, Venäjä, Norja ja Islanti voivat toteuttaa toimintalinjoja sovituilla yhteistyön aloilla.

5

(6)  Tämä hallitustenvälinen peruskirja allekirjoitettiin Saksan puheenjohtajuuskaudella jäsenvaltioiden kaupunkikehityksestä ja alueellisesta yhteenkuuluvuudesta vastaavien ministereiden epävirallisessa kokouksessa 24. toukokuuta 2007. Siinä esitetään kaksi keskeistä suositusta: integroitua kaupunkikehityspolitiikkaa tulee hyödyntää aiempaa paremmin, ja epäedullisessa asemassa oleviin asuinalueisiin tulee kiinnittää erityshuomiota.

6

(7)  Ks. esimerkiksi alueiden komitean jäsenen Uno Aldegrenin esitelmä aiheesta ”Työmarkkinaosapuolten ja muiden kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden osallistuminen: mikä rooli kansalaisyhteiskunnalla ja paikallisilla toimijoilla voi olla?”. Esitelmä pidettiin ETSK:n ja Euroopan komission Suomen-edustuston Helsingissä 22.–23. lokakuuta 2009 järjestämässä konferenssissa The Baltic Sea Region: the Best Place to Work and Do Business (Itämeren alue – ihanteellinen työskentely- ja yritystoimintaympäristö).

7

The Baltic Sea Region: the Best Place to Work and Do Business

---

LIITE

Taulukko 1.

EU:n Itämeri-strategian pilarit ja ensisijaisalat

| Pilari/ensisijaisala | Koordinoinnista vastaavat maat | Toimien määrä |
| --- | --- | --- |
| 1. pilari: Tehdään Itämeren alueen kestävä ympäristökehitys mahdolliseksi |
| 1) | Vähennetään mereen päästettävien ravinteiden määrää siten, että se on hyväksyttävällä tasolla. |

Pilari/ensisijaisala

Koordinoinnista vastaavat maat

Toimien määrä

1. pilari: Tehdään Itämeren alueen kestävä ympäristökehitys mahdolliseksi

1)

Vähennetään mereen päästettävien ravinteiden määrää siten, että se on hyväksyttävällä tasolla.

Puola/Suomi

5

| 2) | Suojellaan luonnonvaraisia alueita ja biologista monimuotoisuutta, myös kalatalouden alalla. |
| --- | --- |

2)

Suojellaan luonnonvaraisia alueita ja biologista monimuotoisuutta, myös kalatalouden alalla.

Saksa

2

| 3) | Vähennetään vaarallisten aineiden käyttöä ja lievitetään niiden vaikutuksia. |
| --- | --- |

3)

Vähennetään vaarallisten aineiden käyttöä ja lievitetään niiden vaikutuksia.

Ruotsi

3

| 4) | Tehdään Itämeren alueesta puhtaan merenkulun mallialue. |
| --- | --- |

4)

Tehdään Itämeren alueesta puhtaan merenkulun mallialue.

Tanska

2

| 5) | Hillitään ilmastonmuutosta ja sopeudutaan siihen. |
| --- | --- |

5)

Hillitään ilmastonmuutosta ja sopeudutaan siihen.

Tanska

3

2. pilari: Parannetaan Itämeren alueen hyvinvointia

| 6) | Poistetaan Itämeren alueella olevat sisämarkkinaesteet. |
| --- | --- |

6)

Poistetaan Itämeren alueella olevat sisämarkkinaesteet.

Viro

6

| 7) | Hyödynnetään alueen tutkimus- ja innovointikapasiteetti kokonaan. |
| --- | --- |

7)

Hyödynnetään alueen tutkimus- ja innovointikapasiteetti kokonaan.

Ruotsi/Puola

2

| 8) | Pannaan eurooppalaisia pk-yrityksiä tukeva aloite (Small Business Act) täytäntöön: edistetään yrittäjyyttä, vahvistetaan pk-yrityksiä ja tehostetaan henkilöresurssien käyttöä. |
| --- | --- |

8)

Pannaan eurooppalaisia pk-yrityksiä tukeva aloite (Small Business Act) täytäntöön: edistetään yrittäjyyttä, vahvistetaan pk-yrityksiä ja tehostetaan henkilöresurssien käyttöä.

Tanska

9

| 9) | Vahvistetaan kestäväpohjaista maa-, metsä- ja kalataloutta. |
| --- | --- |

9)

Vahvistetaan kestäväpohjaista maa-, metsä- ja kalataloutta.

Suomi

7

3. pilari: Parannetaan Itämeren alueen yhteyksiä ja vetovoimaisuutta

| 10) | Parannetaan energiamarkkinoille pääsyä sekä energiamarkkinoiden tehokkuutta ja turvallisuutta. |
| --- | --- |

10)

Parannetaan energiamarkkinoille pääsyä sekä energiamarkkinoiden tehokkuutta ja turvallisuutta.

Latvia/Tanska

3

| 11) | Parannetaan alueen sisäisiä ja ulkoisia liikenneyhteyksiä. |
| --- | --- |

11)

Parannetaan alueen sisäisiä ja ulkoisia liikenneyhteyksiä.

Liettua/Ruotsi

| 12) | Pidetään yllä ja lisätään Itämeren alueen vetovoimaisuutta etenkin koulutukseen, matkailuun ja terveyteen liittyvin toimin. |
| --- | --- |

12)

Pidetään yllä ja lisätään Itämeren alueen vetovoimaisuutta etenkin koulutukseen, matkailuun ja terveyteen liittyvin toimin.

Matkailu: Saksa

(Mecklenburg-Vorpommernin osavaltio)

Terveys: Pohjoisen ulottuvuuden

terveysalan kumppanuus

Koulutus: Saksa

10

4. pilari: Huolehditaan Itämeren alueen turvallisuudesta

| 13) | Tehdään Itämeren alueesta edelläkävijä meriturvallisuusasioissa. |
| --- | --- |

13)

Tehdään Itämeren alueesta edelläkävijä meriturvallisuusasioissa.

Suomi/Tanska

| 14) | Parannetaan suojautumista vakavilta hätätilanteilta merellä ja maalla. |
| --- | --- |

14)

Parannetaan suojautumista vakavilta hätätilanteilta merellä ja maalla.

Tanska

2

| 15) | Vähennetään rajatylittävää rikollisuutta ja sen aiheuttamia vahinkoja. |
| --- | --- |

15)

Vähennetään rajatylittävää rikollisuutta ja sen aiheuttamia vahinkoja.

Suomi

3

Laaja-alaiset toimenpiteet

Euroopan komissio

10

Lähde: mukailtu R. Bengtssonin artikkelin An EU Strategy for the Baltic Sea Region pohjalta

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/34 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/34

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rahoitusjärjestelmän makrotason vakauden valvonnasta yhteisössä ja Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisesta”

KOM(2009) 499 lopullinen – 2009/0140 COD

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan vakuutus- ja työeläkeviranomaisen perustamisesta”

KOM(2009) 502 lopullinen – 2009/0143 COD

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen perustamisesta”

KOM(2009) 503 lopullinen – 2009/0144 COD

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan pankkiviranomaisen perustamisesta”

KOM(2009) 501 lopullinen – 2009/0142 COD

(2010/C 339/08)

Esittelijä: Lars NYBERG

Euroopan unionin neuvosto päätti 6. lokakuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheista

Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rahoitusjärjestelmän makrotason vakauden valvonnasta yhteisössä ja Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisesta

KOM(2009) 499 lopullinen – 2009/0140 COD

Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan pankkiviranomaisen perustamisesta

KOM(2009) 501 lopullinen – 2009/0142 COD

Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan vakuutus- ja työeläkeviranomaisen perustamisesta

KOM(2009) 502 lopullinen – 2009/0143 COD

Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen perustamisesta

KOM(2009) 503 lopullinen – 2009/0144 COD.

Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 8. tammikuuta 2010.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 21. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 169 ääntä puolesta ja 2 vastaan 15:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Tiivistelmä ja suositukset

1.1   Euroopan komissio esitti 23. syyskuuta 2009 ehdotukset asetuksiksi Euroopan järjestelmäriskikomitean sekä Euroopan pankkiviranomaisen, Euroopan vakuutus- ja työeläkeviranomaisen ja Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen perustamisesta. Kaikki ehdotukset ovat erittäin pitkälti de Larosièren asiantuntijaryhmän aiemmin samana vuonna laatiman raportin mukaisia.

1.2   De Larosièren asiantuntijaryhmän raportista antamassaan lausunnossa ETSK pohtii rahoitus- ja talouskriisin syitä, rahoitusmarkkinoiden sääntelyä ja valvontajärjestelyjä. Komitea viittaa yleisesti kyseiseen lausuntoon ja haluaa lisäksi toistaa seuraavan siinä esitetyn toteamuksen: ”Myös ETSK:n mielestä valvonnalla on keskeinen merkitys, jotta rahoituskriisin toistuminen vältetään vastaisuudessa. Valvonta edellyttää kuitenkin sääntöjä. Siksi ehdotuksia sääntöjen muuttamisesta ja vahvistamisesta [– –] voidaan pitää yhtä lailla merkittävinä.” (1)

Sidosryhmät

Aiemmassa lausunnossaan komitea katsoi, että kolmen uuden valvontaviranomaisen hallintoelinten tulisi olla edustukseltaan laaja-alaisempia. Komissio ehdottaa sen sijaan erityisten osallisryhmien perustamista.

Euroopan järjestelmäriskikomitean (EJRK)”on pyydettävä tarvittaessa neuvoja asianomaisilta yksityissektorin sidosryhmiltä”. Esimerkkeinä mainitaan finanssialan edustajat, kuluttajajärjestöt ja tietyt komission perustamat ryhmät. Ehdotuksessa olisi kuitenkin todettava, että finanssialan edustajien joukossa olisi oltava sekä työnantajien että ammattijärjestöjen edustajia. Järjestelmäriskit eivät sitä paitsi koske pelkästään finanssimarkkinoita vaan koko taloutta, joten myös unionitason työnantaja- ja ammattijärjestöjä olisi kuultava.

1.3.1.1   Ehdotuksessa ei mainita mitään siitä, missä muodossa ja miten usein sidosryhmiä olisi kuultava. Täsmennys on tarpeen, sillä asiaa koskevan artiklan mukaan neuvoja ”on pyydettävä”. Lisäksi ilmaus ”tarvittaessa” vaikuttaa liian epämääräiseltä.

Ehdotettujen kolmen valvontaviranomaisen osallisryhmissä olisi komission mukaan kulloinkin oltava finanssimarkkinoiden asianomaisen sektorin työntekijöiden ja työnantajien edustajia sekä kuluttajia ja alan palveluiden käyttäjiä. Ehdotuksen mukaan osallisryhmässä on 30 jäsentä, joiden tulisi edustaa tasasuhtaisesti kaikkia kyseisiä ryhmiä.

1.3.2.1   Osallisryhmät kokoontuvat vähintään kahdesti vuodessa. Ne voivat antaa lausuntoja ja neuvoja, ja niillä on käytettävissään sihteeristön palvelut. Osallisryhmän lausunnot ja neuvot tulee julkistaa. Vaarana on, että ryhmien toiminta keskittyy vain kahteen vuosittaiseen kokoukseen. Niillä olisi oltava mahdollisuus seurata asianomaisen valvontaviranomaisen työskentelyä jatkuvasti.

Makrotason vakauden valvonta

Euroopan järjestelmäriskikomiteaa koskevasta ehdotuksesta puuttuu järjestelmäriskin määritelmä. Käsitteestä on keskusteltava julkisesti eikä vain uudessa EJRK:ssa suljettujen ovien takana.

1.4.1   Euroopan talous- ja sosiaalikomitean mielestä EJRK:lla on oltava selvä mandaatti toimia, kun rahoitusvakaus on vaarassa. Jotta asetus takaisi tämän, muutamien kohtien sanamuotoa olisi tarkistettava:

| — | Erikieliset toisinnot on yhdenmukaistettava valvonnan käsitteen pohjalta. |
| --- | --- |

—

Erikieliset toisinnot on yhdenmukaistettava valvonnan käsitteen pohjalta.

| — | EJRK:n varoitukset ja suositukset olisi vain neuvostolle, kuten 16 artiklan 3 kohdassa säädetään, eikä neuvoston , kuten johdanto-osan 9 perustelukappaleessa todetaan, sillä jälkimmäinen menettely voisi heikentää EJRK:n riippumattomuutta. |
| --- | --- |

—

EJRK:n varoitukset ja suositukset olisi vain neuvostolle, kuten 16 artiklan 3 kohdassa säädetään, eikä neuvoston , kuten johdanto-osan 9 perustelukappaleessa todetaan, sillä jälkimmäinen menettely voisi heikentää EJRK:n riippumattomuutta.

| — | ”Olisi”-alkuisten verbimuotojen käyttö tekee annetuista suosituksista enemmän tai vähemmän velvoittavia. Toimien pakollisuuden on kuitenkin määräydyttävä sen mukaan, kenen toimivaltaan säännöt kuuluvat: jäsenvaltioiden vai EU:n. |
| --- | --- |

—

”Olisi”-alkuisten verbimuotojen käyttö tekee annetuista suosituksista enemmän tai vähemmän velvoittavia. Toimien pakollisuuden on kuitenkin määräydyttävä sen mukaan, kenen toimivaltaan säännöt kuuluvat: jäsenvaltioiden vai EU:n.

| — | Ehdotuksessa todetaan, että EJRK ”edistää sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa” (3 artikla). EJRK:n tehtäväalueena ovat finanssimarkkinoihin liittyvät riskit, mutta tässä kohdin sille on näköjään annettu laajempi rooli. |
| --- | --- |

—

Ehdotuksessa todetaan, että EJRK ”edistää sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa” (3 artikla). EJRK:n tehtäväalueena ovat finanssimarkkinoihin liittyvät riskit, mutta tässä kohdin sille on näköjään annettu laajempi rooli.

EJRK:n hallintoneuvostoon kuuluvat muiden muassa Euroopan keskuspankin (EKP) yleisneuvoston 29 jäsentä. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea kannattaa tätä Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) ja EJRK:n välistä yhteyttä.

1.4.2.1   Ohjauskomiteaa koskevassa 11 artiklassa ei säädetä äänioikeudesta. ETSK suosittaa, että ohjauskomiteaan kuuluu viisi EKP:n yleisneuvoston jäsentä. Tällä tavoin voitaisiin huolehtia helpommin siitä, että edustus jakautuu maantieteellisesti paremmin pienten ja suurten sekä euroalueeseen kuuluvien ja kuulumattomien jäsenvaltioiden kesken. Lisäksi ohjauskomiteassa on oltava huomattava määrä keskuspankin edustajia, koska nähtävästi kaikilla sen jäsenillä on tarkoitus olla äänivalta.

1.4.3   Euroopan parlamentti mainitaan ehdotuksessa ainoastaan siltä osin, että EJRK:n on raportoitava Euroopan parlamentille ja neuvostolle vähintään kerran vuodessa. Asetuksen 20 artiklan mukaan neuvosto tarkastelee EJRK-asetusta kolmen vuoden kuluttua. Euroopan parlamentin olisi luonnollisestikin osallistuttava tarkasteluun.

Mikrotason vakauden valvonta

Euroopan valvontaviranomaisten tavoitteet (1 artiklan 4 kohta) ovat lähes samanlaiset kaikissa kolmessa asetuksessa: sisämarkkinoiden toimivuus, rahoitusjärjestelmän vakaus ja valvonnan kansainvälisen koordinoinnin lujittaminen. Erot koskevat sitä, ketä kunkin viranomaisen on tarkoitus suojella: arvopaperimarkkinaviranomainen suojelee sijoittajia, vakuutus- ja työeläkeviranomainen vakuutuksenottajia ja muita edunsaajia ja pankkiviranomainen tallettajia ja sijoittajia.

Ehdotettujen kolmen valvontaviranomaisen päätehtävät koskevat voimassa olevia sääntöjä ja kansallisten viranomaisten käytäntöjen yhdenmukaistamista lähinnä ohjeita ja suosituksia antamalla. Valvontaviranomaisille annetaan myös valtuudet kehittää uusia teknisiä standardeja.

1.5.1.1   Valvontaviranomaisten ehdotukset uusiksi teknisiksi standardeiksi voitaisiin 7 artiklan 2 kohdan mukaan hyväksyä vain asetusten ja päätösten eikä direktiivien muodossa. Jos tekniset standardit määritellään luonteeltaan epäpoliittisiksi, myöskään asetukset eivät tule kysymykseen. Tekniset standardit olisi suunnattava kansallisille valvontaelimille ja finanssilaitoksille eikä jäsenvaltioille, ja siksi ne olisi annettava päätösten eikä asetusten tai direktiivien muodossa. Viimeksi mainitut on tarkoitettu vain komission ehdottamia poliittisia sääntöjä varten.

Euroopan valvontaviranomaisten harjoittama valvonta ei kohdistu suoraan finanssimarkkinoiden toimijoihin vaan kansallisiin valvontaviranomaisiin. Tästä periaatteesta poiketaan vain siinä tapauksessa, että kansallinen viranomainen ei noudata sille annettuja suosituksia (9 ja 11 artikla). Tällöin Euroopan valvontaviranomainen tekee lopulta finanssimarkkinoiden toimijoille osoitetun päätöksen.

1.5.2.1   Ehdotetuissa asetuksissa (10 artikla) säädetään myös kriisitilanteista, joissa Euroopan valvontaviranomainen voi tehdä vastaavanlaisia päätöksiä komission osallistumatta prosessiin. Kriisitilanteen olemassaoloa koskevan päätöksenteon olisi kuitenkin kuuluttava neuvoston tehtäviin. ETSK katsoo, että kriisintilanne on julistettava markkinoiden yleistilanteen perusteella. Yksittäisten finanssilaitosten kriisien on kuuluttava kansallisten valvontaelinten tehtäviin.

1.5.2.2   Ehdotettujen asetusten 23 artiklassa säädetään takeista, jotka suojaavat jäsenvaltiota siinä tapauksessa, että se katsoo uusien teknisten standardien vaikuttavan finanssipolitiikkaan. Takeet vaikuttavat asianmukaisilta, vaikkei standardeilla juuri koskaan ole finanssipoliittisia vaikutuksia. Koska takeet koskevat vain 10 ja 11 artiklan mukaisia päätöksiä, kyseinen artikla olisi sijoitettava heti 11 artiklan jälkeen.

1.5.3   ETSK ehdottaa, että uusien rahoitusvälineiden käyttöönotto edellyttäisi kansallisen viranomaisen ennakkosuostumusta, kuten Espanjassa. Koska näin ei ole muissa jäsenvaltioissa, ensimmäinen askel olisi tutkia niissä käytettäviä välineitä. Näin ollen komission olisi myös muutettava Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen perustamista koskevaa asetusta asetuksella, jossa säädetään tällaisesta tehtävästä.

1.5.4   ETSK katsoo, että Euroopan pankkiviranomaisen toimialan olisi oltava mahdollisimman laaja. Yleistavoitteena olisi oltava tasapuolisen toimintaympäristön luominen kaikille finanssilaitoksille. Asetuksessa käytetyissä määritelmissä viitataan aikaisempiin direktiiveihin. ETSK toivoo, että direktiivien mukaisista määritelmistä keskusteltaisiin uudestaan, jotta niitä voitaisiin rahoituskriisistä saatujen kokemusten pohjalta laajentaa mahdollisimman paljon.

1.5.5   Ehdotettujen asetusten 20 artiklan 3 kohdan mukaan Euroopan valvontaviranomaiset voivat käyttää finanssilaitoksilta saamiaan luottamuksellisia tietoja ainoastaan kyseisissä asetuksissa niille säädettyjen tehtävien suorittamiseen. Kohtaa tulisi täydentää säätämällä myös siitä, miten luottamuksellisuus on turvattava.

Ehdotettujen asetusten mukaan kunkin Euroopan valvontaviranomaisen johtokunnassa on neljä jäsentä kansallisten valvontaviranomaisten piiristä. Vaikuttaisi kuitenkin luonnolliselta noudatella EJRK:ta koskevaa ehdotusta ja säätää viidestä tällaisesta jäsenestä.

1.5.6.1   Hallintoneuvostossa vain kansallisten viranomaisten pääjohtajilla on äänioikeus. Vaarana on, että hallintoneuvostosta tulee elin, joka valvoo itseään. Tällöin muiden näkökohtien merkitys kasvaa. Puheenjohtajan riippumattomuus on ratkaisevan tärkeää, ja hänellä olisi oltava äänioikeus. Yhtä lailla ratkaisevan tärkeää on avoimuus osallisryhmää kohtaan ja osallisryhmän vaikutusvalta. Lisäksi on välttämätöntä toimia avoimesti siten, että Euroopan valvontaviranomaisten päätökset julkistetaan.

1.5.7   Jos Euroopan valvontaviranomaisten toiminta käynnistetään vuonna 2011, niiltä menee vielä yli kaksi vuotta ennen kuin ne toimivat täysipainoisesti. Toiminnan laajentamista onkin syytä nopeuttaa, jotta valitsevan kriisin aikana ilmenneihin ongelmiin voidaan puuttua pikaisesti.

2.   Taustaa

2.1   Euroopan komissio esitti 23. syyskuuta 2009 finanssimarkkinoita koskevan lainsäädäntöpaketin. Siihen kuuluvat ehdotus asetukseksi Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisesta ja siihen liittyvä päätös, jolla EKP:lle annetaan EJRK:ta koskevia erityistehtäviä, sekä kolme ehdotusta asetuksiksi Euroopan pankkiviranomaisen, Euroopan vakuutus- ja työeläkeviranomaisen ja Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen perustamisesta. Myöhemmin 28. lokakuuta 2009 esitettiin direktiiviehdotus, joka koskee uusien viranomaisten perustamiseen liittyvien nykyisten direktiivien muuttamista. Kyseisestä direktiiviehdotuksesta annetaan oma lausuntonsa.

2.2   Kaikki edellä mainitut ehdotukset ovat erittäin pitkälti de Larosièren asiantuntijaryhmän vuoden 2009 alkupuolella laatiman raportin mukaisia. ETSK tarkastelee raporttia oma-aloitteisessa lausunnossaan, joka hyväksyttiin komitean täysistunnossa syyskuussa 2009. Lausunnossa pohditaan rahoitus- ja talouskriisin syitä, rahoitusmarkkinoiden sääntelyn parantamisen tai uudenlaisen sääntelyn tarvetta sekä uusia ja nykyistä parempia valvontajärjestelyitä. Ajankohtaisia konkreettisia säädösehdotuksia lukuun ottamatta komitea viittaakin kaikkien muiden asiaan liittyvien kysymysten osalta kyseiseen lausuntoon.

2.3   Tästä yleisestä viittauksesta huolimatta komitea haluaa toistaa seuraavan lausunnossa esitetyn toteamuksen: ”Myös ETSK:n mielestä valvonnalla on keskeinen merkitys, jotta rahoituskriisin toistuminen vältetään vastaisuudessa. Valvonta edellyttää kuitenkin sääntöjä. Siksi ehdotuksia sääntöjen muuttamisesta ja vahvistamisesta [– –] voidaan pitää yhtä lailla merkittävinä.” Nyt kun komitea on havainnut sääntöjen noudattamisen mikrotason valvontaa koskevissa ehdotuksissa puutteita, sen korostama sääntöjen muuttaminen ja vahvistaminen vaikuttaa entistäkin tärkeämmältä.

2.4   Komissio on myös tehnyt muutamia lainsäädäntöehdotuksia, jotka koskevat finanssimarkkinoiden sääntöjä. ETSK on tähän mennessä laatinut lausuntoja luottoluokituslaitoksista (2), vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajista ja pääomavaatimuksista. Lisäksi yksi uuden lainsäädännön aihe, josta komissio ei ole vielä tehnyt ehdotusta mutta jota ETSK on esittänyt, on antaa kansallisille viranomaisille tehtäväksi tutkia yksityiskohtaisesti kaikki finanssimarkkinoille tulevat uudet välineet ennen niiden hyväksymistä. Espanjassa tällainen järjestelmä on jo käytössä.

3.   Yleistä

3.1   Finanssimarkkinoiden valvonnan mikro- ja makrotaso on syytä erottaa toisistaan. Samalla on kuitenkin aivan yhtä tarpeellista taata tiivis yhteistyö kaikkien ehdotettujen elinten kesken. Mikrotason valvonnan yhteydessä todetut yleiset ongelmat koskevat finanssimarkkinoita kokonaisuudessaan, ja mahdollisiin makrotasolla havaittuihin riskeihin on usein löydettävissä ratkaisu mikrotasolta. Tähän keskinäiseen riippuvuuteen viitataan useaan otteeseen myös asetusehdotuksissa.

3.2   Ehdotettujen kolmen valvontaviranomaisen päätehtävät koskevat voimassa olevia sääntöjä, ja lisäksi kansallisten viranomaisten käytäntöjä olisi yhdenmukaistettava lähinnä ohjeita ja suosituksia antamalla. Valvontaviranomaisille annetaan kuitenkin myös valtuudet kehittää uusia teknisiä standardeja, joista komissio tekee viralliset ehdotukset.

De Larosièren asiantuntijaryhmän raportista antamassaan lausunnossa komitea katsoi, että kolmen uuden valvontaviranomaisen hallintoelinten tulisi olla edustukseltaan laaja-alaisempia. Komissio ei ole ottanut näkemystä huomioon valvontaviranomaisia koskevissa asetusehdotuksissa eikä myöskään EJRK:sta annettavassa asetuksessa. Sen sijaan komissio ehdottaa molemmissa tapauksissa erityisten osallisryhmien perustamista.

EJRK:n olisi ”pyydettävä tarvittaessa neuvoja asianomaisilta yksityissektorin sidosryhmiltä”. Ehdotetun asetuksen johdanto-osassa mainitaan esimerkkeinä finanssialan edustajat, kuluttajajärjestöt ja tietyt komission perustamat ryhmät. Kohta ei kuitenkaan ole riittävän informatiivinen: siinä olisi todettava, että finanssialan edustajien joukossa olisi oltava sekä alan työnantajien että ammattijärjestöjen edustajia.

3.3.1.1   Järjestelmäriskit eivät sitä paitsi koske pelkästään finanssimarkkinoita vaan koko taloutta, joten ehdotettua laaja-alaisempi edustus on välttämätön. Tämän vuoksi olisi kuultava myös unionitason työnantaja- ja ammattijärjestöjen edustajia.

3.3.1.2   Ehdotuksessa ei myöskään mainita mitään siitä, missä muodossa ja miten usein sidosryhmiä olisi kuultava. Täsmennys on tarpeen, sillä asiaa koskevan artiklan mukaan neuvoja ”on pyydettävä”. Lisäksi ilmaus ”tarvittaessa” vaikuttaa liian epämääräiseltä. Asetukseen olisi lisättävä tarkempi säännös siitä, milloin kuuleminen on pakollista.

Ehdotettujen kolmen valvontaviranomaisen osallisryhmien kokoonpanosta komissio näyttää olevan suunnilleen samaa mieltä kuin ETSK: osallisryhmissä olisi oltava finanssimarkkinoiden asianomaisen sektorin työntekijöiden ja työnantajien sekä kuluttajien ja alan palveluiden käyttäjien edustajia.

3.3.2.1   Ongelmia aiheuttanee erittäin todennäköisesti se, mitä maista osallisryhmien jäsenet tulisi valita. Komitea olettaa, ettei jäsenmäärän asettaminen 30:een tarkoita sitä, että osallisryhmissä olisi edustajia kaikkien jäsenvaltioiden finanssilaitoksista. Osallisryhmien 30 jäsenen tulisi edustaa tasasuhtaisesti kaikkia mainittuja sidosryhmiä, kuten ehdotettujen asetusten johdanto-osissa todetaan.

3.3.2.2   Osallisryhmät kokoontuvat vähintään kahdesti vuodessa. Ne voivat antaa lausuntoja ja neuvoja, ja niillä on käytettävissään sihteeristön palvelut. Osallisryhmän lausunnot ja neuvot tulee julkistaa. Kaikki tämä vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta, mutta vaarana on, että ryhmien toiminta keskittyy vain kahteen vuosittaiseen kokoukseen. Niillä olisi kuitenkin oltava mahdollisuus seurata asianomaisen valvontaviranomaisen työskentelyä jatkuvasti. Tämä on välttämätöntä, jotta voidaan taata, että Euroopan valvontaviranomaiset, joissa valvojat valvovat itseään, toimivat tehokkaasti.

4.   Erityistä

Euroopan järjestelmäriskikomitea (EJRK)

4.1   Makrotason vakauden valvonnan osalta perusluonteinen puute on se, ettei käydä keskustelua siitä, mitä järjestelmä riskit voivat olla. Joidenkin uusien välineiden markkinoille tuloa voitaisiin vallitsevassa kriisitilanteessa pitää järjestelmäriskinä. Myös luottoluokituslaitosten soveltamia menetelmiä riskien ja arvojen määrittämiseksi voitaisiin kutsua järjestelmäriskeiksi. Entä voidaanko finanssilaitosten johtoa sitovia sääntöjä pitää järjestelmäriskeinä, jos ne johtavat liialliseen riskinottoon? Nämä ovat muutamia mahdollisia esimerkkejä. Järjestelmäriskin käsitteestä on syytä keskustella julkisesti eikä vain uudessa järjestelmäriskikomiteassa suljettujen ovien takana.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean mielestä EJRK:lla on oltava selvä mandaatti toimia, kun rahoitusvakaus on vaarassa. Jotta asetus takaisi tämän, muutamien kohtien sanamuotoa olisi tarkistettava.

4.2.1   Ehdotetun asetuksen johdanto-osan mukaan EJRK:n tehtävät liittyvät finanssi”valvontaan” (supervision) (1 perustelukappale), ja valvonta on termi, jota on käytetty keskusteltaessa rahoituskriisin ratkaisukeinoista. Myöhemmin johdanto-osassa todetaan, että yhteisö tarvitsee makrotason vakauden valvonnasta (oversight) (7 perustelukappale) vastaavan yksikön. (3)
  Oversight-tyyppisen ilmauksen käyttö heikentää yksikön todellisia toimivaltuuksia: tarkkailu on ensimmäinen askel, ja seuraavan vaiheen olisi oltava valvonta siihen liittyvine todellisine toimintavaltuuksineen. Kyse ei ole synonyymeista, ja muutamissa kielitoisinnoissa on käytetty vain termin supervision vastinetta. Erikieliset toisinnot olisi yhdenmukaistettava valvonnan käsitteen pohjalta.

4.2.2   Ehdotuksessa todetaan selvästi, että EJRK:n on oltava riippumaton elin. Asetuksen mukaan EJRK:n varoitukset ja suositukset olisi kuitenkin niiden painoarvon lisäämiseksi toimitettava neuvoston tai ehdotettujen kolmen viranomaisen välityksellä (9 perustelukappale), mikä asettaa sen riippumattomuuden hieman kyseenalaiseksi. ETSK:n mielestä asia on ilmaistu oikein 16 artiklan 3 kohdassa, jonka mukaan varoitukset ja suositukset on toimitettava neuvostolle.

4.2.3   Suositusten saajien ”olisi toimittava” suositusten mukaan, elleivät ne pysty perustelemaan, miksi ne eivät voi toteuttaa toimia. ”Olisi”-muodon käyttö tarkoittaa, että suositukset ovat enemmän tai vähemmän velvoittavia. Toimien pakollisuuden on kuitenkin määräydyttävä sen mukaan, kenen toimivaltaan säännöt kuuluvat: jäsenvaltioiden vai EU:n. Siksi kyseinen kohta on syytä muotoilla nykyistä täsmällisemmin.

4.2.4   Saattaa myös olla, että ehdotetun asetuksen 3 artiklassa on menty hieman liian pitkälle. Sen mukaan EJRK ”edistää sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa”. EJRK:n tehtäväalueena ovat finanssimarkkinoihin liittyvät riskit, mutta tässä kohdin sille on näköjään annettu laajempi rooli. Komission tavoitteena on luoda nimenomaan finanssimarkkinoita koskevaa lainsäädäntöä. Mahdollisten toimivaltakiistojen välttämiseksi artikla olisi muotoiltava uudestaan siten, että EJRK:n tavoitteet rajoitetaan koskemaan järjestelmäriskejä.

EJRK muodostuu hallintoneuvostosta, ohjauskomiteasta ja sihteeristöstä. Yhteys Euroopan keskuspankkijärjestelmään (EKPJ) on erittäin selvä, sillä EJRK:n hallintoneuvostoon kuuluvat muiden muassa EKP:n yleisneuvoston 29 jäsentä. De Larosièren asiantuntijaryhmän raportista antamassaan lausunnossa ETSK kannattaa tällaista yhteyttä EKPJ:n ja EJRK:n välillä. Nämä 29 hallintoneuvoston jäsentä valitsevat keskuudestaan puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan viiden vuoden toimikaudeksi. Kyseisten 29 jäsenen lisäksi hallintoneuvoston äänivaltaisia jäseniä ovat niin ikään Euroopan komission jäsen sekä uusien Euroopan valvontaviranomaisten kolme puheenjohtajaa. Kokouksiin voivat osallistua myös kansallisten valvontaviranomaisten 27 edustajaa sekä talous- ja rahoituskomitean puheenjohtaja, mutta heillä ei ole äänivaltaa.

Ohjauskomiteaa koskevassa 11 artiklassa ei säädetä äänioikeudesta. Komission ehdotuksen mukaan ohjauskomiteaan kuuluvat hallintoneuvoston puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja, viisi muuta EKP:n yleisneuvoston jäsentä, uusien Euroopan valvontaviranomaisten kolme puheenjohtajaa, Euroopan komission edustaja ja talous- ja rahoituskomitean puheenjohtaja.

4.3.1.1   Ensimmäiset raportit ehdotusten käsittelystä neuvostossa kertovat, että keskusteluissa on keskitytty siihen, montako EKP:n yleisneuvoston jäsentä ohjauskomiteassa tulisi olla: kolme vai viisi? ETSK suosittelee viittä, aivan kuten Euroopan keskuspankkikin omassa lausunnossaan. Tällä tavoin voitaisiin huolehtia helpommin siitä, että edustus jakautuu maantieteellisesti paremmin pienten ja suurten sekä euroalueeseen kuuluvien ja kuulumattomien jäsenvaltioiden kesken. Lisäksi ohjauskomiteassa on oltava huomattava määrä keskuspankin edustajia, koska nähtävästi kaikilla sen jäsenillä on tarkoitus olla äänivalta. Ohjauskomitean kokoonpanon olisi heijastettava riittävän hyvin EJRK:n hallintoneuvoston kokoonpanoa. EJRK:n hallintoneuvoston jäsenistä 29 on keskuspankkien edustajia.

4.3.2   Neuvoa-antava tekninen komitea olisi mainittava ehdotetun asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa, jossa luetellaan EJRK:n kaikki elimet.

4.4   Ehdotetussa asetuksessa on oma artiklansa siitä, tuleeko varoitukset ja suositukset julkistaa. ETSK on tietoinen kaikista näkökohdista, joita on pohdittava ennen julkistamista, mutta ei ymmärrä, miksi tämä on ainoa päätös, joka edellyttää hallintoneuvoston kahden kolmasosan määräenemmistöä. Jos hallintoneuvoston jäsenet ovat riittävän päteviä tekemään päätöksiä järjestelmäriskeistä ja laatimaan varoituksia ja suosituksia, heidän pitäisi myös olla riittävän päteviä päättämään siitä, onko päätösten oltava julkisia.

4.5   Euroopan parlamentin osallisuutta voisi luonnehtia hyvin vähäiseksi. Kaikkien tässä lausunnossa käsiteltävien komission ehdotusten hyväksyminen edellyttää sekä neuvoston että Euroopan parlamentin päätöstä. Tätä lukuun ottamatta Euroopan parlamentti mainitaan EJRK:ta koskevassa ehdotuksessa vain siltä osin, että EJRK:n on raportoitava Euroopan parlamentille ja neuvostolle vähintään kerran vuodessa. Ehdotetun asetuksen 20 artiklan mukaan neuvosto tarkastelee EJRK-asetusta kolmen vuoden kuluttua. Euroopan parlamenttia ei artiklassa mainita, vaikka sillä on tämän säädöksen suhteen yhtä lailla toimivaltaa kuin neuvostolla. ETSK katsoo, että asetuksessa olisi annettava Euroopan parlamentille suurempi rooli näissä kysymyksissä.

5.   Erityistä

Mikrotason vakauden valvonta

Komission ehdotusten perustelujen 6.6 kohdan mukaan ehdotettujen asetusten ainoat erot liittyvät Euroopan valvontaviranomaisten tavoitteisiin, toimialoihin ja määritelmiin.

5.1.1   Tavoitteet (1 artiklan 4 kohta) on määritelty lähes samalla tavalla kaikissa kolmessa asetuksessa: sisämarkkinoiden toimivuus, rahoitusjärjestelmän vakaus ja kansainvälisen valvontayhteistyön lujittaminen. Ainoat ilmeiset erot koskevat sitä, ketä kunkin valvontaviranomaisen on tarkoitus suojella: arvopaperimarkkinaviranomainen suojelee sijoittajia, vakuutus- ja työeläkeviranomainen vakuutuksenottajia ja muita edunsaajia ja pankkiviranomainen tallettajia ja sijoittajia.

ETSK katsoo, että kyseisessä artiklassa tehdään selväsanaisesti ero Euroopan valvontaviranomaisten toimivaltuuksien ja EU:n toimielinten lainsäädäntävallan välillä. Komitean tulkitsee asetuksia niin, että valvontaviranomaisten todelliset valtuudet rajoitetaan koskemaan voimassa olevien sääntöjen noudattamisen valvontaa. Kun on kyse säädösperusteisten sääntöjen muuttamisesta, valvontaviranomaisten tehtävänä on vain antaa lausuntoja komissiolle, neuvostolle ja Euroopan parlamentille.

5.1.2.1   Euroopan valvontaviranomaisten ehdotukset uusiksi teknisiksi standardeiksi voitaisiin 7 artiklan 2 kohdan mukaan hyväksyä vain asetusten ja päätösten eikä direktiivien muodossa. Jos tekniset standardit määritellään luonteeltaan epäpoliittisiksi, olisi aiheellista sulkea pois myös asetusten mahdollisuus. Tekniset standardit olisi suunnattava kansallisille valvontaelimille ja finanssilaitoksille eikä jäsenvaltioille, ja siksi ne olisi annettava päätösten eikä asetusten tai direktiivien muodossa. Viimeksi mainitut on tarkoitettu vain komission ehdottamia poliittisia sääntöjä varten. Lisäksi 7 artiklassa säädetään, että komissio hyväksyy standardiluonnokset. Tämä ei voi koskea asetuksia tai direktiivejä, sille ne on hyväksyttävä neuvostossa ja Euroopan parlamentissa.

Artiklat, joissa säädetään yksityiskohtaisesti Euroopan valvontaviranomaisten tehtävistä, vaikuttavat kaikki asianmukaisilta. Euroopan valvontaviranomaisten harjoittama valvonta ei kohdistu suoraan finanssimarkkinoiden toimijoihin vaan kansallisiin valvontaviranomaisiin. Tästä periaatteesta poiketaan vain siinä tapauksessa, että kansallinen viranomainen ei noudata sille annettuja suosituksia (9 ja 11 artikla). Tällöin Euroopan valvontaviranomainen tekee lopulta finanssimarkkinoiden toimijoille osoitetun päätöksen.

5.1.3.1   ETSK kannattaa yhteistä kantaa, jonka mukaan neuvostolle olisi annettava toimivalta todeta kriisitilanteen olemassaolo sen jälkeen, kun se on kuullut komissiota, EJRK:ta ja tarvittaessa Euroopan valvontaviranomaisia.

5.1.3.2   Euroopan pankkiviranomaisen perustamista koskevassa ehdotuksessa ei määritellä selvästi kriisitilannetta eikä kriteereitä, joiden perusteella se julistetaan. Ehdotetussa asetuksessa olisikin säädettävä nykyistä tarkemmin siitä, millä perusteella kriisitilanne voidaan julistaa. ETSK katsoo, että syiden on liityttävä markkinoiden yleistilanteeseen. Yksittäisten finanssilaitosten kriisien on kuuluttava kansallisten valvontaelinten tehtäviin.

5.1.3.3   Takeita koskevassa 23 artiklassa säädetään siitä, miten jäsenvaltio voi toimia, jos se katsoo teknisten standardien vaikuttavan finanssipolitiikkaan. Takeet vaikuttavat asianmukaisilta, vaikkei standardeilla juuri koskaan ole finanssipoliittisia vaikutuksia. Koska takeet koskevat vain 10 ja 11 artiklan mukaisia päätöksiä, kyseinen artikla olisi sijoitettava heti 11 artiklan jälkeen.

5.1.4   Finanssilaitoksilla ja markkinatoimijoilla tulisi olla mahdollisuus kääntyä Euroopan pankkiviranomaisen puoleen siinä tapauksessa, että ne ovat eri mieltä kansallisen valvontaviranomaisen kanssa.

Valvontaviranomaisten toimialan osalta Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen erityistehtävänä on valvoa luottoluokituslaitoksia. Valvontavaltuuksiin sisältyy oikeus perua luottoluokituslaitosten rekisteröintejä, tehdä tutkimuksia ja suorittaa tarkastuksia paikan päällä. Näitä toimia ei ole yksilöity arvopaperimarkkinaviranomaisen perustamisesta annettavassa asetuksessa, vaan niistä säädetään tulevassa muutosasetuksessa. Vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta antaa arvopaperimarkkinaviranomaiselle tällaiset valvontavaltuudet, ja luottoluokituslaitosten valvonta tulee olemaan sen tärkeimpiä tehtäviä.

5.1.5.1   ETSK päätyi de Larosièren asiantuntijaryhmän raportista antamassaan lausunnossa muun muassa siihen, että jäsenvaltioissa olisi Espanjan mallin mukaisesti oltava kansallinen elin, jonka tehtävänä on hyväksyä uudet rahoitusvälineet ennen kuin ne voidaan tuoda markkinoille. Kun käsiteltävänä olevat kolme valvontaviranomaista on perustettu, tämä ehdotus voitaisiin toteuttaa. Koska tällainen järjestelmä on tällä hetkellä käytössä vain Espanjassa, ensimmäinen askel olisi tutkia muissa jäsenvaltioissa käytettäviä välineitä. Näin ollen komission olisi myös muutettava Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen perustamista koskevaa asetusta asetuksella, jossa säädetään tällaisesta tehtävästä.

5.1.6   Euroopan pankkiviranomaisen osalta tärkein määritelmä koskee sitä, miten suurta osaa finanssialasta sen tulee valvoa. Rahoituskriisistä saatujen kokemusten perusteella määritelmän on oltava mahdollisimman laaja. Jos pankkiviranomaisen valvonnan ulkopuolelle jää finanssilaitoksia, tällaiset laitokset saattavat olla muita paremmassa asemassa voittoa tavoitellessaan, sillä niiden toimintaa koskevat säännöt ja valvonta eivät kuulu pankkiviranomaisen toimialaan. Yleistavoitteena olisi oltava tasapuolisen toimintaympäristön luominen kaikille finanssilaitoksille. Asetuksessa käytetyssä määritelmässä viitataan luottolaitoksista, sijoituspalveluyrityksistä ja finanssiryhmittymistä annettuihin direktiiveihin. ETSK toivoo, että näiden direktiivien mukaisista määritelmistä keskusteltaisiin uudestaan, jotta niitä voitaisiin rahoituskriisistä saatujen kokemusten pohjalta laajentaa mahdollisimman paljon.

5.1.7   Myös Euroopan vakuutus- ja työeläkeviranomaista koskevassa ehdotuksessa viitataan nykyisiin direktiiveihin. ETSK muistuttaa kuitenkin, että jäsenvaltiot soveltavat erilaisia malleja etenkin työeläkejärjestelyissä. Siksi tässä tapauksessa on erityisen tärkeää selventää, että viranomaisen toimiala kattaa vain valvonnan. Uusia sääntöjä voi ehdottaa yksinomaan komissio.

5.1.8   Euroopan arvopaperiviranomaista koskevan asetusehdotuksen mukaan finanssimarkkinoiden toimija on ”henkilö”. Tällä tarkoitettaneen sekä oikeudellista että luonnollista henkilöä, mutta asia olisi ilmaistava selvästi asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa.

5.1.9   Ehdotettujen asetusten 20 artiklan 3 kohdassa säädetään, että Euroopan valvontaviranomaiset voivat käyttää finanssilaitoksilta saamiaan luottamuksellisia tietoja ainoastaan kyseisten asetusten mukaisten tehtäviensä suorittamiseen. Kohtaa tulisi täydentää säätämällä myös siitä, miten luottamuksellisuus on turvattava.

Kaikilla kolmella valvontaviranomaisella on samanlainen rakenne: hallintoneuvosto, johtokunta, puheenjohtaja, toimitusjohtaja ja valituslautakunta. Valvontaviranomaisten puheenjohtajia ei nimitetä kansallisten valvontaviranomaisten keskuudesta. Asetusten mukaan puheenjohtajan on oltava kokopäivätoiminen riippumaton henkilö.

5.2.1   Ehdotusten mukaan kunkin Euroopan valvontaviranomaisen johtokunnassa on neljä jäsentä kansallisten valvontaviranomaisten piiristä. Koska lukumäärälle ei esitetä minkäänlaisia perusteluja, vaikuttaisi luonnolliselta noudatella EJRK:ta koskevaa ehdotusta ja säätää, että tällaisia jäseniä on neljän sijasta viisi.

5.2.2   Hallintoneuvostossa ovat äänivaltaisia vain kansallisten viranomaisten pääjohtajat. Komission ja EJRK:n edustajilla ei ole äänioikeutta. Tämä tarkoittaa sitä, että Euroopan valvontaviranomaisten sisällä kaikki valta annetaan valvonnan kohteena oleville kansallisille elimille. Tällaisen järjestelyn vaarana on, ettei toimiin ryhdytä vaikka asetuksessa kuinka säädetään siitä, miten valvonta toteutetaan ja miten kansallisia viranomaisia arvostellaan, ja jopa siitä, missä tilanteissa päätöksenteko siirtyy Euroopan valvontaviranomaisen ja viime kädessä mahdollisesti komission vastuulle. On selvää, että kansallisten viranomaisten on Euroopan valvontaelimissä työskenneltävä kollegiaalisesti, mutta voiko kollegiaalisuus mennä liiallisuuksiin?

5.2.3   Koska vaarana siis on, että hallintoneuvostosta tulee elin, joka valvoo itseään, komitea kiinnittää huomiota muutamien muiden kyseisiä valvontaviranomaisia koskevien näkökohtien merkitykseen. Puheenjohtajan riippumattomuus on ratkaisevan tärkeää, ja hänellä olisi oltava äänioikeus. Yhtä lailla ratkaisevan tärkeää on avoimuus osallisryhmää kohtaan ja osallisryhmän vaikutusvalta. Lisäksi on välttämätöntä toimia avoimesti siten, että Euroopan valvontaviranomaisten päätökset julkistetaan. Vaikka ETSK kannattaa tällaista yleisperiaatetta, komitea on tietysti tietoinen siitä, ettei kaikkia päätöksiä voida julkistaa heti, koska ne saattavat aiheuttaa häiriöitä finanssimarkkinoilla.

Euroopan valvontaviranomaisten käynnistäessä toimintansa niillä on ehdotusten mukaan tarkoitus olla kaksi kertaa niin paljon henkilöstöä kuin nykyisillä kolmella viranomaiskomitealla. Kun ne ovat saavuttaneet täydet toimintavalmiudet, niiden henkilöstömäärän odotetaan olevan nelinkertainen nykyisten komiteoiden henkilöstömääriin verrattuna. Koska uusien valvontaviranomaisten toiminta on laajuudeltaan ja luonteeltaan aivan erilaista, ETSK pitää ehdotettuja henkilöstömääriä asianmukaisina.

5.3.1   Komitea suhtautuu kuitenkin varauksellisesti ehdotukseen siitä, minkä ajan kuluessa valvontaviranomaisten toiminta on saatava täysipainoisesti käyntiin. Jos toiminta aloitetaan vuonna 2011, sen laajentamiseen menee tämän jälkeen vielä yli kaksi vuotta. Toiminnan laajentamista voitaisiinkin, ja on todella syytä, nopeuttaa, jotta valitsevan kriisin aikana ilmenneihin ongelmiin voidaan puuttua pikaisesti.

5.4   ETSK pitää kolmen valvontaviranomaisen perustamisen yhteydessä perustettavaa Euroopan valvontaviranomaisten sekakomiteaa tarpeellisena täydennyksenä. Tämän valvontaviranomaisten yhteistyökomitean ansiosta ei ainakaan tällä hetkellä vaikuta tarpeelliselta luoda yhtä yhteistä viranomaista kaikkia kolmea valvonnan alaa varten.

5.5   Ehdotettujen asetusten 33 artiklassa on muutamia pieniä virheitä. (4) Kyseisen artiklan 2 kohdassa käytetty ilmaus in his absence olisi muutettava muotoon in his/her absence. Lisäksi saman artiklan 5 kohdassa on yhtäkkiä käytetty puheenjohtajasta sanaa Chairman aiemmin käytetyn sanan Chairperson tilalla. Myös tämä pitäisi korjata.

Bryssel 21. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  Ks. ETSK:n lausunto aiheesta ”De Larosièren asiantuntijaryhmän raportti”, EUVL C 318, 23.12.2009, s. 57 kohta 1.4.

1

(2)  Ks. ETSK:n lausunto aiheesta ”Luottoluokituslaitokset”, EUVL C 277, 17.11.2009, s. 117.

2

(3)  Suom. huom. Komission asiakirjan suomenkielisessä toisinnossa puhutaan koko ajan valvonnasta, mutta esimerkiksi englanninkielisessä toisinnossa käytetään paikoitellen ilmausta supervision (valvonta) ja paikoitellen ilmausta oversight (valvonta, tarkkailu, seuranta).

3

(4)  Suom. huom. Kohdassa esitetyt huomiot eivät koske komission asiakirjan suomenkielistä toisintoa, koska suomen kielessä ei käytetä eri pronominia viitattaessa mies- tai naispuoliseen henkilöön (vrt. englannin he ja she). Myös ilmaus ”puheenjohtaja” on suomessa täysin sukupuolineutraali (vrt. englannin Chairperson ja Chairman).

4

he

she

Chairperson

Chairman

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/41 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/41

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta tiettyjen petosalttiiden tavaroiden luovutuksiin ja tiettyjen petosalttiiden palvelujen suorituksiin vapaaehtoisesti ja tilapäisesti sovellettavan käännetyn verovelvollisuuden osalta”

KOM(2009) 511 lopullinen – 2009/0139 CNS

(2010/C 339/09)

Yleisesittelijä: Edgardo IOZIA

Neuvosto päätti 6. lokakuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Ehdotus: neuvoston direktiivi direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta tiettyjen petosalttiiden tavaroiden luovutuksiin ja tiettyjen petosalttiiden palvelujen suorituksiin vapaaehtoisesti ja tilapäisesti sovellettavan käännetyn verovelvollisuuden osalta

KOM(2009) 511 lopullinen – 2009/0139 CNS.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean työvaliokunta päätti 3. marraskuuta 2009 antaa asian valmistelun ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -erityisjaoston tehtäväksi.

Asian kiireellisyyden vuoksi Euroopan talous- ja sosiaalikomitea nimesi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 21. päivän kokouksessa) yleisesittelijäksi Edgardo Iozian ja hyväksyi seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 91 ääntä puolesta ja 2 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Päätelmät

1.1   ETSK kannattaa ehdotusta direktiiviksi, joka koskee käännetyn verovelvollisuuden järjestelmän käyttöönottoa tiettyjen tuotteiden ja palvelujen kohdalla. Komitea pitää kuitenkin erittäin harmillisena, että jälleen kerran joudutaan etsimään sovinnaisia ratkaisuja veropetosongelmaan sekä yhteisön sisäistä petostoimintaa jatkuvasti edistävän ”väliaikaisen” järjestelmän lopettamiseksi.

1.2   ETSK ymmärtää ja kannattaa komission toimia, joita se toteuttaa vastassaan olevista poliittisluonteisista ongelmista huolimatta. Komitea kuitenkin korostaa jälleen, että olisi syytä siirtyä uuteen alv-järjestelmään, joka vähentäisi petosmahdollisuuksia ja keventäisi verovelvollisten hallinnollista taakkaa.

1.3   ETSK kannattaa ehdotuksia, joita Euroopan parlamentti esittää koordinoidusta strategiasta veropetosten torjunnan tehostamiseksi 2. syyskuuta 2008 antamassaan päätöslauselmassa. Komitea puoltaa erityisesti sitä, että yhteisön sisäisistä liiketoimista perittäisiin vero alkuperämaassa yhtenäisen 15 prosentin verokannan mukaan. Tällainen käytäntö olisi direktiivin 2006/112/EY 402 artiklan mukainen.

Ehdotettu direktiivi tuo mukanaan uusia alv-järjestelmää hajanaistavia tekijöitä. ETSK on huolissaan valinnoista, jotka viivästyttävät alv-järjestelmän yhdenmukaistamista.

1.4.1   Valittu oikeudellinen väline vaikuttaa asianmukaiselta, vaikka asetusten antaminen olisikin toivottavaa.

1.5   Jäsenvaltioiden tulisi vahvistaa verohallintoa. Palautushakemukset tulevat lisääntymään, kun perittyä arvonlisäveroa ei voida enää kompensoida maksetulla arvonlisäverolla. Tarvitaan välttämättä tiukkaa valvontajärjestelmää jäsenvaltioiden suojaamiseksi käännetyn verovelvollisuuden järjestelmän mahdollisilta kielteisiltä vaikutuksilta.

1.6   ETSK pitää perustavan tärkeänä päätöstä sisällyttää päästöjä koskevilla todistuksilla käytävään kauppaan liittyvät palvelut direktiivin soveltamisalaan.

1.7   ETSK ei kannata rajoitusta, jonka mukaan direktiivissä esitetyistä neljästä tavaraluokasta voidaan valita enintään kaksi. Kunkin jäsenvaltion tulisi voida päättää, kykeneekö maan verohallinto hallinnoimaan asianmukaisesti käännetyn verovelvollisuuden järjestelmän käyttöönoton kaikissa tavaraluokissa. Esitetty rajoitus lienee ristiriidassa direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan kanssa.

1.8   ETSK aikoo vastaisuudessakin tukea komission aloitteita alv-järjestelmän yhdenmukaistamiseksi. On toivottavaa toteuttaa sellaisia rakenteellisesti pidemmälle meneviä uudistuksia, jotka vähentävät jyrkästi veropetoksen mahdollisuuksia.

2.   Johdanto

2.1   Veropetosten – varsinkaan yhteisön sisäisten petosten – torjunta ei ole edistynyt merkittävästi muutamina viime vuosina. Petosten takia menetetään verotuloja kaikkiaan 200–250 miljardia euroa, joka on 2 prosenttia EU:n bruttokansantuotteesta.

2.2   Alv-petoksia tehdään noin 40 miljardin euron arvosta. Tämä on 10 prosenttia veron tuotosta.

2.3   Kaupan asteittaisen kasvun johdosta nk. karusellipetokset ovat yleistyneet. Lainsäädännön mukaan EU:n kautta kulkeva tavara voi liikkua vapaasti, mutta EU-maiden liiketoimista tulee maksaa alv määräjäsenvaltiossa.

2.4   Kun yhteisökauppaan otetaan välittäjäksi säännöistä piittaamaton toimija, luodaan laiton ”kolmiyhteys”, jonka avulla uskotellaan, että hyödyke on luovutettu kahteen otteeseen. Ostaja voi saada palautuksen arvonlisäverosta, jota välittäjä, joka osti hyödykkeen alv-vapaasti toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalta luovuttajalta, ei ole koskaan maksanut. Tällä tavoin välittäjä katoaa näkyvistä.

2.5   Käännettyä verovelvollisuutta sovellettaessa kotimainen hyödykkeen luovuttaja ei veloita arvonlisäveroa verovelvolliselta ostajalta, vaan sen joutuu suorittamaan ostaja. Teoriassa tämän menettelyn pitäisi poistaa karusellipetoksen mahdollisuus.

2.6   Määrämaaperiaatteen soveltamiseen perustuva järjestelmä vaatisi asianmukaisesti toimiakseen vakiintunutta ja tehokasta jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa. Koska tällainen järjestelmä on ristiriitainen, sen puitteissa voidaan tehdä vaikeasti estettävissä olevia veropetoksia. Yhteisö on valinnut lopulliseksi vaihtoehdoksi alkuperämaaperiaatteen, johon liittyy jäsenvaltioiden välinen hyvitysjärjestelmä alv:n uudelleenjakamiseksi. Marraskuun 28. päivänä 2006 annetun direktiivin 2006/112/EY 402 artiklan mukaan yhteisökaupassa verotuksen tulee tapahtua alkuperäjäsenvaltiossa.

2.7   Uudelleenjakoa tarvitaan, jotta voidaan tasata viennin ja alkuperämaassa jo verotettujen tuontihyödykkeiden veron vähennyksen vaikutukset verotuloihin.

2.8   Yhteisön sisäisiä veropetoksia jyrkästi vähentävän lopullisen järjestelmän hyväksyminen edellyttää yhdennettyä hallintoyhteistyöjärjestelmää. Sitä ei ole onnistuttu luomaan komission ponnisteluista huolimatta. (1) Komission vuodesta 1987 vaatiman ja välttämättä tarvittavan selvitysyhteisön luominen on niin ikään hankalaa, sillä jäsenvaltioiden välillä on varmentamisessa ja tilastoinnissa edelleen perustavanlaatuisia eroja.

2.9   Tällaisissa lohduttomissa näkymissä komissio on siis esittänyt ehdotuksen neuvoston direktiiviksi, jonka nojalla jäsenvaltioiden lainsäädännöissä voitaisiin tilapäisesti soveltaa käännettyä verovelvollisuutta tiettyihin tavaroihin ja palveluihin. (2)

3.   Komission ehdotus

3.1   Tarkasteltavan aloitteen lähtökohtana ovat veropetosten torjuntastrategiaa käsittelevän asiantuntijaryhmän ehdotukset. Komissio on antanut tiedonannon (3), joka sisältää innovatiivisia ehdotuksia petosten torjumiseksi. Yksi niistä koskee yleisen käännetyn verovelvollisuuden käyttöönottoa. Ecofin-neuvosto ei ole hyväksynyt kyseisiä ehdotuksia.

Yhä yleistyvien missing trader -petosten (Missing Trader Intra-Community fraud, MTIC) torjumiseksi eräät jäsenvaltiot ovat pyytäneet komissiota hyödyntämään alv-direktiivin 395 artiklassa säädettyä poikkeusta, jonka perusteella tiettyihin tavaroihin ja palveluihin voidaan tilapäisesti soveltaa käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää. MTIC-petokset tunnetaan paremmin karusellipetoksina. Niiden yhteydessä usein samat tavarat luovutetaan useaan kertaan yhdessä jäsenvaltiossa sijaitsevalta toimijalta toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalle toimijalle.

3.2.1   Komissio on arvioinut asianmukaisimmaksi muuttaa alv-direktiiviä lisäämällä siihen 199 a artikla ja mahdollistamalla poikkeaminen vuoden 2014 loppuun saakka.

Luetteloon tavaroista, joihin voidaan vapaaehtoisesti soveltaa käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää, sisältyy hyvin yleisiä sähkölaitteita, kuten matkapuhelimet ja integroidut piirit. Poikkeus on jo mahdollinen Yhdistyneessä kuningaskunnassa: neuvosto on antanut sille luvan direktiivistä poikkeavaan käytäntöön.

3.3.1   Direktiivissä tarkoitettuihin neljään tavaraluokkaan kuuluvat lisäksi hajuvedet sekä sellaiset jalometallit, jotka eivät ole antiikki- tai kokoelmaesineitä. Palveluihin kuuluu päästöjä koskevien todistusten myynti.

4.   Yleistä

4.1   Komissio korostaa tiedonannossaan neuvostolle ja Euroopan parlamentille (4) toisaalta käännetyn verovelvollisuuden mahdollisia myönteisiä vaikutuksia veropetosten torjuntaan ja toisaalta erilaisia uusien petosten riskejä sekä tarvetta vahvistaa valvontaa ja etenkin hallinnollista yhteistyötä.

4.2   Komissio tähdensi suhtautuvansa epäröivästi vapaaehtoisen yleisen käännetyn verovelvollisuuden käyttöönottoon, sillä se ”vaikuttaisi huomattavasti EU:n alv-järjestelmän johdonmukaisuuteen ja yhdenmukaisuuteen sekä sen kehittämismahdollisuuksiin”.

4.3   ETSK yhtyy komission huoleen ja katsoo, että on syytä pidättyä kaikista toimenpiteistä, jotka voisivat heikentää tulevia mahdollisuuksia alv-järjestelmän hankalaksi osoittautuneeseen yhdenmukaistamiseen.

4.4   Euroopan parlamentti kiinnitti jo vuonna 2008 patistaessaan neuvostoa tehostamaan petostentorjuntaa (5) huomiota siihen, että yleisen käännetyn verovelvollisuuden käyttöönotto saattaa tarjota uusia petosmahdollisuuksia. Petosriski liittyy erityisesti vähittäismyyntiin ja alv-tunnisteiden väärinkäyttöön. Parlamentti ehdottaa kyseisessä päätöslauselmassaan parhaimpana ratkaisuna väliaikaisen järjestelyn lopettamista ja yhteisön sisäisten luovutusten verottamista 15 prosentin verokannan mukaan.

4.5   ETSK korostaa kaikissa viimeaikaisissa ja aiemmissakin lausunnoissaan, että väliaikainen järjestelmä tulee lopettaa. (6) Komitea pitää kannatettavana Euroopan parlamentin ehdotusta yhteisön sisäisten luovutusten verotuksen yhdenmukaistamisesta. Väliaikaiseen järjestelmään sisältyy lisäksi lukuisia – mm. maatalousalaa, pienyrityksiä, matkatoimistoja ja kustantamoja koskevia – erityisjärjestelyjä vapautuksineen, huojennuksineen ja poikkeuksineen.

4.6   Kuten tavallista, Ecofin-neuvosto ei ole päässyt sopuun. ETSK toistaa jälleen pitävänsä valitettavana, että verotusalan päätöksenteon pattitilanne on tehnyt tyhjäksi ties kuinka monennen yrityksen käynnistää yhdenmukaistamisprosessi.

4.7   ETSK kannattaa komission ehdotusta, mutta kiinnittää huomiota eräisiin ristiriitoihin asetettujen tavoitteiden kanssa. Vapaaehtoinen järjestely lisää asianomaisten alojen toimijoiden hallinnollisia velvollisuuksia, sillä niiden on käytännössä pidettävä kaksinkertaista kirjanpitoa. Verovelvollisille tulee myös huomattava vastuu oikean verokohtelun määrittelystä.

4.8   Euroopan unionin tuomioistuin on jo ottanut kantaa käännettyyn verovelvollisuuteen. (7) Tuomiossa tarkastellaan tapausta, jossa verohallinto vaati maksua käännetyn verovelvollisuuden järjestelmän virheellisen tulkinnan takia. Jotta vältytään turhilta ja kalliilta riita-asioihin liittyviltä menettelyiltä, on paikallaan tarkastaa jäsenvaltioiden lainsäädännöt saatujen kokemusten valossa. Vaikka yleisperiaatteita sovelletaan, lainsäädännöissä on eroja esim. palautushakemusten määräajoissa ja veron maksuajoissa.

4.9   Järjestelmän käyttöön ottavien jäsenvaltioiden hallintoviranomaiset joutuvat käsittelemään aiempaa enemmän ylitse jäävän arvonlisäveron palautushakemuksia, sillä verovelvolliset eivät voi enää vähentää perittyä arvonlisäveroa.

4.10   Veron suorittaminen siirtyy yhä pienemmille talouden toimijoille, joiden luotettavuus ei ehkä ole samaa tasoa kuin nykyisillä alv-velvollisilla – keskisuurilla ja suurilla yrityksillä, jotka suorittavat valtaosan veroista. Järjestelmä lisää verotulojen hävikin riskiä, koska maksujen osittamismahdollisuus poistuu.

4.11   Kokonaisuutena arvioiden tarvitaan välttämättä tiukkaa valvontajärjestelmää jäsenvaltioiden suojaamiseksi käännetyn verovelvollisuuden järjestelmän mahdollisilta kielteisiltä vaikutuksilta. Samanaikaisesti kun vahvistetaan valvontatoimia tulee myös lujittaa hallinnollista yhteistyötä ja hyödyntää vakiomuotoisia hallintoviranomaisten välisiä telemaattisia tietojenvaihtojärjestelmiä.

5.   Erityistä

5.1   ETSK ei kannata komission päätöstä jättää vaikutusten tarkastus tekemättä. Käännetyn verovelvollisuuden mahdollisen vapaaehtoisen käyttöönoton vaikutuksista liiketoimintaan järjestettiin kuuleminen 13. elokuuta 2007. Kun tätä edellistä kuulemista, josta ei edes ole julkaistu tietoja komission verkkosivuilla, pidetään tyhjentävänä, ei oteta huomioon ehdotetun direktiivin mahdollisia vaikutuksia toimijoihin ja hallintoviranomaisiin.

5.2   On erittäin kyseenalaista ajatella, että vaikutusarvioinnin järjestävät asianomaiset jäsenvaltiot, koska ehdotettu järjestely ei ole pakollinen. ETSK on moneen otteeseen kehottanut kiinnittämään paljon huomiota EU:n lainsäädännön vaikutusten kunnolliseen ja perusteelliseen analysointiin.

5.3   Ehdotuksen oikeusperusta on asianmukainen ja oikeasuhtainen. ETSK:n mielestä direktiiviin liittyy oikeudellisena välineenä kuitenkin selvä verojärjestelmien erilaistumisen riski: mieluummin olisi pitänyt antaa asetus.

5.4   ETSK kannattaa painokkaasti EU:n päästökaupan (emissions trading system, ETS) sisällyttämistä soveltamisalaan. Eurooppalaisten päästöjä koskevien todistusten osuus maailman päästökauppamarkkinoista oli 73 prosenttia vuonna 2008. Koska todistusten kauppa verovelvollisten kesken luetaan palvelujen suorittamiseksi, siitä on maksettava vero ostajayrityksen sijaintivaltioon. ETSK pitää valitettavana vain sitä, ettei tällaisiin liiketoimiin ole pakko soveltaa käännetyn verovelvollisuuden järjestelmää.

5.5   ETSK ei pidä riittävän perusteltuna rajoitusta, jonka mukaan direktiivissä esitetyistä neljästä tavaraluokasta voidaan valita enintään kaksi. Olisi ollut paljon järkevämpää antaa kullekin jäsenvaltiolle vapaat kädet päättää asiasta oman vastuunsa puitteissa. Tällainen mahdollisuus annetaan jäsenvaltioille jo direktiivin 2006/112/EY 395 artiklassa sillä edellytyksellä, että neuvosto antaa siihen luvan. Ehdotetun muotoinen 199 a artikla saattaa olla ristiriidassa kyseisen artiklan kanssa.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  KOM(2009) 427 lopullinen – 2009/0118 CNS. Lausunto valmisteilla (asiakokonaisuus ECO/265), esittelijä: Umberto Burani.

1

(2)  KOM(2009) 511 lopullinen.

2

(3)  KOM(2008) 109 lopullinen, 22.2.2008, ja SEC(2008) 249, 22.2.2008.

3

(4)  Ibid.

4

(5)  Euroopan parlamentin 2. syyskuuta 2008 antama päätöslauselma koordinoidusta strategiasta veropetosten torjunnan tehostamiseksi (2008/2033(INI)), EUVL C 295 E, 4.12.2009, s. 13.

5

(6)  ETSK:n lausunto arvonlisäveroa koskevista poikkeustoimenpiteistä – EUVL C 32, 5.2.2004, s. 120.

6

ETSK:n lausunto veropetosten torjunnasta – EUVL C 161, 13.7.2007, s. 8.

ETSK:n lausunto muista kuin yleisistä alv-kannoista – EUVL C 211, 19.8.2008, s. 67.

ETSK:n lausunto maahantuontiin liittyvistä veropetoksista – EUVL C 277, 17.11.2009, s. 112.

ETSK:n lausunto petostentorjunnasta – EUVL C 100, 30.4.2009, s. 22.

ETSK:n lausunto kuudennen arvonlisäverodirektiivin poikkeuksien rationalisoinnista ja veropetosten vastaisista toimista – EUVL C 65, 17.3.2006, s. 103.

(7)  Yhdistetyt asiat C-95/07 ja C-96/07, 8. toukokuuta 2008.

7

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/45 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/45

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle maataloustuotteiden laatupolitiikasta”

KOM(2009) 234 lopullinen

(2010/C 339/10)

Esittelijä: József KAPUVÁRI

Euroopan komissio päätti 28. toukokuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle maataloustuotteiden laatupolitiikasta

KOM(2009) 234 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 9. joulukuuta 2009.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 145 ääntä puolesta 5:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Päätelmät ja suositukset

1.1   Varmennusjärjestelmien suuri ja jatkuvasti kasvava määrä ei edistä Euroopan unionin laatupolitiikan tavoitteiden saavuttamista. Niinpä tavoitteena tulisi olla sekä nykyisten järjestelmien yhdenmukaistaminen ja yksinkertaistaminen että niiden määrän vähentäminen. ETSK ehdottaa, että ensisijainen järjestelmä määritellään yhteisötasolla. Komission tulisi nimetä tähän tarkoitukseen parhaiten soveltuva järjestelmä.

1.2   Euroopan unionin laatupolitiikka on keskeinen tekijä, joka koostuu muista osatekijöistä ja muodostaa erittäin monimutkaisen järjestelmän. Koska laatupolitiikka nivoutuu yhteisen maatalouspolitiikan kaikkiin muihin osatekijöihin, välineisiin ja tavoitteisiin, kyseiset näkökohdat on myös otettava huomioon. Laatupolitiikan kehittämisen kolme keskeistä tarkasteltavaa näkökohtaa (tiedotus, yhdenmukaisuus ja yksinkertaistaminen) heijastavat kuitenkin vain suppeassa mielessä tätä lähestymistapaa. ETSK suosittaa, että komissio pyrkii hyödyntämään laatupolitiikan tarjoamaa potentiaalia EU:n elintarvikealan pitkän aikavälin strategina ja politiikkaa koskevien ajatustensa mukaisesti. Laatupolitiikka on väline, jota voitaisiin käyttää nykyistä tehokkaammin luomaan uusia tulonlähteitä ja antamaan viljelijöille uusia keinoja lisätä kilpailukykyään. Kyseessä on myös osa-alue, jolla voidaan kehittää huomattavasti elintarvikeketjun sisäistä yhteistyötä. Tällaiselle yhteistyölle on huomattava tarve, sillä koska tulot jakautuvat elintarvikeketjussa epätasaisesti, strategiset kumppanit pitävät toisiaan yhä enemmän kilpailijoina. Tämä koskee etenkin maita ja aloja, joilla tuottajat eivät huolehdi jalostuksesta.

1.3   ETSK antoi 18. syyskuuta 2008 lausunnon aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi elintarvikkeita koskevien tietojen antamisesta kuluttajille” (1). ETSK painotti lausunnossaan muun muassa toivovansa, että myös elintarvikkeiden ja ensiasteen jalostuksesta saatavien tuotteiden alkuperän sekä tapauskohtaisen arvioinnin perusteella myös toisen jalostusasteen tuotteiden valmistamisessa käytettyjen tärkeimpien ainesosien alkuperän ilmoittaminen tehtäisiin pakolliseksi.

1.4   Mitä useammat EU:n kuluttajat valitsevat tietoisesti EU:n tuotteita pitkällä aikavälillä, sitä ennakoitavammaksi Euroopan maatalous- ja elintarvikeala käy tulevaisuudessa. Maailman kauppajärjestön WTO:n neuvotteluihin liittyvän markkinoiden avautumisprosessin valossa tämä näkökohta on yksi EU:n maatalousalan tärkeimpiä tekijöitä, ellei tärkein. Tämä tulisi ottaa huomioon mukautettaessa maatalous- ja elintarvikealan tuotteiden laatupolitiikkaa.

1.5   Tässä yhteydessä on hyvin tärkeää selventää, miten kuluttajat ymmärtävät hyvän ”eurooppalaisen laadun”. Tätä varten olisi hyödyllistä toteuttaa kysely, joka perustuu ammattitaitoisesti laadittuun kyselylomakkeeseen ja jota voitaisiin käyttää yleisten perusperiaatteiden laadinnassa.

1.6   ETSK katsoo, että ”eurooppalainen laatu” perustuu pitkälti eurooppalaiseen maatalousmalliin. Eurooppalainen maatalousmalli kuvastaa politiikkaa, joka liittyy yhteiskunnalle kokonaisuudessaan tärkeisiin perusluonteisiin kysymyksiin. ETSK kannattaa politiikkaa, jolla eurooppalaista maatalousmallia pidetään yllä ja se säilytetään (2). ETSK kehottaa uudistamaan YMP:n asianmukaisesti, jotta Euroopan maataloudella olisi tasapuoliset toimintaedellytykset.

2.   Yleistä

2.1   EU:n maataloustuotteiden laatupolitiikan on osaltaan edistettävä YMP:n tavoitteiden saavuttamista, mutta sillä on myös oltava keskeinen rooli Euroopan maatalouden ja elintarviketeollisuuden kestävän kehityksen yhteydessä luotaessa elintarvikkeiden ”eurooppalaisen laadun” edellytykset. Tämän toteuttamiseksi ei riitä, että parannetaan vain tietoisuutta ”eurooppalaisesta laadusta” sisämarkkinoilla, vaan asiaa on edistettävä myös ulkomarkkinoilla, jos Euroopan maatalous- ja elintarvikkeiden jalostusalat on määrä säilyttää ja niitä on tarkoitus kehittää.

2.2   Tämä edellyttää paljon enemmän kuin kuluttajille annettua tarkkaa tietoa tuotantoprosesseihin liittyvistä tuotteiden ominaisuuksista. Mitä useammat EU:n kuluttajat valitsevat tietoisesti EU:n tuotteita pitkällä aikavälillä, sitä ennakoitavammaksi Euroopan maatalous- ja elintarvikeala käy tulevaisuudessa. Maailman kauppajärjestön WTO:n neuvotteluihin liittyvän markkinoiden avautumisprosessin valossa tämä näkökohta on yksi EU:n maatalousalan tärkeimpiä tekijöitä, ellei tärkein. Tämä tulisi ottaa huomioon mukautettaessa maatalous- ja elintarvikealan tuotteiden laatupolitiikkaa. Eurooppalaisen maatalousmallin arvojen suojelua tulisi vahvistaa EU:n ulkopuolella.

2.3   Tässä yhteydessä on hyvin tärkeää selventää, miten kuluttajat ymmärtävät hyvän ”eurooppalaisen laadun”. Tätä varten olisi hyödyllistä toteuttaa kysely, joka perustuu ammattitaitoisesti laadittuun kyselylomakkeeseen ja jota voitaisiin käyttää yleisperiaatteiden laadintaan.

2.4   Kuten komitea on jo tuonut esiin, tässä yhteydessä on hyvin tärkeää selventää, miten kuluttajat ymmärtävät hyvän ”eurooppalaisen laadun”. Ominaispiirteet, joita ei voida ilmaista lukuina, voidaan asettaa samaan asemaan elintarvikkeiden muiden ominaispiirteiden kanssa, ja ne voivat olla osa laatupolitiikkaa. ETSK tarkastelee ”eurooppalaista laatua” laajassa mielessä. Se tarkoittaa ympäristöystävällistä tuotantoa, eläinten hyvinvointia koskevien sääntöjen noudattamista, kestävän kehityksen mukaisia tuotantomenetelmiä sekä maaseutualueiden säilyttämistä elinvoimaisina.

2.5   Unionissa tuotettujen korkealaatuisten elintarvikkeiden asettaminen etusijalle on EU:n perusperiaate, mutta viime aikoina siitä on jossain määrin tingitty. Maatalous- ja elintarvikealan tuotteiden osalta myönteinen suhtautuminen unionin tuotteisiin on erityisen tärkeää, sillä kyseessä ovat strategiset tuotteet, jotka edistävät kuluttajien luottamusta ja ovat keskeisiä heidän hyvinvointinsa kannalta edellyttäen, että tuotanto-olosuhteet säilytetään ja että niitä parannetaan. Tämä kysymys on erityisen ajankohtainen, koska tulojen jakautuminen epätasaisesti elintarvikeketjussa ja kannattavuusongelmat uhkaavat elintarvikkeiden laatua ja ravintoarvoa. Aihe on myös useiden EU:n toimielinten asialistalla, ja se liittyy tiiviisti laatupolitiikkaan tai tarkemmin sanottuna sen monitahoiseen lähestymistapaan (3).

3.   Erityistä

3.1   Maataloustuotteiden laatua koskevat nykyiset toimenpiteet

3.1.1   Kuten komissio toteaa, yksi maataloustuotteiden laatupolitiikan keskeisiä tavoitteita on tiedottaa kuluttajille tuotteen ominaispiirteistä. Komitean mielestä eurooppalaiset kuluttajat katsovat, että EU:n jäsenvaltioissa tuotetut elintarvikkeet vastaavat perusvaatimuksia, mutta eivät ole täysin tietoisia kyseisten elintarvikkeiden muista arvokkaista ominaispiirteistä. Kuten tiedonannossa tuodaan esiin, tällainen tilanne on syntynyt, koska laatupolitiikkaa on kehitetty asteittain ja alakohtaisesti, ajan mittaan ja eri laajuisesti. Eräistä toimista ei ole tiedotettu riittävän tehokkaasti – tai pikemminkin avoimesti – suurelle yleisölle.

3.1.2   ETSK suhtautuu myönteisesti toimiin luoda eri välineisiin pohjautuva yksi järjestelmä ja laatia aihetta koskeva kokonaisvaltainen politiikka. Tehostamisen lisäksi EU:n kuluttajien on hyväksyttävä näin tuotettujen tuotteiden hinnat, pidettävä hintoja kohtuullisina ja asetettava kyseiset tuotteet etusijalle.

3.2   Toimintapolitiikkojen laatiminen

3.2.1   ETSK panee tyytyväisenä merkille, että komission pitämät laatupolitiikkaa käsittelevät kuulemiset ovat olleet hyvin laaja-alaisia ja että kaikki sidosryhmät ovat voineet osallistua kehittämistä käsittelevien strategisten suuntaviivojen laatimiseen.

3.2.2   Komitea suhtautuu myönteisesti kolmeen keskeiseen strategiseen painopisteeseen eli tiedotukseen, yhdenmukaisuuteen ja yksinkertaistamiseen. Politiikkaa on kehitettävä siten, että sillä edistetään yksinkertaistamista ja avoimuutta. Ainakin yhtä tärkeää on kuitenkin varmistaa, että kaikki sidosryhmät elintarvikeketjussa ja ennen kaikkea kuluttajat saavat tarvittavat tiedot.

3.2.3   Asianomaista politiikkaa kehitettäessä on tärkeää pyrkiä alentamaan laatupolitiikkaan liittyviä kustannuksia sekä pitämään tuottajille ja jalostajille koituvat kustannukset kohtuullisina.

3.2.4   ETSK antoi 18. syyskuuta 2008 lausunnon aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi elintarvikkeita koskevien tietojen antamisesta kuluttajille” (1). ETSK painotti lausunnossaan muun muassa toivovansa, että myös elintarvikkeiden ja ensiasteen jalostuksesta saatavien tuotteiden alkuperän sekä tapauskohtaisen arvioinnin perusteella myös toisen jalostusasteen tuotteiden valmistamisessa käytettyjen tärkeimpien ainesosien alkuperän ilmoittaminen tehtäisiin pakolliseksi.

Toisaalta ETSK kuitenkin katsoo, ettei alkuperästä kertovan merkinnän tulisi aiheuttaa ylimääräisiä kustannuksia elintarvikeketjussa, että merkinnästä on oltava kilpailuetua tuottajille ja että sen on oltava toteutuskelpoinen. On kyseenalaista, tarjoaako nykyinen, esimerkiksi tuoreen naudanlihan, pakollinen alkuperämerkintä lisäarvoa kuluttajille.

3.3   Maatalouden laatua koskevat EU:n toimenpiteet

3.3.1   Maataloutta koskevat EU-vaatimukset

3.3.1.1   Maataloustuotteiden laatupolitiikan näkökulmasta tuotantoon sovellettava vaatimusjärjestelmä on tärkeä väline. Yksi järjestelmän ominaispiirteistä on vaatimusten monimutkaisuus. Tämän vuoksi, mutta myös siksi, ettei kyseisiä vaatimuksia tunneta yleisesti, kuluttajien ei voida olettaa tietävän niistä yksityiskohtaisesti. Lisäksi tuotantovaatimusten mukaan valmistetut elintarvikkeet ovat useimmiten raaka-aineita, joista monet eivät päädy suoraan kuluttajille.

Kolmanneksi kaikkien viljelijöiden on noudatettava EU:n tuotantovaatimuksia. Tämä erottaa unionin tuotteet useimmista tuontituotteista. Kaikkien ympäristöä koskevien ja sosiaalisten vaatimusten noudattaminen tutkitaan (suorien tukien ehto, ns. täydentävät ehdot). Tällaisella tiedolla on kuitenkin tuskin merkitystä kuluttajille. Tuotantovaatimusten järjestelmä on tärkeä ja sen noudattamista on tuettava laadukkaiden elintarvikkeiden varmistamiseksi. Sillä on kuitenkin vain vähän merkitystä kuluttajille suunnatun tiedottamisen välineenä.

3.3.1.2   ETSK on samaa mieltä komission kanssa siitä, että EU:n alueella tuotetut tuotteet vastaavat yleensä perusvaatimuksia. Niinpä tätä seikkaa ei ole tarpeen mainita erikseen. Tätä varten on kehitetty hyvin toimivia asianomaisia tarkastusjärjestelmiä. On paikallaan muistuttaa EU:n kuluttajia siitä, että tämä on normaalitilanne.

3.3.2   Kaupan pitämisen vaatimukset

3.3.2.1   Kaupan pitämisen vaatimukset ovat yleensä teknisiä kysymyksiä, joista ETSK:lla ei ole paljoakaan todettavaa, sikäli kuin se ei ole jo kommentoinut niitä lausunnossa, johon viitataan yksityiskohtaisesti seuraavassa tekstijaksossa. Kaikilla asianosaisilla oli tilaisuus esittää kantansa asiasta laaja-alaisessa kuulemisessa.

Komitea tuo kuitenkin esiin, ettei edellisessä kohdassa mainittu EU-vaatimuksista kertova merkintä ole asianmukainen kuluttajille suunnatun viestinnän väline, sillä se esiintyisi lähes kaikissa tuotteissa, eivätkä kuluttajat näin ollen voisi enää tehdä tietoon perustuvaa päätöstä. Toisaalta tuotantopaikasta kertova merkintä tai alkuperämerkintä antaa tuotteesta erityistietoa ja saattaa motivoida ostajia. Jalostettujen tuotteiden osalta keskeisen maataloustuotteen tuotantopaikkaa koskeva tieto on tärkeä kuluttajille, sillä se ilmentää EU:n tuotannon antamaa lisäarvoa. Kyseiset tuotteet ovat säilyttäneet markkina-asemansa jopa nykyisen talouskriisin aikana sekä myyntimäärän että hintojen osalta.

3.3.2.2   ETSK kannattaa tässä tiedonannon luvussa esitettyjä sääntelysuunnitelmia. Kaikkien tietojen tai standardien on heijastettava todellisuutta ja edistettävä kuluttajien luottamusta tuotteisiin.

3.3.3   Maantieteelliset merkinnät

3.3.3.1   ETSK käsitteli aihetta vuonna 2008 antamassaan oma-aloitteisessa lausunnossa ”Maantieteelliset merkinnät ja alkuperänimitykset” (4). Komitea on edelleen täysin samaa mieltä lausunnossa esittämistään kannanotoista ja katsoo, että asiakirjan tulisi olla käsillä olevan lausunnon liitteenä.

3.3.3.2   Maantieteellisten merkintöjen järjestelmän käyttöönotto on osoittautunut onnistuneeksi aloitteeksi, joka palvelee sekä kuluttajien että tuottajien tai jalostajien intressejä. Näin ollen komitea katsoo, että maantieteellisten merkintöjen kolme rekisteröintijärjestelmää (viineille, väkeville alkoholijuomille sekä maataloustuotteille ja elintarvikkeille) olisi säilytettävä nykyisellään, samoin kaksi nykyistä välinettä (suojattu alkuperänimitys SAN ja suojattu maantieteellinen merkintä SMM).

3.3.3.3   Komitea kannattaa erityisesti valtuutettuja yrityksiä, joilla on oikeus tuottaa maantieteellisellä merkinnällä varustettuja tuotteita sekä toteuttaa tarkastuksia. Menemällä tällä tavoin mainittuja tavoitteita pidemmälle voidaan saavuttaa entistä korkeampi yhteistyötaso sekä tehostaa tuotantoa ja markkinointia. Näin yritykset, jotka eivät noudata säännöksiä, voitaisiin sulkea tuotannon ulkopuolelle. ETSK katsoo, että EU:n lainsäädäntöä tulisi muuttaa siten, että jäsenvaltiot voivat sallia hallinnon, suojelun ja/tai maantieteellisen merkinnän edistämisen alalla nimeämiensä tai tunnustamiensa organisaatioiden mukauttaa tuotantopotentiaalia vastaamaan markkinoiden vaatimuksia oikeudenmukaisuuden ja syrjimättömyyden periaatteiden pohjalta. Tämän ansiosta myös lisäarvo voidaan jakaa elintarvikeketjussa nykyistä paremmin.

3.3.3.4   Unionin maantieteellisten merkintöjen suoja kansainvälisellä tasolla on edelleen hyvin ongelmallinen asia. Näin ollen Euroopan komission tuki on eurooppalaiselle maataloudelle hyvin tärkeä, sillä komissio on kansainvälisten kauppaneuvottelujen avaintoimija.

3.3.4   Perinteiset tuotteet

3.3.4.1   Komitea katsoo, että ajatuksia perinteisten tuotteiden järjestelmän kehittämisestä on vielä muokattava. Kyseinen järjestelmä tulisi säilyttää, sillä se on väline, jolla voidaan suojella eurooppalaista maatalouselintarvikkeiden perintöä.

3.3.4.2   Komitean mielestä on joka tapauksessa tärkeää ja tarpeellista määritellä ”perinteisten tuotteiden” ryhmä nykyistä tarkemmin. Elintarvikkeiden osalta perinteisille tuotteille on tyypillistä perinteisten raaka-aineiden sekä perinteisten tekniikoiden ja ainesosien käyttö tuotantoprosessissa. Laatuero tavanomaisiin tuotteisiin verrattuna perustuu erityiseen tuotantomenetelmään (paikallinen taitotieto). Paikallisten tuotteiden osalta kyseiset tekijät liittyvät tiiviisti paikallisympäristöön. Näin ollen olisi tarkempaa puhua kyseisistä tuotteista niin sanottuina ”perinteisinä ja paikallisina tuotteina”.

3.3.4.3   Kyseinen terminologia tuo esiin, että paikallisyhteisöjen osaamiseen ja käytänteisiin (paikallisluonne) perustuvaa ja tuotantoon liittyvää taitotietoa siirretään (perinne) pitkän ajan kuluessa (sukupolvelta toiselle). ”Perinteisten ja paikallisten tuotteiden” laadulla on siis sekä ajallinen (historiallinen) ja paikallinen (maantieteellinen sijainti) ulottuvuus. Perinteeseen nivoutuu myös paikallisyhteisöjen elämää ilmentävä kulttuuri. Kulttuuri on näin ollen ”perinteisten ja paikallisten tuotteiden” laadun kolmas ulottuvuus. Edellä mainitussa ETSK:n lausunnossa tarkastellaan yksityiskohtaisesti myös tätä seikkaa ja korostetaan, että laatupolitiikka ja maaseudun kehittäminen, YMP:n toinen pilari, liittyvät tiiviisti toisiinsa.

3.3.5   Luonnonmukainen maatalous

3.3.5.1   Yhden ainoan logon luominen luomutuotteille unionin tasolla säästäisi luomuviljelijät eri järjestelmiin osallistumisen edellyttämiltä menettelyiltä, joiden kustannukset heijastuvat luomutuotteiden hintoihin. Se auttaisi myös kuluttajia löytämään kyseiset tuotteet nykyistä helpommin.

3.3.5.2   ETSK kannattaa tässä tarkoituksessa toteutettuja toimia, jotka mainitaan komission tiedonannossa.

4.   Laatupolitiikkaa koskevan EU:n kehyksen luominen

4.1   Uusien EU-järjestelmien yhtenäisyys

4.1.1   Tuotantomenetelmät, jotka antavat muita suurempaa lisäarvoa ja joiden avulla voidaan parantaa ”eurooppalaista laatua”, edistävät EU:n asianmukaisen merkintäjärjestelmän kehittämistä. Komitea kannattaa kaikkia tämänsuuntaisia aloitteita.

4.2   Elintarvikkeiden yksityisiä ja kansallisia varmennusjärjestelmiä koskevat suuntaviivat

4.2.1   EU:ssa käytössä oleviin kyseisiin järjestelmiin tulisi puuttua vain suuntaviivojen muodossa.

4.2.2   Elintarvikkeiden yksityisten laadunvarmennusjärjestelmien käyttöönotto ei missään tapauksessa saa lisätä tuotantokustannuksia ja/tai verotusta. ETSK pitää kuitenkin parempana unionitason sääntöihin ja normeihin nojautuvaa julkisten tahojen tai ainakin julkisen ja yksityisen sektorin toimijoiden yhteistyössä suorittamaa laadunvarmennusta.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  EUVL C 77, 31.3.2009, s. 81.

1

(2)  EYVL C 368, 20.12.1999, s. 76–86.

2

(3)  Tässä viitataan asiakirjaan ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Toimivampi elintarvikeketju Eurooppaan”, 28. lokakuuta 2009, KOM(2009) 591 lopullinen.

3

(4)  EUVL C 204, 9.8.2008, s. 57.

4

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/49 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/49

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi toimista kaasunsaannin turvaamiseksi ja direktiivin 2004/67/EY kumoamisesta”

KOM(2009) 363 lopullinen – 2009/0108 COD

(2010/C 339/11)

Esittelijä: Sergio Ernesto SANTILLÁN CABEZA

Euroopan unionin neuvosto päätti 4. syyskuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Ehdotus – Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus toimista kaasunsaannin turvaamiseksi ja direktiivin 2004/67/EY kumoamisesta

KOM(2009) 363 lopullinen.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean työvaliokunta päätti 29. syyskuuta 2009 antaa asian valmistelun ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaoston tehtäväksi.

Asian kiireellisyyden vuoksi Euroopan talous- ja sosiaalikomitea nimesi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) yleisesittelijäksi Sergio Ernesto Santillán Cabezan ja hyväksyi seuraavan lausunnon äänin 173 puolesta 4:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Päätelmät ja suositukset

1.1   Nykyisten sääntöjen korvaaminen maakaasun saannin turvaamiseksi on osa hätätoimenpidepakettia, joka hyväksytään toimituskatkosten vakavien seurausten vuoksi.

1.2   ETSK hyväksyy asetusehdotuksen, sillä komitea katsoo sen olevan myönteinen askel kohti maakaasun saannin turvaamista EU:ssa.

1.3   Maakaasun toimitusvarmuuden takaavista toimenpiteistä annetun direktiivin 2004/67/EY (1) korvaamiseksi valittu oikeudellinen väline on sopiva, sillä se mahdollistaa nopeamman ja yhtenäisemmän soveltamisen. Ongelman kiireellisyyden ja vakavuuden vuoksi vastuullisten toimijoiden on toteutettava toimenpiteet toimituskatkosten välttämiseksi mahdollisimman nopeasti.

1.4   ETSK pitää myönteisenä sitä, että ehdotuksessa määritellään konkreettiset toimet, jotka vastuullisten toimijoiden on toteutettava (infrastruktuurit, ennaltaehkäisevät toimenpiteet ja hätäsuunnitelmat kriisitilanteiden varalta), sillä tämä vähentää vuonna 2004 annetun direktiivin tarjoamaa harkinnanvaraa.

1.5   Koska komission ehdotuksessa ei esitetä toimivallan jakoa riittävän selvästi, ETSK kehottaa erottamaan viranomaisten (komission ja toimivaltaisten kansallisten viranomaisten) valtuudet selvästi yksityisten yritysten ja organisaatioiden valtuuksista.

1.6   ETSK kiinnittää huomion kuluttajien oikeuksiin, joita ehdotuksessa ei ole huomioitu riittävästi esimerkiksi seuraavien näkökohtien osalta: toimenpiteiden kustannusten vaikutukset tariffeihin, käsitteiden ”kotitalousasiakas” ja ”suojattu asiakas” selkiyttäminen, tiedonsaantioikeus hätätilanteessa jne.

1.7   Kuten kohdassa 5.3 todetaan, asetuksessa on säädettävä seuraamuksista jäsenvaltioille, jotka eivät hoida toimitusvarmuuteen liittyviä velvoitteitaan.

1.8   ETSK vaatii, että kaasun kotitalousasiakkaille ja pienkuluttajille on tarjottava hätätilanteissa erityistä suojelua.

1.9   ETSK katsoo, että kaikkien palveluntarjoajien on oltava poikkeuksetta yhtä lailla vastuussa toimituksista kapasiteettinsa mukaisesti.

1.10   Vaihtoehtoiset kaasuputkihankkeet (kuten Nord Stream tai Nabucco) tarjoavat keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä pysyviä ratkaisuja, mutta ennen kuin ehdotetun asetuksen toimenpiteet tulevat kaikilta osin voimaan, on hyväksyttävä toimenpiteitä, joilla estetään tammikuun 2009 kriisin toistuminen.

1.11   ETSK korostaa, että kolmannen energiapaketin toimenpiteet on pantava mahdollisimman pian täytäntöön. Tällaisia toimenpiteitä ovat muun muassa energiaa koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien laatiminen energiaköyhyyden torjumiseksi, sääntelyviranomaisten riippumattomuuden varmistaminen ja muita heikommassa asemassa olevien käyttäjien suojelu.

1.12   ETSK kehottaa käynnistämään keskustelun energiamarkkinoiden vapauttamisesta. Se on ollut tähän asti EU:lle keskeinen politiikanala, sillä toimituslähteiden monipuolistamista ja toimitusten turvaamista koskevaa tavoitetta ei ole saavutettu. Lisäksi vapauttamisen seurauksena on kadonnut monia ammattitaitoa vaativia työpaikkoja.

1.13   On korostettava, että ehdotetun asetuksen ja muiden hyväksyttyjen toimenpiteiden tehokkuus riippuu pohjimmiltaan EU:n jäsenvaltioiden yhteisvastuusta ja halusta tehdä yhteistyötä.

1.14   On myös tärkeää vahvistaa komission valtaa koordinoida toimenpiteitä hätätilanteessa; tällöin vältetään yksipuoliset päätökset, jotka heikentävät EU:n asemaa kolmansiin maihin nähden.

2.   Ehdotetun asetuksen perustelut

2.1   Neljäsosa kaikesta EU:ssa kulutetusta energiasta on kaasua, ja siitä 58 prosenttia on tuontikaasua. Tuontikaasusta 42 prosenttia on peräisin Venäjältä, ja noin 80 prosenttia EU:hun tuodusta venäläisestä kaasusta kulkee Ukrainan läpi (300–350 kuutiometriä päivässä). EU:n kaikissa kahdeksassa uudessa itäeurooppalaisessa jäsenvaltiossa riippuvuus Venäjän kaasusta on keskimäärin 77 prosenttia (komission valmisteluasiakirja SEC(2009) 977 final). Koska Euroopan unioni on hyvin riippuvainen ulkopuolisista energialähteistä, EU:ssa on kannettu jo vuosien ajan huolta kaasun toimitusvarmuudesta. Tästä syystä laadittiin vuonna 2004 annettu direktiivi (1). Vuonna 2006 venäläisen Gazpromin ja ukrainalaisen Naftogazin välinen kiista johti tilapäiseen toimituskatkokseen.

2.2   Komissio julkaisi 13. marraskuuta 2008 tiedonannon (KOM(2008) 769 lopullinen), jossa käsiteltiin vuonna 2004 annetun direktiivin soveltamista ja tuotiin esiin muutosten tarve.

2.3   Tammikuun 1. päivänä 2009, keskellä talvea, Gazprom katkaisi uudelleen Ukrainan kautta kulkevat kaasutoimitukset. Tämä aiheutti vakavan tilanteen 18:ssa Euroopan maassa. Vaikka kyse olikin periaatteessa kaasun hintaa koskevasta kaupallisesta kiistasta, Euroopan komission oli ryhdyttävä aktiivisiin toimiin kiistan seurauksien vuoksi ja siksi, että kiista vaikutti myös moniin EU:n jäsenvaltioihin. Konflikti päättyi, kun yhtiöt allekirjoittivat (19. tammikuuta 2009) sopimuksen, mutta sen kesto, sen aiheuttama suuri vahinko ja EU:n voimakas riippuvuus venäläisestä kaasusta saivat hälytyskellot soimaan Euroopan unionissa.

2.4   Kaasukiistaa käsiteltiin huippukokouksessa (”Maakaasua Euroopalle: turvallisuus ja yhteistyö”, Sofia, huhtikuu 2009). Siihen osallistui Kaspianmeren, Keski-Aasian, Mustanmeren ja Balkanin alueiden maiden sekä Yhdysvaltojen, Venäjän ja Euroopan unionin edustajia. Tässä lausunnossa käsitellyllä asetusehdotuksella pyritään ratkaisemaan havaitut ongelmat, kuten se, että jäsenvaltioiden välinen koordinointi on puutteellista ja ettei eri vastuullisten toimijoiden velvoitteita ole määritelty riittävän tarkasti. Osittaisten muutosehdotusten asemesta on siis osuvasti päädytty korvaamaan vuonna 2004 annettu direktiivi kokonaisuudessaan.

3.   Ehdotetun asetuksen sisältö

3.1   Vastuu toimitusvarmuudesta

3.1.1   Kaasunsaannin varmistaminen kuuluu maakaasuyhtiöille, jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, kaasua käyttäville teollisuusasiakkaille ja komissiolle niiden vastuualueiden mukaisesti (3 artiklan 1 kohta). Toimijoiden on tehtävä keskenään laajaa yhteistyötä.

3.1.2   Kunkin jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on laadittava 12 kuukauden kuluessa asetuksen voimaantulosta ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä koskeva toimintasuunnitelma sekä hätäsuunnitelma kuultuaan asianosaisia ja vaihdettuaan tietoja muiden kansallisten viranomaisten ja komission kanssa. Komissio voi kaasusiirtoverkonhaltijoiden eurooppalaista verkostoa (ENTSO-G) ja energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirastoa (ACER) kuultuaan suositella yhteisen aluetason suunnitelman laatimista.

3.1.3   Toimitusvarmuuden turvaamiseen liittyvien menettelyjen on oltava selkeästi määriteltyjä, avoimia, oikein suhteutettuja, syrjimättömiä ja todennettavissa olevia, eivätkä ne saa perusteettomasti vääristää kilpailua tai sisämarkkinoiden toimintaa (3 artiklan 5 kohta).

3.2   Ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä koskeva toimintasuunnitelma

3.2.1   Ennaltaehkäisysuunnitelmaan on sisällytettävä toimenpiteet infrastruktuurivaatimusten täyttämiseksi, riskinarviointi, ennaltaehkäisevät toimet ja tiedot asiaan liittyvistä julkisen palvelun velvoitteista. Ennaltaehkäisysuunnitelma on päivitettävä joka toinen vuosi (5 artikla).

3.2.2   Toimitusinfrastruktuuri: On varmistettava, että suurimman kaasuinfrastruktuurin häiriötilanteessa jäljelle jäävän infrastruktuurin kapasiteetti riittää tarvittavan kaasumäärän toimittamiseen laskelmassa huomioidun alueen kokonaiskaasukysynnän tyydyttämiseksi 60 päivän ajanjaksona, jona kaasun kysyntä on poikkeuksellisen suurta ja joka ajoittuu tilastollisesti viime vuosien kylmimmälle ajanjaksolle (6 artiklan 1 kohta). N-1-indikaattori kuvaa kaasuinfrastruktuurin kykyä toimittaa kaasua laskelmassa huomioidulle alueelle enimmäiskysynnän tyydyttämiseksi tilanteessa, jossa suurin yksittäinen infrastruktuuri on poissa käytöstä (ehdotuksen liite 1).

3.2.3   Toimenpiteet toimitusten turvaamiseksi: Toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava kaasutoimitukset jäsenvaltion suojatuille asiakkaille (kotitalousasiakkaat, oppilaitokset, sairaalat jne.) syrjimättä ketään niistä ja aiheuttamatta kohtuutonta taakkaa uusille markkinatulokkaille ja pienyrityksille (7 artikla).

3.2.4   Riskinarviointi: Viranomaisten on arvioitava riskit tiettyjä vaatimuksia noudattaen (8 artikla).

3.3   Hätäsuunnitelma ja kriisitasot

3.3.1   Ehdotetussa asetuksessa vahvistetaan hätäsuunnitelman sisältö. (Siinä on määriteltävä muun muassa kunkin vastuullisen toimijan velvollisuudet, kriisitilanteessa noudatettavat menettelyt ja valtioiden väliset yhteistyömekanismit.) Hätäsuunnitelma perustuu kriisitasoihin. Ne riippuvat uhkan vakavuudesta, ja niitä on kolme: ennakkovaroitustaso, hälytystaso ja hätätilataso (9 artiklan 1 ja 2 kohta).

3.3.2   Komissiolla on laajat toimintavaltuudet, sillä se voi tarkistaa, että ”– – hätätilan julistus on perusteltu eikä aiheuta perusteetonta haittaa maakaasuyhtiöille ja sisämarkkinoiden toiminnalle”. Komissio voi lisäksi pyytää toimivaltaista viranomaista tekemään muutoksia sellaisiin toimenpiteisiin, joista aiheutuu kohtuuton rasite, ja lakkauttamaan hätätilan, jos sen julistaminen ei ole perusteltua (9 artiklan 6 kohta).

3.3.3   Komissio voi julistaa yhteisötason hätätilan (muun muassa) toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä, ja komission on määriteltävä toimenpiteen maantieteellinen laajuus. Komission päätehtävänä on koordinoida toimivaltaisten viranomaisten toimia, ja sen apuna toimii kaasualan koordinointiryhmä (10 artiklan 1 kohta).

3.4   Kaasualan koordinointiryhmä

3.4.1   Kaasualan koordinointiryhmä perustettiin vuonna 2004 annetun direktiivin nojalla. Se koostuu toimivaltaisten viranomaisten, ACERin, ENTSO-G:n sekä ”kyseisten toimialojen ja asianomaisten asiakkaiden eturyhmittymien edustajista”. Komissio päättää ryhmän kokoonpanosta ja toimii ryhmän puheenjohtajana (11 artikla).

3.4.2   Kaasualan koordinointiryhmän tehtävänä on auttaa komissiota toteuttamaan asetuksessa säädetyt toimenpiteet.

3.5   Tiedonvaihto

3.5.1   Kansallisessa hätätilanteessa toimivaltaisella viranomaisella on oltava päivittäin käytössään tiedot muun muassa virtaavan kaasun määrästä tuntia kohden kaikissa rajatylittävissä tulo- ja lähtöpisteissä, ja yhteisön hätätilanteessa komissiolla on oikeus pyytää toimivaltaista viranomaista toimittamaan monenlaisia tietoja (muun muassa toimivaltaisen viranomaisen hallussa olevat tiedot) (12 artiklan 1–5 kohta).

3.5.2   Komissiolle on myös ilmoitettava kolmansien maiden kanssa tehdyistä hallitustenvälisistä sopimuksista ja kaupallisista toimitussopimuksista (12 artiklan 6 kohta). Lisäksi ehdotetussa asetuksessa säädetään tietojen julkaisemisesta vuosittain (13 artikla).

4.   Yleistä

4.1   Vuonna 2004 annetun direktiivin korvaaminen on osa toimenpidekokonaisuutta, joka hyväksytään toimitusvarmuuden turvaamiseksi. Siihen kuuluvat muun muassa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/73/EY maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 2003/55/EY kumoamisesta, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 713/2009 energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston perustamisesta sekä nk. kolmas energia-alan sisämarkkinapaketti. (2) Kaikkien näiden toimenpiteiden tiukka ja täsmällinen toteuttaminen on hyvin tärkeää.

4.2   ETSK kannattaa ehdotettua asetusta ja pitää sitä edellä esitetyn perusteella välttämättömänä. ETSK katsoo, että säädös on syytä laatia asetuksen muotoon, koska se mahdollistaa toimenpiteiden nopean voimaantulon ja säädöksen yhtenäisen soveltamisen.

4.3   ETSK:n mielestä on hyvä, että ehdotuksella lisätään olennaisesti koordinointia hätätilanteissa ja vähennetään nykyistä harkinnanvaraa. Ehdotuksella lisätään komission valtuuksia, mikä on myönteinen asia.

4.4   Lisäksi ETSK pitää erittäin myönteisenä sitä, että erilaisten kriittisten tilanteiden varalle laaditaan yksityiskohtaiset suunnitelmat ja vahvistetaan tarkat toimenpiteet, ja toteaa, että niiden täytäntöönpano edellyttää vastuullisilta toimijoilta huomattavaa määrää henkilöstöä ja aineellisia resursseja.

4.5   Myönteistä on myös se, että ehdotuksessa määritellään vastuullisten toimijoiden konkreettiset velvollisuudet infrastruktuurien alalla viittaamalla konkreettiseen vaaratilanteeseen (N–1-periaate). Samalla on korostettava, että infrastruktuurien rakentamisesta, jota asetuksen noudattaminen edellyttää, aiheutuu tietyille jäsenvaltioille suuret kustannukset.

5.   Erityistä

5.1   Komitea katsoo, että ehdotetun asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen toimivaltaisten viranomaisten vastuut ja valtuudet on erotettava yksityisten yritysten ja organisaatioiden vastuista ja valtuuksista. Komitea ehdottaakin tekstin uutta muotoilua, josta käy selvästi ilmi seuraavaa:

| — | Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ja komissio huolehtivat kaasun toimitusvarmuudesta omien vastuualueidensa mukaisesti. |
| --- | --- |

—

Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ja komissio huolehtivat kaasun toimitusvarmuudesta omien vastuualueidensa mukaisesti.

| — | Maakaasuyhtiöiden ja kaasua käyttävien teollisuusasiakkaiden on tehtävä yhteistyötä ja noudatettava toimenpiteitä, joista toimivaltaiset viranomaiset ovat päättäneet. |
| --- | --- |

—

Maakaasuyhtiöiden ja kaasua käyttävien teollisuusasiakkaiden on tehtävä yhteistyötä ja noudatettava toimenpiteitä, joista toimivaltaiset viranomaiset ovat päättäneet.

5.2   ETSK katsoo, että ehdotetussa asetuksessa (ja pantaessa asetusta täytäntöön kussakin jäsenvaltiossa) on otettava nykyistä ponnekkaammin huomioon kuluttajien oikeudet vähintään joidenkin seuraavien seikkojen osalta:

| a) | Tariffit – Koska ainakin osa toimenpiteiden kustannuksista voidaan siirtää kuluttajien maksettaviksi tariffien muodossa, on hyvä palauttaa mieliin, että demokraattisissa yhteiskunnissa viranomaisten on otettava huomioon käyttäjien taloudelliset ja sosiaaliset olosuhteet tehdessään asiaa koskevia päätöksiä. |
| --- | --- |

a)

Tariffit – Koska ainakin osa toimenpiteiden kustannuksista voidaan siirtää kuluttajien maksettaviksi tariffien muodossa, on hyvä palauttaa mieliin, että demokraattisissa yhteiskunnissa viranomaisten on otettava huomioon käyttäjien taloudelliset ja sosiaaliset olosuhteet tehdessään asiaa koskevia päätöksiä.

| b) | Käsitteet ”kotitalousasiakas” ja ”suojattu asiakas” on selkiytettävä, sillä niitä kuvataan ehdotuksessa vain yleisesti (johdanto-osan 18 kappaleessa, jossa mainitaan oppilaitokset ja sairaalat). Ehdotukseen on sisällytettävä nykyistä seikkaperäisempi luettelo, vaikka se ei olisikaan tyhjentävä. |
| --- | --- |

b)

Käsitteet ”kotitalousasiakas” ja ”suojattu asiakas” on selkiytettävä, sillä niitä kuvataan ehdotuksessa vain yleisesti (johdanto-osan 18 kappaleessa, jossa mainitaan oppilaitokset ja sairaalat). Ehdotukseen on sisällytettävä nykyistä seikkaperäisempi luettelo, vaikka se ei olisikaan tyhjentävä.

| c) | Tiedonsaantioikeus – Kuluttajien on saatava täsmällistä tietoa viranomaisten hyväksymistä toimenpiteistä, tilanteen kehitysennusteista, tahoista, joihin heidän on otettava yhteyttä, jne. Ehdotuksessa ei mainita näitä näkökohtia. |
| --- | --- |

c)

Tiedonsaantioikeus – Kuluttajien on saatava täsmällistä tietoa viranomaisten hyväksymistä toimenpiteistä, tilanteen kehitysennusteista, tahoista, joihin heidän on otettava yhteyttä, jne. Ehdotuksessa ei mainita näitä näkökohtia.

5.3   ETSK:n mielestä on varmistettava, kuten ehdotetussa asetuksessa todetaan, että kaikki jäsenvaltiot kykenevät takaamaan toimitukset loppuasiakkailleen vuoteen 2014 asti. Tätä varten niiden on järjestettävä tai luotava N–1-verkko tai järjestettävä vastaavanlainen varastointikapasiteetti. Jäsenvaltiot laativat vuosina 2011 ja 2014 raportit tämän tason saavuttamiseksi toteuttamistaan toimenpiteistä. Ellei jokin jäsenvaltio saavuta kyseistä tasoa, muut jäsenvaltiot vapautetaan velvoitteesta toimittaa kaasua kaasunsaannin vaikeutuessa.

5.4   ETSK katsoo, että kotitalousasiakkaille ja pienkuluttajille on tarjottava toimitushäiriöiden yhteydessä erityissuojelua. Niinpä kaikkien jäsenvaltioiden on sitouduttava takaamaan kaasutoimitukset ja lämmitys voimassa olevien sääntöjen mukaisesti.

5.5   ETSK katsoo, että kaasunsaannin vaikeutuessa kaikilla kaasupalvelujen tarjoajilla tulee olla yhdenvertainen velvollisuus ryhtyä tarvittaviin hätätoimenpiteisiin. Vain tällä tavoin EU:n kaasumarkkinoilla voidaan taata pitkän aikavälin tasavertaiset ja syrjimättömät toimintaedellytykset. Euroopan komission ehdotuksessa mainitut, uusia markkinatulokkaita ja pienyrityksiä koskevat poikkeukset (7 artiklan 3 kohta) on poistettava.

5.6   Käynnissä onkin vaihtoehtoisia kaasuputkihankkeita, jotka tarjoavat keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä pysyviä ratkaisuja. Marraskuun 5. päivänä 2009 Ruotsin ja Suomen hallitukset (ja jo sitä ennen Tanskan hallitus) hyväksyivät Nord Stream -kaasuputken rakentamisen. Nord Stream muodostuu kahdesta rinnakkaisesta kaasuputkesta, jotka kuljettavat kaasua Itämeren kautta Venäjältä Saksaan. Putki on määrä ottaa käyttöön vuosina 2011–2012. Nabucco-hanketta puolestaan johtaa itävaltalaisyhtiö OMV, ja EU ja Yhdysvallat tukevat sitä. Nabucco-putken on määrä kuljettaa kaasua Eurooppaan Kaspianmeren, Keski-Aasian ja Lähi-idän alueilta kulkematta Venäjän kautta. Se kilpailee South Stream -putken (Gazprom, ENI) kanssa, joka kuljettaa venäläistä kaasua Bulgariaan ja muihin osiin Eurooppaa. Koska ehdotetun asetuksen mukaiset toimenpiteet tulevat kuitenkin voimaan vasta vuonna 2011, on aiheellista kantaa huolta kaasun toimitusvarmuudesta lähitulevaisuudessa, varsinkin talvella. ETSK luottaa siihen, että EU:n ja jäsenvaltioiden viranomaiset toteuttavat ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä välttääkseen tammikuun 2009 kriisin toistumisen. Yksi harkitsemisen arvoinen vaihtoehto voisi olla se, että perustettaisiin kriisiyksikkö, joka kykenisi toteuttamaan toimenpiteitä nopeasti.

5.7   ETSK viittaa ehdotukselle asetettuun tavoitteeseen ja korostaa EU:n ja Venäjän Moskovassa 16. marraskuuta 2009 allekirjoittaman, toimitusongelmien ennakkovaroitusjärjestelmää koskevan sopimuksen (early warning system) merkitystä sekä molempien sopijapuolten halukkuutta tehdä energia-alan yhteistyötä, josta sovittiin Tukholmassa 18. marraskuuta 2009 pidetyssä huippukokouksessa.

5.8   Kolmannessa energian sisämarkkinapaketissa hyväksytyt toimenpiteet täydentävät nyt ehdotetun asetuksen toimenpiteitä, ja siksi on tärkeää, että ne pannaan täytäntöön. Tällaisia toimenpiteitä ovat etenkin energiaa koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien laatiminen energiaköyhyyden torjumiseksi, sääntelyviranomaisten riippumattomuuden varmistaminen ja muita heikommassa asemassa olevien käyttäjien suojelu kieltämällä yhteyden katkaisu kriittisinä ajanjaksoina.

5.9   ETSK katsoo, että EU:n asiaankuuluvien poliittisten elinten on harkittava uudelleen kaasumarkkinoiden vapauttamista koskevaa politiikkaansa, sikäli kuin se on ristiriidassa toimitusvarmuuden takaamisen kanssa. Muun muassa Evert Faber van der Meulen (EU-tutkimuskoordinaattori, Leidenin yliopisto) arvostelee komission mieltymystä markkinoiden vapauttamiseen ja katsoo, että vapauttamista olisi pidettävä vain pitkän aikavälin tavoitteena. (Ks. Gas Supply and EU–Russia Relations [Kaasutoimitukset ja EU:n ja Venäjän suhteet].) Muutamat kokemukset ovat osoittaneet, ettei markkinoiden sääntelyn purkaminen ole lisännyt investointeja puhtaaseen energiaan eikä monipuolistanut hankintalähteitä. Vrt. esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan tilanne, jota on kuvattu Financial Timesissa 12. lokakuuta 2009 ilmestyneessä artikkelissa U-turn urged on UK energy policy (Yhdistyneen kuningaskunnan energiapolitiikan suuntaa muutettava) seuraavasti: ”Hallituksen kaksikymmenvuotisen, yhdet vapaimmista energiamarkkinoista luoneen politiikan täydellistä suunnanmuutosta esitettiin, kun ilmastonmuutoskomitea, jonka puheenjohtajana toimii Adair Turner, tuli siihen tulokseen, etteivät sääntelemättömät markkinat ole tuottaneet tarvittavia investointeja vähäpäästöiseen energiateknologiaan eivätkä ole monipuolistaneet toimituslähteitä.” Lisäksi energia-alaa vapautettaessa ja yksityistettäessä on menetetty monia ammattitaitoa vaativia työpaikkoja. Arvioiden mukaan sähkömarkkinoiden vapauttamisen seurauksena 15 jäsenvaltion EU:ssa on menetetty 34 prosenttia alan työpaikoista (esimerkkejä jäsenvaltiokohtaisesti menetetyistä työpaikoista: Saksa 34 %, Italia 40 %, Alankomaat 39 %, Espanja 34 %, Ruotsi 33 %). Kaasualalta työpaikkoja on kadonnut 12 jäsenvaltiossa (Tšekki, Tanska, Saksa, Espanja, Italia, Latvia, Liettua, Unkari, Itävalta, Portugali, Slovenia, Suomi) neljässä vuodessa 12 prosenttia. (Hermann, C. ja R. Atzmüller (2008): Liberalisation and Privatisation of Public Services and the Impact on Employment, Working Conditions and Labour Relations [Julkisten palvelujen vapauttaminen ja yksityistäminen ja sen vaikutus työllisyyteen, työehtoihin ja työmarkkinasuhteisiin], Transfer, kesä 2008, osa 14, nro 2, s. 303.)

5.10   ETSK korostaa, että asian monitahoisuuden ja strategisen merkityksen vuoksi jäsenvaltioiden on tehtävä toimitusvarmuutta koskevia keskeisiä päätöksiä, jotka täydentävät tätä ehdotusta, kuten päätöksiä liikenneverkoista, uusiutuvasta energiasta ja energian säästämisestä. Vuoden 2009 kriisi toi selvästi esiin sen, että EU:n on varauduttava hätätilanteeseen lisäämällä yhteisvastuuta ja yhteistyötä. Käsillä oleva asetus on huomattava askel tähän suuntaan, mutta sen vaikutukset riippuvat siitä, noudatetaanko sitä tinkimättömästi ja pannaanko se täytäntöön aikataulun mukaisesti.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  EUVL L 127, 29.4.2004, s. 92.

1

(2)  EUVL L 211, 14.8.2009, s. 94 ja EUVL L 211, 14.8.2009, s. 1.

2

---

| 14.12.2010 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 339/53 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 339/53

---

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle – Reilu kauppa ja valtiosta riippumattomat kestävän kaupan varmistavat järjestelmät kestävän kehityksen edistäjinä”

KOM(2009) 215 lopullinen

(2010/C 339/12)

Esittelijä: Richard ADAMS

Apulaisesittelijä: Madi SHARMA

Euroopan komissio päätti 5. toukokuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle – Reilu kauppa ja valtiosta riippumattomat kestävän kaupan varmistavat järjestelmät kestävän kehityksen edistäjinä

KOM(2009) 215 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 7. tammikuuta 2010.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 184 ääntä puolesta ja 3 vastaan 10:n pidättyessä äänestämästä.

1.   Päätelmät ja suositukset

1.1   ETSK on usean vuoden ajan edistänyt aktiivisesti yritysten ja valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden kehittämiä laaja-alaisia aloitteita kestävän kehityksen alalla. Näin ollen komitea suhtautuu erittäin myönteisesti komission tiedonantoon, jossa korostetaan ja kannatetaan kuluttajien ostopäätöksiä palvelevien merkintäjärjestelmien kasvavaa vaikutusta.

1.2   Komitea on samaa mieltä siitä, että kyseisten kuluttajia palvelevien merkintöjen vapaaehtoisuus edistää niiden dynaamisuutta ja markkinasuuntautuneisuutta, mutta se suosittelee kuitenkin, että resursseilla ja sääntelyllä tuetaan merkintäjärjestelmien avoimuuden, vaikutuksen ja uskottavuuden parantamista sekä tuottajien mahdollisuuksia vaikuttaa järjestelmiin ja osallistua niihin sertifioinnin avulla. Riippumaton maailmanlaajuinen sosiaali- ja ympäristöstandardijärjestelmiä edistävä ISEAL-organisaatio tarjoaa kehyksen järjestelmien yhteistyölle standardien luomisen ja puolueettomien analyysien vakiinnuttamiseksi. Tavoitteena tulisi olla yhdenmukaistaa lähestymistavat silloin kun se on mahdollista sekä varmistaa, että lähestymistavoissa esiintyvistä eroavista tekijöistä ilmoitetaan avoimesti.

1.3   Komitea korostaa reilun kaupan roolia etenkin edistettäessä kestävän kehityksen mukaisten tuotteiden ostoon liittyviä kuluttajien käytänteitä ja luotaessa lukuisia kansalaisyhteiskunnan osallistumisen muotoja. Komitea suhtautuu myönteisesti komission sitoumukseen tukea kansalaisyhteiskunnan organisaatioita, jotta edistetään kuluttajanvalistusta ja tuetaan kestävän kaupan varmistavia järjestelmiä kyseisellä alalla, sillä näin voidaan enenevästi luoda solidaarisuutta kansalaisten parissa sekä aikaansaada myönteistä toimintaa. Niiden jäsenvaltioiden tukeminen, joissa kyseisiä järjestelmiä ei vielä ole kehitetty, saattaa olla erityisen tehokasta siellä, missä kansalaisyhteiskunnan toimijat edistävät aktiivisesti kestävää kehitystä.

1.4   Kestävän kehityksen mukaisten tuotteiden hankintaan tähtäävien mitä moninaisimpien aloitteiden lisääntyminen viime vuosina osoittaa, että komission on nyt pohdittava vakavasti sitä, miten taustalla olevat standardit ja prosessit voivat vaikuttaa sen toimiin WTO-yhteyksissä etenkin kun ajatellaan kehitysmaihin sovellettavaa kansainvälistä kauppapolitiikkaa, jossa painotetaan entistä enemmän sosiaalisia ja ympäristöä koskevia tekijöitä (1).

2.   Johdanto

2.1   Reilun kaupan (Fair Trade) merkin ja muiden merkkien ero perustuu usein niiden alkuperään liittyviin tekijöihin. Reilun kaupan merkki luotiin reaktiona köyhien kansainvälisessä kaupassa kokemien epäoikeudenmukaisuuksien vuoksi, ja sitä edistivät ”edistykselliset”, solidaarisuuteen ja kehitysyhteistyöhön perustuvat liikkeet, jotka syntyivät etupäässä 1970-luvulla. Ilmiön nykyisessä muodossa – teollisuudesta lähtöisin oleva yritysten yhteiskuntavastuun liike – otettiin myös käyttöön toimitusketjuun sovellettavia sosiaalisia ja ympäristöä koskevia standardeja ja tarjottiin yleinen lähestymistapa tuottajille ja kuluttajille. Ilmiöt ovat vaikuttaneet toisiinsa. Reilun kaupan merkin yhteydessä on esimerkiksi otettu käyttöön työn vähimmäisstandardit ja yritysten yhteiskuntavastuun yhteydessä kuluttajille takeet antava merkki. Nykyisin, kun ilmastonmuutos ja resurssien kuluminen uhkaavat maailman tulevaisuutta, voidaan tällaiset takeet antavat tai sertifiointimerkit luokitella kuluttajat huomioon ottavien näkökohtiensa vuoksi kestävän kehityksen merkeiksi.

2.2   Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antoi vuonna 2005 puheenjohtajavaltiona toimineen Yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä lausunnon aiheesta ”Eettinen kauppa ja takeet kuluttajille antavat ohjelmat” (2). Lausunnossa todettiin, että tällaiset vapaaehtoiset järjestelmät (usein sertifiointi- tai takuumerkin muodossa) voivat tuloksekkaasti edistää kestävää kehitystä ja kuluttajien suoraa sitoutumista myönteisiin ja vaikutusmahdollisuuksia edistäviin toimenpiteisiin globalisaation haasteisiin vastaamiseksi. Lausunnossa tarkasteltiin myös välttämättömiä vaatimuksia tällaisten ohjelmien tehokkuuden varmistamiseksi, alan poliittisten määritelmien tarkoituksenmukaisuutta EU:ssa sekä kiireellistä selventämis- ja koordinointitarvetta. Lausunnossa kannatettiin myös kehystä, joka antaisi tietoon perustuvan pohjan, jotta voidaan vertailla kuluttajille takeet antavia ohjelmia muihin vastaaviin tavoitteisiin pyrkiviin politiikan välineisiin. Komitea katsoi, että tämä auttaisi EU:n toimielimiä ja jäsenvaltioita yhdenmukaistamaan toimintalinjojaan asiassa ja tarjoaisi niille käytännöllisen välineen resurssien käytön arvioimiseksi. Komitea onkin erityisen tyytyväinen siihen, että kyseiset päätelmät on otettu täysin huomioon ja että niitä on kehitelty nyt esitetyssä tiedonannossa.

2.3   Kuluneina neljänä vuotena tällaisilla takuumerkeillä varustettujen tuotteiden myynti on kasvanut ilmiömäisesti, esimerkiksi Reilun kaupan merkillä varustettujen tuotteiden myynti 400 prosenttia ja Utz Certified -tuotteiden 365 prosenttia. Tämä suuntaus jatkuu ilmeisesti taantumasta huolimatta. Johtavat kansainväliset tuottajat ja valmistajat muuttavat kokonaisia tuotemerkkejä ja tuoteluokkia reilun kaupan tuotteiksi, ja vähittäiskauppiaat vaihtavat samalla tavoin kokonaan tuotelinjoja. Kuluttajien kiinnostuksen rohkaisemana on otettu käyttöön tai kehitetty useita kestävään kehitykseen perustuvia takuumerkkejä. On olemassa merkittäviä esimerkkejä näistä kestävän kehityksen järjestelmistä, joilla on vertailukelpoinen vaikutus. Tämä on nostanut esiin kysymyksiä siitä, ovatko kuluttajat perillä merkkien eroista ja tuottajille koituvista konkreettisista eduista.

2.4   ETSK on jo pitkään ollut varsin kiinnostunut tästä aiheesta. Komitea suositteli vuonna 1996 aiheesta antamassaan ensimmäisessä lausunnossa (3)”Eurooppalaista” fair trade ”-merkkiä koskeva aloite” kolmea keskeistä seikkaa: tulisi luoda korkealaatuiset kansainväliset sertifiointi- ja tarkistusjärjestelmät, menettelyn tulisi säilyä vapaaehtoisena ja komission tulisi tukea sekä reilun kaupan tuottajaorganisaatioita kehitysmaissa että kansalaisiin kohdennettuja tiedotus- ja valveutuskampanjoita Euroopassa.

2.5   Komitea vahvisti kantansa lokakuussa 2009 antamassaan lausunnossa ”Reilun kaupan elintarviketuotteet” (4), jonka esittelijä oli Hervé Coupeau. Käsillä oleva lausunto mukailee tiiviisti Hervé Coupeaun laatimaa lausuntoa, mutta tällä kertaa tarkastellaan ennen kaikkea komission tiedonantoa ja esitetään laaja-alaisia suosituksia, jotka ovat yhdenmukaisia komitean jo esittämän kannan kanssa.

3.   Komission tiedonannon keskeinen sisältö

3.1   Kestävän kehityksen merkistä on eri muodoissaan tullut osa kuluttajien elämää. Kyseisten merkkien ansiosta kuluttajat voivat kannattaa erilaisia kestävän kehityksen tavoitteita. Etenkin Reilun kaupan merkkiä pidetään merkkinä, jonka yhteydessä arvioidaan ja sertifioidaan työ- ja ympäristöoloja, jotka täyttävät tai ylittävät kansainväliset vähimmäisstandardit, ja joka tukee kauppajärjestelyjä ja tietynlaisia palkkiomaksuja kehitysmaiden tuottajien eduksi. Tällä lähestymistavalla on keskeinen merkitys tiedonannossa. Kuluttajille mahdollisesti aiheutuvien sekaannusten vuoksi komission tiedonannossa on liite, jossa esitetään reilun kaupan tunnustettu määritelmä erotukseksi muista lähestymistavoista (5):

| 1) | Reilu kauppa |
| --- | --- |

1)

Reilu kauppa

| 2) | muut kapean markkinasektorin sertifioidut tuotteet, jotka eivät virallisesti ole osa reilua kauppaa, mutta joiden kohteena ovat kestävän kehityksen kysymyksistä tietoiset kuluttajat (Rainforest Alliance, Utz Certified) |
| --- | --- |

2)

muut kapean markkinasektorin sertifioidut tuotteet, jotka eivät virallisesti ole osa reilua kauppaa, mutta joiden kohteena ovat kestävän kehityksen kysymyksistä tietoiset kuluttajat (Rainforest Alliance, Utz Certified)

| 3) | tuotteet, jotka kuuluvat tuotannonalan laajuisiksi pyrkivien perusnormien piiriin (esim. Common Code for the Coffee Community (4C), Ethical Tea Partnership) |
| --- | --- |

3)

tuotteet, jotka kuuluvat tuotannonalan laajuisiksi pyrkivien perusnormien piiriin (esim. Common Code for the Coffee Community (4C), Ethical Tea Partnership)

| 4) | muut (merkittömät) tuotteet. |
| --- | --- |

4)

muut (merkittömät) tuotteet.

3.2   Komissio toteaa, että vaikka on olemassa kuluttajia palvelevia erilaisia merkkejä ja merkintöjä, yritykset kyseisten järjestelmien sääntelemiseksi voivat olla haitallisia. Kyse on ennen kaikkea vapaaehtoisista, dynaamisista järjestelmistä, jotka vastaavat kaupan ja kuluttajan vaatimuksia. Sääntely voisi tarpeettomasti rajoittaa niiden kehitystä.

3.3   Kuluttajien luottamusta ja tietoisuutta voidaan kuitenkin parantaa noudattamalla selkeyttä ja avoimuutta järjestelmien määrittelyssä. Lisäksi tarvitaan riippumatonta valvontaa. Komissio ehdottaa ja odottaa, että järjestelmien vaikutusta ja hyötyä analysoidaan edelleen, vaikka se tekeekin jälleen selväksi, ettei se aio määritellä asianomaisia kestävän kehityksen standardeja kyseisiä yksityisiä järjestelmiä varten. Komissio ehdottaa kuitenkin seuraavia yleisperiaatteita:

| — | Säilytetään yksityisten järjestelmien valtiosta riippumaton luonne koko EU:ssa. |
| --- | --- |

—

Säilytetään yksityisten järjestelmien valtiosta riippumaton luonne koko EU:ssa.

| — | Kartoitetaan järjestelmien välisiä mahdollisia yhteisvaikutuksia ja lisätään selkeyttä kuluttajien ja tuottajien kannalta. |
| --- | --- |

—

Kartoitetaan järjestelmien välisiä mahdollisia yhteisvaikutuksia ja lisätään selkeyttä kuluttajien ja tuottajien kannalta.

| — | Pyritään saavuttamaan yhteisymmärrys prosessin kohtuullisista perusvaatimuksista. |
| --- | --- |

—

Pyritään saavuttamaan yhteisymmärrys prosessin kohtuullisista perusvaatimuksista.

| — | Kartoitetaan objektiivisia tosiasioita erilaisten yksityisten kestävän kaupan varmistavien järjestelmien suhteellisista vaikutuksista. |
| --- | --- |

—

Kartoitetaan objektiivisia tosiasioita erilaisten yksityisten kestävän kaupan varmistavien järjestelmien suhteellisista vaikutuksista.

3.4   Eräiden kestävän kehityksen varmistavien järjestelmien tavoite, köyhempien maiden kehittyminen, on myös WTO:n ja EU:n kauppapolitiikan keskeinen päämäärä. Tiedonannossa todetaan, että jos yksityiset kestävän kehityksen sertifiointialoitteet ovat avoimia ja syrjimättömiä, ne voivat täydentää kaupan liberalisointia.

3.5   Koska viranomaiset kuluttavat 16 prosenttia EU:n bkt:stä, tiedonannossa tutkitaan perusteita, joiden nojalla kestävän kehityksen vaatimukset voidaan nivoa julkisiin hankintoihin. Tiedonannossa muistutetaan siitä, että vaikka vaatimus sertifioida tuotteet erityisellä merkintäjärjestelmällä on vastoin hankintasäännöksiä, asianmukaisten kriteerien noudattaminen tuotantoprosesseissa on oikeutettua, ja erityisen eettisen merkin käyttö on yksi tapa osoittaa, että kriteereitä on noudatettu (6).

3.6   Komissio tuki Reilua kauppaa ja muita kestävään kauppaan liittyviä aloitteita yli 19 miljoonalla eurolla vuosina 2007 ja 2008 enimmäkseen EU:ssa toteutettujen valveuttamiskampanjoiden yhteydessä. Komissio pyrkii edelleen tukemaan etenkin vaikutustenarviointeja ja markkinoiden avoimuutta sekä kannustamaan jäsenvaltioita tekemään samoin.

4.   Yleistä

4.1   Ilmausta ”reilu” tai ”reilu kauppa” ei voida valvoa lakisääteisesti, mikä tarkoittaa, että kuka tahansa voi väittää noudattavansa oikeudenmukaisuutta, myös Reilun kaupan merkkiin nähden vähemmän perustelluissa tai vähemmän hyötyä tuottavissa tapauksissa. Tällaisissa tapauksissa on tärkeää, että kuluttajat tunnistavat taustalla olevan sertifiointi- ja takuujärjestelmän. Käytännössä on havaittu, että muissa valtiovallasta riippumattomissa kestävän kaupan varmistavissa järjestelmissä tai yritysten kestävän kehityksen järjestelmissä vältetään ilmaisujen ”reilu” tai ”reilu kauppa” käyttöä sekaannuksen välttämiseksi Reilun kaupan merkin kanssa.

4.2   On kulunut kymmenen vuotta siitä, kun komissio antoi aiheesta aiemman tiedonannon. Tänä aikana yleisön kiinnostus on lisääntynyt huomattavasti, mihin on vaikuttanut lisääntynyt tietoisuus kestävään kehitykseen kytkeytyvistä aiheista sekä tähän liittyvä yritysten suuntaus varmistaa tietyssä määrin eettisten, sosiaalisten ja ympäristöä koskevien standardien noudattaminen toimitusprosessissaan. Tässä tarkasteltava uusi tiedonanto annetaan näin ollen oikeaan aikaan, sillä se käsittelee markkinoita, joiden arvo on vuonna 2009 Euroopassa yli kaksi miljardia euroa (Reilun kaupan merkki) ja muiden kestävän kehityksen merkkien osalta vähintään saman verran. Kun ajatellaan Euroopan kauppaa ja kehitysmaista Eurooppaan tuotuja tavaroita, kyseessä on kuitenkin verrattain pieni osuus. Olisikin muistettava, että komission tiedonannossa muista kuin reilun kaupan merkeistä käytettyä termiä ”kapea markkinasektori” olisi sovellettava myös reiluun kauppaa, joka itsessään on kestävän kehityksen periaatteiden mukaan tuotettujen erikoistuotteiden merkki.

4.3   Tietyillä maa- ja tuotekohtaisilla markkinoilla ei kestävän kehityksen merkki kuitenkaan enää edusta erikoistuotteita. Esimerkiksi alankomaalaisen valtiovallasta riippumattoman Tropical Commodities Coalition -järjestön mukaan 25 prosenttia Alankomaissa nautitusta kahvista on peräisin ”eettisestä” kaupasta. Tämän vuoksi on erityisen tärkeää puuttua kuluttajien paikkansapitämättömiin käsityksiin.

4.4   On oltava selvillä siitä, että termin ”reilu kauppa” (tai Good Origin tai muiden vastaavien merkintöjen) käyttö tarkoittaa tuotteen ehdotonta eettistä arvoa, kun monissa tapauksissa kyse on tosiasiallisesti havaittavasta mutta marginaalisesta parannuksesta. Tällaisten ehdottomien väittämien käytön tarkoituksena ei yleensä ole tietoinen harhaanjohtaminen vaan paine yksinkertaistaa asioita markkinointitarkoituksessa. Tässä piilee kuitenkin vaara, että kuluttajat pettyvät odotuksissaan, jos niitä ei täytetä.

4.5   Reilun kaupan tapauksessa kyseinen merkki on vain toinen kahdesta toisiaan täydentävästä reilun kaupan kanavasta. Toinen niistä on integroitu toimitusketju. Tiedonannossa tarkastellaan hyvin vähän reilun kaupan liikkeen kauaskantoisia vaikutuksia, sen ruohonjuuritason kampanjoita, poliittista toimintaa pohjoisessa tai toimenpiteitä etelässä tuottajien tukemiseksi. Komissio ei myöskään käsittele sitä merkittävää panosta, jonka esimerkiksi Utz Certified -merkintä antaa elintarviketurvallisuuteen erittäin kehittyneen jäljitettävyysjärjestelmänsä ansiosta, eikä sademetsien säilyttämistä painottavan Rainforest Alliance -merkinnän myönteisiä vaikutuksia ilmastonmuutoksen vaimentamiseen. On totta, että komissio ei voi selvittää tiedonannossaan perinpohjaisesti tällaisia tärkeitä lisävaikutuksia tekemättä siitä raskaslukuista. Komissio voi katsoa tarpeelliseksi käsitellä näitä aiheita tulevissa toimintapoliittisissa asiakirjoissaan.

4.6   Vaikka komission antaman kuvan mukaan kestävän kaupan varmistavat järjestelmät täydentävät WTO:n kaupanvapauttamisprosessia, reilun kaupan liike torjuu tämän näkemyksen soveltamisen itseensä ja pitää toimintatapaansa pikemminkin vaihtoehtoisena kauppakumppanuutena. Muut kestävän kaupan varmistavat järjestelmät näkisivät mielellään WTO:n tekevän perusteelliseen analyysiin siitä, miten kaupan vapauttamisprosessi voi edistää kestävää kehitystä ja estää sellaisia tilanteita, joissa kestävyysperiaatteeseen liittyviä yhteiskunnallisia, ympäristöä koskevia ja taloudellisia vaatimuksia pidetään virheellisesti kaupanesteinä.

5.   Erityistä

5.1   Komitea arvostaa komission kantaa, ettei kestävyyden varmistavia järjestelmiä tulisi pyrkiä sääntelemään, sillä EU:n harjoittama sääntely vähentäisi sosiaali- ja ympäristöasioihin liittyvän merkinnän kunnianhimoista ja dynaamista ulottuvuutta. Muu kuin oikeudellinen kehys edellyttää kuitenkin, että riippumaton sertifiointi on moitteetonta ja että kuluttajat ymmärtävät selkeästi, mitä yksittäiset ja riippumattomat kestävyyden varmistavat järjestelmät itse asiassa tarkoittavat. Tämän vuoksi kaikkien kyseisten järjestelmien tulisi perustua ISO 65:n mukaisiin akkreditoituihin sertifiointimenetelmiin.

5.2   Olisi hyödyllistä kannustaa kehittämään yhteinen standardikehys silloin, kun järjestelmät ovat selvästi päällekkäisiä, esimerkkeinä työstandardit ja torjunta-aineiden käyttö. Tiukassa vaikutuksenarvioinnissa olisi myös otettava huomioon huomattavat erot väitetyissä tuloksissa, esimerkiksi pienviljelijöiden markkinoille pääsyn parantuminen Reilun kaupan tapauksessa tai tilojen hallinnointikäytänteiden kohentuminen Utz Certified -järjestelmässä; Reilu kauppa keskittyy yksittäisten tuottajaorganisaatioiden vahvistamiseen ja Rainforest Alliance puolesta biologiseen monimuotoisuuteen.

5.3   Vaikka komissio ei itse aseta standardeja, se kannattaa laaja-alaista tutkimusta tärkeimpien järjestelmien suhteellisista eroista ja hyödyistä. Markkinoiden avoimuus on tunnustettu markkinoiden mukaan suuntautuneiden eettisten varmistavien järjestelmien keskeiseksi edellytykseksi. ETSK onkin periaatteessa tyytyväinen hankkeeseen, jossa laaditaan internetsivusto kyseisten järjestelmien analysointia ja niistä käytävää keskustelua varten. Tärkeimmät huomioon otettavat seikat koskevat sitä, miten järjestelmät toimivat aloilla, joilla niillä on yhteisiä tavoitteita, sekä miten ne tarjoavat erityisetuja aloilla, joilla ne poikkeavat toisistaan. On pantava merkille, että Unctadin internetsivusto (7) ei nykymuodossaan yllä näihin tavoitteisiin, sillä siinä ei oteta huomioon järjestelmien keskeisiä eroja eikä se ole tällaiseksi viitekehykseksi riittävän selkeä eikä tiukka.

5.4   Tulisi tukea sellaisten menettelyjen kehittämistä, jotka perustuvat kestävän kehityksen varmistavien merkkien avoimuuteen ja uskottavuuteen, sekä tuottajien mahdollisuutta saada sertifiointi ja päästä markkinoille sekä vastata näiden seikkojen edellyttämiin organisaatiohaasteisiin. Esimerkiksi ISEAL-organisaation (8) käyttöön voitaisiin asettaa resursseja, jotta se edistäisi järjestelmien yhdenmukaistamista, jos se on asianmukaista, ja kartoittaisi erityispiirteitä, jos näin ei ole. ISEAL on erilaisten sidosryhmien organisaatio, jossa voidaan vakiinnuttaa eri merkintäjärjestelmien yhteisiä näkökohtia sekä arvioida ja selittää puolueettomasti eroja.

5.5   Reilusta kaupasta ja valtiovallasta riippumattomista kestävän kaupan varmistavista järjestelmistä nykyisin käytävissä keskusteluissa kehitysmaiden tuottajaorganisaatioilla on selkeästi keskeinen rooli (9), ja niiden kokemukset erilaisista kestävän kehityksen järjestelmistä on otettava huomioon nykyistä enemmän. Komitea katsoo, että kestävän kehityksen järjestelmissä ja niiden vaikutuksenarvioinneissa olisi otettava huomioon niiden tuottajaorganisaatioiden yhtäläinen panos, joilla on kokemuksia valtaosasta tärkeimmistä aloitteista.

5.6   Suurin osa reilun kaupan tuotteiden ja valtiovallasta riippumattomien kestävän kaupan varmistavien järjestelmien mukaisten tuotteiden kokonaiskaupasta Euroopassa tapahtuu vain muutamassa jäsenvaltiossa. Komitea suosittelee voimakkaasti, että komissio asettaa etusijalle kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden tukemisen ja rahoituksen niissä jäsenvaltioissa, joissa kestävään kehitykseen liittyvät, kuluttajille kohdennetut valveutusohjelmat ovat tehottomia ja joissa luotettavat kansalaisyhteiskunnan toimijat voivat edistää tätä työtä.

5.7   EU:n kauppapolitiikassa on jo jonkin aikaa tunnustettu reilun kaupan panos sekä sen potentiaalinen vaikutus maailmanlaajuiseen kauppapolitiikkaan. Komitea kehottaa komissiota ottamaan huomioon, että EU:n kansalaiset pitävät kestävää ja sosiaalisesti oikeudenmukaista kauppaa yhä tärkeämpänä, ja antamaan sen vaikuttaa kauppasäännöksiin liittyvään toimintaansa WTO:ssa.

Bryssel 20. tammikuuta 2010

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Mario SEPI

---

(1)  Tässä yhteydessä on mainittava EU:n ja Korean vapaakauppasopimus, kauppaa ja kestävää kehitystä koskeva luku (luku 13).

1

(2)  EUVL C 28, 3.2.2006, s. 72–81.

2

(3)  EYVL C 204, 15.7.1996, s. 41.

3

(4)  EUVL C 318, 23.12.2009, s. 29.

4

(5)  Tiedonannossa viitataan reilun kaupan liikkeen määrittelemiin reilun kaupan kriteereihin. Ne palautetaan mieliin myös Euroopan parlamentin 6. kesäkuuta 2006 hyväksymässä mietinnössä reilusta kaupasta ja kehityksestä (A6-0207/2006).

5

(6)  Tästä on osoituksena myös Euroopan komission 29. lokakuuta 2009 tekemä päätös lähettää virallinen kysely Alankomaille koskien Noord-Hollandin läänin tekemää hankintasopimusta kahviautomaattien toimituksesta ja huollosta. Komissio katsoi, ettei Noord-Hollandin läänin käyttämä hankintamenettely vastannut julkisiin hankintoihin EU:ssa sovellettavien sääntöjen kriteereitä ja rajoitti näin kilpailua.

6

(7)  http://193.194.138.42/en/Sustainability-Claims-Portal/Discussion-Forum/Fair-Trade/Web-links/

7

(8)  ISEAL on maailmanlaajuinen sosiaali- ja ympäristöstandardijärjestelmiä edistävä organisaatio, jonka käytännesäännöt ovat tällaisten standardijärjestelmien kansainvälisiä viiteasiakirjoja.

8

(9)  Esimerkkeinä mainittakoon World Fair Trade Organization (WFTO) ja Fairtrade Labelling Organisations International (FLO), joiden hallintojärjestelmissä kehitysmaiden tuottajajärjestöt ovat jo mukana, sekä Rainforest Alliance (sen kansainvälisen standardikomitean jäsenistöön kuuluu maanomistajia, maanviljelijöitä, valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden edustajia, yhteisön jäseniä, tutkijoita, teknologian asiantuntijoita ja muiden sidosryhmien edustajia) ja Utz Certified (sen johtokuntaan kuuluu kahvintuottajien, kahvin myyjien ja paahtajien sekä valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden edustajia, ja kaikki Utz Certified -ohjelmaan osalliset sidosryhmät ovat arvioineet sen käytännesääntöjä ja todenneet ne asianmukaisikisi).

9

World Fair Trade Organization

Fairtrade Labelling Organisations International

Rainforest Alliance

Utz Certified

Utz Certified

---