# Eiropas Savienības C 339/2010

| | ISSN 1725-5201
  doi:10.3000/17255201.C_2010.339.lav |
| --- | --- |
| Eiropas Savienības
  Oficiālais Vēstnesis | C 339 |
| | |
| Izdevums latviešu valodā | Informācija un paziņojumi | 53. sējums2010. gada 14. decembris |

ISSN 1725-5201

doi:10.3000/17255201.C_2010.339.lav

Eiropas Savienības

Oficiālais Vēstnesis

C 339

Izdevums latviešu valodā

Informācija un paziņojumi

53. sējums2010. gada 14. decembris

---

| Paziņojums Nr. | Saturs | Lappuse |
| --- | --- | --- |
| | I   Rezolūcijas, ieteikumi un atzinumi |
| | ATZINUMI |
| | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja |
| | 459. plenārā sesija 2010. gada 20. un 21. janvārī |
| 2010/C 339/01 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Aprūpe un izglītība agrā bērnībā (pašiniciatīvas atzinums) | 1 |
| 2010/C 339/02 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Piekrastes teritoriju ilgtspējīga attīstība (pašiniciatīvas atzinums) | 7 |

Paziņojums Nr.

Saturs

Lappuse

I   Rezolūcijas, ieteikumi un atzinumi

ATZINUMI

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

459. plenārā sesija 2010. gada 20. un 21. janvārī

2010/C 339/01

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Aprūpe un izglītība agrā bērnībā (pašiniciatīvas atzinums)

1

2010/C 339/02

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Piekrastes teritoriju ilgtspējīga attīstība (pašiniciatīvas atzinums)

7

| | III   Sagatavošanā esoši tiesību akti |
| --- | --- |
| | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja |
| | 459. plenārā sesija 2010. gada 20. un 21. janvārī |
| 2010/C 339/03 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz laika nišu piešķiršanu Kopienas lidostās (kodificēta versija) COM(2009) 634 galīgā redakcija – 2009/0176 (COD) | 13 |
| 2010/C 339/04 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas Zemes novērošanas programmu (GMES) un tās sākotnējām darbībām (2011–2013)COM(2009) 223 galīgā redakcija – 2009/0070 (COD) | 14 |
| 2010/C 339/05 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par harmonizētu metodiku patērētāju sūdzību un jautājumu klasificēšanaiCOM(2009) 346 galīgā redakcija | 20 |
| 2010/C 339/06 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK attiecībā uz kapitāla prasībām, kas piemērojamas tirdzniecības portfelim un atkārtotai pārvēršanai vērtspapīros, un attiecībā uz atlīdzības politikas uzraudzības pārbaudiCOM(2009) 362 galīgā redakcija – 2009/0099 (COD) | 24 |
| 2010/C 339/07 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai Par Eiropas Savienības stratēģiju Baltijas jūras reģionamCOM(2009) 248 galīgā redakcija | 29 |
| 2010/C 339/08 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Eiropas Parlamenta un Padomes regula par Kopienas finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku komitejas izveidošanuCOM(2009) 499 galīgā redakcija – 2009/0140 (COD), Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Banku iestādiCOM(2009) 501 galīgā redakcija – 2009/0142 (COD), Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestādiCOM(2009) 502 galīgā redakcija – 2009/0143 (COD) un Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādiCOM(2009) 503 galīgā redakcija – 2009/0144 (COD) | 34 |
| 2010/C 339/09 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/112/EK attiecībā uz fakultatīvu un pagaidu apgrieztas maksāšanas sistēmas piemērošanu attiecībā uz noteiktu preču un pakalpojumu piegādi ar paaugstinātu krāpšanas riskuCOM(2009) 511 galīgā redakcija – 2009/0139 (CNS) | 41 |
| 2010/C 339/10 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par lauksaimniecības produktu kvalitātes politikuCOM(2009) 234 galīgā redakcija | 45 |
| 2010/C 339/11 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par gāzes piegādes drošības aizsardzības pasākumiem un Direktīvas 2004/67/EK atcelšanuCOM(2009) 363 galīgā redakcija – 2009/0108 (COD) | 49 |
| 2010/C 339/12 | Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai: Ilgtspējīgas attīstības veicināšana – godīgās tirdzniecības un nevalstisku ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu nozīmeCOM(2009) 215 galīgā redakcija | 53 |

III   Sagatavošanā esoši tiesību akti

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

459. plenārā sesija 2010. gada 20. un 21. janvārī

2010/C 339/03

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz laika nišu piešķiršanu Kopienas lidostās (kodificēta versija) COM(2009) 634 galīgā redakcija – 2009/0176 (COD)

COM(2009) 634 galīgā redakcija – 2009/0176 (COD)

13

2010/C 339/04

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas Zemes novērošanas programmu (GMES) un tās sākotnējām darbībām (2011–2013)COM(2009) 223 galīgā redakcija – 2009/0070 (COD)

GMES

COM(2009) 223 galīgā redakcija – 2009/0070 (COD)

14

2010/C 339/05

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par harmonizētu metodiku patērētāju sūdzību un jautājumu klasificēšanaiCOM(2009) 346 galīgā redakcija

COM(2009) 346 galīgā redakcija

20

2010/C 339/06

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK attiecībā uz kapitāla prasībām, kas piemērojamas tirdzniecības portfelim un atkārtotai pārvēršanai vērtspapīros, un attiecībā uz atlīdzības politikas uzraudzības pārbaudiCOM(2009) 362 galīgā redakcija – 2009/0099 (COD)

COM(2009) 362 galīgā redakcija – 2009/0099 (COD)

24

2010/C 339/07

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai Par Eiropas Savienības stratēģiju Baltijas jūras reģionamCOM(2009) 248 galīgā redakcija

COM(2009) 248 galīgā redakcija

29

2010/C 339/08

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Eiropas Parlamenta un Padomes regula par Kopienas finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku komitejas izveidošanuCOM(2009) 499 galīgā redakcija – 2009/0140 (COD), Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Banku iestādiCOM(2009) 501 galīgā redakcija – 2009/0142 (COD), Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestādiCOM(2009) 502 galīgā redakcija – 2009/0143 (COD) un Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādiCOM(2009) 503 galīgā redakcija – 2009/0144 (COD)

COM(2009) 499 galīgā redakcija – 2009/0140 (COD)

COM(2009) 501 galīgā redakcija – 2009/0142 (COD)

COM(2009) 502 galīgā redakcija – 2009/0143 (COD)

COM(2009) 503 galīgā redakcija – 2009/0144 (COD)

34

2010/C 339/09

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/112/EK attiecībā uz fakultatīvu un pagaidu apgrieztas maksāšanas sistēmas piemērošanu attiecībā uz noteiktu preču un pakalpojumu piegādi ar paaugstinātu krāpšanas riskuCOM(2009) 511 galīgā redakcija – 2009/0139 (CNS)

COM(2009) 511 galīgā redakcija – 2009/0139 (CNS)

41

2010/C 339/10

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par lauksaimniecības produktu kvalitātes politikuCOM(2009) 234 galīgā redakcija

COM(2009) 234 galīgā redakcija

45

2010/C 339/11

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par gāzes piegādes drošības aizsardzības pasākumiem un Direktīvas 2004/67/EK atcelšanuCOM(2009) 363 galīgā redakcija – 2009/0108 (COD)

COM(2009) 363 galīgā redakcija – 2009/0108 (COD)

49

2010/C 339/12

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai: Ilgtspējīgas attīstības veicināšana – godīgās tirdzniecības un nevalstisku ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu nozīmeCOM(2009) 215 galīgā redakcija

COM(2009) 215 galīgā redakcija

53

| LV | |
| --- | --- |

LV

---

I Rezolūcijas, ieteikumi un atzinumi

ATZINUMI

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

459. plenārā sesija 2010. gada 20. un 21. janvārī

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/1 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/1

---

459. PLENĀRĀ SESIJA 2010. GADA 20. UN 21. JANVĀRĪ

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Aprūpe un izglītība agrā bērnībā”

(pašiniciatīvas atzinums)

(2010/C 339/01)

Ziņotāja: HERCZOG kdze

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2009. gada 14. jūlijā nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Aprūpe un izglītība agrā bērnībā”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2009. gada 4. decembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē), ar 194 balsīm par un 3 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

Preambula

Dalībvalstis ir atbildīgas par visu to teritorijā dzīvojošo bērnu aprūpi un izglītību. Pastāv dažādas izglītības un aprūpes formas, un to nosaukumi, saturs un mērķi pēdējo 15 gadu laikā ir mainījušies. Mainījusies ir definīcija un termini, ko izmanto gados jaunāko bērnu aprūpes jomā. Bērnus izglītot un aprūpēt nozīmē ne tikai radīt viņiem drošu vidi, bet arī sniegt tādu izglītību un aprūpi, kas nepieciešama, lai, saņemot vajadzīgo emocionālo, fizisko, sociālo un izglītības atbalstu, bērns varētu izmantot un attīstīt savu potenciālu. Izglītība un aprūpe agrīnā bērnībā aptver plašu pakalpojumu loku, sākot no jaundzimušo aprūpes līdz pirmsskolas vecumam. Ārpusskolas aprūpe attiecas uz visiem pakalpojumiem, kuri skolas vecuma bērniem nodrošināti ārpus mācību laika — pēcpusdienā, nedēļas nogalēs un skolas brīvlaikos.

1.   Secinājumi un ieteikumi.

1.1.   Komiteja atzīst un atbalsta Eiropas Komisijas un dalībvalstu centienus izveidot un stiprināt kvalitatīvu un par pieņemamu cenu pieejamu bērnu aprūpi, kas aptver izglītības un aprūpes pakalpojumus bērniem agrīnā vecumā. Vienlaikus ir jāveic vēl daudz citu pasākumu, lai nodrošinātu, ka visi bērni saņem attiecīgos pakalpojumus.

1.2.   Komiteja atzīst visaptverošas un izsmeļošas pieejas nozīmi bērnu aprūpes jautājumos, lai labāk izprastu savstarpēji saistītās procedūras un nodrošinātu humāno, sociālo un saimniecisko attīstību. Dalībvalstīm jādod indivīdiem un ģimenēm iespēja izdarīt personīgu izvēli, pieņemt lēmumus un izteikt savas vēlmes saistībā ar viņu bērnu aprūpes veidu un ilgumu. Tāpēc politikas veidotājiem būtu jāņem vērā dažādās vajadzības un pretrunīgās vērtības un intereses šādos jautājumos:

| — | bērna labklājība (1); |
| --- | --- |

—

bērna labklājība (1);

| — | atbalsta sniegšana vecākiem, viņu izglītošana un atbildīguma nostiprināšana; |
| --- | --- |

—

atbalsta sniegšana vecākiem, viņu izglītošana un atbildīguma nostiprināšana;

| — | demogrāfiskie jautājumi (tostarp zems dzimstības līmenis un strauji augošais pensionāru skaits); |
| --- | --- |

—

demogrāfiskie jautājumi (tostarp zems dzimstības līmenis un strauji augošais pensionāru skaits);

| — | darba tirgus vajadzības; |
| --- | --- |

—

darba tirgus vajadzības;

| — | izglītība un mūžizglītība; |
| --- | --- |

—

izglītība un mūžizglītība;

| — | vienlīdzīgas iespējas vīriešiem un sievietēm; |
| --- | --- |

—

vienlīdzīgas iespējas vīriešiem un sievietēm;

| — | atšķirības ģeogrāfiskajā izplatībā (pilsētas, lauki, attāli rajoni); |
| --- | --- |

—

atšķirības ģeogrāfiskajā izplatībā (pilsētas, lauki, attāli rajoni);

| — | profesionālās, privātās un ģimenes dzīves saskaņošana; |
| --- | --- |

—

profesionālās, privātās un ģimenes dzīves saskaņošana;

| — | pieejama un kvalitatīva bērnu izglītība un aprūpe par pieņemamu cenu; |
| --- | --- |

—

pieejama un kvalitatīva bērnu izglītība un aprūpe par pieņemamu cenu;

| — | aktīvs pilsoniskums; |
| --- | --- |

—

aktīvs pilsoniskums;

| — | paaudžu solidaritāte; |
| --- | --- |

—

paaudžu solidaritāte;

| — | cīņa ar nabadzību un sociālo atstumtību. |
| --- | --- |

—

cīņa ar nabadzību un sociālo atstumtību.

1.3.   Komiteja atzīst, ka dalībvalstis īsteno atšķirīgu ģimenes politiku un līdz ar to arī atšķirīgu bērnu aprūpes politiku. Barselonas mērķos un citos attiecīgos ES dokumentos tomēr izvirzīti visnotaļ vispārēji uzdevumi (2).

1.4.   Komiteja uzsver, ka īpaša uzmanība jāpievērš konkrētām bērnu grupām, galvenokārt visneaizsargātākajām bērnu grupām, kurām ir īpašas vajadzības un kuru gadījumā aprūpes sistēmai ir liela nozīme, lai sagatavotos skolai un sekmīgi mācītos, proti, bērniem ar invaliditāti, imigrantiem, etniskajām minoritātēm, sociāli atstumtajiem bērniem un bērniem, kas dzīvo bez vecākiem. Komiteja arī aicina sniegt papildu atbalstu minēto bērnu grupu vecākiem.

1.5.   Komiteja, piekrītot Sociālajai programmai un citiem attiecīgiem politikas dokumentiem, kvalitatīvu bērnu aprūpes sistēmu uzskata par iespēju uzlabot dzīves kvalitāti un palīdzēt visiem ģimenes locekļiem saskaņot profesionālo, privāto un ģimenes dzīvi, vienlaikus veicinot arī sieviešu līdzdalību darba tirgū un ģimenes ienākumu palielināšanos.

1.6.   Komiteja atzinīgi vērtē to, ka dažādām bērnu vecuma grupām, ne tikai pirmsskolas vecuma bērniem, ir pieejamas dažādas aprūpes formas un dažādi pakalpojumi, kā arī ārpusskolas, brīvā laika un neformālās izglītības pasākumi. Kvalitatīvi pakalpojumi par pieņemamu cenu jānodrošina visiem bērniem.

1.7.   Bērnu aprūpes nozare strauji paplašinās. Tomēr jāturpina veikt uzlabojumus un īstenot atbalsta pasākumus saistībā ar formālajā un vēl jo vairāk neformālajā bērnu aprūpes pakalpojumu sniegšanā nodarbinātā darbaspēka kvalifikāciju un tās atzīšanu, dzimumu līdzsvaru, prestižu un atalgojumu, lai varētu nodrošināt daudzveidīgākus pakalpojumus atbilstoši dažādajām vajadzībām. Mērķis ir nodrošināt izglītību un aprūpi visiem bērniem, taču vienlaikus jāpatur prātā: lai sniegtu dažāda veida pakalpojumus atbilstoši dažādu bērnu grupu vajadzībām un, ievērojot viņu tiesības, ir vajadzīga elastīga, ilgtspējīga un jutīga pieeja.

1.8.   Vairāk jāņem vērā to ģimeņu un bērnu vajadzības, kuri dzīvo nelabvēlīgos un attālos rajonos vai reģionos; jāmeklē dažāda veida risinājumi, tostarp iesaistot sabiedrību un piesaistot valsts atbalstu. Dažādās pakalpojumu formas — integrētie pakalpojumi, pakalpojumi mājās, vecāku atbalsts u.c. — ļauj pielāgoties atšķirīgajām bērnu un viņu ģimeņu vajadzībām.

1.9.   Komiteja pārliecinoši atbalsta dalībvalstu atbildības atzīšanu un sociālo partneru arvien aktīvāko darbību, kas virzīta uz to, lai uzlabotu vispārējas un elastīgas izglītības un aprūpes iespējas visiem bērniem, kā arī to, ka tiek izmantoti visi pieejamie veidi, lai sekmētu šādu pakalpojumu pieejamību un kvalitāti. Darba devēji var paši nodrošināt bērnu aprūpi vai to finansiāli atbalstīt, savukārt apvienības un pilsoniskās sabiedrības organizācijas var palīdzēt veidot izpratni par tās nozīmīgumu, kā arī nodrošinātu tās pastāvīgu uzraudzību un novērtējumu. Dalībvalstis var noteikt nodokļu atvieglojumus darba devējiem, kuri veic bērnu izglītības un aprūpes nodrošināšanas pasākumus.

1.10.   Saskaņā ar vispārējiem elastdrošības principiem un pieeju, kuras pamatā ir dzīves cikls, Komiteja uzskata, ka priekšlikums jāanalizē, ņemot vērā grūtības saistībā ar aprūpes un izglītības vajadzībām bērniem, kas jaunāki par 3 gadiem vai pārsnieguši skolas vecumu. Šajā sakarā savu lietderību ir pierādījis elastīgs darba laiks, par kuru vienojas vecāku interesēs.

1.11.   Sociālajiem partneriem ir nozīmīga loma, jo tie dalībvalstis var atbalstīt bērnu izglītības un aprūpes politikas īstenošanā un sekmēt visaptverošas pieejas izmantošanu.

2.   Vispārīga informācija.

2.1.   Padomes ieteikums par bērnu aprūpi (92/241/EEK), ar kuru paredzēja noteikt kritērijus bērnu aprūpes standartu kvalitātes definēšanai, jau 1992. gadā apliecināja bērnu aprūpes nozīmi, taču bērnu aprūpes pakalpojumu apjoms un mērogs kopš tā laika ir ievērojami mainījies. Eiropas Komisijas Bērnu aprūpes tīkls 1996. gadā galveno uzmanību pievērsa gados jaunākajiem bērniem sniegto pakalpojumu kvalitātes mērķiem, nevis to bērnu skaitam vai procentuālajai daļai, kuri apmeklē aprūpes un izglītības iestādes.

2.2.   Tiek lēsts, ka ES-25 valstīs (3) ir aptuveni 30 miljoni bērnu, kas jaunāki par obligāto skolas vecumu. No viņiem mazāk par 25 % bērnu, kas jaunāki par 3 gadiem, apmeklēja formālās bērnu aprūpes iestādes, savukārt vecuma grupā no 3 gadiem līdz skolas vecumam attiecīgais bērnu skaits pārsniedz 80 %. Tika konstatētas ievērojamas atšķirības starp dalībvalstīm atkarībā no valsts politikas, grūtniecības un bērnu kopšanas atvaļinājumu sistēmas, tradīcijām un vērtībām. Būtiskas atšķirības pastāv arī starp aprūpes veidiem un kvalitāti, kā arī attiecībā uz aprūpes iestādēs pavadīto laiku un dienu skaitu.

2.3.   Izglītības un aprūpes pakalpojumi gados jaunākajiem bērniem ES dalībvalstīs ir atšķirīgā attīstības līmenī, un tie vēl aizvien veido vienu no visstraujāk augošajiem aprūpes pakalpojumu sniegšanas tirgiem Eiropā. Daļēji tas saistīts ar Barselonas mērķiem, taču nepieciešams turpināt darbu, lai nodrošinātu, ka visiem bērniem ir iespējams saņemt dažāda veida aprūpi, vienlaikus ņemot vērā bērnu un ģimeņu atšķirīgos apstākļus un vajadzības.

2.4.   ES Padome un Komisija ir norādījusi, ka kvalitatīvai bērnu aprūpei ir svarīga nozīme un tā ir viens no pamatnosacījumiem, lai panāktu dzimumu līdztiesību un paaugstinātu sieviešu līdzdalību darba tirgū; tā ir arī viens no 2002. gadā Barselonā izvirzītajiem mērķiem. Tas 2000. un 2008. gadā tika atspoguļots arī Lisabonas stratēģijā. Komisijas ziņojumā par Barselonas mērķu īstenošanu attiecībā uz pirmsskolas vecuma bērnu aprūpes pakalpojumiem tika analizēti sasniegumi un turpmākie uzdevumi šajā jomā. “Dalībvalstīm ir jānovērš šķēršļi sieviešu dalībai darba tirgū un, ņemot vērā prasību pēc bērnu aprūpes pakalpojumiem saskaņā ar valsts modeļiem bērnu aprūpes nodrošināšanā, jācenšas līdz 2010. gadam nodrošināt aprūpes iespējas vismaz 90 % bērnu no trīs gadu vecuma līdz obligātajam skolas vecumam un vismaz 33 % bērnu vecumā līdz trīs gadiem (4).” Dažām valstīm vēl aizvien jāpieliek pūles, lai īstenotu nepieciešamos īstenošanas pasākumus.

2.5.   Eiropas Komisijas paziņojumā par demogrāfiskajām pārmaiņām minēti faktori, kas veicina Eiropas novecošanu: zema dzimstība, kuras rezultātā sarūk darbaspēks un palielinās valsts izdevumi (5). Eiropadome 2006. gada martā uzsvēra nepieciešamību panākt stabilāku līdzsvaru starp darbu un privāto dzīvi, lai nodrošinātu ekonomikas izaugsmi, labklājību un konkurētspēju, un apstiprināja Eiropas Dzimumu līdztiesības paktu (6). Komisijas otrajā paziņojumā par paaudžu solidaritātes veicināšanu aplūkots jautājums par demogrāfiskajām un sociālajām izmaiņām, tostarp par iespējamajām grūtībām saistībā ar finansējumu un preču un pakalpojumu piegādi arīdzan bērnu aprūpē (7).

2.6.   Iedzīvotāji un pilsoniskās sabiedrības pārstāvji, ar kuriem Komisija apspriedās, pauda bažas par to, ka bērni daudz vairāk ietekmē sieviešu darba karjeru nekā tas ir vīriešu gadījumā. Sieviešu ar bērniem nodarbinātības līmenis ir tikai 65 % salīdzinājumā ar vīriešiem, kuriem tas ir 91,7 %. Sievietēm jārēķinās ar sekām, kādas ir stereotipiskiem pieņēmumiem par viņu mājsaimniecības pienākumiem un profesionālajām spējām (8). Tas var radīt situāciju, ka pēc bērna piedzimšanas darba tirgū atgriežas mazāks skaits sieviešu.

2.7.   Bērnu nabadzība Eiropā (9) un mērķis panākt, ka visā ES tiek pieņemta ANO Konvencija par bērna tiesībām (10), ir nozīmīgi jautājumi; Komisija savā paziņojumā ir norādījusi, ka vecāku nabadzība un sociālā atstumtība būtiski ierobežo bērnu iespējas dzīvē un tāpēc ir ļoti svarīgi pārvarēt nabadzības radīto apburto loku (11).

2.8.   Laika posmā starp 1986. un 1996. gadu Komisija izveidoja starpvalstu grupu,— Bērnu aprūpes tīklu —, kuras uzdevums bija pievērsties trim konkrētām jomām: pakalpojumi bērniem, bērnu kopšanas atvaļinājums un vīrieši kā aprūpētāji. Tīkla izvirzītie 40 kvalitātes mērķi veido pamatu turpmākajai politikai. Tas nozīmē, ka ES uzņemas politiskas saistības attiecībā uz bērnu aprūpes pakalpojumu jomā noteiktajiem mērķiem.

2.9.   Ir veikti daudzi pētījumi un izstrādāti politikas dokumenti un analīzes, lai labāk apzinātu bērnu un ģimeņu vajadzības, kā arī pieejamos un paredzamos nosacījumus (12). Kā apliecina Eiropas Komisijas un tās aģentūru pēdējos gados publicētie dokumenti, jautājums par izglītību un aprūpi agrā bērnībā ir ticis apspriests un pētīts, izmantojot dažādas pieejas, tostarp: bērnu tiesību pieeja (13), izglītības jautājumi (14), pašreizējais stāvoklis un bērnu aprūpes nākotne Eiropas Savienībā (15), simpozijs par nepieciešamību uzlabot pirmsskolas vecuma bērnu aprūpes un izglītības pakalpojumus (16) un sociālās politikas dimensija ar mērķi cīnīties pret visneaizsargātāko bērnu grupu nabadzību un sociālo atstumtību, kā arī pētniecība un projektu novērtējumi (17).

3.   Vispārējas piezīmes.

3.1.   Komisija savā 2006. gada paziņojumā (18) ir paudusi, ka bērnu tiesības ir ES prioritāte un ka dalībvalstīm ir jāievēro ANO Konvencija par bērna tiesībām un tās fakultatīvie protokoli, kā arī Tūkstošgades attīstības mērķi. Eiropadome 2006. gada martā pieprasīja dalībvalstīm “veikt vajadzīgos pasākumus, lai strauji un būtiski samazinātu bērnu nabadzību, sniedzot visiem bērniem vienādas iespējas neatkarīgi no viņu sociālās izcelsmes” (19). Šai kontekstā tas nozīmē nodrošināt visiem bērniem iespēju iegūt pienācīgu agrās bērnības un ārpusskolas izglītību un aprūpi atbilstoši viņu attīstības vajadzībām un ģimenes apstākļiem un piekļuvi pieejamai, elastīgai un kvalitatīvai izglītībai par pieņemamu cenu vismaz līdz 14 gadu vecumam.

3.2.   Bērnu aprūpes pakalpojumu attīstīšana ļauj vecākiem labāk apvienot profesionālo, privāto un ģimenes dzīvi. Tas jo īpaši attiecas uz sievietēm, kuras nepietiekamu bērnu aprūpes iespēju dēļ biežāk ir spiestas pamest darbu, nespēj atrast darbu vai piemērotu nodarbinātības veidu; tādēļ viņas nevar pilnībā attīstīt savu potenciālu un pasargāt ģimeni no nabadzības. Minētais ir cieši saistīts ar demogrāfiskajām izmaiņām, jo nepietiekamas iespējas apvienot profesionālo un ģimenes dzīvi ir iemesls zemākai dzimstībai.

3.3.   Eiropas tiesiskajā regulējumā ir virkne tiesību aktu, ar kuriem aizliedz dzimumu diskrimināciju. Tomēr sievietes bieži vien strādā mazāk vai pārtrauc darbu uz ilgāku laiku, lai rūpētos par bērniem; tādējādi viņu darba samaksa ir zemāka un pensijas mazākas, kā arī pastāv risks nonākt nabadzībā par spīti nodarbinātībai, kas jo īpaši attiecas uz ģimenēm, kurās bērnu audzina viens vecāks vai kurās ir vairāki bērni. Lai gan saīsināts darba laiks ir personīga izvēle, tā var būt saistīta arī ar piemērotu bērnu aprūpes pakalpojumu trūkumu.

3.4.   Vecākiem jābūt iespējām izvēlēties, kad izmantot bērnu kopšanas atvaļinājumu, un, ja nepieciešams, to kombinēt ar piemērotām bērnu aprūpes iespējām. Minētā sakarā tomēr jāņem vērā arī valsts politika, prioritātes, uzņēmumu vajadzības, sociālais spiediens un bērnu vajadzības, un pārmaiņām jābūt pietiekami nopietnām, lai ieviestu īpašus pasākumus.

3.5.   Eiropas Savienībā vairāk kā 6 miljoni sieviešu vecumā no 25 līdz 49 gadiem norādījušas, ka ģimenes pienākumu dēļ ir spiestas pamest darbu vai strādāt nepilnu slodzi; kā galveno iemeslu ceturtā daļa aptaujāto sieviešu minējušas bērnu aprūpes pakalpojumu trūkumu vai to dārdzību (20).

3.6.   Piekļuve kvalitatīviem un pieejamiem bērnu aprūpes un izglītības pakalpojumiem un ārpusskolas programmām par pieņemamu cenu ne tikai nodrošina to, ka bērni pavada laiku piemērotā vidē, kas atbilst viņu attīstības vajadzībām, bet arī dod vecākiem (galvenokārt sievietēm) iespēju strādāt. Kvalitatīva bērnu aprūpe ietekmē ģimenes dzīves kvalitāti, kā arī bērnu, vecāku, ģimenes un sabiedrības nākotni.

3.7.   Bērnu aprūpes pakalpojumu nodrošināšana var palīdzēt īstenot dažādos ES mērķus saistībā ar Lisabonas stratēģiju, saistībā ar Barselonā un pēc tās izvirzītajiem mērķiem, demogrāfisko stāvokli, paaudžu solidaritāti, vienlīdzīgām iespējām vīriešiem un sievietēm un labāku darba un privātās dzīves līdzsvaru. Jāpieliek lielākas pūles, lai, pamatojoties uz bērnu labklājību, nodrošinātu šīs iespējas.

3.8.   Strauji augošā bērnu aprūpes pakalpojumu nozare nodrošina arī arvien vairāk darbavietu sievietēm un arī vīriešiem (21), jo pieaug izglītības un apmācības prasības, darba prestižs un samaksa.

3.9.   Liela daļa dalībvalstu ir izstrādājušas pasākumu kopumu, lai sekmētu profesionālās, privātās un ģimenes dzīves labāku saskaņošanu, un tajos ir ņemtas vērā gan dažādu valstu darba tirgus vajadzības, gan atšķirīgās tradīcijas un kultūras Eiropā. Daudzveidīgas un elastīgas bērnu aprūpes formas līdzās virknei citu instrumentu ir daļa no plašākas koncepcijas šajā jomā. Tajā ietilpst sociālās iekļaušanas programmas, elastīgi noteikumi darba vietā, bērna kopšanas atvaļinājums un citi atvaļinājuma veidi, kuru mērķis ir palīdzēt apvienot ģimenes, privāto un profesionālo dzīvi, nodrošināt bērna tiesības un tādējādi sekmēt ES valstu saimniecisko un sociālo attīstību.

4.   Īpašas piezīmes.

4.1.   Bērnu aprūpe Eiropas Savienībā ir nozare, kas strauji aug un attīstās un kurā ir noteikti obligātie standarti. Bērnu vajadzības — ņemot vērā pirmo dzīves gadu nozīmi —, pakalpojumu sniegšana kā ieguldījums, sagatavojot bērnu skolai, sekmīgām mācībām un vēlākajai pieaugušo dzīvei, un laimīgas bērnības nodrošināšana ir salīdzinoši jauna koncepcija, kuras pamatā ir galvenokārt bērna labklājība, bet līdz ar to arī kopienas un visas sabiedrības labklājība (22).

4.2.   Vēl nesen valsts izdevumi bērnu aprūpei bieži vien galvenokārt tika paredzēti bērniem vecumā no trim gadiem līdz skolas vecumam ar mērķi sagatavot viņus skolai. Taču ieguldījumi bērnu aprūpē jāorientē uz vēl mazākiem bērniem un uz skolēniem līdz 14 gadu vecumam. Tas nozīmē ne tikai nodrošināt labāku aprūpi dienas laikā, kamēr vecāki strādā, bet arī aktivitātes un ārpusskolas aprūpi un izglītību, kā arī brīvā laika nodarbes visiem bērniem. Pieredze liecina, ka minētie pasākumi ne tikai ļauj patīkami pavadīt laiku drošā vidē, bet arī efektīvi sagatavoties pieaugušo dzīvei.

4.3.   Socializācija un vērtību sistēmas attīstīšana ir būtisks audzināšanas elements ģimenē papildus valsts nodrošinātajai aprūpei un izglītībai agrā bērnībā. Neformālo izglītību sniedz arī nevalstiskās bērnu un jauniešu organizācijas un bērnu un jauniešu centri, kas palīdz apgūt praktiskajai dzīvei nepieciešamās iemaņas un kurām ir sava loma mūžizglītības procesā. Aptuveni 70 % visu mūsu zināšanu un prasmju tiek apgūtas ikdienējās izglītības ceļā. Jāatzīst un jāatbalsta visas iespējamās izglītības formas.

4.4.   Īpašos gadījumos, piemēram, saistībā ar bērniem invalīdiem, imigrantu bērniem, vecākiem ar garīgās veselības traucējumiem u.c. bērnu aprūpe var nodrošināt bērniem iespēju palikt kopā ar ģimeni nevis tikt no tās nošķirtiem. Dažādu bērnu aprūpes veidu pieejamība ir būtisks sociālās un saimnieciskās attīstības elements, un tai ir jo īpaši svarīga nozīme nelabvēlīgos rajonos, kā arī attiecībā uz nelabvēlīgām grupām un mājsaimniecībām, kas dzīvo labvēlīgākos rajonos. Bērnu aprūpes nodrošināšana var palīdzēt risināt sociālus, ekonomiskus un veselības aprūpes jautājumus, kas jārisina mājsaimniecībām, kuru apstākļi nav nelabvēlīgi, un atbalstīt atstumto grupu sociālo integrāciju.

4.5.   Atbilstīgi ANO Konvencijai par bērna tiesībām (23) Komisijai vajadzētu veikt paralēlu pētījumu par ierosināto pasākumu ietekmi uz bērniem. Par bērniem labi jārūpējas un jānodrošina viņu personīgā labklājība. Bērnu labklājībai un bērnības vērtībai šajā ārkārtīgi svarīgajā dzīves posmā ir būtiska nozīme, un, tā kā bērni ir nākotnes darbaspēks, aprūpes un atbalsta trūkums šajā agrīnajā dzīves posmā var izraisīt grūtības skolā un vēlākajā integrācijā sabiedrībā.

4.6.   Bērnu aprūpes nodrošināšana rada darba iespējas pārsvarā sievietēm, taču arī šajā jomā būtu vēlams panākt dzimumu līdztiesību un sieviešu un vīriešu līdzsvarotu pārstāvību attiecīgajās profesijās, nodarbinot lielāku proporcionālo skaitu vīriešu. Kvalitatīva izglītība un profesionālā apmācība, pārraudzība un prestiža celšana, paaugstinot algas, nodrošina labākus pakalpojumus un uzlabo darbaspēka dzimumu līdzsvaru.

4.7.   Barselonas mērķos paredzēts līdz 2010. gadam panākt, lai vismaz 33 % bērnu līdz 3 gadu vecumam un 90 % bērnu no 3 gadu vecuma līdz obligātajam skolas vecumam varētu apmeklēt dienas aprūpes iestādes, taču nav paredzēti konkrēti noteikumi attiecībā uz dažādajām bērnu aprūpes formām. Tāpēc steidzami nepieciešams izveidot Eiropas platformu, lai, pamatojoties uz kvalitātes, elastīguma, pieejamības un pieņemamas cenas principiem, tās klasificētu un uzlabotu. Joprojām aktuāls ir jautājums: kas notiek ar bērniem, kam vajadzīga vieta dienas aprūpes iestādē, taču tās nav? Lai diskutētu par šāda veida jautājumiem un iespējamajām atbildēm, jāveic pētījumi un jāiegūst atbilstošāki dati.

4.8.   Attiecībā uz bērnu aprūpes kvalitāti jānorāda, ka informācija par neformālās bērnu aprūpes pakalpojumiem, kuri tiek sniegti mājās, ir ļoti ierobežota. Daudzi šo pakalpojumu sniedzēji nav pietiekoši kvalificēti un nav oficiāli reģistrēti, kā arī neatrodas atzītu pārraudzības sistēmu uzskaitē. Šādi darba ņēmēji nav iekļauti oficiālās nodarbinātības struktūrās, tādēļ nav pienācīgi aizsargāti darba vietā. Dalībvalstīm un vietējām pašvaldībām būtu jāapņemas nodrošināt visu aprūpes veidu kvalitāti, jo neformālie aprūpes pakalpojumi var arī apdraudēt bērnus. Sociālajiem partneriem vajadzētu uzstājīgi prasīt ieviest regulējumu un pārskatāmību ne tikai profesionālajā bērnu aprūpē, bet arī attiecībā uz visiem mājas un neformālās aprūpes veidiem, atbalstot un pieprasot profesionālo apmācību un uzraudzību. Ar nodokļu atvieglojumu palīdzību varētu veicināt kvalitatīvāku bērnu aprūpes iestāžu izveidi. Tā kā aprūpes nozarē strādā liels skaits sieviešu, darba apstākļu un kvalifikācijas uzlabošana minētajā nozarē palīdzētu īstenot arī ES vispārējo stratēģiju šajā jomā (24).

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

(1)  Saistībā ar Komisijas stratēģiju “Ceļā uz Bērnu tiesību stratēģiju”, kas uzsākta 2006. gada 4. jūlijā (http://europa.eu/scadplus/leg/en/lvb/r12555.htm).

1

(2)  Barselonas Eiropadomē 2002. gada martā tika apliecināts bērnu aprūpes nozīmīgums attiecībā uz izaugsmi un vienlīdzīgām tiesībām, aicinot dalībvalstis “novērst šķēršļus sieviešu dalībai darba tirgū un, ņemot vērā pieprasījumu pēc bērnu aprūpes iestādēm, un saskaņā ar valsts iekšējiem nosacījumiem līdz 2010. gadam censties nodrošināt bērnu aprūpes pakalpojumus vismaz 90 % bērnu no 3 gadu vecuma līdz obligātajam skolas vecumam, kā arī vismaz 33 % bērnu līdz 3 gadu vecumam”.

2

(3)  Bērnu aprūpe Eiropas Savienībā 2006. gadā, Eurostat/08/172; Bulgārija un Rumānija pievienojās ES 2007. gada 1. janvārī un no tām iepriekš netika prasīta datu ievākšana.

3

Eurostat/08/172

(4)  EK ziņojums “Barselonas mērķu īstenošana attiecībā uz pirmsskolas vecuma bērnu aprūpes pakalpojumiem”, COM(2008) 638, Briselē.

4

(5)  EK paziņojums “Eiropas demogrāfiskā nākotne — kā pārvērst problēmu par iespēju”, COM(2006) 571 galīgā redakcija.

5

(6)  Skat. Briselē notikušās 2006. gada 23. un 24. marta Eiropadomes prezidentvalsts secinājumu II. pielikumu: http://ue.eu.int/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/en/ec/89013.pdf.

6

(7)  EK paziņojums “Paaudžu solidaritātes veicināšana”, COM(2007) 244 galīgā redakcija.

7

(8)  Komisijas paziņojums “Iedzīvotāju pārskats – Labāki grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma noteikumi, lai sekmētu ģimenes un darba dzīves saskaņošanu”, (ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=611&langId=en); Kopējā nostāja par Padomes 1996. gada 3. jūnija Direktīvas 96/34/EK par pamatlīguma par bērnu kopšanas atvaļinājumu pārskatīšanu, ko veikusi Sociālā platforma, 2009. gada janvāris.

8

(9)  Eiropas Komisija, “Bērnu nabadzība un labklājība Eiropas Savienībā — pašreizējā situācija un turpmākā rīcība”, Luksemburga, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, 2008. gads.

9

(10)  ANO Konvencija par bērna tiesībām.

10

(11)  Eiropas Komisija, paziņojums “Ceļā uz ES stratēģiju par bērnu tiesībām”, COM(2006) 367, galīgā redakcija, Brisele, 2006. gads.

11

(12)  Starting Strong, OECD, 2001 / Childcare services in Europe, Foundation Findings, 2009 / Families and childcare services, Eurofound, 2009 / Early Childhood Education and Care key lessons from research and policy makers, NESSE, 2009 / The Provision of childcare services, Comparative review of 30 European countries, European Commission, 2009 / Child Poverty and well being in the EU, EC, 2008 / Changing Childhood in a Changing Europe, ESF, 2009 / Babies and Bosses, OECD, 2007 / Education Today, the OECD perspective, 2009 / Tackling Social and Cultural Inequalities through Early Childhood Education and Care in Europe, Eurydice, 2009 / Out of school care services for school aged children, Eurofound, 2007 / Employment developments in childcare services for school-aged children, European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions, 2006 / UNICEF Report Card 8, The Childcare Transition, Florence, 2008 / Early Matters, Brussels, 2008.

12

(13)  “Ceļā uz ES stratēģiju par bērna tiesībām”, 2006. gads.

13

(14)  Komisijas paziņojums “Efektivitāte un vienlīdzīgums Eiropas izglītības un apmācības sistēmās”, COM(2006) 481 galīgā redakcija.

14

(15)  Bērnu aprūpes pakalpojumi Eiropas Savienībā — kāda nākotne?, Eurofound.

15

Eurofound

(16)  “Early matters”, simpozijs par agrās bērnības aprūpes un izglītības pakalpojumiem, 2008. gada oktobris, Brisele.

16

Early matters

(17)  Sociālās un kultūras nevienlīdzības apkarošana caur agrās bērnības izglītību un aprūpi Eiropā, Eurydice, 2009. gads; Izglītība un aprūpe agrā bērnībā — svarīgākās mācības politikas veidotājiem, NESSE, 2009. gads.

17

Eurydice

NESSE

(18)  Paziņojums “Ceļā uz ES stratēģiju par bērnu tiesībām”, COM(2006) 367 galīgā redakcija.

18

(19)  Skat. 2006. gada 23. un 24. martā pieņemto prezidentvalsts secinājumu 72. punktu (skat. arī 8. zemsvītras piezīmi).

19

(20)  Childcare services in Europe, Foundation findings (Bērnu aprūpes pakalpojumi Eiropā, Fonda secinājumi) Eiropas fonds dzīves un darba apstākļu uzlabošanai, Dublina, 2009. gads, 9. lpp., www.eurofound.europa.eu.

20

Childcare services in Europe, Foundation findings

(21)  Īstenojot augstāk minēto Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju.

21

(22)  P. Reid, D. White: Eurofound, “Ārpusskolas aprūpes pakalpojumi bērniem, kuri dzīvo nelabvēlīgos rajonos”, Luksemburga, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, 2007. gads.

22

(23)  “Konvencija par bērna tiesībām” tika pieņemta ANO Ģenerālajā asamblejā (rezolūcija 44/25) 1989. gada 20. novembrī un stājās spēkā 1990. gada 2. septembrī saskaņā ar 49. pantu. Avots: http://www2.ohchr.org/english/law/crc.htm.

23

(24)  EESK atzinums, OV C 277, 17.11.2009., 102. lpp.

24

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/7 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/7

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Piekrastes teritoriju ilgtspējīga attīstība”

(pašiniciatīvas atzinums)

(2010/C 339/02)

Ziņotājs: Buffetaut kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2009. gada 26. februārī nolēma sagatavot pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Piekrastes teritoriju ilgtspējīga attīstība”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Lauksaimniecības, lauku attīstības un vides specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2009. gada 13. oktobrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē), ar 138 balsīm par un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi un ieteikumi.

1.1.   EESK uzsver, ka ES 136 000 kilometru garā krasta līnija ir ievērojama priekšrocība, bet demogrāfiskais, nekustamā īpašuma, lauksaimniecības, ekonomikas un tūrisma spiediens piekrastes teritorijās var apdraudēt tās pievilcību un nākotni. Tikai politikas jomas, kuru pamatā ir ilgtspējīga attīstība ekonomikas, sociālajā un vides jomā, piekrastes reģioniem var garantēt drošu nākotni.

Tādēļ EESK ir šādi ieteikumi.

1.2.1.   Vides aizsardzības jomā:

| — | aizsargāto piejūras teritoriju pārvaldības tīkla izveide un Eiropas marķējuma ieviešana šādām teritorijām, |
| --- | --- |

—

aizsargāto piejūras teritoriju pārvaldības tīkla izveide un Eiropas marķējuma ieviešana šādām teritorijām,

| — | pamatojoties uz dalībvalstu sadarbību, izveidot Eiropas datubāzi par labu juridisko un normatīvo praksi piekrastes mantojuma aizsardzības jomā, |
| --- | --- |

—

pamatojoties uz dalībvalstu sadarbību, izveidot Eiropas datubāzi par labu juridisko un normatīvo praksi piekrastes mantojuma aizsardzības jomā,

| — | papildu uzmanības pievēršana pārāk bieži aizmirstajam jautājumam par piekrastes mākslīgu pārveidošanu (izņemot objektus, kas aizsargā dabas, vēstures un kultūras mantojumu un tur dzīvojošo cilvēku eksistenci) un tāda Eiropas jūras pētījumu laboratoriju tīkla izveide, kura mērķis būtu uzraudzīt objektus no jūras atgūtās teritorijās, |
| --- | --- |

—

papildu uzmanības pievēršana pārāk bieži aizmirstajam jautājumam par piekrastes mākslīgu pārveidošanu (izņemot objektus, kas aizsargā dabas, vēstures un kultūras mantojumu un tur dzīvojošo cilvēku eksistenci) un tāda Eiropas jūras pētījumu laboratoriju tīkla izveide, kura mērķis būtu uzraudzīt objektus no jūras atgūtās teritorijās,

| — | tādas piejūras reģionu zinātnes un tehnikas komitejas izveidošana, kas paredzētu jūras līmeņa celšanās sekas un ieteiktu attiecīgus risinājumus, kā arī risinājumus saistībā ar arktisko ledāju sarukšanu polārajos reģionos, |
| --- | --- |

—

tādas piejūras reģionu zinātnes un tehnikas komitejas izveidošana, kas paredzētu jūras līmeņa celšanās sekas un ieteiktu attiecīgus risinājumus, kā arī risinājumus saistībā ar arktisko ledāju sarukšanu polārajos reģionos,

| — | informēšana un izpratnes veidošana par jūras vidi. |
| --- | --- |

—

informēšana un izpratnes veidošana par jūras vidi.

1.2.2.   Transports.

EESK atkārtoti uzsver atbalstu Eiropas transporta sistēmai, kuras izveide palīdzētu atbalstīt Eiropas ekonomiku. Komiteja īpaši uzsver šādu projektu nozīmi piekrastes teritoriju ilgtspējīgai attīstībai: jūras maģistrāles (Baltijas jūra, Atlantijas loks, Dienvidaustrumeiropa un Vidusjūras reģiona rietumu daļa), dzelzceļa ass Rail Baltica, vairākveidu pārvadājumu Jonijas–Adrijas jūras koridora dzelzceļa ass. Tas būs lietderīgs jūras un dzelzceļa transporta satiksmes pieaugums, bet tās radītais piesārņojums būs pareizi jāpārvalda.

1.2.3.   Grūtības, veicot saimniecisko darbību piekrastē.

EESK uzsver nepieciešamību Eiropas Sociālā fonda, Eiropas Reģionālās attīstības fonda un Eiropas Zivsaimniecības fonda līdzekļus paredzēt piekrastes reģioniem, kas saskaras ar īpašām grūtībām, lai tiem atvieglotu jaunas saimnieciskās darbības uzsākšanu.

Tā pievērš uzmanību dalībvalstu un Eiropas Savienības izdevumiem investīcijām un darbiem, kas paredzēti, lai apturētu gaidāmo jūras līmeņa paaugstināšanos; tās būs ievērojamas budžeta izmaksas.

Tā uzsver, ka klimata pārmaiņu ietekme piekrastes zonās var izraisīt iedzīvotāju pārvietošanos, kuras sociālās sekas un ietekme uz nodarbinātību ir iepriekš jāparedz.

1.2.4.   Tūrisms.

EESK iesaka regulāri organizēt Eiropas konferenci par atbildīgu piejūras tūrismu, piemēram, ar RK un EESK kopīgu atbalstu. Tā būtu iespēja apspriest labu praksi visā ES.

Komiteja arī atbalsta kopīgu vides kritēriju noteikšanu piekrastes kūrortiem, ostām un buru laivu piestātnēm visā ES.

1.2.5.   Klimata pārmaiņas.

EESK iesaka uzsākt Eiropas sadarbības programmu, kas veltīta pētījumiem par to, kā piekrastes teritorijas var pielāgoties apstākļiem, kad jūras līmenis paaugstinās, un izveidot pētniecības centru informācijas apmaiņas tīklu, kā arī Eiropas zinātnes un tehnikas komiteju, kuras uzdevums būtu paredzēt konkrētus risinājumus saistībā ar vispārēju ūdens līmeņa paaugstināšanos.

1.2.6.   Informētība par jūras vidi.

Komiteja iesaka paredzēt pasākumus, kuru mērķis ir veidot izpratni par jūras vidi un par tās nozīmi pašreizējo un nākamo paaudžu labklājībā. Šie pasākumi galvenokārt būtu jāorientē uz skolām un plašu publiku. Tos varētu veikt piekrastes teritorijās brīvlaiku periodos.

2.   Ievads.

2.1.   Divdesmit pirmā gadsimta cilvēkus piesaista jūra. Šī tendence ir vispārēja, un dažas lielās metropoles, piemēram, Šanhaja, Tokija, Osaka un Honkonga, attīstās pie upju ietekām okeānā un īpaši tur, kur ir seklums. Prognozētāji vērtē, ka minētā tendence turpināsies visos kontinentos.

2.2.   Minētā parādība novērojama arī ES, kura nevar to ignorēt, jo īpaši tāpēc, ka tai pieder 136 000 kilometru piekrastes un tāpēc, ka ES piejūras reģioni dod aptuveni 40 % iekšzemes kopprodukta un tajos dzīvo 40 % Savienības iedzīvotāju.

2.3.   Tādējādi piekrastes zonas ir saimnieciskās pārticības avots, kā arī vietas, kam raksturīga kvalitatīva dzīve un sociālā labklājība. Tā kā piekrastes ir pievilcīgas, tur šaurā un ierobežotā telpā koncentrēti notiek daudzas darbības: tūrisms, zveja, lauksaimniecība, ostu un lidostu darbība, pilsētu izaugsme, saimnieciskā darbība, transporta infrastruktūras u.c. Tas viss dažkārt smagi ietekmē ekosistēmas. Piekrastes zonas ir vietas, kur saskaras dažāda veida izmantojumi, kas saistīti ar cilvēka darbību. Turklāt jūras seklajos piekrastes ūdeņos esošās ekosistēmas ir tās, kas ir bioloģiski visdaudzveidīgākās.

2.4.   Cilvēka darbība koncentrējas krasta joslās, kas pēc definīcijas ir ierobežotas un kuras pastiprināti apdraud jūras līmeņa celšanās un erozija. Tāpēc tiek apdraudēta dzīves kvalitāte, dabas zonas, sauszemes un jūras ekosistēmas.

ES nevar ignorēt šādu stāvokli un tā ietekmi uz ekonomiku, saimniecisko dzīvi un vidi.

2.5.   Komisija 2000. gadā publicēja paziņojumu par piekrastes zonu integrētu pārvaldību (PZIP) Eiropā. Tam sekoja Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 30. maija ieteikums par PZIP stratēģijas īstenošanu Eiropā. Komisija 2007. gada jūnijā iepazīstināja ar PZIP novērtējumu, secinot, ka ES ieteikumam bijusi labvēlīga ietekme, bet stratēģijai vajadzīgs jauns impulss.

2.6.   Tas nav vienīgais aspekts, kuram ES ir pievērsusies, un Komisija 2007. gada oktobrī publicēja paziņojumu par integrētu Eiropas Savienības jūrniecības politiku.

2.7.   Visbeidzot, 2008. gada jūnijā tika pieņemta pamatdirektīva par jūras vides stratēģiju. Saskaņā ar minēto dokumentu katrai dalībvalstij sadarbībā ar citām dalībvalstīm un kaimiņvalstīm, kas nav ES dalībvalstis, jāizstrādā stratēģijas attiecībā uz jūras ūdeņiem. Mērķis ir “pastāvīgi nodrošināt jūras vides aizsardzību un saglabāšanu” un “novērst tās stāvokļa pasliktināšanos”, lai vēlākais līdz 2021. gadam panāktu “labu jūras vides ekoloģisko stāvokli”.

2.8.   Arī Eiropas Parlaments 2008. gada novembrī pieņēma īpašu rezolūciju par reģionālās attīstības aspektiem saistībā ar tūrisma ietekmi uz piekrastes reģioniem.

2.9.   Var secināt, ka piekrastes zonu dažādās problēmas tiek risinātas, izmantojot daudzus ES līmeņa dokumentus un iniciatīvas, kuru īstenošana ir dalībvalstu un attiecīgo vietējo un reģionālo pašvaldību uzdevums.

2.10.   Turklāt jāmin arī kopējās zivsaimniecības politikas ietekme uz piekrastes zonu saimniecisko un sociālo dzīvi.

2.11.   Tādējādi jebkādai ilgtspējīgas attīstības politikai jāietver saskaņotas un savstarpēji savietojamas nozaru politikas (piemēram, kopējā lauksaimniecības politika) un pieejas, kas nav viegls uzdevums, jo intereses un problēmas var būt savstarpēji pretrunīgas gan saistībā ar piekrastes sauszemes daļu, gan saistībā ar jūru.

2.12.   Tādējādi ES piekrastes teritoriju politikas pamatā ir pieci instrumenti:

| 1) | PZIP ir Kopienas instruments, kura pamatā ir Padomes un Parlamenta 2002. gada ieteikums. Tā mērķis ir sekmēt ilgtspējīgu attīstību un mudināt dalībvalstis pieņemt savas valsts līmeņa stratēģijas. Tas regulē un sekmē labas prakses un projektu apmaiņu; |
| --- | --- |

1)

PZIP ir Kopienas instruments, kura pamatā ir Padomes un Parlamenta 2002. gada ieteikums. Tā mērķis ir sekmēt ilgtspējīgu attīstību un mudināt dalībvalstis pieņemt savas valsts līmeņa stratēģijas. Tas regulē un sekmē labas prakses un projektu apmaiņu;

| 2) | integrētā ES jūrniecības politika. Tā ir konkrētāka un nosaka, kādas darbības jomas uzskatāmas par īpaši svarīgām:






  — | Eiropas jūras telpa bez robežām; |
| --- | --- | --- |

2)

integrētā ES jūrniecības politika. Tā ir konkrētāka un nosaka, kādas darbības jomas uzskatāmas par īpaši svarīgām:

—

Eiropas jūras telpa bez robežām;

| — | Eiropas jūras pētniecības stratēģija; |
| --- | --- |

—

Eiropas jūras pētniecības stratēģija;

| — | integrētas dalībvalstu jūrniecības politikas; |
| --- | --- |

—

integrētas dalībvalstu jūrniecības politikas;

| — | Eiropas jūras uzraudzības tīkls; |
| --- | --- |

—

Eiropas jūras uzraudzības tīkls;

| — | jūras teritorijas plānošanas ceļvedis; |
| --- | --- |

—

jūras teritorijas plānošanas ceļvedis;

| — | stratēģija, kas ļauj mazināt klimata pārmaiņu ietekmi krasta teritorijās; |
| --- | --- |

—

stratēģija, kas ļauj mazināt klimata pārmaiņu ietekmi krasta teritorijās;

| — | kuģu izraisītā piesārņojuma samazināšana; |
| --- | --- |

—

kuģu izraisītā piesārņojuma samazināšana;

| — | nelegālās zvejas un zvejas resursu iznīcināšanas apkarošana; |
| --- | --- |

—

nelegālās zvejas un zvejas resursu iznīcināšanas apkarošana;

| — | Eiropas jūrniecības darbības klasteru tīkls; |
| --- | --- |

—

Eiropas jūrniecības darbības klasteru tīkls;

| — | Eiropas darba tiesību akti zvejniecības un jūras transporta nozarē; |
| --- | --- |

—

Eiropas darba tiesību akti zvejniecības un jūras transporta nozarē;

| 3) | Eiropas zvejniecības politika, kas neapšaubāmi ietekmē dažu krasta teritoriju saimniecisko un sociālo dzīvi; |
| --- | --- |

3)

Eiropas zvejniecības politika, kas neapšaubāmi ietekmē dažu krasta teritoriju saimniecisko un sociālo dzīvi;

| 4) | dzīvotņu direktīvas (Natura
  2000) piemērošana jūrniecībā; |
| --- | --- |

4)

dzīvotņu direktīvas (Natura
  2000) piemērošana jūrniecībā;

| 5) | pamatdirektīva par jūras vides stratēģiju. |
| --- | --- |

5)

pamatdirektīva par jūras vides stratēģiju.

2.13.   Jebkurā gadījumā jāņem vērā, ka katra piekraste ir citāda un ģeogrāfiskās un fizikās īpatnības liek izvēlēties atšķirīgus pasākumus atkarībā no tā, vai jūra ir dziļa vai seklāka, vai tai ir raksturīgs paisums un bēgums, vai piekrastē ir mērenais vai polārais klimats, vai krasts ir zems, klinšains vai smilšains utt. Tāpēc, lai gan var noteikt kopējus mērķus, nav iespējams definēt vienādu politiku visām piekrastēm, kā arī paredzēt tās piemērošanas nosacījumus.

3.   Sauszemes un jūras dzīvotņu saglabāšana.

3.1.   Minēto piekrastes teritoriju ilgtspējīgas attīstības problēmas galvenokārt ir saistītas ar dažiem īpaši jutīgiem tematiem.

3.2.   Tā kā šajās teritorijās ir maz zemes, dažas valstis atbalsta vai ir sākušas piekrastes zemes saglabāšanas iniciatīvas. Tādas ir, piemēram, National Trust Lielbritānijā vai Conservatoire du littoral (piekrastes saglabāšana) Francijā, kā arī tādu dabas parku izveidošana, kuros ietilpst krasta zona. Būtu jāapsver iespēja izvērst minētā veida iniciatīvas, kuru mērķis ir nodrošināt visneaizsargātāko un visapdraudētāko dabas teritoriju apsaimniekošanu, ļaujot publiskajai pārvaldei sabiedrības interesēs aizstāt privātīpašniekus. Zināmā mērā tas nozīmē valsts mantojuma kategorijas radīšanu tāpat kā vēstures pieminekļu un muzejos glabāto mākslas darbu gadījumā.

3.3.   Direktīva 92/43/EEK, kuru parasti sauc par Dzīvotņu, floras un faunas direktīvu (vai vienkārši Dzīvotņu direktīvu) attiecas uz dabiskajām dzīvotnēm, kā arī uz savvaļas augu un dzīvnieku sugām. Pamatojoties uz minēto direktīvu, dažas dalībvalstis Natura 2000 teritorijās iekļauj jūru. Var uzdot jautājumu, vai minētais aizsardzības instruments tiek izmantots lietderīgi (jo īpaši saistībā ar pamatojumu tā attiecināšanai uz lielām dziļas jūras teritorijām, par kur bioloģisko daudzveidību un riska faktoriem ir maz zināms).

3.4.   Lai aizsargātu jūras piekrastes bioloģisko daudzveidību un saglabātu piekrastes zivju resursu bagātību, dažas dalībvalstis ir izveidojušas aizsargājamās jūras teritorijas (MPA — Marine Protected Aeras). Šīm iniciatīvām būs vēl jo lielāka pozitīva ietekme, ja tām pievienosies visas piekrastes valstis. Tāpēc aizsargājamās jūras teritorijas būtu jāapvieno, jāatbalsta un jāsaskaņo darbība tajās. Šā uzdevuma veikšanai lietderīgs būtu aizsargājamo teritoriju pārvaldības tīkls un Eiropas marķējums.

3.5.   Piekrastes teritoriju straujā urbanizācija un lauksaimniecības zemju pārmērīgi intensīva izmantošana, kā arī sālsūdens iekļūšana piekrastes gruntsūdeņos liek pievērst īpašu uzmanību tam, lai piekrastes iedzīvotājiem nodrošinātu ilgstošu piekļuvi kvalitatīvam saldūdenim.

4.   Piesārņojuma novēršana un tā pārvaldība.

4.1.   Šis, protams, ir ierastais jautājums par to atkritumu pārvaldību, ko tieši izmet jūrā, un par upju un straumju ūdens piesārņojumiem, kā arī par ostu teritoriju ūdens īpašo piesārņojumu un jūras transporta radīto piesārņojumu.

4.2.   Uz daļu no minētajiem jautājumiem attiecas Eiropas tiesību akti, jo īpaši Ūdens pamatdirektīva un tās atvasinātās direktīvas. Komisija 2007. gadā izteica nožēlu par direktīvas viduvēji sekmīgo transponēšanu un nepietiekamo starptautisko sadarbību. Direktīvas īstenošana daudzkārt notika ar novēlošanos. Dalībvalstīm 2010. gadā būs jāiesniedz ūdenstilpju pārvaldības plāni, kuros jāiekļauj ūdens objektu kvalitātes aizsardzības vai, iespējams, atjaunošanas pasākumi. Ņemot vērā minēto, būs jāsaskaņo rīcība attiecībā uz ūdens objektiem, kas ir kopīgi ar valstīm, kuras neietilps ES. Jānosaka ūdens dažādu veidu piesārņojuma kaitīgās ietekmes pakāpe, atsevišķi izskatot ietekmētos (cilvēks — viņa veselība, saimniecība un labklājība — un jūras organismi) un laiku, kas nepieciešams, lai dzīvotnes un sugas atgūtos no nodarītā kaitējuma, vai arī nosakot, ka kaitējums ir neatgriezenisks.

4.3.   Pamatdirektīva par jūras vides stratēģiju pieņemta, lai risinātu jautājumus, kas saistīti ar nepieciešamību saglabāt un uzlabot jūras ūdens kvalitāti. Tajā noteikti jūras reģioni un apakšreģioni un izvirzīta prasība dalībvalstīm kopīgi pieņemt jūras stratēģijas un noteikt vides mērķus.

4.4.   Kuģu radītā jūras piesārņojuma problēmas risināšanai pieņemtas dažādas Erika iniciatīvas.

4.5.   Pārāk bieži netiek ņemts vērā viens no vides apdraudējuma veidiem, proti, seklo ūdeņu dzīvotņu neatgriezeniska iznīcināšana (dzīvotnes un ekosistēma), ko izraisa krasta pārlieka mākslīga pārveidošana tādu iemeslu dēļ, kas nekādā veidā nav saistīti ne ar dzīvnieku un augu populācijām, ne ar mantojuma aizsardzību. Eiropas jūras krasts tiek aizvien vairāk mākslīgi pārveidots, daudzus objektus izvietojot uz jūras — piestātnes, ostas un citas būves, kā arī dažādi vidēja termiņa objekti krasta aizsargāšanai jūras līmeņa paaugstināšanās dēļ —, tāpēc ir vajadzīga Kopienas līmeņa rīcība (piemēram, novērošanas centra izveide pēc novērošanas centra MEDAM, kas uzrauga visa Vidusjūras Francijas krasta apbūvi (1), parauga). Lielā apjoma dēļ krasta mākslīga pārveidošana ir pretrunā ar ilgtspējīgu attīstību un krasta un seklumu dabiskās vides saglabāšana turpmāk jāuzskata par svarīgu risināmu jautājumu. Eiropas Savienībā to zināmā mērā sāk apzināties. Piemēram, Kamargā, lai pielāgotos aizvien augstākajam ūdens līmenim, kur tas ir iespējams, jūrai ļauj pārņemt teritorijas, no kurām tā atkāpusies. Itālijā, Toskānas piekrastes pilsētā Maremmā, pārdomā, kā samazināt tūrisma/jahtu ostu platību, jahtas ziemā uzglabājot uz sauszemes un izstrādājot rūpīgi pārdomātu ostas vietu pārvaldīšanas plānu.

5.   Transports piekrastes teritorijās.

5.1.   Jūras piekrastes ceļu tīkli bieži ir pārslogoti. Tas apdraud ceļu drošību, ir CO2 emisiju un cita piesārņojuma avots un rada zaudējumus ekonomikā. Jau ilgu laiku ES aicina daļu minētās ceļu satiksmes plūsmas pārnest uz dzelzceļu vai “jūras maģistrālēm”, bet vērā ņemami rezultāti nav panākti. Tāpēc RK vēlas izteikt šādas piezīmes:

| — | dabas un vides aizsardzības kustības ne vienmēr ir saskaņotas un ļoti bieži pretojas tādu infrastruktūru izveidei, kas ļautu samazināt satiksmi uz ceļiem, attīstot citus transporta veidus (piemēram, automobiļu pārvadāšanai paredzētās Lionas–Turīnas dzelzceļa līnijas blokāde, ierastā pretošanās jebkāda veida ostu paplašināšanai, piemēram, attiecībā uz Havras ostu 2000. gadā vai Roterdamas ostu, pretošanās Reinas–Ronas kanāla būvei); |
| --- | --- |

—

dabas un vides aizsardzības kustības ne vienmēr ir saskaņotas un ļoti bieži pretojas tādu infrastruktūru izveidei, kas ļautu samazināt satiksmi uz ceļiem, attīstot citus transporta veidus (piemēram, automobiļu pārvadāšanai paredzētās Lionas–Turīnas dzelzceļa līnijas blokāde, ierastā pretošanās jebkāda veida ostu paplašināšanai, piemēram, attiecībā uz Havras ostu 2000. gadā vai Roterdamas ostu, pretošanās Reinas–Ronas kanāla būvei);

| — | neraugoties uz Komisijas nesenajām iniciatīvām (paziņojums “Ceļā uz dzelzceļa tīklu, kurā prioritāte ir kravu pārvadājumiem” 2007. gadā, regula “Eiropas dzelzceļa tīkls konkurētspējīgiem kravu pārvadājumiem” 2009. gadā), ES dzelzceļa kravu pārvadājumu paplašināšanas politika tiek maz īstenota gan “kultūras” iemeslu dēļ, jo īpaši saistībā ar pasažieru vilcienu ierasto prioritāti, gan, bez šaubām, komerckultūras trūkuma dēļ. |
| --- | --- |

—

neraugoties uz Komisijas nesenajām iniciatīvām (paziņojums “Ceļā uz dzelzceļa tīklu, kurā prioritāte ir kravu pārvadājumiem” 2007. gadā, regula “Eiropas dzelzceļa tīkls konkurētspējīgiem kravu pārvadājumiem” 2009. gadā), ES dzelzceļa kravu pārvadājumu paplašināšanas politika tiek maz īstenota gan “kultūras” iemeslu dēļ, jo īpaši saistībā ar pasažieru vilcienu ierasto prioritāti, gan, bez šaubām, komerckultūras trūkuma dēļ.

5.2.   Neraugoties uz grūtībām, satiksmes daļēja pārvirzīšana uz dzelzceļu vai uz jūru varētu mazināt jūras piekrastes ceļu tīklu noslogojumu. Viss ir atkarīgs no tā, kā mēs saskaņosim saimniecisko un sociālo attīstību un vides aizsardzību.

6.   Virzībā uz ilgtspējīgu jūras krasta tūrismu.

6.1.   Tūrismu pārāk bieži pasniedz kā risinājumu grūtībās nonākušām piekrastes teritorijām. Tūrisma sezona tomēr bieži vien ir pārāk īsa, lai būtu reāla alternatīva lejupslīdošai saimnieciskajai darbībai. Tūrisms, kuru bieži uzskata par “brīnumlīdzekli”, var likt pārmērīgi izmantot krasta zonas, nodarot neatgriezenisku kaitējumu videi, bet neradot ilgtspējīgus risinājumus saimnieciskajām grūtībām. Turklāt, izraisot vides degradāciju, pārāk intensīvs tūrisms var “nokaut vistu, kas dēj zelta olas”. Nav šaubu, ka jāattīsta ilgtspējīgāks tūrisms, un gan publiskās iestādes, gan nevalstiskās organizācijas ir jau paredzējušas dažas iniciatīvas.

6.2.   Francijā, reaģējot uz tā saukto “krasta betonēšanu”, 1986. gadā pieņēma likumu par jūras krasta apsaimniekošanu, aizsardzību un labu izmantošanu. Tā mērķis ir bioloģiskā un vides līdzsvara aizsardzība, dabas objektu un ainavu saglabāšana, kā arī ar ūdens tuvumu saistītas saimnieciskās darbības saglabāšana un attīstīšana (zveja, jūras kultūras, ostu darbība u. c.). Minētais likums ir paredzēts piekrastes kopienām, un tā galvenajos noteikumos ietverts pienākums pilsētu plānošanā iesaistītajām personām aizsargāt izcilas dabas teritorijas un jebkādas būvniecības liegums vismaz 100 metru joslā no krasta ārpus pilsētas teritorijas. Vairāk nekā divdesmit gadu pēc likuma ieviešanas rezultāti pārsvarā ir pozitīvi. ES nav pilnvaru pilsētbūvniecībā un krasta teritoriju apsaimniekošanā, bet tā varētu vismaz sekmēt dalībvalstu labas likumdošanas un reglamentējošas prakses apmaiņu.

6.3.   Vides izglītības fonds 1985. gadā radīja ekomarķējumu “Zilais karogs”. Kopš tā laika darbojas Eiropas Zilā karoga shēma. Minētais ekomarķējums attiecas uz piekrastes teritoriju pašvaldībām un ostām. To piešķir, ja ir apliecināta atbilstība tādiem kritērijiem kā vides izglītība, drošība, pludmales pakalpojumu pieejamība, atkritumu apsaimniekošana, ūdens apsaimniekošana, peldūdens kvalitāte un iekārtas attīrīšanai no piesārņojuma. Īpaši kritēriji paredzēti tūrisma/jahtu ostām. Lai gan šīs iniciatīvas mērķis neapšaubāmi ir tūrisma attīstība, nevar noliegt, ka tai piemīt daudzas priekšrocības.

6.4.   Visur Eiropā attīstās ekotūrisms vai atbildīgs tūrisms, kuru bieži vien sekmē vietējās pašvaldības. Agrotūrisms piekrastes teritoriju lauksaimniekiem ļauj papildināt savus ienākumus.

7.   Eiropas zivsaimniecības politika.

7.1.   Zivsaimniecības pārvaldība ir Komisijas pārziņā. Eiropas ilgtspējīgas zivsaimniecības politika liek apšaubīt dažus nozares ekonomikas modeļus, un tam var būt ievērojamas saimnieciskas un sociālas sekas. Lai izskatītu ilgtspējīgas zivsaimniecības jautājumu, nepieciešamas labāka zinātniska izpratne, jo bez tās nebūs iespējams pārvaldīt zivju krājumus ilgtermiņā. Lai to paveiktu, atsevišķi jāskata starptautiskā zveja un zveja teritoriālajos ūdeņos, kā arī katrs jūras reģions, atbilstīgi izmantojot subsīdijas, kuru galvenais mērķis ir zivju krājumu labāka pārvaldība.

7.2.   Atsevišķa pieeja vajadzīga arī sīkzvejai un lielapjoma zvejai. Attiecībā uz sīkzveju Eiropas aizsargāto jūras teritoriju tīkls (MPA — Marine Protected Areas) ļautu labāk pārvaldīt piekrastes zivju sugas, šādu teritoriju daļā, kur nenotiek zveja, garantējot lielāku dabīgo blīvumu un zivīm ar normālu dzimumu proporciju nodrošinot ikru un zivju mazuļu labu izplatīšanu. Tāpat būtu lietderīgi sekmēt “zivsaimniecības sabiedrību” dibināšanu (kā tas ir dažās valstīs: kooperatīvi, apvienības, šķīrējtiesas, reģionālās konsultatīvās padomes u.c.), aktīvi iesaistot zinātniskos ekspertus, lai labāk pārvaldītu piekrastes zvejas apgabalus, kuri būtu plašāki par pašreizējiem (ūdeņi ap ostām, kādas pašvaldības krasta teritorija vai cits administratīvs vai vēsturisks iedalījums) un aptveru ekoloģiski vienveidīgas teritorijas. Varētu paredzēt “zivsaimniecības sabiedrību” tīklu izveidi, lai sekmētu pieredzes un labas prakses apmaiņu.

7.3.   Jāizskata arī makšķerēšanas (amatierzvejas) jautājums. Tā nav ierobežota (amatierzveja jūrā vairumā valstu ir ļoti maz reglamentēta) un tai nav saimniecisku ierobežojumu (daži amatierzvejas līdzekļi nav salīdzināmi ar nozvejotā vērtību), tāpēc sava apjoma dēļ tā var nodarīt būtisku kaitējumu dažām sugām.

8.   Piekrastes saimnieciskā darbība.

8.1.   Visā Eiropā jau gadsimtiem ilgi piekrastē ir notikusi saimnieciska darbība: ostas, kuģu būve, zveja. Lai gan ES atrodas dažas no pasaules lielākajām ostām, kuģu būvētavas un zvejniecība saskaras ar nopietnām strukturālām problēmām.

8.2.   Kopš otrā pasaules kara beigām Eiropas kuģu būvētavas konkurē ar Āzijas kuģu būvētavām, tāpēc tās ir spiestas pārstrukturēties un specializēties. Dažas kuģu būvētavas tomēr saskaras ar lielām grūtībām, piemēram, Gdaņskas, Gdiņas un Ščecinas kuģu būvētavas Polijā. Tas nozīmē, ka ievērojama uzmanība jāvelta darba ņēmēju pārkvalifikācijai un apmācībai, un ne tikai Polijā.

8.3.   Eiropai ir arī izdevies izveidot vienu no pasaules lielākajām atpūtas nozarēm. Pirms krīzes minētajā nozarē darbojās vairāk nekā 37 000 uzņēmumu, un tajā bija nodarbināti vairāk nekā 270 000 darba ņēmēju. Šobrīd tai jāpārvar lielas grūtības, kas ievērojami ietekmē darba ņēmēju stāvokli. Arī šajā jomā ir vajadzīga darba ņēmēju pārkvalifikācija un apmācība, vienlaikus saglabājot šo Eiropas rūpniecībai ļoti svarīgo nozari.

8.4.   Kā iepriekš minēts, zivju krājumu izsīkšana, dažu zvejas metožu aizliegšana ES (kas nenozīmē to aizliegšanu valstīs, kas nav ES dalībvalstis) un pārzveja ir likusi pieņemt Eiropas zvejniecības politiku, kas smagi ietekmē šo nozari, kurā arī ir vajadzīgi pārkvalifikācijas un apmācības pasākumi.

8.5.   Akvakultūra ir jauns darbības veids, lai apmierinātu pieprasījumu pēc zivīm. Nedrīkst aizmirst to, ka akvakultūra salīdzinājumā ar zveju ir pavisam cits darbības veids, kas tuvāks lopkopībai. Turklāt šī darbība ir saistīta ar veselības un vides aizsardzības pasākumiem.

8.6.   Piekrastes teritoriju ilgtspējīgai attīstībai ir jāsaglabā darbības, kas saistītas ar attiecīgo ģeogrāfisko stāvokli. Piekrastes videi draudzīgas lauksaimnieciskās darbības saglabāšana minētajai darbībai atbilstošos apstākļos ir lietderīga. Savukārt tūrisms nevar atrisināt visas ar darbavietu trūkumu saistītās grūtības, jo īpaši tāpēc, ka daži tūrisma infrastruktūru projekti var apdraudēt piekrastes teritorijas, kur vēl ir saglabājusies dabiskā vide. Īstenojot savu politiku šajā saimnieciski specifiskajā un trauslajā vidē, ES īpaša uzmanība jāpievērš to saimnieciskajām un sociālajām sekām.

9.   Informētība par jūras vidi.

9.1.   Eiropā 40 % iedzīvotāju dzīvo 136 000 km garajā piekrastē, kas piesaista arī vislielākās tūristu plūsmas. Mums labāk jāiepazīst bagātā jūras vide, kuru apdraud lielais cilvēku blīvums. Programma izpratnes par jūras vidi veicināšanai, kurā ņemti vērā piejūras teritoriju dažādie apstākļi, piemēram, atsaucoties uz reģioniem vai apakšreģioniem, kas noteikti, piemērojot jūras vides stratēģiju, vai vismaz uz tām piecām jūrām un okeāniem, kas apskalo ES (Baltijas jūra, Ziemeļjūra, Atlantijas okeāns, Vidusjūra, Melnā jūra), ļautu labāk informēt par jūras vides aizsardzības pasākumiem cīņai ar piesārņojumu, pārzveju un krastu degradāciju to mākslīgas pārveidošanas rezultātā, un labāk tos pamatot. Tāpēc ir ļoti svarīgi sekmēt labāku informācijas izplatīšanu skolās un pašvaldībās, kas atbild par piekrastes teritoriju apsaimniekošanu.

10.   Pasaules klimata pārmaiņas un ūdens līmeņa celšanās.

10.1.   Klimata sasilšana izraisīs vispārēju jūras līmeņa celšanos un ekstremālu klimata parādību biežāku atkārtošanos (vētras, orkāni, virpuļviesuļi u.c.). Tās ietekme jau novērojama dažās valstīs, un tā izraisīs krastu eroziju, pludmaļu izzušanu un krasta aizsargāšanas konstrukciju nostiprināšanu. Minētā problēma Eiropas valstis un reģionus skars ļoti dažādi, bet vispārēji tā ietekmēs visas apbūvētās piekrastes teritorijas un pirmām kārtām visas ostu un kūrortu infrastruktūras. Dažas dalībvalstis jau sākušas vērienīgus pasākumus, piemēram, Nīderlandē pēc katastrofālajiem plūdiem 1953. gadā pieņemts plāns “Delta”, bet Itālijā Venēcijas glābšanai tiek īstenota operācija “Mozus”. Lai vislabāk sagatavotos šīm gaidāmajām un neatgriezeniskajām pārmaiņām, jāparedz Kopienas pamatnostādnes, vienlaikus ņemot vērā saimnieciskās intereses un vides apsvērumus.

10.2.   Lai sagatavotos klimata pārmaiņām un to sekām, ES nedrīkst aprobežoties tikai ar preventīviem pasākumiem, bet tai kopā ar dalībvalstīm jāsāk īstenot vērienīgu pētniecības un izstrādes programmu, kuras pamatā būtu pētniecības centru sadarbība un rezultātu kopīga izmantošana. Tāda iniciatīva apliecinātu, ka šajā jomā cieša Eiropas līmeņa sadarbība ir lietderīga un nepieciešama.

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

(1)  http://www.medam.org

1

---

III Sagatavošanā esoši tiesību akti

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

459. plenārā sesija 2010. gada 20. un 21. janvārī

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/13 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/13

---

459. PLENĀRĀ SESIJA 2010. GADA 20. UN 21. JANVĀRĪ

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz laika nišu piešķiršanu Kopienas lidostās” (kodificēta versija)

COM(2009) 634 galīgā redakcija – 2009/0176 (COD)

(2010/C 339/03)

Saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 100. panta 2. punktu Padome 2009. gada 21. decembrī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz laika nišu piešķiršanu Kopienas lidostās” (kodificēta versija)

COM(2009) 634 galīgā redakcija – 2009/0176 (COD).

Tā kā priekšlikuma saturs ir pilnībā pieņemams un attiecībā uz to nav nepieciešami nekādi Komitejas komentāri, Komiteja 459. plenārsesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē), ar 185 balsīm par un 6 atturoties, nolēma sniegt pozitīvu atzinumu par ierosināto dokumentu.

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/14 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/14

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas Zemes novērošanas programmu (GMES) un tās sākotnējām darbībām (2011–2013)”

COM(2009) 223 galīgā redakcija – 2009/0070 (COD)

(2010/C 339/04)

Ziņotājs: VAN IERSEL kgs

Padome saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 157. panta 3. punktu 2009. gada 30. jūnijā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas Zemes novērošanas programmu (GMES) un tās sākotnējām darbībām (2011–2013)”.

COM(2009) 223 galīgā redakcija – 2009/0070(COD)

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 5. janvārī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē), ar 184 balsīm par, 2 balsīm pret un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi un ieteikumi.

1.1.   EESK atzinīgi vērtē regulu par Zemes novērošanas programmu un tās sākotnējām darbībām, kas ir stratēģisks solis jaunas sistēmas ietvaros, lai izstrādātu labi pārdomātu Eiropas kosmosa politiku.

1.2.   EESK uzskata, ka šajos apstākļos iespējams iegūt daudz priekšrocību, īstenojot esošās ES rīcībpolitikas, veidojot jaunas rīcībpolitikas, intensīvāk sniedzot inteliģentus un pielāgotus pakalpojumus Eiropai un ārpus tās, kā arī nostiprinot ES nostāju starptautiskās sarunās.

1.3.   Labums sabiedrībai un iedzīvotājiem būs jo lielāks tāpēc, ka uz kosmosu balstītie pakalpojumi ir saistīti ar daudzām ļoti svarīgām jomām, piemēram, klimata pārmaiņas, ārkārtas situācijas, ar vidi un veselības aizsardzību saistīti jautājumi, tādi kā ūdens un gaisa kvalitāte (piesārņojums), lauksaimniecība un mežsaimniecība, dabas resursu izsīkšana, kosmosa izmantošanas jautājumi, kā arī sabiedrības drošības un aizsardzības jautājumi.

1.4.   Augsta kvalitāte ir gan kosmosa komponentu, gan zemes (in situ) komponentu, kā arī to interaktīvo iespēju un sinerģiju obligāts priekšnoteikums. Uz kosmosu balstītie pakalpojumi būtiski papildinās uz zemes, gaisā un jūrā izvietotus pakalpojumus (1).

1.5.   Uz kosmosu balstīto pakalpojumu galvenās mērķgrupas ir Eiropas aģentūras un publiskie dienesti dalībvalstīs. Labumu no tiem gūs arī privāti dalībnieki. Līdz ar tirgus attīstību palielināsies publiskajam un privātajam sektoram noderīgu pakalpojumu klāsts. Īpaša uzmanība un finansējums vajadzīgs pakārtotajai nozarei, kurā visnozīmīgākie ir MVU.

1.6.   Izšķirīga nozīme ir pārvaldībai. Galvenie elementi ir šādi:

| — | koordinācija un saskaņotība, kuru pamatā ir “kosmosa” atzīšana par integrētu ES jautājumu, un visu kosmosa politikā un pasākumos iesaistīto Komisijas ģenerāldirektorātu un Eiropas aģentūru pilnīgas saistības; |
| --- | --- |

—

koordinācija un saskaņotība, kuru pamatā ir “kosmosa” atzīšana par integrētu ES jautājumu, un visu kosmosa politikā un pasākumos iesaistīto Komisijas ģenerāldirektorātu un Eiropas aģentūru pilnīgas saistības;

| — | Komisijas un dalībvalstu dažādu publiskā sektora dalībnieku darbības koordinācija; |
| --- | --- |

—

Komisijas un dalībvalstu dažādu publiskā sektora dalībnieku darbības koordinācija;

| — | Komisijas operatīvās zināšanas darbā ar pakārtoto nozari; |
| --- | --- |

—

Komisijas operatīvās zināšanas darbā ar pakārtoto nozari;

| — | apmierinoši pamatnoteikumi, lai veicinātu privātus ieguldījumus. |
| --- | --- |

—

apmierinoši pamatnoteikumi, lai veicinātu privātus ieguldījumus.

1.7.   Pilnīgus, uzticamus un nepārtrauktus datus varēs iegūt, ja kosmosā un uz zemes izvietotās infrastruktūras būs efektīvi savstarpēji savienotas. Lai izvairītos no konkurences izkropļojumiem un stimulētu pakārtoto nozari, ir svarīgi, lai piekļuve datiem būtu pilnīga un atklāta. Jāaizsargā noteikti dalībvalstu un Savienības slepenie dati.

1.8.   EESK uzskata, ka finansējums 150 miljonu EUR apjomā ir pirmais solis lietojumu sekmēšanā. Lai procesu kopumā novērtētu pozitīvi, ir jānoskaidro vēl neatbildēti jautājumi. Lai nodrošinātu to, ka sistēma sekmīgi īsteno politikas mērķus, jāturpina apspriest un precizēt finanšu līdzekļu iespējamu nepietiekamību, B Sentinel satelītu palaišanu papildus A Sentinel satelītiem un Kopienas budžeta sadalījumu starp ieinteresētajām personām.

1.9.   Gaidāmie uz kosmosu balstītie pakalpojumi ietekmē daudzas jomas, kas tieši saistītas ar sabiedrības un iedzīvotāju vajadzībām. Tāpēc EESK īpaši iesaka īstenot ES komunikācijas stratēģiju, lai veicinātu sabiedrības izpratni par nākotnē paredzamajiem ieguvumiem, ko sniegs Zemes novērošana, īpašu uzmanību pievēršot šīs jomas tehnisko ekspertu izglītībai un apmācībai.

1.10.   Zemes novērošana būtu jāiekļauj Lisabonas stratēģijā laikposmam pēc 2010. gada.

2.   Eiropas kosmosa politika attīstībā.

2.1.   Pastiprinātā interese par kosmosu galvenokārt saistīta ar politiski un ekonomiski stratēģiskiem iemesliem. Paplašināti funkcionālie pakalpojumi kosmosā ir ļoti vēlami tādu jautājumu dēļ kā klimata pārmaiņas, ar vidi un kosmosu saistīti mērķi, iedzīvotāju drošība un papildinoša aizsardzības infrastruktūra.

2.2.   Vispasaules darbības kosmosā paplašināšanās dēļ, ko īsteno aizvien lielāks skaits partneru un konkurentu, ir vajadzīga autonoma Eiropas kosmosa politika un autonomi pakalpojumi (2).

2.3.   EESK atzinīgi novērtēja Komisijas zaļo un balto grāmatu, kas bija publicētas pēdējo desmit gadu laikā, kā arī EKA un Komisijas pamatnolīguma noslēgšanu 2003. gadā, un pilnībā atbalstīja pasākumus, kas minēti 2007. gada aprīlī un maijā sagatavotajos Kosmosa padomes, Komisijas un Eiropas Kosmosa aģentūras (EKA) dokumentos (3). Priekšsēdētājs Barroso 2009. gada oktobrī uzsvēra kosmosa nozīmi ļoti daudzās ES rīcībpolitikās (4).

2.4.   EKA ilgā laika posmā ir paveikusi iespaidīgu darbu. Līdztekus pētniecībai kosmosa programmas sadarbībā ar privātiem uzņēmumiem ir atvieglojušas funkcionālo pakalpojumu attīstību. Pagājušajā gadā EESK secināja, ka EKA ir īstenojusi sekmīgu “rūpniecības politiku”. Atbilstoši jaunajai darba sadalei starp EKA un Komisiju pēdējā kļūst pilnībā atbildīga par projektu darbības fāzi.

2.5.   EESK jau ir izteikusi cerības, ka Komisijas iesaistīšanās politikas veidošanā un finansēšanā varētu un tai vajadzētu veicināt publiskā, kā arī privātā sektora darbību kosmosa nozarē.

2.6.   Tādā pašā gultnē Komisija ierosina regulu par GMES un tās sākotnējām darbībām (2011–2013), kas ir nākamais nepieciešamais solis, lai pildītu prasību izstrādāt labi pārdomātu Eiropas kosmosa politiku.

2.7.   GMES ir rosinājusi Eiropas aģentūru un visas Eiropas publiskā un privātā sektora pastiprinātu interesi un intensīvu plānošanu.

2.8.   Pagājušajā gadā EESK atzinīgi novērtēja GMES biroja izveidošanu Uzņēmējdarbības ĢD ar mērķi uzticēt tam koordināciju, lai nodrošinātu GMES iespējamo priekšrocību plašā klāsta efektīvu izmantošanu. Šāda koordinācija ir ļoti vēlama, jo ir iesaistīti vairāki ģenerāldirektorāti un Septītā pamatprogramma (PP7).

2.9.   Pastiprināta koordinācija Eiropas līmenī un starp Komisiju un dalībvalstīm būs noderīga arī, lai nodrošinātu vienotu pieeju dalībvalstīs, kur šādas pieejas bieži vien trūkst. Tādējādi var arī paplašināt informētību un uzlabot “kosmosa” tēlu, saistot kosmosu ar īpašiem pakalpojumiem, kas domāti iedzīvotājiem.

3.   Regula.

3.1.   Papildus GMES pētniecībai un izstrādei — jomām, kurās Komisija, EKA un dalībvalstis ir aktīvi partneri, Komisija pievērsīsies jomām, kurās Kopienas rīcība dos noteiktu pievienoto vērtību.

3.2.   Izskatāmajā regulā paredzēta GMES funkcionālo pakalpojumu sniegšana plašākā mērogā. Tā kā tas ir jauns solis jaunā sistēmā, visas ieinteresētās personas, GMES koordinatori dalībvalstīs, (iespējamie) lietotāji un rūpniecības nozares pārstāvji ir plaši apspriedušies gan par programmas struktūru, tostarp prioritāšu noteikšanu, gan par pārvaldību.

3.3.   Ar regulu par Zemes novērošanu izveido GMES programmas juridisko pamatu un piešķir ES finansējumu GMES programmas sākotnējai darbībai (2011.–2013.), t. i., 107 miljonus EUR no Komisijas budžeta, savukārt ar PP7 papildus piešķirti 43 miljoni EUR, kas kopsummā veido 150 miljonus EUR, kamēr tiek panākta vienošanās par ES daudzgadu budžetu 2013.–2020. gadam (5).

3.4.   Ir paredzēti pasākumi piecās jomas. Laikposmam no 2011. līdz 2013. gadam galvenā darbība notiks ātrās reaģēšanas pakalpojumu un zemes novērošanas pakalpojumu jomā (6).

3.5.   Komisija pārvaldīs GMES sākotnējās darbības vispārējo GMES darbību ES ietvaros, tostarp arī ES un GMES partneru pētniecības darbības. Šī sistēma jānošķir no GMES kosmosa komponentes tehniskās īstenošanas, kas tiks uzticēta EKA.

Apspriešanās liecina, ka papildus ieinteresēto pušu vispārējai piekrišanai ir noteikti vajadzīgi uzticami un precīzi dati.

3.6.1.   Uzticami dati, dažkārt par ārkārtīgi steidzami, ir ļoti vajadzīgi plašam lietotāju lokam, piemēram, pētniecībā iesaistītajām aprindām, valsts un reģionālajām pārvaldes iestādēm un drošības dienestiem.

3.6.2.   Uzticami un nepārtraukti dati ir obligāts priekšnoteikums Zemes novērošanas tirgu turpmākai attīstībai Eiropā, it īpaši pakārtotajās nozarēs, lai nodrošinātu izaugsmi un jaunas darba vietas (7).

3.7.   Saistībā ar subsidiaritātes principa piemērošanu jāatzīmē — no vispārējā novērtējuma izriet, ka regulā paredzēto pakalpojumu sniegšanai ir nepieciešama dalībvalstu ieguldījumu apvienošana Eiropas līmenī, nodrošinot apjomradītus ietaupījumus un ES vides tiesību aktu efektīvu piemērošanu (8).

4.   Vispārējas piezīmes.

4.1.   Papildus esošajām pētniecības programmām, pakalpojumiem un dažām operatīvajām darbībām EESK ļoti atzinīgi vērtē regulā par Zemes novērošanu paredzētās sākotnējās darbības, kas ir stratēģisks progress.

4.2.   Uzsākot GMES, Komisija un EKA ir sākušas programmu, lai operatīvi izmantotu satelītu datus civilām vajadzībām, un, papildus pielietojumam meteoroloģijā, šī programma tās apjoma un vēriena dēļ pasaulē ir unikāla. GMES nemitīga attīstīšana un īstenošana Eiropas rūpniecībai nodrošinās iespēju pasaulē ieņemt vadošo pozīciju.

4.3.   Visu iesaistīto ieinteresēto personu plaša apspriešanās, kā arī ietekmes novērtējums liecina, ka attiecībā uz programmas mērķiem un nākotnes iespējām valda liela vienprātība. Vairākos pēc pieprasījuma veiktos īpašos pētījumos atspoguļotas līdzīgas GMES priekšrocības un publisko un privāto dalībnieku aizvien pieaugošās iespējas (9).

4.4.   Operatīvās darbības priekšrocības, ko sagaida daudzas publiskās un privātās ieinteresētās personas un EESK, var apkopot šādi:

| — | stratēģiskā aspektā Eiropas Zemes novērošana liecina par ES augošo Eiropas un starptautisko atbildību un ilgstošo ietekmi uz Eiropas un pasaules norisēm; |
| --- | --- |

—

stratēģiskā aspektā Eiropas Zemes novērošana liecina par ES augošo Eiropas un starptautisko atbildību un ilgstošo ietekmi uz Eiropas un pasaules norisēm;

| — | pielāgota un savlaicīga no kosmosa saņemta informācija palīdzēs Komisijai, dalībvalstīm un reģioniem precīzāk īstenot esošās programmas; |
| --- | --- |

—

pielāgota un savlaicīga no kosmosa saņemta informācija palīdzēs Komisijai, dalībvalstīm un reģioniem precīzāk īstenot esošās programmas;

| — | (jaunas) rīcībpolitikas varēs izstrādāt precīzāk; |
| --- | --- |

—

(jaunas) rīcībpolitikas varēs izstrādāt precīzāk;

| — | uz kosmosu balstīta informācija dos ievērojamu ieguldījumu operatīvajā darbībā, kas nav balstīta uz kosmosu, nodrošinot precīzākas zināšanas un paplašinot datu klāstu (10); |
| --- | --- |

—

uz kosmosu balstīta informācija dos ievērojamu ieguldījumu operatīvajā darbībā, kas nav balstīta uz kosmosu, nodrošinot precīzākas zināšanas un paplašinot datu klāstu (10);

| — | jauna informācija radīs papildu vērtību Eiropas aģentūrām, piemēram, Eiropas Vides aģentūrai un Eiropas Aizsardzības aģentūrai; |
| --- | --- |

—

jauna informācija radīs papildu vērtību Eiropas aģentūrām, piemēram, Eiropas Vides aģentūrai un Eiropas Aizsardzības aģentūrai;

| — | plašas iespējas pakārtotajām darbībām privātajā sektorā; |
| --- | --- |

—

plašas iespējas pakārtotajām darbībām privātajā sektorā;

| — | valsts iestāžu un aģentūru pieprasītie jaunie pakalpojumi nodrošinās iedzīvotājiem labumu vides un drošības jomā, kā arī, balstoties uz viediem risinājumiem, ļaus ietaupīt izmaksas un veicinās arī izaugsmi; |
| --- | --- |

—

valsts iestāžu un aģentūru pieprasītie jaunie pakalpojumi nodrošinās iedzīvotājiem labumu vides un drošības jomā, kā arī, balstoties uz viediem risinājumiem, ļaus ietaupīt izmaksas un veicinās arī izaugsmi;

| — | starptautiskās sarunās par tādiem jautājumiem kā klimata pārmaiņas vai nolīgumi par labāku uzraudzību ES varēs pamatot savu nostāju, pateicoties labākām zināšanām; |
| --- | --- |

—

starptautiskās sarunās par tādiem jautājumiem kā klimata pārmaiņas vai nolīgumi par labāku uzraudzību ES varēs pamatot savu nostāju, pateicoties labākām zināšanām;

| — | specifiski pakalpojumi, kas balstīti uz precīzu informāciju, papildinās ES rīcībpolitikas saistībā ar jaunattīstības valstīm. |
| --- | --- |

—

specifiski pakalpojumi, kas balstīti uz precīzu informāciju, papildinās ES rīcībpolitikas saistībā ar jaunattīstības valstīm.

4.5.   Paredzams, ka izmaksu un guvumu samērīgums būs pozitīvs: relatīvi neliels apgrozījums radīs nozīmīgas priekšrocības.

4.6.   EKA programmu īstenošana ir ierobežota trīs gadu laikposmā. Padomei būtu jānosaka ES ilgtermiņa saistības laikposmam pēc 2013. gada. Operatīvo programmu nepārtrauktība ir ārkārtīgi svarīga. Lai Zemes novērošanas programmas dotu labumu publisku mērķu un pakalpojumu īstenošanā, izšķiroša ir ilgtermiņa plānošana. Tas ir arī pamatnosacījums, lai stimulētu pakārtoto sektoru attīstīt pakalpojumus.

4.7.   Ņemot vērā iepriekš minēto, ir svarīgi nodrošināt datu nepārtrauktību, uzticamību, kā arī visu iesaistīto dalībnieku pilnīgu un atklātu piekļuvi datiem.

4.8.   Lai kosmosa politika būtu ilgtspējīga, visā Eiropā sabiedrība par to ir jāinformē. Lai nodrošinātu sabiedrības atbalstu, steidzami vajadzīga ES saziņas stratēģija, kurā nepārprotami izskaidrotas uz kosmosu balstīto pakalpojumu nākotnes priekšrocības sabiedrībai un iedzīvotājiem.

4.9.   Šajā saistībā EESK uzsver, ka īpaša uzmanība jāvelta šīs nozares tehnisko ekspertu izglītībai un apmācībai.

5.   Pārvaldība.

Tā kā ar sākotnējām darbībām tiks izveidots pamats darbības paplašināšanai vēlākā laika posmā, jau pašā sākumā jānodrošina pienācīga vadība un pārvaldība. Pārvaldība īpaši attiecas uz turpmāk izklāstītajiem punktiem.

5.1.1.   Saprotamu iemeslu dēļ kosmoss ilgu laiku ir bijusi izolēta ES politikas joma, tomēr tagad tā būtu pilnībā jāatzīst par vienu no Kopienas rīcībpolitikām. Tā ļoti labi iekļaujas Lisabonas stratēģijā laikposmam pēc 2010. gada (11).

5.2.   Visiem Komisijas ģenerāldirektorātiem, kas saistīti ar kosmosa politiku, būtu efektīvi jākoordinē sava darbība, lai izvairītos no pārklāšanās un paredzētu mērķtiecīgus pasākumus, ja Zemes novērošanā iesaistīts vairāk nekā viens direktorāts.

5.3.   Eiropas aģentūras, kā ari Pētniecības ĢD, Vides ĢD, Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD, Tiesiskuma, brīvības un drošības ĢD, Veselības un patērētāju ĢD, Attīstības ĢD, Tirdzniecības ĢD un Ārējo attiecību ĢD būtu jāiesaista šādu divu iemeslu dēļ:

| — | lai sniegtu precīzu informāciju ar mērķi izveidot uz satelītiem balstītus pakalpojumus; |
| --- | --- |

—

lai sniegtu precīzu informāciju ar mērķi izveidot uz satelītiem balstītus pakalpojumus;

| — | lai sekmīgi izmantotu sniegto pakalpojumu priekšrocības. |
| --- | --- |

—

lai sekmīgi izmantotu sniegto pakalpojumu priekšrocības.

5.4.   Komisijas un pašā Komisijā veikta labi koordinēta pieeja nodrošinās Zemes novērošanas programmas saskaņotību un savietojamību ar citām kosmosa programmām, piemēram, saistībā ar telekomunikācijām un transportu.

5.5.   Efektīva koordinācija ir nepieciešama tāpēc, ka informācijas vākšanā ir iesaistīts arī liels skaits valstu līmeņa operatoru.

5.6.   Pateicoties satelītiem, automātiskām mērījumu stacijām un internetam, aizvien vairāk palielinās iespējas uzraudzīt vides norises reālajā laikā. GMES var sniegt ieguldījumu, īstenojot pasākumu “Gandrīz reāllaika informācija lēmumu pieņemšanai”, mērot vides kvalitāti “IKP un ne tikai” ietvaros (12).

5.7.   Tā kā satelītu skaits aizvien pieaug, ir vajadzīga visu kosmosa resursu rūpīga vadība, lai izvairītos no sadursmēm kosmosā, kuru rezultātā veidotos ļoti nevēlams kosmosa piesārņojums un atkritumi.

6.   Īpaši jautājumi.

6.1.   Salīdzinājumā tirgiem, kas saistīti ar kosmosu, zemes novērošana joprojām ir relatīvi neliels tirgus. Vispasaules ienākumi 2005. gadā tajā bija 1,3 miljardi EUR, tostarp 0,4 miljardi EUR Eiropā, no kuriem puse bija saistīta ar lietojumiem meteoroloģijā.

6.2.   Zemes novērošanas iepriekšējā posma nozare galvenokārt ir institucionāla un atkarīga no publiskā finansējuma. Publiskajā un privātajā partnerībā izstrādā jaunus komerciālus novērošanas satelītus, bet tie joprojām ir atkarīgi no publiskā finansējuma.

6.3.   Galvenais aspekts ir dati.

6.3.1.   EESK uzsver, ka priekšnoteikums līdzvērtīgu konkurences apstākļu radīšanai publiskajiem un privātajiem dalībniekiem, kā arī stimuls joprojām vājā privātā sektora attīstībai ir pilnīga un atklāta piekļuve datiem.

6.3.2.   Nepārtrauktai datu piegādei ir vislielākā nozīme, lai varētu attīstīties dzīvotspējīga pakārtotā nozare. Nenoteiktība šajā saistībā nozīmētu lielu tirgus neveiksmi, jo tā dotu pamatu pieņēmumam, ka nepieciešamā infrastruktūra neatbilst gaidītajam.

6.3.3.   Rūpniecības nozares atsauksmes par funkcionālo GMES satelītu pirmo sēriju (A Sentinel) ir izteikti pozitīvas (13). Tomēr, lai nodrošinātu optimālu funkcionēšanu, pašreizējai kosmisko datu piegādes ķēdei ir vajadzīga īpaša uzmanība.

6.3.4.   Ilgtspējas nodrošināšanai tikpat svarīgi ir plānotie B Sentinel satelīti, kas ir vajadzīgi A Sentinel satelītu nomaiņai pēc to darbības beigām, kā arī pakalpojumu nepārtrauktības nodrošināšanai, ja kāds no satelītiem pārtrauc darboties. B Sentinel satelītu finansējums vēl nav ieplānots. Tas ir jānodrošina.

6.3.5.   Lai nodrošinātu pakalpojuma nepārtrauktību vai jaunu pakalpojumu attīstību, pakārtotajai nozarei pēc apspriešanās, cik iespējams, drīzāk jāizskaidro turpmākais mehānisms samaksas iekasēšanai par datu izmantošanu.

6.4.   Finansiālie nosacījumi.

6.4.1.   Finanšu resursi sākotnējām darbībām 2011.–2013. gadam ir 150 miljoni EUR, t. i., 43 miljoni EUR PP7 ietvaros un 107 miljoni EUR no Komisijas budžeta. EESK mudina precizēt dažus neskaidrus jautājumus.

6.4.2.   Ieinteresētajām personām jāzina, vai finanšu līdzekļi 107 miljonu EUR apjomā tiek piešķirti kā finansiāls atbalsts vai kā kredīts. Jāizskaidro līdzdalības noteikumi. Vai asociētās valstis uzskatāmas par dotāciju vai līgumu iespējamajām labumguvējām?

6.4.3.   Ņemot vērā plānotos rezultātus, ar 150 miljoni EUR varētu nepietikt. Pirmkārt, pastāv plaši izplatīts uzskats, piemēram, EKA un EADS, ka no PP7 ir noteikti jāpiešķir papildu 30 miljoni EUR, lai nodrošinātu uz zemes izvietoto iekārtu atbilstību prasībām. Otrkārt, nav skaidrs, no kādiem līdzekļiem tiks nosegta darbība 2013. gadā, kaut arī ES finanšu līdzekļi 2013.–2020. gadam šķiet nodrošināti.

6.4.4.   Trešā joma, kas rada bažas, ir plānotā B Sentinel satelītu palaišana, jo finansējums vēl nav iekļauts budžetā, tātad par to joprojām nav izlemts (14).

6.4.5.   Vēl viena problēma ir finansējums blakus esošajiem jūras vides, atmosfēras novērošanas un drošības pakalpojumiem, par ko būtu vajadzējis lemt vienlaicīgi ar finansējuma piešķiršanu zemes novērošanas un ātrās reaģēšanas pakalpojumiem. EESK atzinīgi vērtētu norādes par minēto pakalpojumu finansēšanu un PP7, kā arī PP8 izmantošanas apjomu un Komisijas ĢD, īpaši Vides ĢD, iesaistīšanos. Šāds skaidrojums ir ļoti svarīgs pakārtotajām nozarēm.

6.4.6.   Vajadzīgais papildu finansējums nebūtu noteikti jāsedz tikai no ES budžeta. Ir iespējami arī citi avoti, piemēram, EKA vai valstu ieguldījumi.

6.5.   Pakārtotās nozares.

6.5.1.   Šobrīd Zemes novērošanas pakārtotās nozares — nozares, kas attīstās,— ir mazs un sadrumstalots segments, kurā 2006. gadā darbojās aptuveni 150 uzņēmumu, kuros strādāja apmēram 3 000 nodarbināto. Kopējie ienākumi Eiropā 2006. gadā bija 250–300 miljoni EUR. Publiskā sektora ienākumi ir aptuveni 150 miljoni EUR. Lielākā daļa klientu ir publiskās iestādes un aģentūras. Peļņa ir nestabila. ASV šī rūpniecības nozare ir divas vai trīs reizes lielāka nekā Eiropā. Tajā vērojama arī straujāka izaugsme (15).

6.5.2.   Norisinās pakārtoto nozaru darbības vēlamā klasteru veidošanās.

6.5.3.   Ilgus gadus sadarbojoties ar rūpniecību, EKA, neraugoties uz funkcionālo darbību ierobežoto apjomu, ir ieguvusi nepieciešamās speciālās zināšanas pakalpojumu veicināšanas jomā. Tas ir radījis sekmīgu rūpniecības politiku.

6.5.4.   Tā kā atbildība par lietojumiem no EKA pāries uz Komisiju, EESK uzskata, ka Komisijas dienestos jānodrošina līdzvērtīgas tehniskās zināšanas rūpniecības jomā.

Nākamās programmas aprises liecina, ka liela nozīme piešķirta MVU iesaistīšanai; EESK uzskata, ka to radošumam ir izšķiroša nozīme. Šajā sakarā EESK vēlas uzsvērt šādus divus aspektus.

6.5.5.1.   Ja projektu budžeti ir 25 miljonu EUR apjomā, ir nepieciešama lielāku uzņēmumu iesaistīšanās. EKA ir proaktīvi aicinājusi iesaistīt MVU. Šāda attieksme ir jāpārņem arī Komisijai.

6.5.5.2.   MVU uz vienādiem noteikumiem jāaicina kļūt par mazāku projektu galvenajiem līgumslēdzējiem.

6.5.6.   Rīkojot konkursus 2011.–2013. gada projektiem par kopējo apjomu 150 miljonu EUR, Komisijai ļoti uzmanīgi jāpārbauda iespējamie konkurences izkropļojumi no publiskā sektora dalībnieku puses; pārbaudi varētu padziļināt ar konsultantu novērtējumiem. Šobrīd bieži trūkst skaidrības par to, kāda loma ir publiskajam sektoram, kas ir pakalpojumu galvenais saņēmējs.

6.5.7.   Tā kā GMES mērķis ir radīt novatorisku ģeogrāfiskās informācijas pakalpojumu rūpniecību, programmai jābūt domātai visiem rūpniecisko aprindu dalībniekiem. Pastāv tendence galvenokārt iesaistīt tās nozares, kas jau ir saistītas ar kosmosu. Tomēr EESK uzsver: lai GMES nākotne būtu ilgtspējīga, ir jāpieaicina gan uz kosmosu saistīti, gan ar kosmosu nesaistīti visas ģeogrāfiskās informācijas pakalpojumu nozares dalībnieki.

6.5.8.   EESK atzinīgi vērtē finansiālu atbalstu privātu uzņēmumu projektiem, lai kompensētu tirgus neveiksmes šajā stratēģiskajā nozarē, kurai piemīt milzīgs potenciāls.

6.5.9.   Šobrīd ar kosmosu saistītas darbības ir koncentrētas vienā ES daļā. Ņemot vērā pašreizējās neizmantotās iespējas, pakārtoto nozaru tālāku attīstību var veicināt un tā ir jāveicina arī jaunajās dalībvalstīs.

6.5.10.   EESK uzskata, ka sarūkošais speciālistu skaits šajā jomā ir iemesls īpašām bažām. Pašreizējā tendence jāpavērš pretējā virzienā. Lai nozare spētu pilnībā izmantot savas iespējas, ir vajadzīgas intensīvākas izglītības un apmācības perspektīvajiem publiskā sektora klientiem, kā arī pakārtotajā augsto tehnoloģiju nozarē.

6.6.   Drošība.

6.6.1.   Tā kā “valsts drošības” apsvērumu dēļ “kosmosa” jautājumi bija vienīgi EKA kompetencē, Eiropas Komisijas un EKA 2004. gada nolīgums un Padomes 2007. gada rezolūcija iezīmēja būtisku kursa maiņu. EESK atzinīgi vērtē lielo uzmanību, kas veltīta GMES datu un informācijas izmantošanai iedzīvotāju drošības jomā un atbalsta tādu datu politiku, ar ko nodrošina Komisijas Eiropas aģentūru un dalībvalstu drošu rīcību, izmantojot iespējami slepenus datus.

6.6.2.   EESK atzinīgi vērtē arī GMES un Eiropas Aizsardzības aģentūras darbības pastiprinātu koordināciju, ar ko nodrošinās GMES datu politikas un lietojumu saikni ar paredzēto Eiropas drošības spēju plānošanu un ar to saistītajām turpmākajām prasībām.

6.6.3.   EESK pilnībā atbalsta paredzēto “divkāršās izmantošanas” pieeju (t. i., izmantošana civilām un militārām vajadzībām), tādējādi kombinējot pielietojumu zinātnes un drošības jomās GMES stratēģiskā ceļvedī. Šāda pieeja ir ārkārtīgi svarīga, lai pildītu tūlītējus uzdevumus, kā arī uzdevumus vidējā un ilgākā laika posmā, pilnveidojot Eiropas spējas tādās jomās kā jūras novērošana, zemes un robežu uzraudzība, tostarp nelegālās migrācijas organizēšanas uzraudzība, kontrabandas un narkotiku tirdzniecības kontrole, būtiski svarīgas infrastruktūras aizsardzība, kā arī cīņa pret ieroču izplatīšanu (16).

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

(1)  Uz kosmosu balstīto pakalpojumu ieguldījums būs, piemēram, nodrošināt agrāku piekļuvi nozīmīgai informācijai, tādējādi ļaujot iegūt vairāk laika lēmumu pieņemšanai un pretpasākumu sagatavošanai. Turklāt tie atvieglos notikumu un pēkšņu noviržu interpretāciju pasaules un reģionālā līmenī.

1

(2)  Šajā sakarā ir lietderīgi norādīt uz Zemes novērošanas sistēmu globālo sistēmu, GEOSS. Ar GMES palīdzību Eiropa ir nolēmusi ieņemt GEOSS sistēmā ļoti nozīmīgu vietu.

2

GEOSS

GMES

GEOSS

(3)  OV C 162, 25.6.2008., 24. lpp.

3

(4)  Komisijas priekšsēdētāja ievadruna konferencē “Eiropas mērķi kosmosā, jaunas iespējas Eiropas uzņēmumiem un pilsoniskajai sabiedrībai”2009. gada 15.–16. oktobrī Briselē.

4

(5)  Norādītās summas piešķirtas papildus 1,4 miljardiem EUR, kas PP7 ietvaros ir paredzēti kosmosa projektiem.

5

(6)  Sk. Regulas 3. pantu.

6

(7)  Sk. Regulas 8. pantu.

7

(8)  Sk. regulas 4. panta 3. punktu.

8

(9)  Cita starpā sk. “Socio-Economic Benefits Analysis of GMES” (GMES sociālekonomiskā ieguvuma analīze), PriceWaterhouseCooper, 2006. gada oktobris, “EU Space Policy and its potential for EU industrial sector competitiveness” (ES kosmosa politika un tās potenciāls ES rūpniecības nozares konkurētspējas jomā), EP uzdevumā veikts pētījums, 2007. gads, un “Study on the competitiveness of the GMES downstream sector” (Pētījums par GMES pakārtotā sektora konkurētspēju), Ecorys un citi, 2008. gada novembris.

9

Socio-Economic Benefits Analysis of GMES

GMES

PriceWaterhouseCooper

EU Space Policy and its potential for EU industrial sector competitiveness

Study on the competitiveness of the GMES downstream sector

Ecorys

(10)  Šeit var minēt TERRAFIRMA, informatīvs dienests Zemes svārstību bīstamības noteikšanai, piem., piekrastes un zemestrīču reģionos; PROMOTE, gaisa kvalitātes noteikšanas dienests; MY OCEAN, okeāna novērošanas un prognozēšanas dienests; SAFER, ātrās reaģēšanas dienests.

10

TERRAFIRMA

PROMOTE

MY OCEAN

SAFER

(11)  Sk. 4. zemsvītras piezīmi.

11

(12)  Sk. Eiropas Komisijas paziņojumu “IKP un ne tikai: Progresa novērtējums mainīgā pasaulē”, COM(2009) 433 galīgā redakcija.

12

(13)  Sk. Rūpniecības informācijas diena par GMES satelītu Sentinel datu politiku (GMES Sentinel Data Policy), Briselē, 2009. gada 11. septembrī.

13

GMES

Sentinel

GMES Sentinel Data Policy

(14)  B Sentinel satelītus izstrādā EKA, bet to darbības izmaksas būtu jāsedz Komisijai. Saskaņā ar EADS aprēķiniem izmaksas ir 165 miljoni EUR.

14

B Sentinel

EADS

EUR

(15)  Pilnīga un padziļināta analīze atrodama 9. zemsvītras piezīmē norādītajos pētījumos.

15

(16)  Ciešā sadarbībā ar Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie ES dalībvalstu ārējām robežām (Frontex), kuras darbība ir bāzēta uz zemes.

16

Frontex

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/20 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/20

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par harmonizētu metodiku patērētāju sūdzību un jautājumu klasificēšanai”

COM(2009) 346 galīgā redakcija

(2010/C 339/05)

Ziņotājs:
  Mulewicz kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 7. jūlijā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par harmonizētu metodiku patērētāju sūdzību un jautājumu klasificēšanai”

COM(2009) 346 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 5. janvārī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē), ar 197 balsīm par un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi un ierosinājumi.

1.1.   Komisijas priekšlikums ir vērtējams atzinīgi un atbalstāms.

1.2.   Sākotnēji un vismaz dažus turpmākos gadus ierosinātajai sistēmai jābūt brīvprātīgai.

1.3.   Ar ziņošanas organizācijām saistītās izmaksas jāsamazina, cik vien tas iespējams. Sistēmai jābūt rentablai.

1.4.   Komisijas priekšlikums trešo personu organizācijām nodrošināt piekļuvi datu apstrādes instrumentus ir atbalstāms. Tām trešo personu organizācijām, kas neizmanto sarežģītas sistēmas, tā būs iespēja viegli ieviest ierosināto saskaņoto pieeju.

1.5.   Nozaru līmenī Komisijai visas par sūdzību izskatīšanu atbildīgās struktūras būtu jāaicina attiecīgajā nozarē pieņemt tās saskaņoto metodiku patērētāju sūdzību klasificēšanai.

2.   Ievads.

2.1.   Patēriņa tirgus rezultātu tablo izstrādē Komisija izmanto piecus pamatrādītājus. Tā ir ikgadēja publikācija (šogad publicēts otrais izdevums), ar kuru iecerēts apzināt tās iekšējā tirgus jomas, kuru darbība neapmierina patērētājus. Viens no pieciem pamatrādītājiem ir patērētāju sūdzības, t.i., statistika par patērētāju sūdzībām. Pārējie rādītāji ir cenas, apmierinātība, piegādātāju maiņa un drošums. Tādēļ patērētāju sūdzības būtu jāuzskata par makroekonomisku instrumentu un nedrīkst aprobežoties tikai ar patērētāju sūdzību analīzi.

2.2.   Komisijas priekšlikums būtībā ir ierosinājums patērētāju sūdzības un jautājumus reģistrēt visai ES kopīgā un saskaņotā sistēmā, izmantojot vienotus raksturlielumus, lai varētu viegli izveidot visas Eiropas mēroga datu bāzi, kas būtu Komisijas Veselības un patērētāju ĢD īpašums. Komisija finansēs un apkalpos datu bāzi un IT aprīkojumu, kas ir vajadzīgs datu uzglabāšanai un apstrādei. Komisija paziņojumā iepazīstinājusi ar projektu — kopīgu sistēmu patērētāju sūdzību klasificēšanai un ziņošanai.

2.3.   Datu bāzē nebūs ievadīta informācija par tām patērētāju sūdzībām un jautājumiem, kas būs iesniegti tieši pārdevējiem, bet gan tikai informācija, kuru apkopojušas tās “trešo personu” organizācijas, kurās patērētāji reģistrējuši savas sūdzības, piemēram, valdību aģentūras, regulatori, patērētāju aizsardzības un cita veida organizācijas, piemēram, ombudi un pašregulējošas struktūras. Reģistrācijas kopējas pamatsistēmas ieviešana visām iesaistītajām organizācijām būs brīvprātīga, taču no valsts valdību finansētām struktūrām varētu sagaidīt tās pēc iespējas ātrāku ieviešanu, ja vien ir pieejams vajadzīgais finansējums. Komisija ar programmatūru un speciālajām zināšanām palīdzēs tām nelielajām patērētāju aizsardzības organizācijām, kas nespēj ieviest saskaņotu metodiku.

2.4.   Izstrādājot izskatāmo priekšlikumu, Komisija jau ir veikusi plašas konsultācijas, tajā skaitā arī izmantojusi ekspertu grupu.

2.5.   Datu bāzi izmantos turpmāko rezultātu tablo izdevumu sagatavošanas procesā. To arī iecerēts padarīt pieejamu sabiedrībai, lai informācijai var piekļūt organizācijas un privātpersonas.

2.6.   Priekšlikumam ir viens galvenais mērķis, proti, nodrošināt iespēju datus par patērētāju sūdzībām un jautājumiem izmantot par iekšējā tirgus darbības novērtējuma galveno rādītāju un ar politiskiem pasākumiem ātrāk reaģēt uz tirgus nepilnīgu darbību. Šāda reaģēšana valstu vai Eiropas līmenī varētu ietvert izpildes pasākumu īstenošanu problēmu skartajās jomās vai izpausties kā attiecīgu tiesību aktu izstrāde.

2.7.   Mērķis nav pārbaudīt,

| i. | vai sūdzības ir pienācīgi izskatītas vai apmierinātas, |
| --- | --- |

i.

vai sūdzības ir pienācīgi izskatītas vai apmierinātas,

| ii. | vai sūdzības ir pamatotas. |
| --- | --- |

ii.

vai sūdzības ir pamatotas.

2.8.   Apzināti iecerēts, ka datu bāzei jābūt anonīmai. Par sūdzības iesniegušajām personām detalizēta informācija netiks sniegta. Tāpat netiks sniegta informācija par pārdevējiem, par kuriem sūdzības iesniegtas.

2.9.   Ierosinātajā kopējā saskaņotajā sistēmā informācijas reģistrācijai paredzētas trīs sadaļas:

| a) | vispārīga informācija, |
| --- | --- |

a)

vispārīga informācija,

| b) | informācija par nozari un |
| --- | --- |

b)

informācija par nozari un

| c) | informācija par sūdzības veidu. |
| --- | --- |

c)

informācija par sūdzības veidu.

2.10.   Otrā un trešā sadaļa ir sadalīta apakšnodaļās, kuras nodēvētas gan par “laukiem”, gan arī par “līmeņiem”. Daļa par sūdzībām apkopojamās informācijas raksturota kā “ieteicama”, savukārt pārējā — kā “brīvprātīga”. Visi ieraksti par uzdotajiem jautājumiem ir “brīvprātīgi”. Terminu “ieteicams” un “brīvprātīgs” nodalīšanas mērķis ir:

| a) | visām organizācijām nodrošināt iespēju iesniegt pamata līmenī saskaņotus datus (izmantojot visus “ieteicamos” laukus); |
| --- | --- |

a)

visām organizācijām nodrošināt iespēju iesniegt pamata līmenī saskaņotus datus (izmantojot visus “ieteicamos” laukus);

| b) | aicināt iespējami vairāk organizāciju ieviest arī pēc iespējas vairāk “brīvprātīgo” lauku un līmeņu. |
| --- | --- |

b)

aicināt iespējami vairāk organizāciju ieviest arī pēc iespējas vairāk “brīvprātīgo” lauku un līmeņu.

2.11.   Priekšlikums ir ietverts divos dokumentos, kas abi datēti ar 2009. gada 7. jūliju:

| (i) | Komisijas paziņojums [COM(2009) 346 galīgā redakcija]; |
| --- | --- |

(i)

Komisijas paziņojums [COM(2009) 346 galīgā redakcija];

| (ii) | dokumenta projekts, kurā ietverts priekšlikums kopā ar ierosinātajiem sūdzību klasificēšanas laukiem un līmeņiem [SEC (2009) 949]. |
| --- | --- |

(ii)

dokumenta projekts, kurā ietverts priekšlikums kopā ar ierosinātajiem sūdzību klasificēšanas laukiem un līmeņiem [SEC (2009) 949].

Komisijas ieteikuma projekts nav galīgs un tā tekstu var grozīt 2010. gada pirmajā pusgadā. Tomēr dokumenta svarīgākie aspekti un koncepcija paliks nemainīga.

3.   Vispārīgas piezīmes.

Turpmākajās piezīmēs ir izteikti vairāki ierosinājumi.

3.1.1.   Atbilstības izmaksas būs atšķirīgas, taču daudzām organizācijām tās būs ievērojamas. Šīm vajadzībām pieejamo resursu apjoms dažādās dalībvalstīs būs atšķirīgs. Šobrīd arī ievērojami atšķiras dažādu dalībvalstu valsts līmeņa organizāciju (vēl jo vairāk tas attiecināms uz citām organizācijām) sūdzību reģistrācijas metodes. Dažas no tām izmanto sistēmas, kas nav tik sarežģītas kā ierosinātā sistēma. Citās organizācijās ir pilnveidotākas sistēmas, no kurām tās, protams, nevēlēsies atteikties. Lielākoties tieši pēdējām minētajām organizācijām atbilstības saskaņotajai sistēmai nodrošināšana izmaksās visvairāk. Vēlams, ka Komisija, sniedzot tehnisku vai finansiālu atbalstu, nedotu priekšroku nevienai vietēja līmeņa sūdzību reģistrācijas organizācijai.

3.1.2.   Katrs papildus reģistrētās informācijas lauks ir saistīts ar divējādām “izmaksām”. Pirmkārt, sūdzības pieņemšanai, visu sūdzības iesniedzēja sniegto datu apkopošanai un reģistrācijai ir vajadzīgs laiks (un tātad nauda). Otrkārt, jo vairāk datu patērētājam lūdz sniegt, jo mazāk informācijas patērētājs parasti sniedz, reģistrējot sūdzību.

3.1.3.   Saskaņotajai sistēmai jābūt pēc iespējas saderīgākai ar iespējami lielāku skaitu valstu organizāciju šobrīd izmantoto sistēmu. Visām organizācijām, kas pieņem šādu sistēmu, jāpiedāvā skaidri norādījumi un pamatnostādnes, lai neatkarīgi no izvēlētās galīgās metodikas varētu nodrošināt sūdzību un jautājumu vienveidīgu reģistrāciju.

3.1.4.   Pēc iespējas mazākam jābūt to lauku skaitam, kuru aizpildīšana ir “ieteicama”. Tādējādi organizācijām pirmajos gados būs vieglāk pievienoties sistēmas pamata līmenim.

3.1.5.   Komisijas priekšlikums patiesi ir piemērots iepriekš aprakstīto mērķu sasniegšanai. Paredzams, ka lielākā daļa trešo personu organizāciju varētu bez īpašām grūtībām sniegt informāciju par “ieteicamajiem” laukiem. No šiem “ieteicamajiem” laukiem varētu iegūt lietderīgu informāciju no visas Eiropas. Datu bāzes lietderība un kvalitāte vēl vairāk paaugstināsies, ja (un kad) trešo personu organizācijas varēs reģistrēt informāciju par papildu “brīvprātīgiem” laukiem un līmeņiem un ziņot par tiem.

3.1.6.   Nozaru līmenī Komisijai visas par sūdzību izskatīšanu atbildīgās struktūras būtu jāaicina attiecīgajā nozarē pieņemt tās saskaņoto metodiku patērētāju sūdzību klasificēšanai. Piemēram, FIN–NET varētu paātrināt šo procesu finanšu pakalpojumu nozarē, ieskaitot apdrošināšanas uzņēmumus. FIN–NET būtu ieinteresēts saskaņotas patērētāju sūdzību sistēmas ieviešanā. Šā tīkla sadarbības mērķis ir patērētājiem nodrošināt vieglu pieeju sūdzību ārpustiesas izskatīšanas procedūrām pārrobežu strīdu gadījumā. Ja patērētājam kādā valstī radušās domstarpības ar finanšu pakalpojumu sniedzēju no citas valsts, FIN–NET locekļi patērētājam palīdzēs vērsties pie attiecīgajām sūdzību ārpustiesas izskatīšanas struktūrām un piedāvās vajadzīgo informāciju par tām. Lai uzlabotu šādas sistēmas efektivitāti, svarīgs solis ir patērētāju sūdzību klasificēšanas un reģistrēšanas kopēja metode.

3.2.   Dažādu dalībvalstu sniegto datu kvalitāte un apjoms arī turpmāk būs atšķirīgs. Tas tiks ņemts vērā rezultātu tablo ikgadējos izdevumos iekļautajā datu analīzē. Paredzams, ka šādas atšķirības nekad nevarēs pilnībā izskaust. Tomēr domājams, ka turpmāko gadu laikā ar saskaņotās ziņošanas sistēmas palīdzību atšķirības izdosies mazināt.

3.3.   Par ziņošanu atbildīgās iestādes priekšlikumā aicinātas iesniegt visus mikrodatus par katru sūdzību. Tajā arī ieteikts (Komisijas paziņojuma 33. punkts) iekļaut brīvprātīgo lauku “pārdevēja nosaukums”. Taču priekšlikumā nedrīkstētu paredzēt ziņošanu, arī ne brīvprātīgu, par konkrētu pārdevēju nosaukumu vai tādas informācijas sniegšanu, pēc kuras pārdevēju var atpazīt. Tādēļ Komiteja atzinīgi vērtē un stingri atbalsta 39. punktā iekļauto paziņojumu, ar kuru Komisija uzsver, ka nevēlas saņemt vai publiskot datus par nosaukumiem vai datus, kas ļauj atpazīt pārdevējus. Šā iemesla dēļ no to lauku uzskaitījuma, par kuriem jāsniedz informācija, pilnībā jāsvītro lauks “pārdevēja nosaukums”.

3.4.   Viens no sadaļā “vispārīga informācija” (67. punkts) iekļautajiem laukiem ir “sliekšņa darījumi”. Atbilstoši priekšlikumā par patērētāju aizsardzības direktīvu lietotajai terminoloģijai minētā lauka nosaukums būtu jāaizvieto ar nosaukumu “līgumi, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām”.

3.5.   Ierosinātajā sadaļā “Informācija par nozari” (B sadaļa) ir iekļauti muzeji, skolas, slimnīcas, bibliotēkas, pasta pakalpojumi. Daudzus no minētajiem pakalpojumiem sniedz valdības. Piemēram, skolu darbību var nodrošināt arī uzņēmumi, taču lielāko daļu skolu uztur valdības. Priekšlikuma mērķis ir nodrošināt informāciju par iekšējā tirgus darbību un ar politiskiem pasākumiem ātrāk reaģēt uz tirgu nepilnīgu darbību. Nav paredzēts sniegt informāciju par valdības darbību. Tādēļ jāapsver, vai būtu piemēroti vai svarīgi ziņot par patērētāju sūdzībām, ja piegādātājs ir valdība? Pieļaujot šādu iespēju, varētu veidoties situācija, ka daudz vairāk iesniegto sūdzību par konkrētiem pakalpojumiem (piemēram, dzelzceļa) ir tajās valstīs, kurās šos pakalpojumus nodrošina valsts, salīdzinājumā ar tām valstīm, kurās pakalpojumus nodrošina privātuzņēmumi.

3.6.   Svarīgs priekšlikuma aspekts ir datu bāzē pieejamie plašie statistikas dati, ko varēs izmantot ikgadējā rezultātu tablo publicētajā analīzē. Izmantotajai informācijai ir jābūt aktuālai. Svarīgi, lai par katru jautājumu apkopotā informācija attiektos uz vienu un to pašu (vismaz aptuveni) laikposmu. Lasītājam jābūt iespējai viegli pārliecināties, tieši par kādu laikposmu ir apkopota rezultātu tablo par katru jautājumu iekļautā statistika.

Tādēļ:

| a) | trešām pusēm jānosaka pienākums informāciju sniegt katru gadu; |
| --- | --- |

a)

trešām pusēm jānosaka pienākums informāciju sniegt katru gadu;

| b) | katru gadu jānosaka konkrēts ziņošanas periods (iespējams, ne ilgāks par sešām nedēļām) ar precīzu beigu termiņu. Ja nenosaka šādu ziņošanas periodu, jābūt vismaz konkrētam ikgadējo ziņojumu iesniegšanas termiņam; |
| --- | --- |

b)

katru gadu jānosaka konkrēts ziņošanas periods (iespējams, ne ilgāks par sešām nedēļām) ar precīzu beigu termiņu. Ja nenosaka šādu ziņošanas periodu, jābūt vismaz konkrētam ikgadējo ziņojumu iesniegšanas termiņam;

| c) | ikgadējam ziņošanas periodam vai beigu termiņam jābūt saistītam ar rezultātu tablo izstrādi; |
| --- | --- |

c)

ikgadējam ziņošanas periodam vai beigu termiņam jābūt saistītam ar rezultātu tablo izstrādi;

| d) | rezultātu tablo ikgadējiem izdevumiem jāpiešķir nosaukums, kurā jāiekļauj izdošanas gads (piemēram, 2011. gada rezultātu tablo) un nevis tikai izdevuma numurs, piemēram, otrais izdevums; |
| --- | --- |

d)

rezultātu tablo ikgadējiem izdevumiem jāpiešķir nosaukums, kurā jāiekļauj izdošanas gads (piemēram, 2011. gada rezultātu tablo) un nevis tikai izdevuma numurs, piemēram, otrais izdevums;

| e) | katrā rezultātu tablo izdevumā jānorāda laikposms, par kuru ir apkopoti tajā iekļautie dati. |
| --- | --- |

e)

katrā rezultātu tablo izdevumā jānorāda laikposms, par kuru ir apkopoti tajā iekļautie dati.

3.7.   EESK pauž nopietnas bažas par datu apkopošanu. Neapšaubāmi, ka dalībvalstu un dažādu par ziņošanu atbildīgo organizāciju apkopoto datu pilnīgums un precizitāte būs atšķirīga. Dažādās valstīs arī ir dažādas nosūtīšanas sistēmas. Organizācija, kura saņem sūdzību un nodod to kompetentākai iestādei, var sūdzību paturēt savā datu bāzē vai dzēst no tās. Ja organizācija sūdzību nedzēš un abas organizācijas datus nosūta Komisijai, tā var saņemt divus ziņojumus par vienu un to pašu sūdzību. Kad Komisija publicē datus, iekļaujot tos arī rezultātu tablo, tai jāizskaidro apzinātie datu pilnīguma un precizitātes ierobežojumi, tajā skaitā dubultās uzskaites risks un pārbaudes trūkums. Ilgākā termiņā dati būtu jāapkopo un jāpārbauda vienai valsts līmeņa organizācijai.

3.8.   Priekšlikums veicinās pilnīgāku datu pieejamību un izpratni par to, kāda ir iekšējā tirgus darbība un kādās jomās tā neapmierina patērētājus. Svarīgi arī saprast, kā nepilnīga tirgus darbība ietekmē uzņēmumus, piemēram, attiecībā uz preču viltojumiem un zagta intelektuālā īpašuma izmantošanu rūpniecībā. Šādu informāciju, visticamāk, nevarēs iegūt no patērētāju sūdzībām, taču šim jautājumam noteikti jāpievērš uzmanība. Komisijai arī jāizstrādā efektīvi mehānismi, lai pārbaudītu, cik plaša ir iekšējā tirgus nepilnīgas darbības ietekme uz uzņēmumiem.

3.9.   EESK atzīst, ka sūdzības var būt labs rādītājs patērētāju iespējamo problēmu apzināšanai. Tomēr patērētāju apmierinātību nevar vērtēt, pamatojoties vienīgi uz datiem par patērētāju sūdzībām. To, vai patērētājs iesniegs vai neiesniegs sūdzību, ietekmē virkne dažādu apstākļu, piemēram, viņa personīgā motivācija un uzņēmumu proaktīva rīcība, izmaksu un ieguvumu analīze — īpaši nelielu finansiālu zaudējumu gadījumā, sociālais spiediens, sūdzību izskatīšanas struktūru pieejamības pakāpe, atspoguļojums plašsaziņas līdzekļos u.c. Turklāt arī patēriņa tirgus rezultātu tablo izmanto piecus šādus rādītājus: sūdzības, cenas, patērētāju apmierinātība, piegādātāju maiņa un drošums. Jāturpina analizēt visi minētie rādītāji, lai varētu apzināt no patērētāju viedokļa nepilnīgu tirgus darbību.

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/24 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/24

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK attiecībā uz kapitāla prasībām, kas piemērojamas tirdzniecības portfelim un atkārtotai pārvēršanai vērtspapīros, un attiecībā uz atlīdzības politikas uzraudzības pārbaudi”

COM(2009) 362 galīgā redakcija – 2009/0099 (COD)

(2010/C 339/06)

Galvenais ziņotājs: MORGAN kgs

Padome saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 47. panta 2. punktu 2009. gada 10. septembrī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK attiecībā uz kapitāla prasībām, kas piemērojamas tirdzniecības portfelim un atkārtotai pārvēršanai vērtspapīros, un attiecībā uz atlīdzības politikas uzraudzības pārbaudi”

COM(2009) 362 galīgā redakcija — 2009/0099 (COD).

Komitejas Birojs 2009. gada 29. septembrī uzdeva Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētajai nodaļai sagatavot Komitejas atzinumu par šo jautājumu.

Ņemot vērā jautājuma steidzamību, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 57. pantu 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (2010. gada 20. janvāra sēdē) par galveno ziņotāju iecēla Morgan kgu un ar 162 balsīm par, 4 balsīm pret un 18 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi un ierosinājumi.

1.1.   Direktīva ir ierosināta, atsaucoties uz Larosière grupas ziņojumā minētajiem secinājumiem un ieteikumiem. EESK kopumā atbalsta minēto ziņojumu un par to jau izstrādājusi atzinumu (1). Direktīva ir izstrādāta saskaņā ar Bāzeles II starptautiskajiem noteikumiem par banku kapitāla pietiekamību. Direktīvas tekstu pēc G20 sanāksmes Pitsburgā grozījusi Ekonomikas un finanšu padome (ECOFIN). EESK atbalsta ierosinātās direktīvas mērķi grozīt Direktīvas 2006/48/EK noteikumus par kredītiestāžu darbības veikšanu un Direktīvu 2006/49/EK par ieguldījumu sabiedrību un kredītiestāžu kapitāla pietiekamību.

1.2.   Šajā atzinumā paskaidrots, kādēļ finanšu krīzes izraisīšanā galvenokārt vainojamas bankas un kā tika pieļautas kļūdas banku sistēmas tiesiskajā regulējumā un uzraudzībā. EESK uzskata, ka ierosinātā direktīva risinās lielu daļu tiesiskā regulējuma problēmu un palīdzēs novērst galvenās nepilnības banku darbībā un pārvaldībā. Tomēr jaunais regulējums vien nemainīs banku īpašnieku savtīgo uzvedību, kas arī bija galvenais krīzes iemesls. Bankām ir vairāk jāievēro iesaistīto pušu intereses un īpaši lielajās bankās korporatīvajai sociālajai atbildībai jākļūst par svarīgu, nevis blakus uzdevumu.

1.3.   Krīzi galvenokārt izraisīja tas, ka:

| — | kredītiestādes izsniedza kredītus klientiem ar nepietiekamu kredītspēju; |
| --- | --- |

—

kredītiestādes izsniedza kredītus klientiem ar nepietiekamu kredītspēju;

| — | kredītiestāžu klientu apkalpošanas personālam bieži piemēroja nepamatotas atlīdzības un prēmiju shēmas; |
| --- | --- |

—

kredītiestāžu klientu apkalpošanas personālam bieži piemēroja nepamatotas atlīdzības un prēmiju shēmas;

| — | bankas nebija pietiekami piesardzīgas, izdodot kredītu vērtspapīrus; |
| --- | --- |

—

bankas nebija pietiekami piesardzīgas, izdodot kredītu vērtspapīrus;

| — | bankas nebija pietiekami piesardzīgas, pārpērkot kredītu vērtspapīrus; |
| --- | --- |

—

bankas nebija pietiekami piesardzīgas, pārpērkot kredītu vērtspapīrus;

| — | bankas uzglabāja nepietiekamas kapitāla rezerves, īpaši tirdzniecības portfeļos; |
| --- | --- |

—

bankas uzglabāja nepietiekamas kapitāla rezerves, īpaši tirdzniecības portfeļos;

| — | veidoja ārpusbilances struktūras, tās pietiekami nenodrošinot ar kapitālu; |
| --- | --- |

—

veidoja ārpusbilances struktūras, tās pietiekami nenodrošinot ar kapitālu;

| — | finanšu iestāžu vadītāji saņēma nesaprātīgas prēmijas un nesamērīgu atlīdzību, kas veicināja īstermiņa skatījumu un pārmērīga riska uzņemšanos; |
| --- | --- |

—

finanšu iestāžu vadītāji saņēma nesaprātīgas prēmijas un nesamērīgu atlīdzību, kas veicināja īstermiņa skatījumu un pārmērīga riska uzņemšanos;

| — | regulējums bija prociklisks; |
| --- | --- |

—

regulējums bija prociklisks;

| — | riska pārvaldībā pieļāva sistēmiskas kļūdas attiecībā uz turēto vērtspapīru kvalitāti un kapitāla rezervju apjomu atbilstību, kā arī nepietiekami novērtēja mainīgās atlīdzības shēmu ietekmi uz iestādes kopējo risku; |
| --- | --- |

—

riska pārvaldībā pieļāva sistēmiskas kļūdas attiecībā uz turēto vērtspapīru kvalitāti un kapitāla rezervju apjomu atbilstību, kā arī nepietiekami novērtēja mainīgās atlīdzības shēmu ietekmi uz iestādes kopējo risku;

| — | banku darbība nebija pārredzama, tādēļ aizdevēji, aizdevuma ņēmēji, darījumu partneri, investori, analītiķi un pat neatkarīgie direktori nespēja rīkoties atbilstoši finanšu tirgus situācijai; |
| --- | --- |

—

banku darbība nebija pārredzama, tādēļ aizdevēji, aizdevuma ņēmēji, darījumu partneri, investori, analītiķi un pat neatkarīgie direktori nespēja rīkoties atbilstoši finanšu tirgus situācijai;

| — | nepietiekami īstenoja makrouzraudzību un starptautisko saskaņošanu. |
| --- | --- |

—

nepietiekami īstenoja makrouzraudzību un starptautisko saskaņošanu.

1.4.   EESK atzinīgi vērtē to, ka Komisija, lai precizētu priekšlikumus par atlīdzības shēmām un kapitāla prasībām, ievēro Finanšu stabilitātes padomes un Bāzeles komitejas norādījumus. Banku nozare ir būtiski svarīga ES ekonomikai, bet vienlaikus tā ir potenciāli mobila nozare. Lai nekaitētu ES finanšu nozarei ar atšķirīgu tiesisko regulējumu, ir svarīgi visā pasaulē īstenot vienotus tiesiskos risinājumus, un ES varētu tos ierosināt pirmā. Tāda būtu vēlamā attīstība. ES nevar atļauties ieviest regulējumu, kas būtiski atšķiras no tiesiskā regulējuma citviet pasaulē.

1.5.   EESK atbalsta ierosinātos pamatprincipus atlīdzības shēmu izveidošanai un īstenošanai. Ja kāds no ierosinātajiem principiem būtu ievērots jau pirms krīzes, liela daļa banku vadītāju nebūtu saņēmuši skandalozās un nepamatoti augstās atlīdzības.

1.6.   Vairumā rūpniecības nozaru kopējo vadītājiem izmaksāto prēmiju apjomu ierobežo ar maksimālo procentuālo darba algas daļu. EESK uzskata, ka mainīgās atlīdzības shēmām banku sistēmā jāpiemēro līdzīgs princips, jo nav nekā tāda, kas attaisnotu neierobežotas atlīdzības banku vadošajiem darbiniekiem. Tādēļ EESK atzinīgi vērtē prasību lielām kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām izveidot atlīdzības komitejas.

1.7.   EESK secina, ka direktīvā uzmanība vairāk pievērsta atlīdzību shēmām, nevis to apjomiem. Tomēr EESK vēlas paust bažas arī par apjomiem. EESK vēlētos, lai jaunās kapitāla prasības un pārdomāta atlīdzības politikas un shēmu analīze ierobežotu agrāk pārmērīgi augstās mainīgās atlīdzības. EESK apzinās, ka Eiropas Savienības iestādēm nav kompetences algu jautājumā.

1.8.   EESK ar gandarījumu secina, ka atlīdzības noteikumi neskar Līguma 137. panta 5. punkta noteikumus, vispārējos valstu līgumu un darba tiesību principus, nedz arī, attiecīgā gadījumā, sociālo partneru tiesības koplīgumu slēgšanā.

1.9.   EESK pilnībā atbalsta paaugstinātās kapitāla prasības, kas detalizēti aplūkotas ierosinātajā direktīvā. Kā galvenās prasības jāmin:

| — | noteikumi palielināt kapitāla prasības banku aktīviem, ko uzglabā tirdzniecības portfeļos tālākai īstermiņa pārdošanai; |
| --- | --- |

—

noteikumi palielināt kapitāla prasības banku aktīviem, ko uzglabā tirdzniecības portfeļos tālākai īstermiņa pārdošanai;

| — | kapitāla prasību paaugstināšana sarežģītiem pārvēršanas vērtspapīros darījumiem gan attiecībā uz banku portfeli, gan uz tirdzniecības portfeli. |
| --- | --- |

—

kapitāla prasību paaugstināšana sarežģītiem pārvēršanas vērtspapīros darījumiem gan attiecībā uz banku portfeli, gan uz tirdzniecības portfeli.

1.10.   Komiteja secina, ka priekšlikumā vairs nav ierosinājuma pastiprināt uzraudzības procesu īpaši sarežģītiem atkārtotas pārvēršanas vērtspapīros gadījumiem. Tomēr EESK vēlētos, lai uzraudzītāji šādos gadījumos ievēro īpašu rūpību un atgādina, ka uzraudzītājiem joprojām ir tiesības piemērot visus korektīvos pasākumus.

1.11.   EESK skatījumu iespaidojuši fakti, kas atklājās ASV Vērtspapīru uzraudzības komitejas (SEC) veiktajā izmeklēšanā (2) par hipotēku vērtspapīru vērtības krišanos, nodrošinātajām parādsaistībām un citiem līdzīgiem aktīviem. Kredītvērtējuma aģentūras palīdzēja bezatbildīgi veidot bīstamos aktīvus (toxic assets), kas attīstītajai pasaulei ir nesuši simtiem miljardu dolāru lielus zaudējumus. Investīciju bankas vainojamas kredītvērtējuma aģentūru atbalstā un kūdīšanā, savukārt lielākā daļa banku neizprata risku, ko ietver šādi vērtspapīri. Larosière grupa secināja: “Līdztekus minētajām izmaiņām regulējumā [t.i., kredītvērtējuma aģentūru regulējumā] ieguldītājiem rūpīgāk jāveic gan uzticamības pārbaudes, gan novērtējums, un uzraudzība ir jāuzlabo”. EESK atzinumā par kredītvērtējuma aģentūrām atbalstīja šo ierosinājumu un atbalsta arī ierosināto direktīvu, jo tā liks bankām un to uzraudzītājiem rīkoties adekvāti.

1.12.   Direktīvas I pielikuma 4. punktā uzskaitītas jaunas un paplašinātas prasības attiecībā uz informācijas izpaušanu. EESK tās atbalsta. Ja tās būtu spēkā jau pirms krīzes, būtu novērsta liela daļa notikušā posta. Tāpat EESK atzinīgi vērtē II pielikumā minētos noteikumus par likviditāti un darījuma risku. Lai arī EESK nav veikusi noteikumu tehnisku analīzi, Komisijas dokuments rada pārliecību, ka ar tajā minētajiem pasākumiem izdosies novērst tirgus likviditātes krīzi, kas ir banku krīzes pamatā.

1.13.   EESK saprot, ka likviditātes jautājumus no uzņēmumu skatupunkta risinās nākamajā Kapitāla prasību direktīvā (CRD4). Pēc krīzes tas būs noteikti vajadzīgs.

1.14.   EESK norāda: lai arī direktīvas projektā nav aplūkots īpašam nolūkam dibināto ārpusbilances struktūru jautājums, tas pēc būtības ir risināts Komisijas Direktīvā 2009/83/EK, kas publicēta 2009. gada jūlijā. Kapitāla prasību direktīvas 95. pantā jau noteikts, ka bankai jāaprēķina kapitāla prasības aktīviem, kuru iniciatore tā ir, izņemot gadījumus, kad kredītiestāde “nodevusi būtisku kredītrisku”. Direktīva 2009/83/EK divos nozīmīgos aspektos sašaurina minētā noteikuma interpretāciju. Ja šis precizējums būtu spēkā jau pirms krīzes, ārpusbilances struktūru postošā ietekme uz krīzi būtu ievērojami mazāka.

1.15.   EESK uzskata, ka kredītu ļaunprātīga pārdošana patērētājiem lielā mērā bija vainojama pie krīzes izveidošanās. Komisija paziņojumā par tematu “Standartizēti privāto ieguldījumu produkti” (3) netieši pievēršas šai problēmai, norādot, ka jāregulē pārdošanas nosacījumi un jo īpaši interešu konflikti, kas rodas šajā procesā. Tas ir saskaņā ar Direktīvu 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem.

1.16.   Informācijas sniegšana ir svarīgs pasākums finanšu tirgus atveseļošanā. EESK ar gandarījumu atzīst, ka ierosinātās informācijas izpaušanas prasības un informācijas pieejamība ieinteresētajām pusēm, ir pietiekama, lai ieinteresētās puses gūtu informāciju, kas tām vajadzīga, lai iesaistītos darījumos ar finanšu iestādēm. Jāizprot direktīvā ierosināto informācijas izpaušanas prasību saistība ar Kapitāla prasību direktīvas (2006/48/EK) 147. pantu, kas uzdod kredītiestādēm publiskot prasīto informāciju.

1.17.   Banku HSBC un Standard Chartered Bank vadītāji 2009. gada novembrī pauda bažas, ka kapitāla prasības, ko ierosinājušas reglamentējošās iestādes, ir pārmērīgi stingras un postošas un aizkavēs kā banku atveseļošanos, tā attīstību. Šāda banku vadītāju reakcija jau bija sagaidāma, tomēr HSBC un Standard Chartered Bank atšķiras no daudzām citām. Neviena no tām nesaņem valdības atbalstu. Standard Chartered Bank vadītāji faktiski palīdzēja izstrādāt Apvienotās Karalistes banku atbalsta shēmu. EESK rosina Komisiju panākt, lai gan ierosinātās kapitāla prasības, gan prasības nodrošināt pietiekamu piesardzību un atbilstošus riska vadības instrumentus, būtu līdzsvarotas ar risku.

1.18.   EESK uzskata, ka Komisijai ir jāveic analīze, lai izprastu aplūkotā direktīvas projekta ietekmi ne vien uz banku kapitāla fondiem, bet arī uz ekonomisko izaugsmi, darbavietu radīšanu un vispārējo atveseļošanos.

2.   Ievads.

2.1.   Īss banku sistēmas krīzes apskats ļaus labāk izprast direktīvas izstrādes apstākļus. Krīzes skatījums aplūkots arī Apvienotās Karalistes Finanšu pakalpojumu iestādes priekšsēdētāja lorda Turner ziņojumā (4).

2.2.   Komercbankas izsniedz ilgtermiņa aizdevumus, tos nodrošinot ar īstermiņa noguldījumiem. To sauc par īstermiņa saistību konversiju ilgtermiņa aktīvos, un tas ietver risku. Ja visi noguldītāji reizē nolemtu izņemt savu naudu, bankai nepietiktu likvīdo aktīvu. Tāpat, ja aizdevuma ņēmēji vairs nepildītu savas saistības, banku kapitāls samazinātos un tām draudētu maksātnespēja. Lai to novērstu, komercbankas savā bilancē uzkrāj likvīdo aktīvu rezerves un papildus veic darījumus ar citām bankām, savukārt centrālās bankas izsniegtu aizdevumu var izmantot kā galējo nodrošinājumu. Banku regulējums paredz, ka bankām ir jāuzglabā noteikts kapitāla apjoms proporcionāli to parādsaistībām, lai nodrošinātos gadījumiem, kad aizdevuma ņēmēji nepilda savas saistības.

2.3.   Bankas arī pašas veic darījumus. Arī šim nolūkam tās uzglabā kapitālu. Šīs kapitāla rezerves agrāk bija nelielas, jo bankas uzskatīja, ka iespējamie zaudējumi darījumos ar tirdzniecības portfeļiem būs nelieli, jo tirdzniecības aktīvi ir viegli pārdodami. Kapitālu, kas vajadzīgs darījumiem ar tirdzniecības portfeli, aprēķināja pēc riskam pakļautās vērtības metodes. Bankas veidoja īpašiem nolūkiem dibinātas ārpusbilances struktūras, kas neparādījās kopējā bilancē. Minētās struktūras izmantoja finansējumu ar daudzkārtēju sviras efektu un bija potenciāli riskantas, tomēr, tā kā tās uzskatīja par atsevišķām juridiskām vienībām, uz tām attiecināja atšķirīgu tiesisko regulējumu. Tomēr, kad sākās krīze, lielu daļu ārpusbilances struktūru iekļāva atpakaļ banku bilancēs, lai stiprinātu banku reputāciju, neraugoties uz to, ka bankas nebija iepriekš nodrošinājušas minētajām ārpusbilances struktūrām atbilstošus rezerves resursus.

2.4.   Arī varas iestādes ir vainojams banku krīzē. Reglamentējošās iestādes atļāva bankām darboties ar to rīcībā esošo kapitālu. Monetārās iestādes, izņemot Eiropas Centrālo banku, pārlieku ilgi saglabāja pazeminātas procentu likmes. Pat eiro zonā dažās valstīs piemērotās likmes bija pārlieku zemas. Varas iestādes krīzi veicināja arī politiski — ASV valdība lika bankām izsniegt ļoti nedrošus hipotekāros kredītus augsta riska klientu grupām. Krājnoguldījumi rietumu pasaulē samazinājās, noguldījumu daļa pieauga vienīgi uz Āzijas valstu rēķina. Šie faktori veicināja to, ka bankas savā darbībā pieļāva ļoti augstu risku.

2.5.   Bankas izsniedza augsta riska hipotekāros kredītus, kurus pēc tam apvienoja paketēs un pārdeva tālāk. Minētais rīcības modelis izplatījās arī ārpus Savienotajām Valstīm. Ar kredītvērtējuma aģentūru palīdzību kredītu paketes sadalīja kategorijās pēc atšķirīgiem kredītu vērtējumiem, un šo produktu procentu likmes bieži stipri pārsniedza bezriska likmi. Ņemot vērā atkārtoto pārvēršanu vērtspapīros, pastāvošās parādsaistības sadalījās tā, ka to pamatā esošajiem vērtspapīriem vairs nevarēja izsekot. Pēc alfabēta sakārtotie kredītu vērtspapīri kļuva par lielāko sastāvdaļu pašu tirdzniecības portfelī un galveno ārpusbilances struktūru darījumu objektu. Milzīgais risks, ko radīja šis process, nebija pietiekami apzināts.

2.6.   Kredīta vērtspapīru emisija un tālākpārdošana pieņēma neiedomājamus apmērus. Kā norāda lords Turner, “kazino ekonomikas” apjomi kavēja saimniecisko darbību reālajā ekonomikā. Lai vēl vairāk paaugstinātu “spēles likmi”, bankas savus aizdevumus vairs nenodrošināja ar ieguldījumiem, bet ar līdzekļiem, ko uz ļoti īsiem termiņiem aizņēmās starpbanku naudas tirgū. Īstermiņa saistību konversija ilgtermiņa aktīvos pieauga nereālos apjomos. Kad ASV Federālā rezervju sistēma pacēla procentu likmes, “kazino” modelis pārstāja darboties.

2.7.   Augsta riska hipotekāro kredītu ņēmēji vairs nespēja pildīt saistības. Liels skaits kredītvērtējuma aģentūru pazemināja kredīta vērtspapīru vērtējumus. Bankas visur mēģināja pārdot šos aktīvus, un tas izraisīja sistēmas darbības traucējumus. Cenas strauji samazinājās. Likviditāti vairs nevarēja nodrošināt ar aktīvu realizāciju. Bankas nepārzināja citu banku stāvokli, tādēļ tās cita citai vairs neuzticējās un darījumi starpbanku tirgū apstājās. Visas bankas nonāca grūtībās nepietiekamas likviditātes dēļ. Bankai Lehman Brothers ļāva bankrotēt, bet daudz citu banku ASV un citur pasaulē saņēma ievērojamu valdības atbalstu.

2.8.   Arī atlīdzības shēmas veicināja vēl lielāku riska uzņemšanos kredītiestādēs. Prēmijas darbiniekiem izraisīja koncentrēšanos uz īstermiņa peļņu, neievērojot ilgtermiņa risku. Spirālveidīgie starpbanku darījumi radīja mākslīgu ekonomiku, kas bija atrauta no reālās ekonomikas un kurā ar ieguvumu vai zaudējumu saprata pavisam ko citu nekā reālajā ekonomikā. Kredītportfeļu kvalitāte krasi pasliktinājās. Uzņēmēji un citi banku klienti nokļuva līdzīgos īstermiņa aizdevumu spaidos. Atsevišķos gadījumos pat klientu apkalpošanas speciālistiem īpaši piemaksāja par to, lai viņi palielinātu kredītlīnijas un hipotekāro kredītu klientiem, kuru kredītspēja bija apšaubāma.

2.9.   Reformējot banku nozares tiesisko regulējumu, ir jāmācās no pieļautajām kļūdām. Ievērojami jāpalielina banku kapitāla apjoms un kvalitāte. Būtiski jāpalielina kapitāls, ko uzglabā tirdzniecības portfeļu nodrošināšanai, un jāpārskata arī riskam pakļautās vērtības formula. Kapitāls jāaprēķina tā, lai bankas spētu pretoties cikliskajām svārstībām. Risks jāvērtē piesardzīgāk. Jāpārskata likviditātes riski, ko ietver saistību termiņa konversija, jo krīzes laikā neizdevās likviditāti uzturēt nedz ar aktīvu realizācijas, nedz starpbanku tirdzniecības palīdzību.

2.10.   Ar tiesiskā regulējuma reformu vien tomēr nepietiks. Svarīgi ir sakārtot tirgus mehānismus un vairāk iesaistīt akcionārus. Galvenā problēma ir pārredzamības trūkums. Informācijai par bankas aizdevumiem, aktīviem, rezervēm un riska profilu ir jābūt publiski pieejamai. Pārredzamība ļaus aizdevējiem, aizdevuma ņēmējiem, akcionāriem, direktoru padomēm un analītiķiem pieņemt tirgus situācijai atbilstošākos lēmumus.

2.11.   Valdību politiskās, monetārās un tiesiskā regulējuma kļūdas ir jālabo, lai bankas atkal sāktu darboties piesardzīgi un prasītu piesardzību no arī saviem klientiem. Dažās dalībvalstīs privātie klienti ir jāpasargā no nesaprātīgajiem aizdevumiem, ko izsniedz kredītiestādes.

2.12.   Korporatīvā pārvaldība ir jāuzlabo. Risku pārvaldība un banku darba visaptveroša pārraudzība ir jāievirza pilnīgi jaunās sliedēs. Atlīdzības shēmai ir jābūt ilgtspējīgai. Tai ir jāstiprina, nevis jāgrauj riska pārvaldība, un tā jāsaskaņo ar akcionāru un ieinteresēto pušu ilgtermiņa interesēm. Atlīdzība darbiniekiem, kuru profesionālajai darbībai var būt materiāls iespaids uz bankas risku, jānosaka atkarībā no šā profila.

2.13.   Banku krīze ir vērsusi uzmanību uz problēmām, kas saistītas ar komercbanku un investīciju banku apvienošanu vienā iestādē, kuru var uzskatīt par pārāk lielu, lai tā bankrotētu. Daudzējādi šis apvienojums ir lietderīgs, jo investīciju banku darbība bieži nodrošina komercbankas pakalpojumiem vajadzīgo infrastruktūru gan privātajiem, gan korporatīvajiem klientiem. Galvenā problēma ir netiešās un bieži arī tiešās obligātās garantijas, ko valsts sniedz noguldītājiem. Tas nodara morālu kaitējumu investīciju bankām un var veicināt pārmērīga riska uzņemšanos. Pēc banku sistēmas sabrukuma 1929. gadā ASV Glass-Steagall akts institucionāli nošķīra komercbanku un investīciju banku funkcijas. To atcēla 1999. gadā tādēļ, ka lielā mērā bija izveidojusies funkciju pārklāšanās. Ja abus banku darbības veidus nenošķir, piemēram, ar jaunu Glass-Steagal aktu, tad kapitāla prasībām jābūt pietiekami stingrām, lai investīciju bankas nenogremdētu komercbankas.

3.   Komisijas direktīvas kopsavilkums.

Izmaiņas direktīvas tekstā, ko ieviesa pēc Pitsburgas sanāksmes un kas atbilst EESK redzējumam, ir iezīmētas slīprakstā.

3.1.   Pārmērīga un nepārdomāta riska uzņemšanās banku nozarē ir izraisījusi atsevišķu finanšu iestāžu maksātnespēju un sistēmiskas problēmas dalībvalstīs un pasaulē; uzraudzības un reglamentējošās iestādes, tostarp arī G20 un Eiropas Banku uzraudzītāju komiteja, ir vienojušās par to, ka dažu finanšu iestāžu neatbilstīgās atlīdzības shēmas ir veicinājušas šo procesu. Šajā situācijā īpaši svarīgi ir Finanšu stabilitātes padomes ieviestie principi un standarti, par kuriem ir notikusi starptautiska vienošanās un kas saņēmuši starptautisku atbalstu.

3.2.   Lai novērstu nepilnīgi izstrādāto atlīdzības shēmu varbūtējo kaitīgo ietekmi, ir jāuzliek kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām pienākums izveidot un uzturēt tādu atlīdzības politiku un praksi, kas atbilst efektīvas riska pārvaldības principiem.

3.3.   Jauno prasību attiecībā uz atlīdzības politiku un praksi ir būtiski ieviest saskaņoti. Tāpēc, lai nodrošinātu, ka atlīdzības shēma nemudina darbiniekus uzņemties pārmērīgu risku un ka tā ir samērojama ar vēlmi uzņemties risku, iestādes vērtībām un ilgtermiņa interesēm, ir lietderīgi noteikt atlīdzības politikas pamatprincipus.

3.4.   Turpinājumā uzskaitīti daži no pamatprincipiem:

| — | atlīdzības politika ir samērojama ar pareizu un efektīvu riska pārvaldību, veicina to un nemudina riskēt, pārsniedzot kredītiestādes pieļaujamā riska robežu; |
| --- | --- |

—

atlīdzības politika ir samērojama ar pareizu un efektīvu riska pārvaldību, veicina to un nemudina riskēt, pārsniedzot kredītiestādes pieļaujamā riska robežu;

| — | atlīdzības politika atbalsta kredītiestādes uzņēmējdarbības stratēģiju, mērķus, vērtības un ilgtermiņa intereses; |
| --- | --- |

—

atlīdzības politika atbalsta kredītiestādes uzņēmējdarbības stratēģiju, mērķus, vērtības un ilgtermiņa intereses;

| — | darbības novērtējums jāveic vairāku gadu laikā, lai nodrošinātu, ka novērtēšana ir balstīta uz ilgtermiņa darbību un ka uz darbību balstīto atlīdzības daļu faktiskais maksājums ir sadalīts, ievērojot uzņēmuma uzņēmējdarbības ciklu un riskus; |
| --- | --- |

—

darbības novērtējums jāveic vairāku gadu laikā, lai nodrošinātu, ka novērtēšana ir balstīta uz ilgtermiņa darbību un ka uz darbību balstīto atlīdzības daļu faktiskais maksājums ir sadalīts, ievērojot uzņēmuma uzņēmējdarbības ciklu un riskus;

| — | maksājumi saistībā ar līguma pirmstermiņa pārtraukšanu atspoguļo to darbības laikā gūtos panākumus un ir strukturēti tā, lai nepieļautu atlīdzību par pieļautajām kļūdām; |
| --- | --- |

—

maksājumi saistībā ar līguma pirmstermiņa pārtraukšanu atspoguļo to darbības laikā gūtos panākumus un ir strukturēti tā, lai nepieļautu atlīdzību par pieļautajām kļūdām;

| — | garantētās mainīgās atlīdzības ir pieļaujamas izņēmuma gadījumos un vienīgi jaunajiem darbiniekiem, un tās jāpārtrauc ne vēlāk kā vienu gadu pēc darba uzsākšanas; |
| --- | --- |

—

garantētās mainīgās atlīdzības ir pieļaujamas izņēmuma gadījumos un vienīgi jaunajiem darbiniekiem, un tās jāpārtrauc ne vēlāk kā vienu gadu pēc darba uzsākšanas;

| — | vismaz 50 % no mainīgās atlīdzības jāizmaksā akcijās vai ar naudas līdzekļiem nesaistītu instrumentu formā, piemērojot atbilstošu darbinieku saglabāšanas politiku; |
| --- | --- |

—

vismaz 50 % no mainīgās atlīdzības jāizmaksā akcijās vai ar naudas līdzekļiem nesaistītu instrumentu formā, piemērojot atbilstošu darbinieku saglabāšanas politiku;

| — | ievērojami lielu prēmiju lielākās daļas izmaksas termiņš ir pagarināts piemērotā laika posmā un ir pakārtots uzņēmuma turpmākajai darbībai. Vismaz 40 % vai vismaz 60 % (augstākā līmeņa vadītājiem) no atlīdzības maksājuma ir jāatliek par ne mazāk kā trim gadiem, izmaksājot to proporcionālās daļās; |
| --- | --- |

—

ievērojami lielu prēmiju lielākās daļas izmaksas termiņš ir pagarināts piemērotā laika posmā un ir pakārtots uzņēmuma turpmākajai darbībai. Vismaz 40 % vai vismaz 60 % (augstākā līmeņa vadītājiem) no atlīdzības maksājuma ir jāatliek par ne mazāk kā trim gadiem, izmaksājot to proporcionālās daļās;

| — | mainīgā atlīdzība, tostarp tās atlikusī daļa jāizmaksā vai jāpiešķir vienīgi tad, ja tas ir ilgtspējīgi konkrētās iestādes finanšu situācijas izpratnē. |
| --- | --- |

—

mainīgā atlīdzība, tostarp tās atlikusī daļa jāizmaksā vai jāpiešķir vienīgi tad, ja tas ir ilgtspējīgi konkrētās iestādes finanšu situācijas izpratnē.

3.5.   “Lielās” ieguldījumu sabiedrībās ir jāizveido atlīdzības komitejas. To, vai ieguldījumu sabiedrība uzskatāma par “lielu”, vērtē pēc tās izmēra, iekšējās organizācijas un īpatnībām, darbības jomas un veikto darījumu sarežģītības pakāpes.

3.6.   Gadījumos, kad ir pārkāpta prasība par atlīdzības politikas atbilstību pareizai un efektīvai riska pārvaldībai, kompetentajām iestādēm jābūt arī pilnvarotām piemērot finansiālus vai ar finansēm nesaistītus pasākumus vai sodus. Šiem pasākumiem un sodiem jābūt iedarbīgiem, samērīgiem un preventīviem.

3.7.   Lai veicinātu atlīdzības politikas un prakses novērtējuma uzraudzības konverģenci, Eiropas Banku uzraudzītāju komitejai jānodrošina pareizas atlīdzības politikas pamatnostādņu esamība.

3.8.   Nepilnīgi izstrādāta atlīdzības politika un stimulu shēmas var nevēlami paaugstināt ieguldījumu sabiedrību risku, tāpēc ir lietderīgi, ka kompetentās iestādes attiecīgajām struktūrām piemēro kvalitatīvus vai kvantitatīvus pasākumus. Kvalitatīvie pasākumi ietver prasību ieguldījumu sabiedrībām samazināt savu darbību, tostarp atlīdzības shēmu, riska pakāpi. Kvantitatīvie pasākumi ietver prasību turēt pašu kapitāla rezerves.

3.9.   Lai nodrošinātu savu atlīdzības shēmu un ar tām saistīto risku atbilstīgu pārredzamību tirgū, ieguldījumu sabiedrībām jāinformē par savu atlīdzības politiku un praksi attiecībā uz tiem darbiniekiem, kuru profesionālā darbība būtiski ietekmē iestādes riska profilu.

3.10.   Pārvēršanas vērtspapīros darījumiem, ar ko pārstrukturē citus pārvēršanas vērtspapīros darījumus un kas ir pakļauti lielākam kredītriskam, nekā vienkārši pārvēršanas vērtspapīros darījumi, un kas nenoliedzami kavē ieguldījumu sabiedrības ieguldīt līdzekļus īpaši sarežģītos un riskantos pārvēršanas vērtspapīros darījumos, jānosaka citas kapitāla prasības.

3.11.   Atkārtotu pārvēršanu vērtspapīros veic, lai vidēja riska pārvēršanu vērtspapīros pārstrukturētu jaunos vērtspapīros. Kredītvērtējuma aģentūras un tirgus dalībnieki šos darījumus kopumā uzskata par darījumiem ar zemu kredītrisku. Tomēr, ņemot vērā šo darījumu sarežģītību un ar tiem saistītos zaudējumus, šāda atkārtota pārvēršana vērtspapīros ietver augstāku riska pakāpi, nekā vienkārša pārvēršana vērtspapīros. Tāpēc priekšlikumā ietvertas vairākas kapitāla prasības, kas ir augstākas nekā tādai pašai kategorijai atbilstīgām vienkāršām pārvēršanas vērtspapīros pozīcijām.

3.12.   Ņemot vērā iepriekšējos nepilnīgos pasākumus, jāpastiprina iekšējo modeļu standarti tirgus riska kapitāla prasību aprēķināšanai. Īpaši jāpilnveido tirdzniecības portfeļu kredītrisku vadība. Turklāt kapitāla prasībās jāiekļauj daļa, kas attiecas uz stresa apstākļiem, lai nostiprinātu kapitāla prasības tirgus apstākļu pasliktināšanās gadījumos un lai samazinātu varbūtējo procikliskumu.

3.13.   Nepārkāpjot izskatāmās direktīvas noteikumus par sniedzamo informāciju, prasību par informācijas sniegšanu mērķim jābūt tirgus dalībnieku nodrošināšanai ar pareizu un vispusīgu informāciju par konkrēto iestāžu riska profilu. Tāpēc iestādēm obligāti jāsniedz papildu informācija, kas nav precīzi norādīta direktīvā, ja tas ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai.

3.14.   Jānosaka ievērojami stingrākas prasības iestādēm sniegt informāciju par pārvēršanu vērtspapīros. Tirdzniecības portfeļos tām īpaši jāņem vērā arī pārvēršanas vērtspapīros pozīciju riski.

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

(1)  OV C 318, 23.12.2009., 57. lpp.

1

(2)  OV C 277, 17.11.2009., 117. lpp.

2

(3)  COM(2009) 204 galīgā redakcija.

3

(4)  “The Turner Review”, AK Finanšu pakalpojumu iestāde, 2009. gada marts.

4

The Turner Review

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/29 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/29

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Par Eiropas Savienības stratēģiju Baltijas jūras reģionam””

COM(2009) 248 galīgā redakcija

(2010/C 339/07)

Ziņotājs: SMYTH kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 10. jūnijā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par Eiropas Savienības stratēģiju Baltijas jūras reģionam”

COM(2009) 248 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 8. janvārī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē), ar 198 balsīm par, 1 balsi pret un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi.

1.1.   EESK atbalsta Baltijas jūras reģiona stratēģijas četros pīlāros izvirzītos mērķus, proti, reģionam jākļūst par labklājības telpu, par drošības un stabilitātes telpu, reģionā jānodrošina vides ilgtspēja un tam jābūt pievilcīgam un viegli sasniedzamam.

1.2.   EESK atzinīgi vērtē visaptverošo apspriešanās procesu pirms stratēģijas pabeigšanas un sociālo partneru un ieinteresēto pušu ieguldījumu tajā. EESK vēlreiz aicina izveidot Baltijas jūras reģiona valstu pilsoniskās sabiedrības forumu, kas stratēģijas pilnveidošanā palīdzētu iesaistīt pilsonisko sabiedrību.

1.3.   Minētajai stratēģijai ir tālejoši mērķi un uzdevumi attiecībā uz daudzu sarežģītu strukturālu jautājumu risināšanu Baltijā, tomēr ir jāpārvar virkne šķēršļu, lai stratēģija patiešām būtu efektīva. Minētie šķēršļi ir saistīti ar pievienotās vērtības potenciālu, pārvaldības pasākumiem, ES kohēziju un stratēģijas ārējo efektivitāti.

1.4.   Baltijas jūras reģiona stratēģijas pārvaldības pasākumiem veltītas arī dažas kritiskas piezīmes. Stratēģija skar 21 ģenerāldirektorāta, kā arī 8 dalībvalstu un Krievijas kompetences jomas. To visu apvienojot ar 4 pīlāriem, 15 prioritāriem pasākumiem un daudziem horizontāliem pasākumiem, veidojas sarežģītas pārvaldības struktūras, kā rezultātā stratēģijas īstenošana varētu kļūt problemātiska. EESK uzskata, ka ir vairāk jādara, lai stratēģijas pārvaldības un administrēšanas mehānismus vienkāršotu.

1.5.   Atzinumā ir atkārtots priekšlikums EESK ietvaros izveidot ad hoc Baltijas jūras reģiona novērošanas centru vai izpētes grupu, lai visa EESK varētu efektīvi iesaistīties stratēģijas izstrādāšanā un pilnveidošanā.

1.6.   Viens no stratēģijas galvenajiem izaicinājumiem ir tās ārējā dimensija, jo īpaši ņemot vērā Krievijas būtisko lomu Baltijas jūras reģionā. Krievijas loma stratēģijas īstenošanā paredzama, izmantojot Ziemeļu dimensijas pasākumus. Nav skaidrs, vai minētie pasākumi ir pietiekami, lai nodrošinātu Krievijas efektīvu līdzdalību stratēģijas īstenošanā.

1.7.   EESK piekrīt viedoklim, ka stratēģija ir ne tikai dokuments: pirmām kārtām tas ir process. Tas nozīmē, ka stratēģija tiek īstenota laika gaitā. Tā jau ir vainagojusies panākumiem, sekmējot vienošanos starp visām dalībvalstīm un ieinteresētajām pusēm, tostarp ES iestādēm, par noteiktiem svarīgākajiem pasākumiem un projektiem un par nepieciešamību tos īstenot. EESK pauž cerību, ka entuziasms, kas izveidojās stratēģijas izstrādāšanas laikā, saglabāsies un veicinās efektīvu un savlaicīgu īstenošanu, kuru tās gaitā varēs pārskatīt.

2.   Vispārēja informācija par stratēģiju.

2.1.   Baltijas jūras reģiona stratēģijas izstrāde ir visnotaļ pamatota. Jau ilgu laiku Baltijas jūras reģionu negatīvi ietekmē vairākas būtiskas vides, saimnieciskās attīstības un infrastruktūras problēmas, kas ir savstarpēji saistītas un savstarpēji atkarīgas. Eiropas Parlaments 2006. gada novembrī pieņēma rezolūciju par Baltijas jūras reģiona stratēģijas izstrādi. Komisija 2009. gada 10. jūnijā apstiprināja minēto stratēģiju izraudzītajam Baltijas jūras makroreģionam un 2009. gada 19. jūnijā iesniedza to Eiropadomei. Minētā stratēģija bija ES prezidentvalsts Zviedrijas nozīmīga prioritāte, un to pieņēma Vispārējo lietu padomes 2009. gada 26. oktobra sanāksmē Luksemburgā.

2.2.   Visaptverošā stratēģija Eiropas Savienības teritoriālās sadarbības politikā iezīmē jaunu virzienu. Komisija uzskata šo stratēģiju par pirmo patiešām integrēto pieeju, ko paredzēts pieņemt dalībvalstīm, kurām jārisina kopīgas problēmas un uzdevumi. Pašlaik ir trīspadsmit starpvalstu sadarbības zonas, kuras aptver visus ES reģionus (papildus ir vēl apmēram piecdesmit pārrobežu sadarbības projekti). Baltijas jūras reģiona stratēģija pamatota uz samērā jaunu koncepciju par makroreģionālo sadarbību, t.i., finanšu resursu efektīvāka koordinēšana un izmantošana, kā arī vairākas sadarbības iniciatīvas visā Baltijas jūras reģionā. Ģeogrāfiskā pārklājuma ziņā stratēģija aptver ES dalībvalstis Zviedriju, Dāniju, Vāciju, Somiju, Poliju, Igauniju, Latviju un Lietuvu, kā arī Norvēģiju un Krieviju.

2.3.   Šā atzinuma mērķis ir ierosināto Baltijas jūras reģiona stratēģiju un tās rīcības plānu izvērtēt no organizētas pilsoniskās sabiedrības viedokļa. Atzinumā izmantoti nesen pieņemtie EESK atzinumi: “Baltijas jūras reģions: organizētas pilsoniskās sabiedrības loma reģionālās sadarbības uzlabošanā un reģionālās stratēģijas noteikšanā” (1) un “Makroreģionālā sadarbība: Baltijas jūras stratēģijas izvēršana citos Eiropas makroreģionos” (2) iekļauto analīzi. Procesam, kura rezultātā izstrādāta minētā stratēģija, nav precedenta. Komisija uzskata, ka gadījumā, ja Baltijas jūras reģiona stratēģija būs lietderīga un to izdosies veiksmīgi īstenot, līdzīgu pieeju var izmantot attiecībā uz citiem makroreģioniem, piemēram, Donavas reģionu, Alpu reģionu un Vidusjūras reģionu.

3.   Stratēģijas izklāsts.

3.1.   Komisija 2008. gadā rīkoja plašu apspriešanos. Konsultatīvās konferences tika rīkotas dažādās makroreģiona vietās, un noslēguma pasākums notika 2009. gada februārī Rostokā. Konferences bija veltītas četriem Baltijas jūras reģiona stratēģijas pīlāriem, proti,

| — | vides ilgtspējas nodrošināšanai; |
| --- | --- |

—

vides ilgtspējas nodrošināšanai;

| — | labklājības telpas veidošanai; |
| --- | --- |

—

labklājības telpas veidošanai;

| — | reģiona pieejamības un pievilcības palielināšanai; |
| --- | --- |

—

reģiona pieejamības un pievilcības palielināšanai;

| — | drošības un stabilitātes telpas veidošanai. |
| --- | --- |

—

drošības un stabilitātes telpas veidošanai.

3.2.   Stratēģiju papildina rīcības plāns, kurā iekļautas 15 prioritāšu jomas visos četros stratēģijas pīlāros. Katru prioritāšu jomu koordinē vismaz viena Baltijas jūras reģiona dalībvalsts, un stratēģijas īstenošanā ir paredzēta valstu sadarbība ar visām ieinteresētajām pusēm.

3.3.   Baltijas jūras reģiona stratēģiju un tajā ierosinātos pasākumus iecerēts finansēt no esošajiem avotiem, galvenokārt no struktūrfondiem (55 miljardi euro no 2007. līdz 2013. gadam), Baltijas jūras reģiona valstu un privātiem resursiem, kā arī no tādu finanšu iestāžu līdzekļiem kā Eiropas Investīciju banka, Ziemeļvalstu Investīciju banka un ERAB.

3.4.   Eiropas Parlamenta rezolūcijā un Komisijas paziņojumā ir būtiskas atšķirības (3)
   (4). Komisijas dokumentā stratēģija aplūkota saistībā ar Padomes pieņemto ES iekšējo perspektīvu, savukārt Parlamenta rezolūcijā pievērsta uzmanība “Baltijas jūras stratēģijai attiecībā uz Ziemeļu dimensiju”. Parlamenta rezolūcijā izteikts aicinājums Komisijai izstrādāt stratēģijas priekšlikumu, “lai pastiprinātu Ziemeļu dimensijas iekšējo pīlāru” (5). Parlaments neapšaubāmi saista Baltijas jūras stratēģiju ar Ziemeļu dimensijas programmu, savukārt Padome un Komisija norāda uz atšķirību starp minēto stratēģiju un sadarbības ārējiem aspektiem.

3.5.   Attiecībā uz atbilstošu pārvaldības struktūru pastāv būtiskas viedokļu atšķirības. Komisijas stratēģijā galvenā uzmanība pievērsta esošo iniciatīvu koordinēšanai, pastāvīgi pārbaudot progresu un saglabājot rīcības plāna virzību. Komisija uzskata, ka institucionālie mehānismi jāsaglabā minimālā apjomā un bez papildu finansējuma Baltijas jūras stratēģijai. Parlaments iesaka organizēt ikgadējo Baltijas jūras sammitu pirms Eiropadomes vasaras sanāksmes un paplašināt reģionālās organizatoriskās struktūras ES iekšienē un ārpus tās, ierosinot arī atsevišķu budžeta līniju stratēģijas īstenošanai. EESK jau ir paudusi atbalstu minētās stratēģijas īstenošanai paredzēta atsevišķa budžeta izveidošanai. Šķiet, ka Parlaments vēlas redzēt tālejošāku politikas attīstību nekā Komisija. Akcentējot stratēģijas attīstības tendenci, Parlaments 2009. gada 22. oktobrī pieņēma 2010. gada budžeta grozījumu, kas paredz piešķirt 20 milj. euro stratēģijas koordinācijai un vairākiem izmēģinājumprojektiem.

3.6.   Neraugoties uz atšķirīgajām pieejām, pati stratēģija tika izstrādāta pēc ieinteresēto pušu plašas apspriešanās makroreģionā. Stratēģija ir inovatīva, jo tās īstenošanai izveidota starptautiska pārvaldības struktūra, un līdz ar to tā ir tālejošāka nekā līdz šim īstenotā ES tradicionālā reģionālā politika. Jaunā pārvaldības struktūra ir veidojums, ko varētu ierindot starp nācijas valsti un pārvalstisku kopienu.

3.7.   Komisija norāda, ka Baltijas jūras stratēģija ir “darbs, kas turpinās”. Atsevišķu Baltijas jūras reģiona aspektu noteikšana būtu neprecīza, jo ģeogrāfiskā dimensija mainās atkarībā no risināmā jautājuma. Izstrādājot Baltijas jūras stratēģiju, lietoja šādu metodi: vispirms apzināja problēmas un risināmos jautājumus, kas pēc tam ļāva precizēt makroreģiona ģeogrāfisko dimensiju. Stratēģijas četri pīlāri un turpmākais rīcības plāns liecina ne tikai par nopietniem centieniem radīt labāk koordinētu attīstības programmu tik daudzveidīgam reģionam kā Baltijas jūras reģions, bet arī veicināt teritoriālo kohēziju. Rīcības plāna prioritāšu jomas katrā no stratēģijas pīlāriem izklāstītas 1. tabulā.

3.8.   Komisija neapšaubāmi uzskata, ka ir vajadzīga integrēta pieeja, lai minētajā reģionā nodrošinātu ilgtspējīgu attīstību. Stratēģijā risinātie jautājumi ir sarežģīti un savstarpēji saistīti, turpretī esošās sadarbības shēmas faktiski nav koordinētas.

4.   Problēmas un galvenie jautājumi.

4.1.   Daudz ir atkarīgs no Baltijas jūras reģiona stratēģijas veiksmīgas īstenošanas. Komisija vairākkārt ir norādījusi, ka stratēģija varētu kļūt par paraugu citiem ES makroreģioniem. Tai ir atbalstāmi mērķi un uzdevumi attiecībā uz daudzu sarežģītu strukturālu jautājumu risināšanu Baltijā, tomēr jāpārvar virkne šķēršļu, lai stratēģija patiešām būtu efektīva. Šķēršļi ir saistīti ar pievienotās vērtības potenciālu, pārvaldības pasākumiem, ES kohēziju un stratēģijas ārējo efektivitāti.

4.2.   Attiecībā uz pievienoto vērtību pastāv risks, ka stratēģija aptver ļoti tālejošu pasākumu kopumu, lai apmierinātu lielāko daļu Baltijas reģiona ieinteresēto pušu interešu, un var izrādīties, ka to nav iespējams īstenot. Notiek diskusija par centieniem stratēģiju padarīt vienkāršāku un koncentrēt centienus uz apjomā nelielāku, bet stratēģiski nozīmīgāku mērķu kopumu. Lieliskus panākumus ir guvusi Helsinku Komisija (HELCOM) attiecībā uz zivju krājumu saglabāšanu un vides uzlabošanu. Neraugoties uz minētajiem uzlabojumiem, Baltijas jūras reģiona stratēģijai būtu jāturpina pilnveidojumi zivsaimniecības un apkārtējās vides stāvokļa uzlabošanas jomā.

4.3.   Arī Baltijas jūras stratēģijas pārvaldības pasākumiem ir veltītas dažas kritiskas piezīmes. Par paradoksu liecina 1. tabula, proti, dalībvalstis, kurām stratēģija ir visvairāk vajadzīga, vismazāk iesaistītas tās īstenošanā. Turklāt Komisijai ir bijis grūti saskaņot pasākumu kopumu ar ģenerāldirektorātu kopumu un vairākām dalībvalstīm. Līdzšinējā pieredze liecina, ka Leipcigas hartas par ilgtspējīgām Eiropas pilsētām īstenošana ir salīdzinoši lēna, un īstenot Baltijas jūras reģiona stratēģiju varētu būt vēl sarežģītāk (6).

4.4.   Jebkuras ES politikas, tostarp Baltijas jūras reģiona stratēģijas panākumi ir vērtējami pēc to praktiskajiem rezultātiem, kurus redz un jūt iedzīvotāji. Ar minēto stratēģiju tiek apšaubīts arī Kopienas kohēzijas jēdziens. Kā norādīts iepriekš, Komisijai attiecībā uz makroreģionālo sadarbību ir “lielas cerības”. Kaut gan vides, infrastruktūras un citas nopietnas problēmas, ar kurām saskaras Baltijas reģions, ir ļoti labi zināmas Baltijas reģiona dalībvalstu iedzīvotājiem, svarīgs uzdevums joprojām ir izskaidrot pārējai Eiropas Savienībai Baltijas jūras stāvokļa nopietnību. Šajā sakarā izšķirīga nozīme ir organizētas pilsoniskās sabiedrības atbalstam. EESK jau ierosinājusi izveidot Baltijas jūras reģiona pilsoniskās sabiedrības forumu un norādījusi, ka tā varētu sagatavot šāda foruma izveidi. Turklāt EESK ir ierosinājusi Komitejā izveidot ad hoc Baltijas jūras reģiona novērošanas centru vai izpētes grupu, lai visa EESK varētu efektīvi iesaistīties stratēģijas pilnveidošanā.

4.5.   Viens no stratēģijas svarīgākajiem izaicinājumiem ir tās ārējā dimensija, ņemot vērā Krievijas, kas ir viena no galvenajām ieinteresētajām pusēm Baltijas jūras (BJ) reģionā, būtisko lomu. Krievija ir izrādījusi interesi par stratēģiju, jo stratēģijas veiksmīgas īstenošanas gadījumā šī valsts būtu ieguvēja. Patlaban Krievijas lomu stratēģijā nosaka Ziemeļu dimensijas pasākumi un iespējams, ka tie ir jāpielāgo stratēģijai. Būtu lietderīgi piezīmēt, ka trīs no četriem stratēģijas pīlāriem, proti, vides aizsardzība, pievilcība un pieejamība, kā arī drošība un stabilitāte pēc būtības ir starptautiski, un tāpēc stratēģijā ir iespēja saistīt iekšējos un ārējos pasākumus, jo īpaši darbības līmenī. Turklāt stratēģijas ārējo dimensiju, iespējams, varētu paplašināt, piemēram, iekļaujot tajā Baltkrieviju, kurai ir ietekme uz vides aizsardzību un Baltijas jūras reģiona pievilcību un pieejamību.

4.6.   Pastāv viedoklis, ka Krievijas iesaisti stratēģijas īstenošanā būtu vienkāršāk nodrošināt tiešas divpusējās sadarbības ar ES ietvaros, ja tā būs balstīta uz “vienlīdzīgu partnerību” ar ES (7). Ja šis viedoklis ir pamatots, rodas jautājums, vai Ziemeļu dimensija ir pareizais mehānisms, lai nodrošinātu Krievijas iesaisti minētās stratēģijas īstenošanā.

5.   Stratēģijas analīze.

5.1.   Stratēģijā ir vairāki strīdīgi punkti, kam būtu jāpievērš lielāka uzmanība. Pirmkārt, Rīcības plāns satur noteiktus priekšlikumus, lai novērstu enerģētikas tīklu un savienojamības trūkumus Baltijas jūras reģionā. Ir zināmas bažas par to, ka minētie priekšlikumi varētu būt nepietiekami, ņemot vērā steidzamo nepieciešamību uzlabot tīklu integrāciju. Stratēģijai jābūt vērstai nevis tikai uz to, lai integrētu un savienotu pašreiz atsevišķos BJ reģiona valstu enerģijas tirgus, bet gan uz visas ES solidaritāti enerģētikas jomā. ES ir vajadzīgi Krievijas energoresursi, un ir jābūvē infrastruktūra, lai Eiropā piegādātu gāzi, naftu un elektroenerģiju. Tas ir nepieciešams, lai Eiropā nodrošinātu enerģijas piegādes stabilitāti. Jāpastiprina sadarbība enerģētikas jomā arī ar valstīm, kuras nav ES dalībvalstis. Nordstream projekts stratēģijā nav iekļauts. Kaut gan tas ir acīmredzams trūkums, Komisija norāda, ka Nordstream projekts ir visnotaļ strīdīgs jautājums un ka Baltijas jūras reģiona stratēģijas pieņemšanai ir vajadzīga vienprātība.

5.2.   Rīcības plānā ir sniegti priekšlikumi, kā uzlabot iekšējos un ārējos jūras transporta, autotransporta un dzelzceļa transporta savienojumus. Nopietna uzmanība jāpievērš autoceļu infrastruktūrai, jo tā ir lielā mērā neapmierinoša vai arī tās nav vispār. Tādējādi agrākā PSRS perifērija varētu kļūt integrēta Eiropas iekšzemes sastāvdaļa. Baltijas jūras reģionam ir steidzami nepieciešams atbilstošs pilnīgs autoceļu infrastruktūras tīkls. Pašreizējie TEN koridori ir jāpārskata un jāpielāgo jaunajai vienotākas Eiropas Savienības realitātei, piemēram, pievēršoties dzelzceļa un autoceļu koridoriem no Helsinkiem uz Vīni/Slovēniju.

5.3.   Nav pieminēta Baltijas makroreģiona lielo upju stratēģiskā nozīmība un šis trūkums būtu jānovērš. Šajā sakarā jāatzīmē, ka patlaban tiek gatavota stratēģija Donavas reģionam. Konsultācijas par Baltijas jūras reģiona stratēģiju bija plašas un izvērstas, tomēr bija organizētas pēc ad hoc principa. Attiecībā uz Donavas reģiona stratēģiju EESK būtu jācenšas iesaistīties strukturētākā veidā. Komisija norādīja, ka pastāv iespēja šādai iesaistei no 2010. gada februāra līdz vasarai. Jau atzinumos REX/262 un ECO/251 EESK ierosināja izveidot Baltijas jūras reģiona pilsoniskās sabiedrības forumu, un to tagad vajadzētu virzīt kā praktisku priekšlikumu. Šo priekšlikumu atbalsta daudzi EP deputāti, un Parlaments patlaban gatavo atzinumu par Baltijas jūras reģiona stratēģiju.

5.4.   Jau ir atzīts, ka Baltijas jūras reģiona stratēģijā risināmas ļoti sarežģītas problēmas. Ir zināms, ka par stratēģijas izstrādāšanu un monitoringu atbildīgā Komisijas nodaļa turpmākajā laikposmā var nonākt resursu trūkumā. Gan EESK, gan Parlaments atbalsta šīs nodaļas nostiprināšanu. Pastāv risks, ka minētās nodaļas darbs var dziļi iestrēgt administratīvajās procedūrās saistībā ar Parlamenta piešķirto 20 milj. euro iztērēšanu partneriem ārpus ES (4. budžeta līnija). EESK uzsver, ka gan Eiropas Komisijai, gan dalībvalstīm, kas atbild par plānā paredzēto pasākumu īstenošanu, ir nepieciešama pienācīga administratīvā kapacitāte, lai varētu izpildīt savas saistības.

5.5.   Pastāv bažas par relatīvo nozīmi, kāda ir piešķirta zvejniecības un zivsaimniecības jautājumiem. Ir atzīts, ka tiek daudz darīts, īpaši no HELCOM puses, un ka pirmie rezultāti ir iedvesmojoši. Šo progresu ir būtiski turpināt, un jo īpaši būtu jāveicina atbildīgs patēriņš.

5.6.   Ir izteiktas bažas par to, kādā mērā stratēģijā ir likts uzsvars uz zinātni, tehnoloģijām, pētniecību un inovāciju. EESK nav pilnībā pārliecināta, ka tā dēvētā zināšanu trīsstūra (pētniecības, izglītības un inovācijas) izkliedēšana starp diviem dažādiem stratēģijas pīlāriem un starp trim atbildīgajām dalībvalstīm, kas tos koordinē, ir ideālais risinājums. EESK uzsver, ka stratēģijai būtu jāpastiprina mijiedarbība un saikne starp dažādiem zināšanu trīsstūra elementiem.

5.7.   Attiecībā uz 6. prioritāro pasākumu — novērst šķēršļus iekšējam tirgum Baltijas jūras reģionā — EESK pilnībā atbalsta šo stratēģijas sadaļu. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš MVU, kas dominē Baltijas jūras reģiona ekonomikā. EESK arī atbalsta pienācīgas kvalitātes nodarbinātības programmu. Baltijas jūras reģionā būtu jāveicina sociālais dialogs, lai nostiprinātu pozitīvos rezultātus, ko sniedz stratēģijā izvirzītā sadarbības attīstība, īpaši attiecībā uz aktīvu sadarbību enerģētikas jomā un integrāciju.

5.8.   Īpašas bažas rada reģiona kuģu būves un ar to saistīto nozaru pašreizējā strukturālā lejupslīde, kas negatīvi ietekmē ekonomikas un sociālo kohēziju. Komiteja stingri uzskata, ka Baltijas jūras reģiona stratēģijā būtu iekļaujams arī uz šis specifiskais jautājums.

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

(1)  OV C 277, 17.11.2009., 42. lpp.

1

(2)  OV C 318, 23.12.2009., 6. lpp.

2

(3)  Eiropas Parlamenta rezolūcija par Baltijas jūras reģiona stratēģiju attiecībā uz Ziemeļu dimensiju, Strasbūra, 2006. gada 16. novembris, A6-0367/2006.

3

A6-0367/2006

(4)  Baltijas jūras reģiona stratēģija un rīcības plāns atrodami tīmekļa vietnē

4

http://ec.europa.eu/regional_policy/cooperation/baltic/documents_en.htm.

(5)  Ziemeļu dimensija ir instruments, ar kura palīdzību ES, Krievija, Norvēģija un Islande var īstenot politiku noteiktās sadarbības jomās.

5

(6)  Harta tika parakstīta 2007. gada 24. maijā Vācijas prezidentūras laikā neformālajā ES ministru sanāksmē par pilsētattīstību un teritoriālo kohēziju. Šajā starpvaldību hartā ir divi galvenie ieteikumi, proti, plašāk izmantot integrēto pilsētu attīstības politiku un veltīt lielāku uzmanību mazāk labvēlīgajiem pilsētu rajoniem.

6

(7)  Skat., piemēram, Reģionu komitejas locekļa Uno Aldgren referātu “Sociālo partneru un citu pilsoniskās sabiedrības organizāciju ieguldījums: pilsoniskās sabiedrības un vietējo dalībnieku loma” konferencē “Baltijas jūras reģions — vislabākā vide darbam un uzņēmējdarbībai”2009. gada 22. un 23. oktobrī Helsinkos, Somijā.

7

Uno Aldgren

---

PIELIKUMĀ

1. tabula:

ES stratēģijas Baltijas jūras reģionam pīlāri un prioritārās jomas

| Pīlāri/prioritārās jomas | Koordinējošās valstis | Pasākumu skaits |
| --- | --- | --- |
| I pīlārs: padarīt Baltijas jūru par vides jomā ilgtspējīgu reģionu |
| 1) | līdz pieļaujamajam līmenim samazināt barības vielu ieplūdi jūrā |

Pīlāri/prioritārās jomas

Koordinējošās valstis

Pasākumu skaits

I pīlārs: padarīt Baltijas jūru par vides jomā ilgtspējīgu reģionu

1)

līdz pieļaujamajam līmenim samazināt barības vielu ieplūdi jūrā

Polija/Somija

5

| 2) | saglabāt dabiskās zonas un bioloģisko daudzveidību, ieskaitot zivsaimniecību |
| --- | --- |

2)

saglabāt dabiskās zonas un bioloģisko daudzveidību, ieskaitot zivsaimniecību

Vācija

2

| 3) | samazināt bīstamu vielu izmantošanu un ietekmi |
| --- | --- |

3)

samazināt bīstamu vielu izmantošanu un ietekmi

Zviedrija

3

| 4) | kļūt par tīras kuģošanas paraugreģionu |
| --- | --- |

4)

kļūt par tīras kuģošanas paraugreģionu

Dānija

2

| 5) | mazināt klimata pārmaiņu radīto ietekmi un pielāgoties tai |
| --- | --- |

5)

mazināt klimata pārmaiņu radīto ietekmi un pielāgoties tai

Dānija

3

II pīlārs: veidot Baltijas jūras reģionu par labklājības reģionu

| 6) | novērst iekšējā tirgus šķēršļus Baltijas jūras reģionā |
| --- | --- |

6)

novērst iekšējā tirgus šķēršļus Baltijas jūras reģionā

Igaunija

6

| 7) | izmantot visu reģiona pētniecības un jauninājumu potenciālu |
| --- | --- |

7)

izmantot visu reģiona pētniecības un jauninājumu potenciālu

Zviedrija/Polija

2

| 8) | īstenot Mazās uzņēmējdarbības aktu: veicināt uzņēmējdarbību, stiprināt MVU un papalielināt cilvēkresursu efektīvu izmantošanu |
| --- | --- |

8)

īstenot Mazās uzņēmējdarbības aktu: veicināt uzņēmējdarbību, stiprināt MVU un papalielināt cilvēkresursu efektīvu izmantošanu

Dānija

9

| 9) | stiprināt ilgtspējīgu lauksaimniecību, mežsaimniecību un zvejniecību |
| --- | --- |

9)

stiprināt ilgtspējīgu lauksaimniecību, mežsaimniecību un zvejniecību

Somija

7

III pīlārs: veidot Baltijas jūras reģionu par pieejamu un pievilcīgu reģionu

| 10) | uzlabot piekļuvi energotirgiem, kā arī to efektivitāti un drošību |
| --- | --- |

10)

uzlabot piekļuvi energotirgiem, kā arī to efektivitāti un drošību

Latvija/Dānija

3

| 11) | uzlabot iekšējos un ārējos transporta ceļus |
| --- | --- |

11)

uzlabot iekšējos un ārējos transporta ceļus

Lietuva/Zviedrija

| 12) | saglabāt un pastiprināt Baltijas jūras reģiona pievilcību, jo īpaši, izmantojot izglītības, tūrisma un veselības aprūpes jomas |
| --- | --- |

12)

saglabāt un pastiprināt Baltijas jūras reģiona pievilcību, jo īpaši, izmantojot izglītības, tūrisma un veselības aprūpes jomas

Tūrisms: Vācija

Meklenburga-Priekšpomerānija

Veselības aprūpe: Ziemeļu dimensija

Partnerība sabiedrības veselības jomā

Izglītība: Vācija

10

IV pīlārs: veidot Baltijas jūras reģionu par drošu un stabilu vietu

| 13) | kļūt par vadošo reģionu kuģošanas drošības un aizsardzības jomā |
| --- | --- |

13)

kļūt par vadošo reģionu kuģošanas drošības un aizsardzības jomā

Somija/Dānija

| 14) | pastiprināt aizsardzību pret lielām katastrofām jūrā un uz sauszemes |
| --- | --- |

14)

pastiprināt aizsardzību pret lielām katastrofām jūrā un uz sauszemes

Dānija

2

| 15) | samazināt pārrobežu noziedzības apjomu un kaitējumu |
| --- | --- |

15)

samazināt pārrobežu noziedzības apjomu un kaitējumu

Somija

3

Horizontālie pasākumi

Eiropas Komisija

10

Avots: R. Bengtssom “ES stratēģija Baltijas jūras reģionam” (pielāgota redakcija).

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/34 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/34

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Eiropas Parlamenta un Padomes regula par Kopienas finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku komitejas izveidošanu”

COM(2009) 499 galīgā redakcija – 2009/0140 (COD),

“Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Banku iestādi”

COM(2009) 501 galīgā redakcija – 2009/0142 (COD),

“Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestādi”

COM(2009) 502 galīgā redakcija – 2009/0143 (COD) un

“Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi”

COM(2009) 503 galīgā redakcija – 2009/0144 (COD)

(2010/C 339/08)

Ziņotājs:
  Nyberg kgs

Eiropas Savienības Padome saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 95. pantu 2009. gada 6. oktobrī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Eiropas Parlamenta un Padomes regula par Kopienas finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku komitejas izveidošanu”

COM(2009) 499 galīgā redakcija — 2009/0140 (COD),

“Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Banku iestādi”

COM(2009) 501 galīgā redakcija — 2009/0142 (COD),

“Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestādi”

COM(2009) 502 galīgā redakcija — 2009/0143 (COD) un

“Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko izveido Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi”

COM(2009) 503 galīgā redakcija — 2009/0144 (COD).

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 8. janvārī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (21. janvāra sēdē), ar 169 balsīm par, 2 balsīm pret un 15 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi un ieteikumi.

1.1.   Eiropas Komisija 23. septembrī iesniedza priekšlikumu regulai par Eiropas Sistēmisko risku komiteju (ESRK) un vēl trīs regulām, ar ko izveido Eiropas Banku iestādi, Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestādi, kā arī Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi. Visi minētie priekšlikumi lielā mērā atbilst de Larosière grupas 2009. gada sākumā izstrādātajam ziņojumam.

1.2.   Atzinumā par de Larosière grupas ziņojumu EESK iztirzā finanšu un ekonomikas krīzes cēloņus, finanšu tirgus tiesisko regulējumu un uzraudzības noteikumus. Līdzās vispārīgai norādei uz minēto atzinumu mēs vēlamies vēlreiz atkārtot vienu no atzinumā paustajiem secinājumiem: “EESK uzskata, ka uzraudzībai ir būtiska nozīme, lai nepieļautu finanšu krīzes atkārtošanos. Tomēr, lai nodrošinātu uzraudzību, ir jāpieņem attiecīgi noteikumi. Tādēļ tikpat svarīgi ir (..) priekšlikumi par grozījumiem regulējumā un stingrākiem noteikumiem”. (1)

Ieinteresēto personu grupas.

Komiteja vēlējās panākt plašāku pārstāvību trīs jauno iestāžu valdēs. Turpretī Komisija ierosina izveidot īpašas ieinteresēto personu grupas.

ESRK“vajadzības gadījumā konsultējas ar attiecīgā privātā sektora dalībniekiem”. Kā piemērs nosaukti finanšu sektora pārstāvji, patērētāju apvienības un Komisijas izveidotas atsevišķas grupas. Būtu jāpiemin, ka finanšu sektora pārstāvji jāizvirza gan darba devējiem, gan arī arodbiedrībām. Turklāt, ņemot vērā, ka sistēmiskie riski apdraud ne tikai finanšu tirgu, bet visas ekonomikas nozares, būtu jāapspriežas arī ar darba devējiem un arodbiedrībām visas Eiropas līmenī.

1.3.1.1.   Dokumentā nav minēts, kādai jābūt šādu konsultāciju norises formai un cik bieži tās būtu jārīko. Tam jābūt noteiktam, jo attiecīgajā pantā ir teikts “jākonsultējas”. Formulējums “vajadzības gadījumā” šķiet pārāk nenoteikts.

Komisija pauž viedokli, ka visās trīs iestādēs pārstāvētajās ieinteresēto personu grupās jāiekļauj darba devēji un darba ņēmēji no attiecīgās finanšu tirgus nozares, kā arī nozares pakalpojumu patērētāji un izmantotāji. Ierosinātie 30 pārstāvji jāizvēlas tā, lai būtu nodrošināta visu grupu vienlīdzīga pārstāvība.

1.3.2.1.   Minētās grupas tiksies vismaz divreiz gadā, tām būs tiesības sniegt atzinumus un konsultācijas, un tām būs nodrošināts atbalsts sekretariāta funkciju izpildei. Sniegtajiem atzinumiem un konsultācijām jābūt publiski pieejamām. Pastāv bažas, ka aktīvs darbs norisināsies tikai divu ikgadējo tikšanos laikā. Grupām jābūt iespējai pastāvīgi sekot attiecīgās iestādes darbam.

Makrouzraudzība.

Priekšlikumā par ESRK nav iekļauta sistēmisku risku definīcija. Šīs koncepcijas apspriešanai ir jābūt publiskai — nav pieļaujams, ka tajā piedalās tikai pati jaunā ESRK.

1.4.1.   EESK uzskata, ka ESRK ir jābūt skaidri noteiktām pilnvarām rīkoties finanšu sistēmas stabilitātes apdraudējuma gadījumā un ka būtu jāpārskata dažu teksta daļu redakcija, lai šādas pilnvaras būtu nostiprinātas regulā:

| — | izmantojot “uzraudzības” koncepciju, jāsaskaņo dažādas versijas; |
| --- | --- |

—

izmantojot “uzraudzības” koncepciju, jāsaskaņo dažādas versijas;

| — | ESRK izteiktie brīdinājumi un ieteikumi būtu tikai Padomei saskaņā ar 16. panta 3. punkta noteikumiem, taču tie nebūtu , kā tas noteikts devītajā apsvērumā, jo tas varētu mazināt iestādes neatkarību; |
| --- | --- |

—

ESRK izteiktie brīdinājumi un ieteikumi būtu tikai Padomei saskaņā ar 16. panta 3. punkta noteikumiem, taču tie nebūtu , kā tas noteikts devītajā apsvērumā, jo tas varētu mazināt iestādes neatkarību;

| — | vārda “būtu” lietojums nozīmē, ka ieteikumi ir lielākā vai mazākā mērā obligāti. Tam, vai rīcība ir vai nav obligāta, jābūt atkarīgam no tā, kurš līmenis (dalībvalstu vai ES) ir pilnvarots pieņemt attiecīgus noteikumus; |
| --- | --- |

—

vārda “būtu” lietojums nozīmē, ka ieteikumi ir lielākā vai mazākā mērā obligāti. Tam, vai rīcība ir vai nav obligāta, jābūt atkarīgam no tā, kurš līmenis (dalībvalstu vai ES) ir pilnvarots pieņemt attiecīgus noteikumus;

| — | Priekšlikuma 3. pantā teikts, ka ESRK uzdevums ir “veicināt iekšējā tirgus netraucētu darbību”. ESRK kompetence ir vērtēt ar finanšu tirgu saistītos riskus, taču šķiet, ka minētajā pantā iestādei paredzēta plašāka loma. |
| --- | --- |

—

Priekšlikuma 3. pantā teikts, ka ESRK uzdevums ir “veicināt iekšējā tirgus netraucētu darbību”. ESRK kompetence ir vērtēt ar finanšu tirgu saistītos riskus, taču šķiet, ka minētajā pantā iestādei paredzēta plašāka loma.

ESRK valdes sastāvā būs 29 ECB Ģenerālpadomes locekļi. EESK atbalsta šādu Eiropas Centrālo banku sistēmas (ECBS) un jaunās ESRK saikni.

1.4.2.1.   Priekšlikuma 11. pantā (“koordinācijas komiteja”) nav noteikumu par balsstiesībām. EESK iesaka noteikt, ka koordinācijas komitejas sastāvā jābūt pieciem locekļiem no ECB Ģenerālpadomes, kas varētu atvieglot plašāku ģeogrāfisko pārstāvību, mazo un lielo valstu, kā arī euro zonai piederošo un nepiederošo valstu vienlīdzīgāku ietekmes sadalījumu. Turklāt, ņemot vērā, ka visiem koordinācijas komitejas locekļiem, šķiet, paredzēts piešķirt balsstiesības, tās sastāvā jābūt pietiekamam skaitam centrālo banku pārstāvju.

1.4.3.   Parlaments ir pieminēts, tikai nosakot ESRK pienākumu vismaz vienreiz gadā sniegt ziņojumu Parlamentam un Padomei. Saskaņā ar 20. pantu Padomei ESRK regula jāpārskata pēc trīs gadiem. Šajā procesā noteikti būtu jāiesaista arī Parlaments.

Mikrouzraudzība.

Iestādēm trīs regulās izvirzītie mērķi (1. panta 4. punkts) ir gandrīz vienādi — iekšējā tirgus pienācīga darbība, finanšu sistēmas stabilitāte un starptautiskās uzraudzības koordinācijas uzlabošana. Atšķirīgi ir iestāžu piedāvātās aizsardzības subjekti: Vērtspapīru un tirgu iestāde aizsargā investorus, Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestāde — polišu īpašniekus un citus labuma guvējus, savukārt Banku iestāde — noguldītājus un investorus.

Trīs minēto iestāžu darbība pirmām kārtām būs saistīta ar spēkā esošajiem noteikumiem, galvenokārt ar pamatnostādņu un ieteikumu palīdzību saskaņojot valstu iestāžu īstenoto praksi. Tāpat iestādes būs pilnvarotas izstrādāt jaunus tehniskos standartus.

1.5.1.1.   Saskaņā ar 7. panta 2. punktu jaunus tehnisko standartus var pieņemt, izmantojot tikai regulas vai lēmumus, bet ne direktīvas. Ja tehniskie standarti nav politiski, kā tiesību akta formu nedrīkst izmantot arī regulu. Tehnisko standartu adresātiem jābūt tikai valstu uzraudzības struktūrām vai finanšu iestādēm, taču ne pašām dalībvalstīm — tieši tāpēc jāizmanto lēmumi un nevis regulas vai direktīvas. Regulas un direktīvas ir paredzētas Komisijas ierosināto politisko noteikumu īstenošanai.

Eiropas iestāžu veiktās uzraudzības adresāti ir valstu uzraudzības struktūras, tās nedrīkst nepastarpināti uzraudzīt finanšu tirgus dalībniekus. Izņēmums ir gadījumi, kad valstu iestādes neievēro ieteikumus (9. un 11. pants). Šādā situācijā finanšu tirgus dalībniekam adresētu lēmumu pieņems Eiropas iestāde.

1.5.2.1.   Priekšlikumā arī aprakstītas ārkārtas situācijas (10. pants), kad Eiropas iestāde ir tiesīga lēmumu pieņemt patstāvīgi, neiesaistoties Komisijai. Tomēr lēmums par to, vai situācija uzskatama par ārkārtas, būtu jāpieņem Padomei. EESK uzskata, ka iemesliem ārkārtas situācijas pasludināšanai jābūt saistītiem ar tirgu vispārēju darbību. Lēmumi par atsevišķām finanšu iestādēm ārkārtas situācijās jāpieņem valstu uzraudzības struktūrām.

1.5.2.2.   Priekšlikuma 23. pantā ietverti aizsargpasākumi valdībām, ja tās uzskata, ka jauniem tehniskajiem standartiem ir fiskāla ietekme. Šādi aizsargpasākumi šķiet piemēroti, lai gan tehniskiem standartiem gandrīz nekad nav fiskālas ietekmes. Tā kā aizsargpasākumi attiecas tikai uz 10. un 11. pantu, 23. pants būtu jāiekļauj tieši aiz 11.panta.

1.5.3.   EESK ierosina noteikt, ka pirms jaunu finanšu instrumentu ieviešanas jāsaņem valsts iestādes piekrišana, kā tas jau šobrīd ir Spānijā. Tā kā citās dalībvalstīs šāda kārtība nav noteikta, sākotnēji būtu rūpīgi jāpārbauda citās valstīs izmantotie instrumenti. Tādēļ Komisijai būtu ar īpašu regulu attiecīgi jāgroza Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādes regula.

1.5.4.   EESK uzskata, ka Eiropas Banku iestādes darbības jomai ir jābūt iespējami plašākai. Par vispārēju mērķi jāizvirza vienlīdzīgi noteikumi visām finanšu iestādēm. Izskatāmajā regulā iekļautajā definīcijā ir norāde uz iepriekšējām direktīvām. EESK vēlētos jaunas diskusijas par minēto direktīvu definīcijām, lai tādējādi tiktu ņemta vērā finanšu krīzes laikā gūtā pieredze un šīs definīcijas būtu pēc iespējas plašākas.

1.5.5.   Saskaņā ar 20. panta 3. punkta noteikumiem no finanšu iestādēm saņemto konfidenciālo informāciju uzraudzības iestādēm atļauts izmantot vienīgi, veicot uzdevumus, kuru izpilde tām uzdota pašā regulā. Jāiekļauj papildus noteikumi par to, kādiem jābūt konfidencialitātes nodrošināšanas pasākumiem.

Ierosināts, ka šo Eiropas iestāžu valdes sastāvā jābūt četriem locekļiem no valstu uzraudzības struktūrām. Tomēr loģiskāks šķiet ESRK priekšlikums par pieciem locekļiem.

1.5.6.1.   Balsstiesības Uzraudzības padomē būs tikai valstu iestāžu vadītājiem. Pastāv risks, ka Uzraudzības padome veiks pati savu uzraudzību. Līdz ar to palielinās citu aspektu nozīmīgums. Ļoti svarīga ir priekšsēdētāja neatkarība, un viņam jābūt balsstiesībām. Tikpat liela nozīme ir atklātībai un ieinteresēto personu grupas ietekmei. Lai nodrošinātu šo iestāžu darbības pārredzamību, to pieņemtajiem lēmumiem ir jābūt publiski pieejamiem.

1.5.7.   Ja iestādes savu darbu uzsāks 2011. gadā, būs vajadzīgi vēl divi gadi, lai tās varētu sasniegt pilnu darbaspēju. Ir svarīgi šo procesu paātrināt, lai nekavējoties varētu risināt visas krīzes laikā apzinātās problēmas.

2.   Pamatojums.

2.1.   Eiropas Komisija 23. septembrī iesniedza visu finanšu tirgus tiesību aktu paketi, tajā skaitā priekšlikumu regulai par Eiropas Sistēmisko risku komiteju (ESRK) kopā ar īpašu lēmumu, ar kuru ECB tiek noteikti īpaši uzdevumi attiecībā uz ESRK, un priekšlikumus vēl trīs regulām, ar ko izveido Eiropas Banku iestādi, Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestādi, kā arī Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi. Pēc tam, 28. oktobrī, iesniedza direktīvu, ar kuru groza spēkā esošās direktīvas saistībā ar jauno iestāžu izveidi. Šim jautājumam Komiteja pievērsīsies atsevišķā atzinumā.

2.2.   Visi minētie priekšlikumi lielā mērā atbilst de Larosière grupas 2009. gada sākumā izstrādātajam ziņojumam. EESK minēto ziņojumu pētījusi pašiniciatīvas atzinumā, kas pieņemts 2009. gada septembra plenārsesijā. Atzinumā apspriesti finanšu un ekonomikas krīzes cēloņi, vajadzība pēc jauna vai uzlabota finanšu tirgus tiesiskā regulējuma, kā arī jauniem un uzlabotiem uzraudzības noteikumiem. Tādēļ piezīmes par visiem citiem attiecīgajiem jautājumiem, izņemot šajā atzinumā aplūkotos konkrētos tiesību aktu priekšlikumus, lūdzam skatīt iepriekšminētajā atzinumā.

2.3.   Līdzās vispārīgai norādei uz minēto atzinumu mēs vēlamies vēlreiz atkārtot vienu no tajā paustajiem secinājumiem: “EESK uzskata, ka uzraudzībai ir būtiska nozīme, lai nepieļautu finanšu krīzes atkārtošanos. Tomēr, lai nodrošinātu uzraudzību, ir jāpieņem attiecīgi noteikumi. Tādēļ tikpat svarīgi ir ziņojuma pirmajā daļā iekļautie priekšlikumi par grozījumiem regulējumā un stingrākiem noteikumiem”. Ņemot vērā priekšlikumos noteiktos ierobežojumus spēkā esošo noteikumu mikrouzraudzības jomā, jo svarīgāks šķiet Komitejas aicinājums grozīt un nostiprināt šos noteikumus.

2.4.   Komisija arī ierosinājusi dažus tiesību aktus par finanšu tirgu regulējumu. Līdz šim EESK savu viedokli paudusi atzinumos par tematiem ““Kredītvērtējuma aģentūras” (2), “Alternatīvu ieguldījumu fondu pārvaldnieki” un “Kapitāla prasības”. Priekšlikums par jaunu tiesisko regulējumu, ko ierosinājusi nevis Komisija, bet gan EESK, attiecas uz tādas valsts iestādes izveidi, kas pirms jebkādu jaunu finanšu tirgus instrumentu apstiprināšanas tos pārbaudītu; šāda sistēma jau ir ieviesta Spānijā.

3.   Vispārīgas piezīmes.

3.1.   Svarīgi ir nošķirt finanšu tirgus makrouzraudzību un mikrouzraudzību. Ne mazāk svarīgi arī ir nodrošināt visu ierosināto struktūru ciešu sadarbību. Mikrouzraudzības laikā atklātas vispārīgas problēmas attiecas uz visu finanšu tirgu kopumā, savukārt, apzinot riskus ar makrouzraudzības palīdzību, problēmu risinājumu bieži vien var rast mikrolīmenī. Norāde uz šādu mijiedarbību atrodama arī izskatāmajās regulās.

3.2.   Trīs iestāžu darbība pirmām kārtām būs saistīta ar spēkā esošajiem noteikumiem, un valsts iestāžu darba metodes būtu jāsaskaņo galvenokārt ar pamatnostādņu un ieteikumu palīdzību, turklāt šīs iestādes arī būs pilnvarotas izstrādāt jaunus tehniskos standartus Komisijas oficiālajiem priekšlikumiem.

Savā atzinumā par de Larosière grupas ziņojumu Komiteja iestājās par plašāku pārstāvību trīs jauno iestāžu valdēs. Komisija to nav ņēmusi vērā ne regulās par minētajām iestādēm, ne arī regulā par ESRK. Tā vietā Komisija ierosina izveidot īpašas ieinteresēto personu grupas.

ESRK “vajadzības gadījumā konsultējas ar attiecīgajiem privātā sektora dalībniekiem”. Priekšlikuma ievaddaļā kā piemērs nosaukti finanšu sektora pārstāvji, patērētāju apvienības un Komisijas izveidotas atsevišķas grupas. Šāds apraksts nav pietiekami informatīvs — būtu jāpiemin, ka finanšu sektora pārstāvji jāizvirza gan no darba devēju, gan arī arodbiedrību vidus.

3.3.1.1.   Plašāka pārstāvība ir svarīga arī tādēļ, ka sistēmiskie riski apdraud ne tikai finanšu tirgu, bet visas ekonomikas nozares. Šā iemesla dēļ ES līmenī būtu jāapspriežas arī ar darba devēju pārstāvjiem un arodbiedrībām.

3.3.1.2.   Visbeidzot, nav minēts, kādai jābūt šādu konsultāciju norises formai un cik bieži tās būtu jārīko. Tam jābūt norādītam, jo attiecīgajā pantā ir teikts “jākonsultējas”. Turklāt formulējums “vajadzības gadījumā” šķiet pārāk nenoteikts. Jāiekļauj precīzāki nosacījumi par to, kādos gadījumos šādas konsultācijas ir obligātas.

Jautājumā par ieinteresēto personu grupu sastāvu trīs iestādēs Komisija, šķiet, ir vienisprātis ar Komiteju, proti, pārstāvētajās ieinteresēto personu grupās jāiekļauj darba devēji un darba ņēmēji no attiecīgās finanšu tirgus nozares, kā arī nozares pakalpojumu patērētāji un izmantotāji.

3.3.2.1.   Paredzams, ka problēmas varētu rasties, izvēloties valstis, no kurām pārstāvji būtu jāieceļ. Jāpieņem, ka, nosakot interešu grupu pārstāvju skaitu (30), nav iecerēts iekļaut pārstāvjus no visu valstu finanšu iestādēm. Šie 30 pārstāvji jāizvēlas tā, lai būtu nodrošināta visu grupu vienlīdzīga pārstāvība, kā tas noteikts regulu ievaddaļā.

3.3.2.2.   Grupu tikšanās paredzētas vismaz divreiz gadā. Tām būs tiesības sniegt atzinumus un konsultācijas, un tām būs nodrošināts atbalsts sekretariāta funkciju izpildei. Sniegtajām konsultācijām un atzinumiem jābūt publiski pieejamiem. Minētie noteikumi uzskatāmi par piemērotiem, taču pastāv bažas, ka aktīvs darbs norisināsies tikai divu ikgadējo tikšanos laikā. Grupām jābūt iespējai pastāvīgi sekot attiecīgās iestādes darbam. Tas vajadzīgs, lai nodrošinātu iestāžu, kuru locekļi uzrauga paši sevi, efektīvu darbību.

4.   Īpašas piezīmes.

Eiropas Sistēmisko risku komiteja

4.1.   Runājot par makrouzraudzību, nav pietiekami apspriests, kādi var būt sistēmiskie riski. Pašreizējās krīzes apstākļos par sistēmiskiem riskiem varētu uzskatīt atsevišķu jaunu instrumentu ieviešanu. Par sistēmiskiem riskiem arī varētu nodēvēt metodes, ko kredītvērtējuma aģentūras izmanto risku vērtēšanā un citu vērtību aprēķināšanā. Vai par sistēmiskiem riskiem var uzskatīt tādus finanšu iestāžu vadītājiem izstrādātos noteikumus, kas veicina pārlieku riskantus darījumus? Tie ir tikai daži piemēri. Sistēmisko risku koncepcijas apspriešanai ir jābūt publiskai — nav pieļaujams, ka tajā piedalās tikai pati jaunā ESRK.

EESK uzskata, ka ESRK ir jābūt skaidri noteiktām pilnvarām rīkoties finanšu sistēmas stabilitātes apdraudējuma gadījumā un ka būtu jāpārskata dažu teksta daļu redakcija, lai šādas pilnvaras būtu nostiprinātas regulā.

4.2.1.   Saskaņā ar regulas priekšlikuma preambulu (pirmais apsvērums) ESRK uzdevums ir finanšu “uzraudzība” (“supervision”), un termins “uzraudzība” ir izmantots arī diskusijās par finanšu krīzes radīto problēmu risinājumiem. Turpmāk priekšlikuma tekstā (septītais apsvērums) teikts, ka Kopienai ir vajadzīga par finanšu sistēmas “makrouzraudzību” (“macro–prudential oversight”) atbildīga struktūra. Šādas koncepcijas izmantošana mazina iestādes reālo ietekmi — pirmais solis ir makrouzraudzība, pēc kuras jābūt iespējām īstenot konkrētu uzraudzību ar reālām pilnvarām rīkoties. Abi šie jēdzieni [“oversight” un “supervision” — tulkotāja piezīme] nav sinonīmi un dažās valodās lieto tikai vienu vārdu, kas atbilst angļu valodas terminam “supervision”. Būtu jāsaskaņo dažādu valodu teksta redakcijas, izmantojot “uzraudzības” koncepciju.

4.2.2.   Ir skaidri pateikts, ka ESRK jābūt neatkarīgai struktūrai. Tomēr saskaņā ar regulas noteikumiem (devītais apsvērums) tās brīdinājumi un ieteikumi, lai palielinātu to nozīmību, jānosūta ar Padomes vai trīs uzraudzības iestāžu starpniecību, kas zināmā mērā rada šaubas par ESRK neatkarību. EESK uzskata, ka piemērots ir 16. panta 3. punktā iekļautais formulējums, saskaņā ar kuru brīdinājumi un ieteikumi jānosūta Padomei.

4.2.3.   Ieteikumu adresātiem “būtu” jārīkojas atbilstoši šiem ieteikumiem, ja vien tie nevar paskaidrot savu pasivitāti. Vārda “būtu” lietojums nozīmē, ka ieteikumi ir lielākā vai mazākā mērā obligāti, bet tam, vai rīcība ir vai nav obligāta, jābūt atkarīgam no tā, kurš līmenis (dalībvalstu vai ES) ir pilnvarots pieņemt attiecīgus noteikumus. Tādēļ minētā punkta tekstam jābūt precīzākam.

4.2.4.   Turklāt regulas 3. pantā iekļautais regulējums, šķiet, ir pārlieku plašs. Noteikts, ka ESRK uzdevums ir “veicināt iekšējā tirgus netraucētu darbību”. ESRK kompetence ir vērtēt ar finanšu tirgu saistītos riskus, taču šķiet, ka minētajā pantā iestādei paredzēta plašāka loma. Komisijas mērķis ir nodrošināt finanšu tirgus tiesisko regulējumu. Lai turpmāk mazinātu iespējamos strīdus par pilnvarām, teksts būtu jāgroza, un ESRK darbības mērķis jāaprobežo ar sistēmisko risku novēršanu.

ESRK ir valde, koordinācijas komiteja un sekretariāts. ESRK ir ļoti skaidra saikne ar Eiropas Centrālo banku sistēmu (ECBS), jo ESRK valdes sastāvā būs 29 ECB Ģenerālpadomes locekļi. EESK savā atzinumā par de Larosière grupas ziņojumu atbalstīja šādu ECBS un jaunās ESRK saikni. No šiem 29 locekļiem uz pieciem gadiem ievēlēs priekšsēdētāju un priekšsēdētāja vietnieku. Līdzās jau minētajiem 29 locekļiem balsstiesības būs arī Eiropas Komisijas loceklim un trīs jauno iestāžu priekšsēdētājiem. Piedalīties darbā varēs arī 27 dalībvalstu uzraudzības iestāžu pārstāvji, taču viņiem nebūs balsstiesību, un tas pats attiecas arī uz Ekonomikas un finanšu komitejas priekšsēdētāju.

Priekšlikuma 11. pantā (“koordinācijas komiteja”) nav noteikumu par balsstiesībām. Saskaņā ar Komisijas priekšlikumu koordinācijas komiteju veidos valdes priekšsēdētājs un priekšsēdētāja vietnieks un vēl pieci ECB Ģenerālpadomes locekļi, trīs jauno iestāžu priekšsēdētāji, Komisijas pārstāvis un Ekonomikas un finanšu komitejas priekšsēdētājs.

4.3.1.1.   Pirmo Padomes diskusiju par trīs izskatāmajiem priekšlikumiem temats bija ECB Ģenerālpadomes locekļu skaits koordinācijas komitejā. Vai tās sastāvā jābūt trīs vai pieciem locekļiem? EESK, tāpat kā to savā atzinumā darījusi ECB, iesaka noteikt, ka koordinācijas komitejas sastāvā jābūt pieciem locekļiem, kas varētu atvieglot plašāku ģeogrāfisko pārstāvību, mazo un lielo valstu, kā arī euro zonai piederošo un nepiederošo valstu vienlīdzīgāku ietekmes sadalījumu. Turklāt ņemot vērā, ka visiem koordinācijas komitejas locekļiem, šķiet, paredzēts piešķirt balsstiesības, tās sastāvā jābūt pietiekamam skaitam centrālo banku pārstāvju. Koordinācijas komitejas sastāvam būtu adekvāti jāatspoguļo ESRK valdes, kurā 29 locekļi ir centrālo banku pārstāvji, sastāvs.

4.3.2.   Konsultatīvā speciālistu komiteja būtu jāiekļauj 4. panta 1. punktā, kurā ir uzskaitītas visas ESRK struktūrvienības.

4.4.   Atsevišķs pants veltīts jautājumam par to, vai brīdinājumiem un ieteikumiem jābūt publiski pieejamiem. EESK apzinās, ka šādas informācijas publiskošana ir iepriekš jāapsver, taču tā nespēj saprast, kādēļ tas ir vienīgais jautājums, par kuru lēmums valdei jāpieņem ar divu trešdaļu balsu vairākumu. Ja valdes locekļi ir pietiekami kompetenti pieņemt lēmumus par sistēmiskiem riskiem un izteikt brīdinājumus un ieteikumus, tad domājams, ka viņi ir arī pietiekami kompetenti pieņemt lēmumus par to, vai lēmumiem jābūt publiski pieejamiem.

4.5.   Eiropas Parlamenta iesaistīšanai veltīto uzmanību varētu raksturot kā nepietiekamu. Lēmumi par visiem izskatāmajiem Komisijas priekšlikumiem būs jāpieņem gan Padomei, gan arī Eiropas Parlamentam. Neraugoties uz iepriekšminēto, Parlaments ir pieminēts, tikai nosakot ESRK pienākumu vismaz vienreiz gadā sniegt ziņojumu Parlamentam un Padomei. Saskaņā ar 20. pantu Padomei ESRK regula jāpārskata pēc trīs gadiem. Parlaments nav pieminēts, lai arī tam ir tādas pašas tiesību aktu izstrādes pilnvaras kā Padomei. EESK uzskata, ka šo jautājumu izlemšanā regulā lielāka loma jāparedz Eiropas Parlamentam.

5.   Īpašas piezīmes.

Mikrouzraudzība

Saskaņā ar dažiem priekšlikumiem pievienotā paskaidrojuma raksta 6.6. punktu regulu vienīgās atšķirības saskatāmas to mērķos, darbības jomā un definīcijās.

5.1.1.   Iestādēm trīs regulās izvirzītie mērķi (1. panta 4. punkts) ir gandrīz vienādi — iekšējā tirgus pienācīga darbība, finanšu sistēmas stabilitāte un starptautiskās uzraudzības koordinācijas uzlabošana. Nepārprotami atšķirīgi ir tikai iestāžu piedāvātās aizsardzības subjekti: Vērtspapīru un tirgu iestāde aizsargā investorus, Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestāde — polišu īpašniekus un citus labuma guvējus, savukārt Banku iestāde — noguldītājus un investorus.

EESK uzskata, ka minētā panta teksta redakcija ir pietiekami skaidra, nosakot uzraudzības struktūru atšķirības un ES iestāžu tiesību aktu izstrādes pilnvaras. No regulas teksta saprotams, ka uzraudzības iestāžu reālās pilnvaras ir aprobežotas ar spēkā esošo noteikumu ievērošanas uzraudzību. Kas attiecas uz izmaiņām tiesiskajā regulējumā, to uzdevums ir tikai sniegt atzinumus Komisijai, Padomei un Eiropas Parlamentam.

5.1.2.1.   Saskaņā ar 7. panta 2. punktu uzraudzības iestāžu priekšlikumus par jauniem tehniskajiem standartiem var pieņemt, izmantojot tikai regulas vai lēmumus, bet ne direktīvas. Ja tehniskie standarti pēc būtības nav politiski, arī regula šķiet nepiemērota tiesību akta forma. Tehnisko standartu adresātiem jābūt tikai valstu uzraudzības struktūrām un finanšu iestādēm, taču ne pašām dalībvalstīm — tieši tāpēc jāizmanto lēmumi un nevis regulas vai direktīvas. Regulas un direktīvas ir paredzētas Komisijas ierosināto politisko noteikumu īstenošanai. Minētajā pantā arī teikts, ka Komisija pieņem lēmumu par tehnisko standartu projekta apstiprināšanu, ko tā nevar izdarīt ar regulu vai direktīvu, jo regulas un direktīvas var pieņemt tikai Padome un Eiropas Parlaments.

Piemēroti šķiet visi panti, kuros precizēti uzraudzības iestāžu uzdevumi. Eiropas iestāžu veiktās uzraudzības adresāti ir valstu uzraudzības struktūras, tās nedrīkst nepastarpināti uzraudzīt finanšu tirgus dalībniekus. Izņēmums ir gadījumi, kad valstu iestādes neievēro ieteikumus (9. un 11. pants). Šādā situācijā finanšu tirgus dalībniekam adresētu lēmumu pieņems Eiropas iestāde.

5.1.3.1.   EESK atzinīgi vērtē izpratni par to, ka tiesības noteikt ārkārtas situācijas esamību jāpiešķir Padomei pēc apspriešanās ar Komisiju, ESRK un, attiecīgā gadījumā, ar Eiropas uzraudzības iestādēm.

5.1.3.2.   Priekšlikumā par Eiropas Banku iestādi nav ārkārtas situāciju skaidras definīcijas, kā arī kritēriju to izsludināšanai. Teksta redakcija būtu jāprecizē, nosakot ārkārtas situāciju izsludināšanas iemeslus. EESK uzskata, ka šiem iemesliem jābūt saistītiem ar tirgu vispārēju darbību. Lēmumi par atsevišķām finanšu iestādēm ārkārtas situācijās jāpieņem valstu uzraudzības struktūrām.

5.1.3.3.   Priekšlikuma 23. pantā ietverti aizsargpasākumi, ko var īstenot valdības, ja tās uzskata, ka jauniem tehniskajiem standartiem ir fiskāla ietekme. Šādi aizsargpasākumi šķiet piemēroti, lai gan standartiem gandrīz nekad nav fiskālas ietekmes. Turklāt, tā kā aizsargpasākumi attiecas tikai uz 10. un 11. pantu, minētais (23.) pants būtu jāiekļauj tieši aiz 11. panta.

5.1.4.   Pastāvot nesaskaņām ar valsts uzraudzības iestādi, finanšu iestādēm un tirgus dalībniekiem, jābūt iespējai vērsties Eiropas Banku iestādē.

Runājot par darbības jomām, Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei būs īpašas pilnvaras — kredītreitingu aģentūru uzraudzība. Šīs pilnvaras aptvers kredītreitinga aģentūru reģistrācijas atsaukšanu, izmeklēšanas darbības un pārbaudes iestādē. Šādas darbības regulā nav precizētas, taču tas iecerēts gaidāmajos regulas grozījumos. Šķiet, ka ir lietderīgi Vērtspapīru un tirgu iestādei piešķirt uzraudzības pilnvaras, kuru īstenošana būs viens no iestādes svarīgākajiem uzdevumiem.

5.1.5.1.   Vienā no EESK atzinuma par de Larosière grupas ziņojumu secinājumiem Komiteja paudusi viedokli, ka ir vajadzīga valsts iestāde, no kuras būtu jāsaņem piekrišana pirms jaunu finanšu instrumentu ieviešanas, kā tas jau šobrīd ir Spānijā. Līdz ar trīs minēto iestāžu izveidošanu šāds priekšlikums būtu īstenojams. Tā kā citās dalībvalstīs šāda kārtība nav noteikta, sākotnēji būtu rūpīgi jāpārbauda citās valstīs (ne tikai Spānijā) izmantotie instrumenti. Tādēļ Komisijai būtu arī attiecīgi jāgroza Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādes regula, paredzot šādu uzdevumu.

5.1.6.   Pievēršoties Banku iestādes regulējumam izstrādātajām definīcijām, svarīgākais ir noteikt, cik plašu finanšu sektora daļu iestāde pārraudzīs. Ņemot vērā finanšu krīzes laikā gūto pieredzi, šai definīcijai ir jābūt iespējami plašai. Banku iestādes pārraudzībai nepakļautas finanšu struktūras varētu gūt priekšrocības peļņas gūšanas iespēju izpratnē, jo attiecīgie noteikumi un šo struktūru rīcības uzraudzīšana neietilptu Banku iestādes darbības jomā. Vispārējam mērķim jābūt visām finanšu iestādēm vienlīdzīgiem noteikumiem. Izskatāmajā regulā iekļautajā definīcijā ir norāde uz direktīvām par kredītiestādēm, investīciju sabiedrībām un finanšu konglomerātiem. EESK vēlētos jaunas diskusijas par minēto direktīvu definīcijām, lai tādējādi tiktu ņemta vērā finanšu krīzes laikā gūtā pieredze un šīs definīcijas būtu pēc iespējas plašākas.

5.1.7.   Arī Regulā par Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestādi ir atsauce uz spēkā esošajām direktīvām. Šajā sakarā EESK vēlētos uzsvērt, ka tieši noteikumu par fondētajām pensijām jomā dalībvalstis izmanto dažādus modeļus. Tādēļ šajā gadījumā sevišķi svarīgi precizēt to, ka darbības jomai pieskaitāms tikai uzraudzības jautājums. Jaunu noteikumu ierosināšanas pilnvaras arī turpmāk ir tikai Komisijai.

5.1.8.   Regulā par Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestādi noteikts, ka finanšu tirgus dalībnieks ir “persona”. Komiteja pieņem, ka ar to jāsaprot gan juridiskas, gan arī fiziskas personas, taču tas būtu jāprecizē regulas 2. panta 1. punktā.

5.1.9.   Saskaņā ar 20. panta 3. punkta noteikumiem no finanšu iestādēm saņemto konfidenciālo informāciju uzraudzības iestādēm atļauts izmantot vienīgi tādu uzdevumu veikšanai, kuru izpilde tām tieši uzdota regulā. Jāiekļauj papildu noteikumi par to, kādiem jābūt konfidencialitātes nodrošināšanas pasākumiem.

Visām trīs iestādēm ir vienāda organizatoriskā struktūra — Uzraudzības padome, valde, priekšsēdētājs, izpilddirektors un Apelācijas padome. Iestāžu priekšsēdētājus neizvēlas no valstu uzraudzības struktūrām. Saskaņā ar regulu noteikumiem priekšsēdētājiem jābūt uz pilnu slodzi nodarbinātām un neatkarīgām personām.

5.2.1.   Ierosināts, ka šo Eiropas iestāžu valdes sastāvā jābūt četriem locekļiem no valstu uzraudzības struktūrām. Tā kā nav pamatots, kādēļ valdes sastāvā jābūt četriem locekļiem, loģiskāks šķiet ESRK priekšlikums par pieciem locekļiem.

5.2.2.   Balsstiesības Uzraudzības padomē būs tikai valstu iestāžu vadītājiem, tādu nebūs ne Komisijas, ne arī ESRK pārstāvjiem. Tas nozīmē visu uzraudzības iestādes pilnvaru nodošanu uzraugāmajām valstu uzraudzības struktūrām. Šāda regulējuma gadījumā pastāv bezdarbības risks, lai arī regulā ir iekļauti noteikumi par uzraudzības īstenošanu, par valsts iestāžu kontroli un pat gadījumiem, kad lēmumu pieņemtu Eiropas iestāde un galīgu lēmumu — Eiropas Komisija. Valsts struktūrām, protams, koleģiāli jāsadarbojas ar Eiropas iestādi, bet vai šāda sadarbība nevar kļūt pārāk koleģiāla?

5.2.3.   Ņemot vērā risku, ka Uzraudzības padome var kļūt par iestādi, kas veic pati savu uzraudzību, Komiteja vēlas uzsvērt vēl dažus minēto iestāžu darbības aspektus. Ļoti svarīga ir priekšsēdētāja neatkarība un viņam jābūt balsstiesībām. Tikpat liela nozīme ir atklātībai un ieinteresēto personu grupas ietekmei. Turklāt iestāžu pieņemtajiem lēmumiem ir jābūt publiski pieejamiem, lai to darbība būtu pārredzama. Lai arī EESK aizstāv vispārēju publiskošanas principu, tā, protams, apzinās, ka atsevišķus lēmumus nevar publiskot nekavējoties, jo tas var radīt traucējumus finanšu tirgus darbībā.

Priekšlikumā paredzēts, ka, uzsākot minēto iestāžu darbu, darbinieku skaits dubultosies salīdzinājumā ar pašreizējās trīs komitejās nodarbināto skaitu. Savukārt iestādēm sākot īstenot visus tām uzticētos pienākumus, paredzams, ka salīdzinājumā ar pašreizējām komitejām darbinieku skaits četrkāršosies. Tā kā iestāžu uzdevumi ir visai plaši un daudzveidīgi, EESK uzskata, ka šāds darbinieku skaits ir atbilstošs.

5.3.1.   Bažas Komiteja pauž par ierosinātā laikposma ilgumu līdz iestāžu pilnas darbspējas sasniegšanai, proti, ja iestādes savu darbu uzsāks 2011. gadā, būs vajadzīgi vēl divi gadi, līdz tās būs pilnībā darbspējīgas. Šā procesa paātrināšana būtu iespējama un patiešām vajadzīga, lai nekavējoties varētu risināt visas krīzes laikā apzinātās problēmas.

5.4.   EESK uzskata, ka Apvienotā Eiropas uzraudzības iestāžu komiteja, kas būs visām trim iestādēm kopīga struktūra, ir vajadzīgs papildinājums. Tā kā iestāžu sadarbības nodrošināšanai paredzēta šāda komiteja, šķiet, ka vismaz šobrīd nav nepieciešama vienas kopīgas iestādes izveide visām trim uzraudzības jomām.

5.5.   Dažas nelielas neprecizitātes atrodamas 33. pantā. 33. panta 2. punktā vārdi “viņa prombūtnes laikā” būtu jāaizstāj ar vārdiem “viņa/viņas prombūtnes laikā”. Šā paša panta 5. punktā vārds “Chairperson” ir aizstāts ar vārdu “Chairman”, arī šeit būtu vajadzīgs grozījums [lingvistisks precizējums, kas uz latviešu valodas teksta redakciju neattiecas — tulkotāja piezīme].

Briselē, 2010. gada 21. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario Sepi

---

(1)  Sk. EESK atzinumu par tematu “Larosière grupas ziņojums” 1.4. punktu, OV C 318, 2009. gada 23. decembris, 57. lpp.

1

Larosière grupas ziņojums

(2)  Sk. EESK atzinumu par tematu “Kredītvērtējuma aģentūras”, OV C 277, 17.11.2009., 117. lpp.

2

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/41 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/41

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/112/EK attiecībā uz fakultatīvu un pagaidu apgrieztas maksāšanas sistēmas piemērošanu attiecībā uz noteiktu preču un pakalpojumu piegādi ar paaugstinātu krāpšanas risku”

COM(2009) 511 galīgā redakcija – 2009/0139 (CNS)

(2010/C 339/09)

Galvenais ziņotājs: Edgardo IOZIA kgs

Padome saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 93. pantu 2009. gada 6. oktobrī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Priekšlikums Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/112/EK attiecībā uz fakultatīvu un pagaidu apgrieztas maksāšanas sistēmas piemērošanu attiecībā uz noteiktu preču un pakalpojumu piegādi ar paaugstinātu krāpšanas risku”

COM(2009) 511 galīgā redakcija — 2009/0139 (CNS).

Komitejas Birojs 2009. gada 3. novembrī uzdeva Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētajai nodaļai sagatavot Komitejas atzinumu par šo jautājumu.

Ņemot vērā jautājuma steidzamību, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (21. janvāra sēdē), iecēla Iozia kgu par galveno ziņotāju un ar 91 balsi par, 2 balsīm pret un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi.

1.1.   EESK atzinīgi vērtē priekšlikumu direktīvai par apgrieztās maksāšanas sistēmas ieviešanu attiecībā uz noteiktiem produktiem un pakalpojumiem, vienlaikus paužot nožēlu, ka kārtējo reizi tiek meklēti “parasti” risinājumi nodokļu krāpšanas problēmai un pārejas režīma, kas joprojām netraucēti atvieglo krāpšanu Kopienā, atcelšanai.

1.2.   EESK saprot un atbalsta Komisijas centienus, neraugoties uz politiskām grūtībām, ar kādām tai jāsastopas, bet turpina uzstāt, ka jāīsteno pāreja uz jaunu PVN sistēmu, kas ierobežotu krāpšanas iespējas un mazinātu administratīvo slogu nodokļu maksātājiem.

1.3.   EESK atbalsta priekšlikumus, kas iekļauti Eiropas Parlamenta 2008. gada 2. septembra rezolūcijā par koordinētu stratēģiju, lai uzlabotu cīņu pret izvairīšanos no krāpšanas nodokļu jomā, jo īpaši nodokļa uzlikšanu izcelsmes valstī, piemērojot vienotu 15 % likmi Kopienas iekšējiem darījumiem. Šāds lēmums atbilstu Direktīvas 2006/112/EK 402. panta noteikumiem.

Direktīvas priekšlikumā ir iekļauti papildu elementi, kas padziļina atšķirības PVN sistēmā. EESK pauž bažas par risinājumiem, kas attālina PVN saskaņošanu.

1.4.1.   Izvēlētais juridiskais instruments šķiet piemērots, lai gan būtu vēlama regulu pieņemšana.

1.5.   Dalībvalstīm jānostiprina nodokļu administrācija. Pieaugs atmaksas pieprasījumi, jo iekasēto PVN vairs nevarēs kompensēt ar samaksāto PVN. Ir vajadzīga stingra kontroles sistēma, lai aizsargātu dalībvalstis no negatīvām sekām, ko, iespējams, varētu radīt apgrieztās maksāšanas sistēma.

1.6.   EESK uzskata, ka būtiski svarīgs ir lēmums iekļaut direktīvā tirdzniecību ar emisiju sertifikātiem.

1.7.   EESK nepiekrīt ierobežojumam, kas attiecas tikai uz divām no četrām direktīvā noteiktajām preču kategorijām. Katrai dalībvalstij būtu pašai jālemj, vai tās nodokļu administrācija spēj pienācīgi pārvaldīt apgrieztās maksāšanas sistēmas ieviešanu visām produktu kategorijām. Minētais ierobežojums šķiet pretrunā ar Direktīvas 2006/112/EK 395. pantu.

1.8.   EESK turpinās atbalstīt Komisijas iniciatīvas, lai nostiprinātu PVN piemērošanas sistēmas saskaņošanu, pieņemot, cerams, “vērienīgākas strukturālas” reformas, kas krasi samazinās nodokļu krāpšanas iespējas.

2.   Ievads.

2.1.   Iepriekšējos gados krāpšanas apkarošanā nodokļu jomā, sevišķi Kopienā, nav gūti lieti panākumi. Kopumā nodokļu zaudējumi saistībā ar krāpšanu svārstās starp 200–250 miljardiem euro, kas atbilst 2 % no ES IKP.

2.2.   Krāpšana PVN jomā sasniedz aptuveni 40 miljardus euro, t.i., 10 % no šī nodokļa ieņēmumiem.

2.3.   Tirdzniecības pakāpeniska attīstība ir radījusi tā saukto “karuseļa” veida krāpšanu. Attiecīgajos tiesību aktos ir paredzēts, ka tranzītpreču aprite ES ir brīva, bet PVN no tirdzniecības darījumiem ar Kopienas valstīm tiek maksāts galamērķa valstī.

2.4.   Izmantojot Kopienas pirkšanas un pārdošanas darījumos fiktīvu trešo pārdēvēju, tiek izveidota nelikumīga trīsstūrveida shēma, tādējādi simulējot dubultu vienas un tās pašas preces piegādi. Pircējam ir tiesības uz PVN atmaksu, ko starpnieks, kurš iegādājies no citas dalībvalsts, piegādātāja no PVN atbrīvotu preci, nekad nav maksājis. Šādā veidā starpnieks “pazūd”.

2.5.   Apgrieztās maksāšanas mehānismā vietējais piegādātājs neiekasē PVN no nodokļa maksātājiem — pircējiem. Pircēji paši ir atbildīgi par PVN nomaksu. Teorētiski ar šo procedūru “karuseļa” krāpšanas iespējai vajadzētu būt novērstai.

2.6.   Iespēju nodokļu krāpšanai, ko ir grūti apkarot, paver pretruna sistēmā, kas balstīta uz galamērķa valsts principa piemērošanu, kura pareizai darbībai būtu vajadzīga konsolidēta un efektīva dalībvalstu savstarpējās informācijas apmaiņa. Kopiena kā galīgo ir izvēlējusies izcelsmes valsts principu, kas tieši paredz kompensācijas veidu starp dalībvalstīm, pārdalot PVN. 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK 402. pantā ir norādīts, ka Kopienas iekšējā tirdzniecībā nodoklis tiek uzlikts izcelsmes valstī.

2.7.   Nodokļa pārdale kļūst vajadzīga, lai neitralizētu eksporta, kā arī nodokļu samazināšanas importam (jau aplikts ar nodokli izcelsmes valstī) ietekmi uz nodokļu ieņēmumiem.

2.8.   Lai pieņemtu galīgo režīmu, kas ievērojami samazinātu nodokļu krāpšanu Kopienā, ir vajadzīga integrēta administratīvās sadarbības sistēma, ko, neraugoties uz Komisijas centieniem, līdz šim nav izdevies izveidot (1). Ieskaita iestādes vajadzīgā izveidošana, ko Komisija prasa kopš 1987. gada, arī ir grūti īstenojama sakarā ar ievērojamām atšķirībām dalībvalstīs attiecībā uz statistikas datu pārbaudi un vākšanu.

2.9.   Šajā diezgan nomācošajā situācijā, Komisija piedāvā priekšlikumu Padomes direktīvai, lai valstu tiesību aktos uz laiku ieviestu apgrieztas maksāšanas iespēju attiecībā uz dažām precēm un pakalpojumiem (2).

3.   Komisijas priekšlikums.

3.1.   Izskatāmās iniciatīvas pamatā ir ekspertu grupas priekšlikumi par stratēģiju nodokļu krāpšanas apkarošanai (ATFS). Komisija izstrādāja paziņojumu (3), kurā tika iekļauti novatoriski priekšlikumi nodokļu krāpšanas apkarošanas jomā, tostarp vispārējas apgrieztās maksāšanas sistēmas ieviešana. Šos priekšlikumus neapstiprināja Ecofin.

Lai novērstu Kopienā aizvien izplatītāko tā saukto “pazudušā” komersanta krāpšanas parādību (Missing Trader Intra-Community fraud — MTIC), ko plašāk pazīst kā “karuseļa” veida krāpšanu, jo tā bieži vien attiecas uz daudzkārtēju to pašu preču piegādi starp uzņēmējiem dažādās dalībvalstīs, dažas dalībvalstis ir lūgušas Komisijai iespēju izmantot atkāpi, kas paredzēta PVN direktīvas 395. pantā. Tajā ir atļauts uz laiku ieviest apgrieztās maksāšanas sistēmu dažām precēm un pakalpojumiem.

3.2.1.   Komisija uzskatīja, ka PVN direktīvas grozīšana, iekļaujot 199. a pantu un ļaujot izmantot atkāpi līdz 2014. gadam, ir piemērotāks instruments.

To preču sarakstā, attiecībā uz kurām var fakultatīvi piemērot apgrieztās maksāšanas sistēmu, ir plaši izplatītas elektroiekārtas, piemēram, mobilie telefoni un integrālās shēmas ierīces. Šo iespēju jau piemēro Apvienotajā Karalistē, kas no Padomes ir saņēmusi atļauju izmantot atkāpi.

3.3.1.   Smaržas un dārgmetāli, kas nav senlietas vai kolekciju priekšmeti, papildina direktīvā paredzētās četras preču kategorijas. Pakalpojumos ietverta emisiju sertifikātu pirkšana un pārdošana.

4.   Vispārīgas piezīmes.

4.1.   Lai gan Paziņojumā Padomei un Eiropas Parlamentam (4) Komisija uzsvēra nodokļu krāpšanas apkarošanas pozitīvās sekas, kas teorētiski varētu iestāties saistībā ar apgrieztās maksāšanas ieviešanu, tomēr vienlaikus tā uzsvēra arī visus iespējamos jaunu krāpšanas veidu riskus, kā arī vajadzību pastiprināt kontroli, bet jo sevišķi administratīvo sadarbību.

4.2.   Komisija uzsvēra savas šaubas par apgrieztās maksāšanas vispārējas fakultatīvas sistēmas ieviešanu, kas “ievērojami ietekmētu ES PVN sistēmas vienotību un saskaņošanu, kā arī tās attīstības iespējas nākotnē”.

4.3.   EESK piekrīt Komisijas bažām un uzskata, ka jāizvairās no jebkāda veida pasākumiem, kas varētu apgrūtināt virzību uz tālāku PVN saskaņošanu.

4.4.   Jau 2008. gadā Eiropas Parlaments, aicinot Padomi īstenot efektīvākus pasākumus nodokļu krāpšanas apkarošanā (5), norādīja uz riskiem, kas saistīti ar jaunām krāpšanas iespējām līdz ar vispārējas apgrieztās maksāšanas sistēmas ieviešanu. Īpaši tika norādīts uz riskiem mazumtirdzniecības līmenī un PVN reģistrācijas numuru ļaunprātīgu izmantošanu. Minētajā rezolūcijā Parlaments kā labāko risinājumu ierosināja pārejas režīma atcelšanu un preču piegāžu Kopienā aplikšanu ar 15 % likmi.

4.5.   Visos samērā nesenajos atzinumos EESK ir uzsvērusi vajadzību atcelt pārejas režīmu (6) un uzskata, ka Eiropas Parlamenta priekšlikums par vienotas likmes nodokli piegādēm Kopienā ir atbalstāms. Turklāt pārejas režīms ir iedalīts daudzos īpašos režīmos — lauksaimniecībai, mazajiem uzņēmumiem, ceļojumu aģentūrām, izdevniecībām u. c. —, kuros paredzēti izņēmumi, atvieglojumi un atkāpes.

4.6.   Kā parasti, Ecofin nav panākusi nekādu vienošanos, un EESK vēlreiz pauž nožēlu, ka nespēja pieņemt lēmumu kārtējo reizi apturējusi mēģinājumu sākt saskaņošanu.

4.7.   EESK atbalsta Komisijas priekšlikumu, lai gan norāda uz dažām pretrunām saistībā ar paziņotajiem mērķiem: fakultatīvs režīms, kas ieinteresēto nozaru dalībniekiem uzliek papildu administratīvo slogu, jo reāli tiem jāveic dubulta grāmatvedība vienlaikus ar lielu atbildību nodokļa maksātājiem, kuriem pašiem jānosaka atbilstošs nodokļu režīms.

4.8.   Apgrieztās maksāšanas jautājumā jau ir bijis Eiropas Kopienu Tiesas spriedums (7). Nolēmumā tika izskatīta lieta par nodokļu administrācijas maksājuma pieprasījumu kļūdainas apgrieztā maksāšanas mehānisma interpretācijas dēļ. Lai izvairītos no nelietderīgas un dārgas tiesvedības, ir jāveic valstu tiesību aktu pārbaude, ņemot vērā iegūto pieredzi; neraugoties uz vispārējo principu piemērošanu, tajos tomēr ir neatbilstības, piemēram, starp atmaksas pieprasījuma termiņiem un nodokļa maksājuma termiņiem.

4.9.   To dalībvalstu administrācijām, kas pieņems sistēmu, būs jāizskata lielāks skaits pārmaksātā PVN atmaksas pieprasījumu no nodokļa maksātājiem, kuri vairs nevarēs atgūt iepriekš iekasēto PVN.

4.10.   Nodokļa maksāšanas pienākums ir pārnests uz arvien mazākiem ekonomikas dalībniekiem, kas varētu būt mazāk uzticami par pašreizējiem PVN maksātājiem, t.i., vidējiem un lieliem uzņēmumiem, kuri dod lielāko daļu no nodokļa ieņēmumiem. Likvidējot maksājumu iedalījumus, sistēma palielina risku zaudēt ieņēmumus.

4.11.   Vispārīga analīze parāda, ka ir vajadzīga stingra kontroles sistēma, lai aizsargātu dalībvalstis no negatīvām sekām, ko, iespējams, varētu radīt apgrieztās maksāšanas sistēma. Kontroles pastiprināšana ir jāīsteno vienlaicīgi ar administratīvās sadarbības paplašināšanu un standartizētu telemātikas sistēmu izmantošanu administrāciju dialogā.

5.   Īpašas piezīmes.

5.1.   EESK nepiekrīt Komisijas lēmumam neveikt ietekmes novērtējumu. Tā kā Komisija uzskata, ka iepriekšējais 2007. gada 13. augusta apspriešanās dokuments “Par izvēles PVN apgrieztās maksāšanas mehānisma iespējamo ieviešanu, ietekme uz uzņēmumiem”, kas turklāt nav publicēts Komisijas tīmekļa vietnē, ir izsmeļošs, nav ņemta vērā ierosinātās direktīvas iespējamā ietekme uz uzņēmējiem un administrācijām.

5.2.   Diskutējams ir uzskats, ka ietekmes novērtējumu veikšana būs ieinteresēto dalībvalstu ziņā, jo tas nav obligāts uzdevums. EESK jau vairākkārt ir ieteikusi veltīt īpašu uzmanību Eiropas tiesību aktu ietekmes nopietnai un padziļinātai analīzei.

5.3.   Priekšlikuma juridiskais pamats šķiet atbilstošs un proporcionāls. Tomēr EESK uzskata, ka direktīvas instruments ietver acīmredzamus riskus palielināt atšķirības starp nodokļu režīmiem; regulas pieņemšana būtu bijusi vēlamāka.

5.4.   EESK ar pārliecību atbalsta ES emisiju kvotu tirdzniecības shēmas (ETS) iekļaušanu, kas veido 73 % no pasaules sertifikātu tirgus vērtības (2008). Tā kā sertifikātu tirdzniecība starp nodokļu maksātājiem tiek uzskatīta par pakalpojumu, ir jāmaksā nodoklis valstī, kurā atrodas uzņēmums, kas iepērk sertifikātus. EESK vienīgi pauž nožēlu, ka šie darījumi nav obligāti pakļauti apgrieztās maksāšanas sistēmai.

5.5.   EESK uzskata, ka ierobežojums, kas attiecas tikai uz divām no četrām norādītajām preču kategorijām, nav pietiekami pamatots. Daudz lietderīgāk būtu, ja katra dalībvalsts par to varētu brīvi lemt pati. Direktīvas 2006/112/EK 395. pantā vienai dalībvalstij saskaņā ar Padomes atļauju jau ir dota šāda iespēja. Pašreizējā 199. a panta redakcija varētu būt pretrunā ar iepriekš minēto pantu.

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

(1)  COM(2009) 427 galīgā redakcija — 2009/0118 (CNS). To šobrīd izskata dokumentā ECO/265, ziņotājs — Burani kgs.

1

ECO/265

Burani

(2)  COM(2009) 511 galīgā redakcija.

2

(3)  COM(2008) 109 galīgā redakcija (22.02.2008.) un SEC(2008) 249 (22.02.2008.).

3

(4)  Sk. turpat.

4

(5)  Eiropas Parlamenta 2008. gada 2. septembra rezolūcija par koordinētu stratēģiju, lai uzlabotu cīņu pret izvairīšanos no krāpšanas nodokļu jomā (2008/2033(INI)), OV C 295 E, 4.12.2009., 13. lpp..

5

(6)  EESK atzinums par tematu “PVN / Pielāgošanas noteikumi”, OV C 32, 5.2.2004., 120. lpp.

6

EESK atzinums par tematu “Cīņa pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas”, OV C 161, 13.7.2007., 8. lpp.

EESK atzinums par tematu “PVN likmes, kas nav standarta PVN likmes”, OV C 211, 19.8.2008., 67. lpp.

EESK atzinums par tematu “Nodokļu nemaksāšana saistībā ar importu”, OV C 277, 17.11.2009., 112. lpp.

EESK atzinums par tematu “Krāpšanas apkarošana”, OV C 100, 30.4.2009., 22. lpp.

EESK atzinums par tematu “Atbrīvojumu racionalizācija un krāpšanas novēršanas pasākumi saistībā ar Sesto PVN direktīvu”. OV C 65, 17.3.2006., 103. lpp.

(7)  Apvienotās lietas C 95/07 un C96/07, 2008. gada 8. maijs.

7

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/45 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/45

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par lauksaimniecības produktu kvalitātes politiku”

COM(2009) 234 galīgā redakcija

(2010/C 339/10)

Ziņotājs:
  Kapuvári kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 28. maijā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par lauksaimniecības produktu kvalitātes politiku”

COM(2009) 234 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Lauksaimniecības, lauku attīstības un vides specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2009. gada 9. decembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē), ar 145 balsīm par un 5 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi un ieteikumi.

1.1.   Sertifikācijas sistēmu lielais un strauji augošais skaits neveicina Eiropas Savienības kvalitātes politikas mērķu sasniegšanu. Tāpēc būtu ne tikai jāsaskaņo un jāvienkāršo esošās sistēmas, bet arī jāsamazina to skaits. EESK ierosina noteikt sistēmu, kurai būtu priekšroka Kopienas līmenī. Komisijai būtu jāizvēlas sistēma, kura ir vispiemērotākā šī mērķa sasniegšanai.

1.2.   Eiropas Savienības kvalitātes politika ir nozīmīgs elements, kam ir vairākas daļas, kuras veido ļoti sarežģītu sistēmu. Tā kā kvalitātes politika ir cieši saistīta ar citiem kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) komponentiem, instrumentiem un mērķiem, šie aspekti ir jāņem vērā. Tomēr trīs svarīgākie jautājumi (informācija, konsekvence un vienkāršošana), kas jārisina, izstrādājot kvalitātes politiku, šo pieeju atspoguļo tikai šaurā nozīmē. EESK iesaka Komisijai, domājot par ilgtermiņa stratēģiju un ES lauksaimniecības un pārtikas nozares politiku, izmantot iespējas, kuras paver kvalitātes politika. Kvalitātes politika ir instruments, ko varētu izmantot vēl efektīvāk, lai radītu jaunus ieņēmumu avotus un lauksaimniekiem pavērtu jaunas iespējas konkurētspējas paaugstināšanai. Tajā pat laikā tā ir joma, kurā ir ievērojamas iespējas attīstīt iekšējo sadarbību pārtikas ražošanas ķēdē. Šāda sadarbība ir ļoti vajadzīga, jo stratēģiskie partneri, ņemot vērā ienākumu nevienādo sadalījumu pārtikas ražošanas ķēdē, arvien biežāk uzlūkot cits citu kā pretiniekus. Tas īpaši attiecas uz valstīm un nozarēm, kurās apstrādes process nav ražotāju rokās.

1.3.   EESK 2008. gada 18. septembrī pieņēma atzinumu par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem” (1). Minētajā atzinumā EESK pauda cerību, ka tiks noteikta arī obligāta prasība norādīt pārtikas produktu un pirmās apstrādes produktu izcelsmi, kā arī, novērtējot katru otrās apstrādes produktu atsevišķi, to ražošanā izmantoto sastāvdaļu izcelsmi.

1.4.   Jo vairāk ES patērētāju ilgtermiņā apzināti izvēlēsies ES produktus, jo vieglāk būs prognozēt Eiropas lauksaimniecības un pārtikas nozares nākotni. Ņemot vērā tirgus atvēršanas procesu, ko sekmē sarunas Pasaules tirdzniecības organizācijā, ES lauksaimniecības nozares attīstībā šis aspekts ir viens no svarīgākajiem un, iespējams, vissvarīgākais. Tas būtu jāņem vērā, pielāgojot lauksaimniecības un pārtikas nozares produktu kvalitātes politiku.

1.5.   Minēto apsvērumu dēļ ir īpaši svarīgi precizēt, ko laba “Eiropas kvalitāte” nozīmē patērētājiem. Tādēļ būtu lietderīgi izmantot speciālistu sagatavotu aptaujas lapu, lai veiktu apsekojumu, kura rezultātus varētu izmantot vispārējo pamatprincipu noteikšanai.

1.6.   EESK uzskata, ka “Eiropas kvalitāti” var nodrošināt galvenokārt tāpēc, ka ir radīts Eiropas lauksaimniecības modelis. Eiropas lauksaimniecības modelis atspoguļo politiku, kas skar būtiskus un visai sabiedrībai nozīmīgus jautājumus. EESK atbalsta politiku, kas neparedz mainīt Eiropas lauksaimniecības modeli un atteikties no tā (2). EESK rosina atbilstoši reformēt kopējo lauksaimniecības politiku, lai lauksaimniecības nozarei nodrošinātu līdzvērtīgus konkurences apstākļus.

2.   Vispārīgas piezīmes.

2.1.   ES lauksaimniecības produktu kvalitātes politikai ne tikai jāsekmē KLP mērķu sasniegšana, bet arī, nosakot “Eiropas kvalitātes” prasības attiecībā uz pārtikas produktiem, īpaši jāveicina Eiropas lauksaimniecības un pārtikas nozares ilgtspējīga attīstība. Lai nodrošinātu ilgtspējību un saglabātu un attīstītu Eiropas lauksaimniecības un pārtikas ražošanas nozari, jāveicina informētība par “Eiropas kvalitātes” jautājumiem ne tikai vietējā, bet arī ārējā tirgū.

2.2.   Šo mērķi nesasniegsim tikai ar patērētāju precīzu informēšanu par produktiem un to ražošanas procesu, un tāpēc ir jāvelta daudz vairāk pūļu. Jo vairāk ES patērētāju ilgtermiņā apzināti izvēlēsies ES produktus, jo vieglāk būs prognozēt Eiropas lauksaimniecības un pārtikas nozares nākotni. Ņemot vērā tirgus atvēršanas procesu, ko sekmē sarunas Pasaules tirdzniecības organizācijā, ES lauksaimniecības nozares attīstībā šis aspekts ir viens no svarīgākajiem un, iespējams, vissvarīgākais. Tam būtu jāpievērš uzmanība, pielāgojot lauksaimniecības un pārtikas nozares produktu kvalitātes politiku. Ārpus ES robežām vairāk jāstiprina vērtības, kas ir Eiropas lauksaimniecības modeļa pamatā.

2.3.   Minēto apsvērumu dēļ ir īpaši svarīgi precizēt, ko laba “Eiropas kvalitāte” nozīmē patērētājiem. Tādēļ būtu lietderīgi izmantot speciālistu sagatavotu aptaujas lapu, lai veiktu apsekojumu, kura rezultātus varētu izmantot vispārējo principu noteikšanai.

2.4.   Minēto apsvērumu dēļ ir īpaši svarīgi precizēt, ko laba “Eiropas kvalitāte” nozīmē patērētājiem. Arī tās produktu īpašības, kas nav izsakāmas skaitļos, var pielīdzināt citām produktu īpašībām un ņemt vērā, veidojot kvalitātes politiku. Jēdzienu “Eiropas kvalitāte” EESK izprot plašāk. Ar to jāsaprot vidi saudzējoša ražošana, dzīvnieku labturības prasību ievērošana, ilgtspējīgas ražošanas metodes un arī lauku vides saglabāšana.

2.5.   ES pamatprincips ir nodrošināt priekšrocības tās dalībvalstīs ražotiem augstas kvalitātes pārtikas produktiem, taču pēdējā laikā šim principam nav veltīta pietiekama uzmanība. Priekšrocības ES dalībvalstīs ražotiem lauksaimniecības un pārtikas produktiem ir īpaši nozīmīgas, jo tie ir stratēģiski svarīgi produkti, kas vairo patērētāju uzticību un ietekmē viņu labklājību, ar nosacījumu, ka mēs saglabājam un uzlabojam ražošanas apstākļus. Šis jautājums ir īpaši svarīgs, ņemot vērā ienākumu nevienādo sadalījumu pārtikas ražošanas ķēdē, kā arī rentabilitātes samazināšanos un ar to saistītos draudus pārtikas kvalitātei un uzturvērtībai. Minētais jautājums ir vairāku ES iestāžu darba kārtībā, un tas ir cieši saistīts ar kvalitātes politiku jeb, precīzāk izsakoties, kompleksu pieeju šādai politikai (3).

3.   Īpašas piezīmes.

3.1.   Pašreizējie pasākumi lauksaimniecības produktu kvalitātes jomā.

3.1.1.   Komisijas paziņojumā norādīts, ka būtisks lauksaimniecības produktu kvalitātes politikas mērķis ir informēt patērētājus par produktu īpašībām. Pēc Komitejas domām, Eiropas patērētāji atzīst, ka ES dalībvalstīs ražotie produkti atbilst pamatprasībām, taču viņi nav pilnībā informēti par citām šo produktu vērtīgajām īpašībām. Komisija atzīmē, ka šāda situācija ir izveidojusies tāpēc, ka kvalitātes politika tika izstrādāta pakāpeniski, atsevišķās nozarēs, dažādos laikposmos un dažādā mērā. Daži pasākumi nav pietiekami efektīvā vai pārskatāmā veidā izskaidroti sabiedrībai.

3.1.2.   EESK atzinīgi vērtē un atbalsta centienus no dažādajiem instrumentiem izveidot vienotu sistēmu un izstrādāt visaptverošu politiku šajā jomā. Ne tikai jāpaaugstina efektivitāte, bet arī jāpanāk šādā veidā ražotu produktu cenu pieņemamība ES patērētājiem, lai viņi atzītu, ka šīs cenas ir pamatotas, un izvēlētos tieši šos produktus.

3.2.   Politikas izstrāde.

3.2.1.   EESK ar gandarījumu atzīmē, ka Komisijas rīkotās konsultācijas par kvalitātes politiku bija ļoti plašas un deva iespēju visiem ieinteresētajiem dalībniekiem piedalīties turpmākās attīstības stratēģisko pamatnostādņu izstrādāšanā.

3.2.2.   Arī Komiteja uzskata, ka jārisina stratēģiskas nozīmes uzdevumi trīs jomās: informācija, konsekvence un vienkāršošana. Politika jāizstrādā tā, lai veicinātu vienkāršošanu un pārredzamību; taču vienlīdz svarīgi ir arī nodrošināt, ka visi pārtikas ražošanas ķēdes dalībnieki un it īpaši patērētāji var saņemt vajadzīgo informāciju.

3.2.3.   Veidojot politiku šajā jomā, jācenšas samazināt ar kvalitātes politiku saistītās izmaksas, kas jāsedz ražotājiem un pārstrādātājiem, un nodrošināt, ka to līmenis nav pārāk augsts.

3.2.4.   EESK 2008. gada 18. septembrī pieņēma atzinumu par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem” (1). Minētajā atzinumā EESK pauda cerību, ka tiks noteikta arī obligāta prasība norādīt pārtikas produktu un pirmās apstrādes produktu izcelsmi, kā arī, novērtējot katru otrās apstrādes produktu atsevišķi, to ražošanā izmantoto sastāvdaļu izcelsmi.

Otrkārt, EESK uzskata, ka izcelsmes marķējums nedrīkst radīt papildu izmaksas pārtikas ķēdē, tam jānodrošina konkurences priekšrocība ražotājiem un ar to saistītajām prasībām jābūt izpildāmām. Var diskutēt par to, vai pašreizējais obligātais izcelsmes marķējums, piemēram, svaigai liellopu gaļai, nodrošina papildu vērtību patērētājiem.

3.3.   ES pasākumi lauksaimniecības produktu kvalitātes jomā.

3.3.1.   ES lauksaimnieciskajai ražošanai noteiktās prasības.

3.3.1.1.   Lauksaimniecības produktu kvalitātes politikā svarīgs instruments ir ražošanai piemērojamo prasību sistēma. Viena no sistēmas raksturīgajām iezīmēm ir prasību sarežģītība. Minētā iemesla dēļ un tā kā sabiedrībā trūkst izpratnes par šādām prasībām, nevaram cerēt, ka patērētāji būs par tām sīki informēti. Turklāt daudzi saskaņā ar prasībām ražotie pārtikas produkti ir izejvielas, kas tiešā veidā nenonāk pie patērētājiem.

Treškārt, visiem ES lauksaimniekiem ir jāievēro ražošanas prasības. Atšķirība ir tā, ka tādas prasības nav jāievēro vairumam importēto produktu ražotāju. Tiek pārbaudīta visu ekoloģisko un sociālo prasību ievērošana (priekšnoteikums tiešo subsīdiju saņemšanai, tā dēvētā savstarpējā atbilstība); tomēr šī informācija ir mazāk būtiska patērētājiem. Svarīga ir ražošanas prasību sistēma, un jāatbalsta to ievērošana, lai nodrošinātu pārtikas produktu kvalitāti. Šī sistēma tomēr nav pietiekami efektīvs patērētāju informēšanas līdzeklis.

3.3.1.2.   EESK piekrīt, ka ES teritorijā ražotie produkti parasti atbilst pamatprasībām; tāpēc uz šo atbilstību nav īpaši jānorāda. Atbilstības nodrošināšanai ir izveidotas un sekmīgi darbojas attiecīgas kontroles sistēmas. Būtu vēlams atgādināt ES patērētājiem, ka atbilstība prasībām vienmēr ir nodrošināta.

3.3.2.   Tirdzniecības standarti.

3.3.2.1.   Tirdzniecības standartiem parasti ir tehnisks raksturs, un Komiteja nevēlas tos vēlreiz analizēt, jo sīki izstrādātas piezīmes par tiem EESK izteica atzinumā, kas minēts turpmākajā sadaļā. Visām iesaistītajām personām bija iespēja izteikt viedokli plašā konsultāciju procesā.

Komiteja tomēr atzīmē, ka iepriekšējā punktā minētais “ES prasību ievērošanas” marķējums nav piemērotākais patērētāju informēšanas veids, jo tas būtu redzams gandrīz uz visiem produktiem, un tāpēc patērētāji nevarētu izdarīt apzinātu izvēli. No otras puses, ražošanas vietas marķējums un izcelsmes vietas norāde sniedz konkrētu informāciju par attiecīgo produktu un var rosināt pircējus to iegādāties. Iepazīstoties ar informāciju par pārstrādes produktiem, patērētājus galvenokārt interesē, kur ražots lauksaimniecības produkts, kas ir to galvenā sastāvdaļa, un norāde uz to, ka tas ražots ES, palielina attiecīgā produkta vērtību. Šie produkti gan apjomu, gan cenu ziņā saglabā pozīcijas tirgū pat pašreizējās ekonomiskās krīzes apstākļos.

3.3.2.2.   EESK atbalsta iepriekš norādītajā paziņojuma sadaļā minētās ieceres regulējuma jomā. Jebkurai informācijai vai standartam jāatspoguļo realitāte un jāvairo patērētāju uzticība produktiem.

3.3.3.   Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes.

3.3.3.1.   EESK analizēja šo jautājumu 2008. gadā pieņemtajā pašiniciatīvas atzinumā par tematu “Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un cilmes vietas nosaukumi” (4). Komiteja nav mainījusi minētajā dokumentā pausto viedokli un uzskata, ka tas ir jāņem vērā, iepazīstoties ar šo atzinumu.

3.3.3.2.   Ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu sistēmas ieviešana bija veiksmīga iniciatīva, kas atbilda gan patērētāju, gan ražotāju un pārstrādātāju interesēm. Tāpēc Komiteja uzskata, ka jāsaglabā trīs jau izveidotās sistēmas ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrēšanai (vīniem, stipriem alkoholiskiem dzērieniem un lauksaimniecības un pārtikas produktiem), kā arī abi instrumenti — ACVN (aizsargāts cilmes vietas nosaukums) un AĢIN (aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde).

3.3.3.3.   Komiteja īpaši atbalsta viedokli, ka uzņēmumiem, kuriem ir tiesības ražot produktus ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, būtu jāatļauj arī veikt pārbaudes. Īstenojot pasākumus, kas ir tālejošāki nekā izvirzītie mērķi, varētu panākt ciešāku sadarbību, kas veicinātu gan ražošanas, gan tirdzniecības efektivitāti. Tas ļautu izslēgt no ražošanas uzņēmumus, kas neievēro minētos noteikumus. EESK uzskata, ka jāveic grozījumi ES tiesiskajā regulējumā, lai dalībvalstis varētu atļaut organizācijām, ko tās nozīmē vai atzīst ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu pārraudzības, aizsardzības un/vai veicināšanas jomā, pielāgot ražošanas potenciālu tirgus prasībām, ievērojot taisnīguma un nediskriminācijas principu. Tādējādi varētu panākt labāku pievienotās vērtības sadali arī pārtikas apgādes ķēdē.

3.3.3.4.   Ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzība starptautiskajā līmenī joprojām ir saistīta ar grūtībām. Tāpēc ir īpaši svarīgi, lai Eiropas lauksaimniecība saņemtu atbalstu no Eiropas Komisijas, kas ir viena no galvenajām dalībniecēm starptautiskajās tirdzniecības sarunās.

3.3.4.   Tradicionālie produkti.

3.3.4.1.   Komiteja uzskata, ka idejas par tradicionālo produktu sistēmas veidošanu nav pietiekami izstrādātas. Šāda sistēma būtu jāsaglabā, jo tā ir instruments Eiropas lauksaimniecības un pārtikas ražošanas tradīciju aizsardzībai.

3.3.4.2.   Komiteja uzskata, ka jēdziens “tradicionālie produkti” noteikti ir jādefinē precīzāk. Tradicionālo pārtikas produktu ražošanā izmanto tradicionālās izejvielas, tehnoloģijas un sastāvdaļas. Kvalitātes atšķirības salīdzinājumā ar parastajiem produktiem panāk, lietojot īpašas ražošanas metodes (vietējās zināšanas). Attiecībā uz vietējiem produktiem šie faktori ir nesaraujami saistīti ar vietu, kur tie ražoti, un tāpēc formulējums “tradicionālie un vietējie produkti” būtu precīzāks.

3.3.4.3.   Šāds formulējums izsaka, ka ražošanas metodes, kuru pamatā ir vietējo kopienu zināšanas un ieražas (vietējais raksturs), tiek izmantotas (tradīcija) ilgākā laikposmā (nodotas no paaudzes uz paaudzi). Tādējādi jēdzienam “tradicionālie un vietējie produkti” piemīt gan hronoloģiska (vēsturiska), gan telpiska (ģeogrāfiskai vietai raksturīga) dimensija. Tradīcijas atspoguļo arī vietējo kopienu dzīves kultūru. Tāpēc kultūra ir “tradicionālo un vietējo produktu” trešā dimensija. Iepriekš minētajā EESK atzinumā arī šis jautājums ir sīkāk iztirzāts, uzsverot ciešo saikni starp kvalitātes politiku un lauku attīstību — KPL otro pīlāru.

3.3.5.   Bioloģiskā lauksaimniecība.

3.3.5.1.   Eiropas līmenī ieviešot vienotu bioloģisko produktu logotipu, bioloģisko produktu ražotājiem nebūtu jākārto daudzās formalitātes, kuras saistītas ar līdzdalību dažādās sistēmās un kuru izmaksas ietekmē šo īpašo produktu cenas. Tas arī palīdzētu patērētājiem vieglāk atpazīt šādus produktus.

3.3.5.2.   EESK atbalsta Komisijas paziņojumā minētos pasākumus, kas ļaus sasniegt šo mērķi.

4.   Kvalitātes politikas regulējuma izstrāde Eiropas Savienībā.

4.1.   Jauno ES noteikumu konsekvence.

4.1.1.   Ražošanas metodes, kas nodrošina lielāku pievienoto vērtību un iespējas paaugstināt “Eiropas kvalitātes” līmeni, ir pamats, lai ES izstrādātu atbilstošu marķējuma sistēmu. Tādēļ EESK atbalsta visas šādas iniciatīvas.

4.2.   Vadlīnijas privātajām un nacionālajām pārtikas produktu kvalitātes sertifikācijas sistēmām.

4.2.1.   Pasākumiem attiecībā uz šādām sistēmām Eiropas Savienībā vajadzētu izpausties vienīgi vadlīniju veidā.

4.2.2.   Privātu kvalitātes sertifikācijas sistēmu ieviešana nekādā ziņā nedrīkst izraisīt ražošanas izmaksu un/vai publisko nodokļu pieaugumu. EESK uzskata, ka sertifikācija būtu jāuztic publiskām struktūrām, kas ievērotu Eiropas noteikumus un normas, taču tā neiebilstu, ja sertifikācijas procesā sadarbotos publiskais un privātais sektors.

Brisele, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

(1)  OV C 77, 31.3.2009., 81. lpp.

1

(2)  OV C 368, 20.12.1999., 76.–86. lpp.

2

(3)  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Labāka pārtikas apgādes ķēdes darbība Eiropā”, COM(2009) 591 galīgā redakcija.

3

(4)  OV C 204, 9.8.2008., 57. lpp.

4

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/49 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/49

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par gāzes piegādes drošības aizsardzības pasākumiem un Direktīvas 2004/67/EK atcelšanu”

COM(2009) 363 galīgā redakcija – 2009/0108 (COD)

(2010/C 339/11)

Ziņotājs: SANTILLÁN CABEZA kgs

Eiropas Savienības Padome saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 95. pantu 2009. gada 4. septembrī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par gāzes piegādes drošības aizsardzības pasākumiem un Direktīvas 2004/67/EK atcelšanu”

COM(2009) 363 galīgā redakcija.

Komitejas Birojs 2009. gada 29. septembrī uzdeva Transporta, enerģētikas, infrastruktūras un informācijas sabiedrības specializētajai nodaļai sagatavot Komitejas atzinumu par šo jautājumu.

Ņemot vērā jautājuma steidzamību, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē) iecēla Santillán Cabeza kgu par galveno ziņotāju un ar 173 balsīm par un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi un ieteikumi.

1.1.   Spēkā esošo tiesību aktu aizstāšana ir viens no elementiem steidzami īstenojamu pasākumu kopumā, kas jāpieņem, lai nodrošinātu dabasgāzes piegādi, jo piegāžu pārtraukumi izraisījuši ļoti nopietnas sekas.

1.2.   EESK atbalsta priekšlikumu regulai, kas paredzēta, lai nodrošinātu dabasgāzes piegādi ES.

1.3.   Izraudzītais juridiskais instruments, ar kuru aizstās Direktīvu 2004/67/EK par pasākumiem, lai nodrošinātu dabasgāzes piegādes drošību (1), ir atbilstošs, jo dod iespēju to piemērot ātrāk un viendabīgāk. Jautājuma steidzamības un nopietnības dēļ atbildīgajām iestādēm ir jārīkojas iespējami ātrāk, īstenojot pasākumus piegādes pārtraukumu novēršanai.

1.4.   EESK atzinīgi vērtē to, ka priekšlikumā ir precizēti pasākumi, kuri ir jāīsteno atbildīgajām pusēm (infrastruktūra, preventīvie pasākumi un operatīvās rīcības plāni krīzes stāvokļiem), ierobežojot 2004. gada direktīvā noteikto rīcības brīvību.

1.5.   Tā kā Komisijas priekšlikumā nav pietiekami noteikts pienākumu sadalījums, Komiteja ierosina skaidri nošķirt pienākumus, kas attiecināmi uz publiskām iestādēm (Komisiju un valstu kompetentām iestādēm), no privātu organizāciju un uzņēmējsabiedrību pienākumiem.

1.6.   EESK aicina pievērst uzmanību jautājumam par patērētāju tiesībām, kas regulas priekšlikumā nav pietiekami izskatīts, īpaši saistībā ar tādiem aspektiem kā pasākumu izmaksu netieša ietekme uz tarifiem, formulējuma “vietējie patērētāji” un “aizsargāti patērētāji” precizēšana, tiesības ārkārtas gadījumā saņemt informāciju u.c.

1.7.   Kā norādīts 5.3. punktā, ir jānosaka sankcijas tām dalībvalstīm, kuras neievēro saistības piegādes drošības nodrošināšanas jomā.

1.8.   EESK aicina ārkārtas stāvokļu gadījumos noteikt īpašus pasākumus mājsaimniecību un neliela apjoma patērētāju aizsardzībai.

1.9.   EESK uzskata, ka visiem pakalpojumu sniedzējiem bez izņēmuma ir jāuzņemas vienāda līmeņa atbildība par piegādi atbilstoši uzņēmumu iespējām.

1.10.   Alternatīvo gāzes vadu projektu (kā Nord Stream vai Nabucco) īstenošanas rezultātā radīsies stabili risinājumi vidējā termiņā un ilgtermiņā, bet līdz regulas projektā paredzēto pasākumu pilnīgai īstenošanai ir jāizstrādā preventīvie pasākumi, lai izvairītos no 2009. gada janvāra krīzes atkārtošanās.

1.11.   EESK vērš uzmanību uz to, cik svarīgi ir īstenot dažus no trešajā enerģētikas tiesību aktu kopumā iekļautajiem pasākumiem, tostarp izstrādāt valstu rīcības plānus ar mērķi novērst energoresursu nepietiekamību, nodrošināt regulatīvo iestāžu neatkarību un neaizsargāto patērētāju aizsardzību.

1.12.   EESK ierosina uzsākt diskusiju par enerģētikas tirgus liberalizāciju, kas līdz šim ir bijusi ES galvenā politika, jo nav izdevies īstenot piegādes avotu diversifikācijas un piegādes nodrošināšanas mērķi. Turklāt liberalizācijas rezultātā ir zaudētas daudzas kvalificēta darba vietas.

1.13.   Jāpiebilst, ka regulas priekšlikuma, kā arī citu apstiprināto pasākumu efektīva īstenošana galvenokārt ir atkarīga no ES dalībvalstu solidaritātes un vēlmes sadarboties.

1.14.   Vienlīdz svarīgi ir pastiprināt Komisijas pilnvaras koordinēt pasākumus ārkārtas situācijās un izvairīties no vienpusējiem lēmumiem, kas vājinātu ES stāvokli salīdzinājumā ar trešām valstīm.

2.   Priekšlikuma pamatojums.

2.1.   Viena ceturtā daļa ES patērētās enerģijas ir gāze, no kuras 58 % importē. Krievijas gāzes imports veido 42 % no kopējā gāzes importa apjoma. Aptuveni 80 % no Krievijas importētās gāzes piegādā caur Ukrainas teritoriju (300 līdz 350 miljonus kubikmetru dienā). ES 8 jaunajās Austrumeiropas dalībvalstīs atkarība no Krievijas gāzes ir apmēram 77 % (Komisijas darba dokuments SEC (2009) 977 galīgā redakcija). Ņemot vērā lielo atkarību no ārējiem avotiem, gāzes piegādes drošība ES jau vairākus gadus rada bažas, kā tas atspoguļots 2004. gada direktīvā (1). Krievijas koncerna Gazprom un Ukrainas Naftogaz domstarpību rezultātā 2006. gadā piegāde tika īslaicīgi pārtraukta.

2.2.   Komisija 2008. gada 13. novembrī publicēja paziņojumu (COM(2008) 769) par 2004. gada direktīvas īstenošanu, norādot uz nepieciešamību ieviest grozījumus.

2.3.   Gazprom2009. gada 1. janvārī, ziemas vidū, vēlreiz pārtrauca gāzes piegādi caur Ukrainu, radot ļoti nopietnu stāvokli 18 Eiropas valstīs. Lai gan būtībā tas bija komerciāls strīds par gāzes cenu, tā sekas un ietekme daudzās ES dalībvalstīs radīja vajadzību pēc Eiropas Komisijas tiešas iejaukšanās. Domstarpības tika atrisinātas, uzņēmumiem parakstot vienošanos (2009. gada 19. janvārī), bet domstarpību ilgums, apjomīgie zaudējumi un Eiropas lielā atkarība no Krievijas gāzes izraisīja trauksmi.

2.4.   Pēc “Gāzes samita” (“Dabasgāze Eiropai: drošība un sadarbība”, Sofija, 2009. gada aprīlis), kurā pulcējās pārstāvji no Kaspijas jūras reģiona valstīm, Vidusāzijas, Melnās jūras reģiona valstīm, Balkāniem, ES un Krievijas, šajā atzinumā izskatītajā regulas priekšlikumā atspoguļoti centieni rast risinājumus tādām problēmām kā dalībvalstu savstarpējās koordinācijas trūkums vai dažādu atbildīgo pušu saistību nepietiekama noteikšana. Tādēļ lēmums par 2004.gada direktīvas pilnīgu aizstāšanu, nevis atsevišķu grozījumu ieviešanu, ir pamatots.

3.   Regulas priekšlikuma kopsavilkums.

3.1.   Atbildība par piegādes drošību.

3.1.1.   Gāzes piegādes drošība ir dabasgāzes uzņēmumu, dalībvalstu kompetento iestāžu, rūpniecisko gāzes patērētāju un Komisijas uzdevums (3. panta 1. punkts). Tādēļ ir vajadzīga minēto dalībnieku cieša sadarbība.

3.1.2.   Divpadsmit mēnešus pēc regulas stāšanās spēkā katras dalībvalsts kompetentā iestāde pēc apspriešanās ar ieinteresētajām pusēm un informācijas apmaiņas ar citu valstu iestādēm un Komisiju izstrādā preventīvas rīcības plānu un ārkārtas rīcības plānu. Komisija pēc apspriešanās ar gāzes pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīklu (ENTSO-G) un Energoregulatoru sadarbības aģentūru (ACER) var ieteikt izveidot kopīgu plānu starptautiskā līmenī.

3.1.3.   Pasākumi piegādes drošības aizsardzībai ir skaidri definēti, pārredzami, proporcionāli, nediskriminējoši, pārbaudāmi un nepamatoti nekropļos konkurenci un netraucēs pareizu iekšējā tirgus darbību (3. panta 5. punkts).

3.2.   Preventīvas rīcības plāns.

3.2.1.   Preventīvas rīcības plānā jāiekļauj pasākumi infrastruktūras jomā, riska novērtējums, pasākumi identificēto risku novēršanai un informācija par attiecīgajām sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām. Plānu atjaunina ik pēc diviem gadiem (5. pants).

3.2.2.   Piegādes infrastruktūra. Kompetentā iestāde nodrošina, ka gadījumā, ja rodas traucējumi lielākajā gāzes piegādes infrastruktūrā, pārējā infrastruktūra spēj piegādāt vajadzīgo gāzes daudzumu, lai konkrētajā platībā apmierinātu kopējo gāzes pieprasījumu, kas aprēķināts sešdesmit dienu laikā pēdējos gados statistiski novērotajā visaukstākajā periodā, kad ir ārkārtīgi liels gāzes pieprasījums (6. panta 1. punkts). N-1 rādītājs raksturo gāzes infrastruktūras spēju piegādāt gāzi maksimālā pieprasījuma laikā aprēķinātajā platībā, ja rodas traucējumi lielākajā infrastruktūrā (Priekšlikuma 1. pielikums).

3.2.3.   Pasākumi piegādes nodrošināšanai. Kompetentā iestāde veic pasākumus, lai nodrošinātu gāzes piegādi dalībvalsts aizsargātajiem patērētājiem (mājsaimniecībām, izglītības iestādēm, slimnīcām, u.c.), izvairoties no diskriminācijas un neradot nesamērīgu slogu jauniem tirgus dalībniekiem un maziem uzņēmumiem (7. pants).

3.2.4.   Riska novērtējums. Kompetentajām iestādēm obligāti ir jāveic riska novērtējums, izmantojot noteiktus kritērijus (8. pants).

3.3.   Ārkārtas rīcības plāns un krīzes stāvokļi.

3.3.1.   Priekšlikumā ir sīki izskatīts ārkārtas rīcības plāna saturs (cita starpā tajā definēti katras puses pienākumi, procedūras krīzes stāvokļa gadījumā, mehānismi sadarbībai ar citām dalībvalstīm utt.). Atkarībā no apdraudējuma ir trīs krīzes stāvokļi: savlaicīgas brīdināšanas stāvoklis, trauksmes stāvoklis un ārkārtas stāvoklis (9. panta 1. un 2. punkts).

3.3.2.   Komisijai ir plašas pilnvaras, jo tā var apstiprināt, “vai ārkārtas stāvokļa izsludināšana ir pamatota un vai tā nerada nesamērīgu slogu dabasgāzes uzņēmumiem un iekšējā tirgus darbībai”. Komisija var arī pieprasīt kompetentajai iestādei grozīt vai pat atcelt konkrētu pasākumu gadījumā, ja tas rada pārmērīgu apgrūtinājumu vai nav pietiekami pamatots (9. panta 6. punkts).

3.3.3.   Komisija var izsludināt Kopienas mēroga ārkārtas stāvokli pēc vienas kompetentās iestādes pieprasījuma (citu apstākļu starpā), nosakot pasākuma piemērošanas ģeogrāfisko apjomu. Komisijas galvenais uzdevums ir saskaņot kompetento iestāžu rīcību, un tai palīdz Gāzes koordinācijas grupa (10. panta 1. punkts).

3.4.   Gāzes koordinācijas grupa (
  GCG
  ).

3.4.1.   Gāzes koordinācijas grupu izveidoja ar 2004. gada direktīvu, tās sastāvā ir kompetento iestāžu, ACER, ENTSO-G pārstāvji un “attiecīgo nozari un attiecīgos patērētājus pārstāvošas organizācijas”. Komisija pieņem lēmumu par grupas sastāvu un vada grupas sanāksmes (11. pants).

3.4.2.   Gāzes koordinācijas grupa palīdz Komisijai īstenot regulā noteiktos pasākumus.

3.5.   Informācijas apmaiņa.

3.5.1.   Ārkārtas stāvokļa laikā kompetentās iestādes rīcībā ik dienu ir jābūt informācijai pa tādiem jautājumiem kā gāzes plūsma stundā visos pārrobežu ieplūdes un izplūdes punktos, un Kopienas mēroga ārkārtas stāvokļa gadījumā Komisijai ir tiesības pieprasīt, lai kompetentā iestāde sniedz informāciju par vairākiem jautājumiem, tostarp jebkādu šīs iestādes rīcībā esošu informāciju (12. panta 1. punkts un 5. punkts).

3.5.2.   Jānosūta Komisijai informācija arī par starpvalstu nolīgumiem un līgumiem, kas noslēgti ar piegādātājiem no trešām valstīm (12. panta 6. punkts). Tiek noteikts, ka jāpublicē arī gada ziņojums (13. pants).

4.   Vispārīgas piezīmes.

4.1.   Direktīvas, kura pieņemta 2004. gadā, aizstāšana, ir daļa no to pasākumu kopuma, kas izstrādāti, lai garantētu piegādes drošību. Tas ietver arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/73/EK, ar ko atceļ Direktīvu 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 713/2009, ar ko izveido Energoregulatoru sadarbības aģentūru un iekšējā enerģijas tirgus “trešo paketi” (2). Visu minēto pasākumu precīzai un savlaicīgai īstenošanai ir būtiska nozīme.

4.2.   EESK regulas priekšlikumu vērtē atzinīgi. Ņemot vērā iepriekš minētos apstākļus, priekšlikumam ir būtiska nozīme. EESK uzskata, ka regula ir atbilstošs juridisks instruments, jo tā ātri stājas spēkā un ir viendabīgi piemērojama.

4.3.   EESK atzinīgi vērtē priekšlikumu būtiski palielināt rīcības saskaņošanu ārkārtas stāvokļu gadījumos, ierobežojot pašreizējo rīcības brīvību. Ar šo priekšlikumu tiek pastiprinātas Komisijas pilnvaras, un tas vērtējams pozitīvi.

4.4.   EESK ļoti atzinīgi vērtē arī detalizēti noteiktos dažādām kritiskām situācijām paredzētos plānus un pasākumus, vienlaikus norādot, ka to īstenošanai dažādām atbildīgajām pusēm būs vajadzīgi cilvēku un materiālie resursi.

4.5.   Vēl viens pozitīvs aspekts ir ar infrastruktūru saistīto dažādo atbildīgo pušu pienākumu noteikšana, atsaucoties uz konkrētu apdraudējumu (N-1 princips). Vienlaikus ir jāpievērš uzmanība augstajām izmaksām, kas radīsies dažās dalībvalstīs, izveidojot atbilstošu infrastruktūru saskaņā ar regulā noteiktajām prasībām.

5.   Īpašas piezīmes.

5.1.   Komiteja uzskata, ka 3. panta 1. punktā minētā dalībvalsts iestāžu atbildība jāatšķir no privātu uzņēmumu vai organizāciju atbildības un uzdevumiem, un tādēļ ierosina jaunu formulējumu, lai precizētu, ka:

| — | gāzes piegādes drošība ir dalībvalsts kompetento iestāžu un Komisijas uzdevums to attiecīgajās atbildības jomās; |
| --- | --- |

—

gāzes piegādes drošība ir dalībvalsts kompetento iestāžu un Komisijas uzdevums to attiecīgajās atbildības jomās;

| — | dabasgāzes uzņēmumiem un rūpnieciskajiem gāzes patērētājiem jāsadarbojas un jāveic pasākumi saskaņā ar atbildīgo iestāžu pieņemtajiem lēmumiem. |
| --- | --- |

—

dabasgāzes uzņēmumiem un rūpnieciskajiem gāzes patērētājiem jāsadarbojas un jāveic pasākumi saskaņā ar atbildīgo iestāžu pieņemtajiem lēmumiem.

5.2.   EESK uzskata, ka regulas priekšlikumā (un attiecīgā gadījumā, to piemērojot katrā dalībvalstī) vairāk jāuzsver patērētāju tiesības vismaz dažās no šādām jomām:

| a) | tarifi. Tā kā ar tarifu starpniecību pasākumu izmaksas daļēji vai pilnībā varētu segt patērētāji, būtu jāatceras, ka demokrātiskā sabiedrībā kompetentām iestādēm pieņemot attiecīgus lēmumus, ir jāņem vērā patērētāju ekonomiskie un sociālie apstākļi; |
| --- | --- |

a)

tarifi. Tā kā ar tarifu starpniecību pasākumu izmaksas daļēji vai pilnībā varētu segt patērētāji, būtu jāatceras, ka demokrātiskā sabiedrībā kompetentām iestādēm pieņemot attiecīgus lēmumus, ir jāņem vērā patērētāju ekonomiskie un sociālie apstākļi;

| b) | jēdzienu “mājsaimniecība” un “aizsargāts patērētājs” precizēšana, jo tie regulas projektā apskatīti tikai vispārīgi (18. apsvērums, kurā ir minētas skolas un slimnīcas). Būtu jāiekļauj sīkāks saraksts, pat ja tas nav visaptverošs. |
| --- | --- |

b)

jēdzienu “mājsaimniecība” un “aizsargāts patērētājs” precizēšana, jo tie regulas projektā apskatīti tikai vispārīgi (18. apsvērums, kurā ir minētas skolas un slimnīcas). Būtu jāiekļauj sīkāks saraksts, pat ja tas nav visaptverošs.

| c) | tiesības uz informāciju. Patērētājiem ir jāsaņem precīza informācija par iestāžu īstenotajiem pasākumiem, prognozes par stāvokļa attīstību, struktūrām, kurās patērētāji var vērsties utt. Šie aspekti regulas projektā nav minēti. |
| --- | --- |

c)

tiesības uz informāciju. Patērētājiem ir jāsaņem precīza informācija par iestāžu īstenotajiem pasākumiem, prognozes par stāvokļa attīstību, struktūrām, kurās patērētāji var vērsties utt. Šie aspekti regulas projektā nav minēti.

5.3.   EESK uzskata, ka nepieciešams nodrošināt, lai atbilstoši regulas projektā minētajam visas dalībvalstis līdz 2014. gadam būtu spējīgas garantēt gāzes piegādi galapatērētājiem. Šim nolūkam ir jāplāno vai jāizveido N-1 tīkls, vai arī jānodrošina atbilstošas gāzes glabātavas. Dalībvalstīm 2011. un 2014. gadā ir jāsniedz ziņojumi par pasākumiem, kas īstenoti minētā līmeņa sasniegšanai. Ja kāda dalībvalsts tam neatbilst, pārējās dalībvalstis ir atbrīvotas no pienākuma piegādāt gāzi piegādes deficīta gadījumā.

5.4.   EESK uzskata, ka gāzes piegādes pārtraukuma gadījumā īpaši jāaizsargā mājsaimniecības un mazie patērētāji. Tādēļ visām dalībvalstīm jāuzņemas saistības nodrošināt gāzes piegādi un apkuri saskaņā ar spēkā esošajām normām.

5.5.   EESK uzskata, ka nepieciešamo ārkārtas pasākumu īstenošanai piegādes deficīta gadījumā vienādā mērā jābūt visu gāzes pakalpojumu sniedzēju pienākumam. Tas ir vienīgais veids, kā ES gāzes tirgū nodrošināt taisnīgu, nediskriminējošu ilgtermiņa konkurenci. Eiropas Komisijas priekšlikumā paredzētie izņēmumi jauniem tirgus dalībniekiem un maziem uzņēmumiem (7. panta 3. punkts) būtu jāsvītro.

5.6.   Tiek izstrādāti alternatīvi gāzes vadu projekti, lai nodrošinātu ilgtspējīgus risinājumus vidējā termiņā un ilgtermiņā. Zviedrijas un Somijas valdības 2009. gada 5. novembrī (pirms tam projektu apstiprināja Dānijas valdība) apstiprināja projektu Nord Stream, kurā paredzēts pa diviem paralēliem cauruļvadiem piegādāt gāzi no Krievijas uz Vāciju pa Baltijas jūru. Tā darbības uzsākšana paredzēta 2011. -2012. gadā. Projekta Nabucco, kuru ar ES un ASV atbalstu vada Austrijas konsorcijs OMV, mērķis ir piegādāt Eiropai gāzi no Kaspijas jūras, Centrālāzijas un Tuvajiem un Vidējiem Austrumiem, apejot Krieviju. Tas konkurē ar projektu South Stream (Gazprom – ENI) par gāzes piegādi no Krievijas Bulgārijai un citām Eiropas daļām. Tomēr, tā kā regulas priekšlikumā minētie pasākumi nestāsies spēkā līdz 2011. gadam, rodas bažas par gāzes piegādes drošību tuvākajā nākotnē, jo īpaši ziemā. EESK paļaujas uz to, ka Eiropas un valstu iestādes rīkosies proaktīvi, lai nepieļautu 2009. gada janvāra krīzei līdzīga stāvokļa atkārtošanos. Būtu lietderīgi apsvērt iespēju izveidot krīzes centru, lai varētu ātri pieņemt lēmumus par īstenojamiem pasākumiem.

5.7.   Saistībā ar regulas priekšlikuma mērķi EESK uzsver to, ka liela nozīme ir ES un Krievijas 2009. gada 16. novembrī Maskavā parakstītajam līgumam par agrās brīdināšanas sistēmu piegādes problēmu gadījumos, kā arī abu pušu vēlmei sadarboties enerģijas jautājumos, kas tika apliecināta Stokholmas samitā 2009. gada 18. novembrī.

5.8.   Trešajā iekšējā enerģijas tirgus paketē iekļautie pasākumi papildina regulas priekšlikumā minētos pasākumus, tādēļ ir svarīgi tos īstenot. Tie ietver valstu rīcības plānu izstrādi enerģijas trūkuma novēršanai, regulatīvo iestāžu neatkarības nodrošināšanu un neaizsargāto patērētāju aizsardzību, aizliedzot savienojuma slēgšanu kritiskos periodos.

5.9.   EESK uzskata, ka ES attiecīgajām politiskajām struktūrām ir atkārtoti jāizskata gāzes tirgus liberalizācijas politika, jo tā nav savienojama ar apgādes drošību. Minētā sakarā Evert Faber van der Meulen (ES pētījumu koordinators, Leidenes Universitāte) kritiski vērtē Komisijas “liberālās tendences”, apgalvojot, ka liberalizācija būtu uzskatāma tikai par ilgtermiņa mērķi. (Skatīt “Gas Supply and EU–Russia Relations”). Pieredze liecina, ka daudzos gadījumos tirgus ierobežojumu atcelšana nav veicinājusi ne ieguldījumu apjomu palielināšanos tīras enerģijas avotos, ne arī piegādes avotu diversifikāciju. Piemēram, Apvienotajā Karalistē: “Aicinājums veikt būtiskas izmaiņas divdesmit gadus ilgajā valdības politikā, kā rezultātā ir izveidots viens no visliberālākajiem enerģijas tirgiem, parādījās laikā, kad lorda Tērnera vadītā Klimata pārmaiņu komiteja secināja, ka tirgos, kuros ierobežojumi ir atcelti, neradās vajadzīgie ieguldījumi zema oglekļa satura enerģijas avotu ieviešanai un apgādes avotu diversifikācijai”(“U-turn urged on UK energy policy”, Financial Times, 2009. gada 12. oktobris). Turklāt enerģētikas nozares liberalizācijas un privatizācijas procesa rezultātā zaudēts daudz kvalificēta darba vietu. Tiek lēsts, ka, veicot elektrības tirgus liberalizāciju ES-15 ir zaudēti 34 % darba vietu (zaudēto darba vietu procentuālā skaita piemēri: Vācijā 34 %, Itālijā 40 %, Nīderlandē 39 %, Spānijā 34 %, Zviedrijā 33 %), savukārt gāzes nozarē 12 dalībvalstīs (CZ, DK, DE, ES, IT, LV, LT, HU, AT, PT, SI, FI) tika četru gadu laikā vien ir zaudēti 12 % darba vietu. (Hermann, C. and R. Atzmüller (2008) “Liberalisation and Privatisation of Public Services
  and the Impact on
  Employment, Working Conditions and Labour Relations”. Transfer, 2008. gada vasara, 14. sējums, Nr. 2., 303. lpp.).

5.10.   EESK norāda, ka jautājuma lielās sarežģītības un stratēģiskās nozīmes dēļ dalībvalstīm jāpieņem būtiski lēmumi par piegādes drošību papildus priekšlikumā minētajiem. Tie ir saistīti, piemēram, ar transporta tīkliem, atjaunīgo enerģiju un enerģijas taupīšanu. Nav šaubu, ka 2009. gada krīze lika apsvērt plašākas solidaritātes un sadarbības nepieciešamību Eiropas Savienībā ārkārtas situācijā. Izskatāmā regula ir nozīmīgs solis šā jautājuma risināšanā, bet tās efektivitāte būs atkarīga no tās stingras piemērošanas paredzētajā termiņā.

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

(1)  OV L 127, 29.4.2004., 92. lpp.

1

(2)  OV L 211, 14.8.2009., 94. lpp., OV L 211, 14.8.2009., 1. lpp.

2

---

| 14.12.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 339/53 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 339/53

---

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai: Ilgtspējīgas attīstības veicināšana – godīgās tirdzniecības un nevalstisku ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu nozīme”

COM(2009) 215 galīgā redakcija

(2010/C 339/12)

Ziņotājs: ADAMS kgs

Līdzziņotāja: SHARMA kdze

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 5. maijā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai: Ilgtspējīgas attīstības veicināšana — godīgās tirdzniecības un nevalstisku ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu nozīme”

COM(2009) 215 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 7. janvārī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē), ar 184 balsīm par, 3 balsīm pret un 10 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1.   Secinājumi un ieteikumi.

1.1.   Ilgtspējīgas ražošanas jomā EESK jau vairākus gadus aktīvi popularizē visaptverošas iniciatīvas, kuras izstrādājuši gan uzņēmumi, gan nevalstiskās organizācijas. Tāpēc Komiteja ļoti atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumu, kurā uzsvērta un atbalstīta patērētājiem paredzētā marķējuma sistēmu arvien lielākā ietekme, nodrošinot patērētājiem izvēles iespējas.

1.2.   Piekrītot, ka patērētājiem paredzēto marķējuma sistēmu dinamismu un orientāciju uz tirgu veicina arī to brīvprātīguma princips, būtu ieteicams gan resursu, gan reglamentējuma ziņā stimulēt gan pārredzamības uzlabošanu, gan minēto sistēmu nozīmi un uzticamību, gan arī iespēju ražotājiem tās ietekmēt, iesaistoties sertifikācijas procesā. ISEAL alianse — neatkarīga starptautiska apvienība, kas nodarbojas ar sociālo un vides standartu sistēmām, — nodrošina visām sistēmām kopīgu satvaru, kas dod iespēju konsolidēt standartu izstrādi un veikt objektīvu analīzi. Mērķis būtu harmonizēt līdzīgās pieejas un pārredzamā veidā nodrošināt informāciju par tiem faktoriem, kas tajās tomēr ir atšķirīgi.

1.3.   Komiteja uzsver nozīmi, kāda godīgās tirdzniecības koncepcijai bijusi patērētāju rīcības modeļa stimulēšanā ilgtspējīgu pirkumu jomā, sekmējot pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanos dažādās tās izpausmēs. Komisijas turpmāka apņemšanās atbalstīt pilsoniskās sabiedrības organizācijas, lai uzlabotu patērētāju informētību un popularizētu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmas šajā jomā, ir apsveicama, jo tādējādi rodas vairāk iespēju rosināt pilsonisko solidaritāti un pozitīvu rīcību. Īpaši efektīva varētu būt atbalsta novirzīšana tām dalībvalstīm, kurās šādas sistēmas nav ieviestas, un kur pilsoniskā sabiedrība cenšas aktīvi veicināt attīstību un ilgtspēju.

1.4.   Pēdējos gados arvien vairāk ir dažādu iniciatīvu, kas saistītas ar ilgtspējīgiem pirkumiem, un tas liecina, ka Komisijai ir pienācis laiks nopietni apsvērt, kā šīs jomas standarti un procesi var ietekmēt tās mijiedarbību ar PTO, it īpaši starptautisko tirdzniecības politiku attiecībā uz attīstības valstīm, lielāku uzmanību pievēršot sociālajiem un vides faktoriem (1).

2.   Ievads.

2.1.   Godīgas tirdzniecības marķējuma un citu marķējuma sistēmu atšķirības bieži skaidrojamas ar tādiem faktoriem, kas saistīti ar marķējumu izcelsmi. Godīgas tirdzniecības marķējumu izveidoja, reaģējot uz starptautiskajā tirdzniecībā novēroto netaisnību pret nabadzīgajiem, un šo marķējumu popularizēja galvenokārt 70. gados radušās progresīvās kustības, kuru mērķis bija solidaritāte un attīstība. Arī tolaik izveidotā un rūpniecības nozares virzītā uzņēmumu sociālās atbildības kustība piegādes ķēdē ieviesa sociālos un vides standartus un rosināja īstenot vienlīdzības pieeju attiecībā uz ražotājiem un patērētājiem. Abi virzieni viens otru ietekmēja. Piemēram, godīgas tirdzniecības koncepcijā tika iekļauti obligātie darba tiesību standarti, savukārt ar uzņēmumu sociālo atbildību saistītajās procedūrās ietvēra arī patērētāju garantiju marķējuma mehānismus. Tagad, kad klimata pārmaiņas un resursu patēriņš sāk apdraudēt pasaules nākotni, visi šādu sertifikācijas vai garantijas zīmju aspekti, kas orientēti uz patērētājiem, ir uzskatāmi par ilgtspējas marķējumu.

2.2.   Pēc Apvienotās Karalistes prezidentūras pieprasījuma Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2005. gadā publicēja atzinumu par tematu “Ētiska tirdzniecība un patērētāju garantiju sistēmas” (2). Tajā tika secināts, ka šādas brīvprātīgi ieviestas sistēmas (parasti sertifikācijas vai garantiju apliecinošu marķējumu veidā) var ievērojami veicināt ilgtspējīgu attīstību un patērētāju tiešu iesaistīšanu, sniedzot noteiktu un jūtamu atbildi uz globalizāciju. Minētajā atzinumā tika aplūkoti arī šādu sistēmu efektivitātes priekšnoteikumi, ES noteikto politisko pasākumu piemērotība un nepieciešamība steidzami noskaidrot jautājumus un veikt koordināciju. Visbeidzot, tajā tika aicināts izveidot racionālu pamatu, kas ļautu salīdzināt patērētāju garantiju sistēmas ar citiem politikas instrumentiem, kuru mērķi ir līdzīgi. Komiteja norādīja, ka tas nodrošinātu ES iestādes un dalībvalstis ar līdzekli saskaņotas politikas izstrādei un praktisku mehānismu ieguldījuma novērtēšanai. Tāpēc Komiteja ir īpaši gandarīta par to, ka minētie secinājumi Komisijas paziņojumā ir pilnībā atzīti un pilnveidoti.

2.3.   Četros gados kopš minētā dokumenta publicēšanas ir ārkārtīgi pieaudzis to izstrādājumu pārdošanas apjoms, kuriem ir šāds garantijas marķējums, piemēram, produkcija ar godīgās tirdzniecības marķējumu pārdota par 400 % vairāk un ar Utz
  Certified marķētā produkcija — par 365 % vairāk. Tendence turpinās, un krīze to acīmredzami neietekmē. Vadošie starptautiskie apstrādes un ražošanas uzņēmumi uz godīgās tirdzniecības koncepciju pārorientē veselus zīmolus un ražojumu kategorijas, savukārt mazumtirgotāji līdzīgā veidā pilnībā pārorientē produkcijas veidus. Patērētāju interese ir sekmējusi vairāku ar ilgtspēju saistītu garantijas marķējumu izveidi vai pilnveidošanu. Ir piemēri, kas liecina par to, ka šādām ilgtspējas sistēmām ir līdzvērtīga ietekme. Tas rada jautājumu par to, vai patērētāji apzinās dažādu marķējumu atšķirības, un to, kādas priekšrocības šī sistēma rada ražotājiem.

2.4.   Par šiem jautājumiem EESK vienmēr ir izrādījusi lielu interesi. Pirmajā atzinumā par tematu “Eiropas “godīgas tirdzniecības zīmes” iniciatīva”, ko Komiteja izstrādāja 1996. gadā (3), trīs galvenie ieteikumi bija šādi: būtu jāizveido kvalitatīvas starptautiskās sertifikācijas un pārbaudes sistēmas, jāsaglabā brīvprātības princips, un Komisijai būtu jāatbalsta gan attīstības valstu ražotāju organizācijas, kuras darbojas saskaņā ar godīgās tirdzniecības principiem, gan sabiedrības informētības un izpratnes veicināšanas kampaņas Eiropā.

2.5.   Minēto viedokli Komiteja vēlreiz apliecināja 2009. gada oktobrī izstrādātajā atzinumā par tematu “Pārtikas produktu taisnīga tirdzniecība” (4) (ziņotājs — Coupeau kgs). Lai gan patlaban izskatāmā atzinuma pamatā lielā mērā ir Coupeau kga atzinums, šajā dokumentā uzmanība pievērsta konkrēti Komisijas paziņojumam un ietverti vairāki paplašināti ieteikumi, kas atbilst Komitejas nostājai.

3.   Komisijas paziņojuma kopsavilkums.

3.1.   Dažādu veidu ilgtspējas marķējums ir kļuvis par daļu no patērētāju ikdienas. Šāds marķējums ļauj patērētājiem atbalstīt vairākus ilgtspējīgas attīstības mērķus. Viens no šādiem marķējuma veidiem ir godīgas tirdzniecības marķējums, kura pamatā ir šādu aspektu novērtējums un sertifikācija: vides un darba apstākļi, kas atbilst obligātajiem starptautiskajiem standartiem vai pārsniedz tos, labvēlīgs tirdzniecības režīms un noteikta veida piemaksas, no kurām labumu gūst attīstības valstu ražotāji. Paziņojumā galvenokārt dominē tieši šāda pieeja. Apzinoties, ka patērētājiem var rasties pārpratumi, Komisija pielikumā sniegusi godīgas tirdzniecības definīciju un norāda uz atšķirībām starp šādām dažādām pieejām (5):

| 1) | godīga tirdzniecība kā tāda; |
| --- | --- |

1)

godīga tirdzniecība kā tāda;

| 2) | citi sertificēti “nišas” produkti, kas formāli nav godīgās tirdzniecības apritē, bet tomēr ir paredzēti patērētājiem, kuri apzināti raugās uz ilgtspējas jautājumiem (Rainforest Alliance, Utz Certified); |
| --- | --- |

2)

citi sertificēti “nišas” produkti, kas formāli nav godīgās tirdzniecības apritē, bet tomēr ir paredzēti patērētājiem, kuri apzināti raugās uz ilgtspējas jautājumiem (Rainforest Alliance, Utz Certified);

| 3) | produkti, uz kuriem attiecas pamatstandarti, kuru izmantošana ir vēlama “visā nozarē” (piemēram, Code for the Coffee Community (4C's); Ethical Tea Partnership); |
| --- | --- |

3)

produkti, uz kuriem attiecas pamatstandarti, kuru izmantošana ir vēlama “visā nozarē” (piemēram, Code for the Coffee Community (4C's); Ethical Tea Partnership);

| 4) | pārējie produkti (“bez nosaukuma”). |
| --- | --- |

4)

pārējie produkti (“bez nosaukuma”).

3.2.   Lai gan patērētājiem domāto marķējumu un norāžu veidu ir daudz, Komisija atzīst, ka šo sistēmu reglamentēšanas mēģinājumi nedotu vēlamo rezultātu. Šīs brīvprātīgās un dinamiskās sistēmas atbilst tirdzniecības nozares un patērētāju vajadzībām, un reglamentēšana tikai kavētu to turpmāko attīstību.

3.3.   Tomēr patērētāju uzticēšanos un informētību var uzlabot, skaidrāk un pārredzamāk definējot minētās sistēmas; svarīgi ir nodrošināt arī neatkarīgu uzraudzību. Ir ierosināts un plānots dziļāk izanalizēt sistēmu ietekmi un to radītos ieguvumus, un Komisija, skaidri norādot, ka tai nav nodoma noteikt šīm privātajām sistēmām piemērotākos ilgtspējas standartus, tomēr iesaka dažus pamatprincipus. Tie ir šādi:

| — | saglabāt privāto sistēmu nevalstisko raksturu visā ES; |
| --- | --- |

—

saglabāt privāto sistēmu nevalstisko raksturu visā ES;

| — | pētīt iespējamo sinerģiju robežas starp sistēmām un palielināt skaidrību patērētājiem un ražotājiem; |
| --- | --- |

—

pētīt iespējamo sinerģiju robežas starp sistēmām un palielināt skaidrību patērētājiem un ražotājiem;

| — | panākt kopīgu izpratni par piemērotām procesa pamatprasībām; |
| --- | --- |

—

panākt kopīgu izpratni par piemērotām procesa pamatprasībām;

| — | noteikt objektīvas pazīmes attiecībā uz dažādu privātu ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu salīdzinošo ietekmi. |
| --- | --- |

—

noteikt objektīvas pazīmes attiecībā uz dažādu privātu ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu salīdzinošo ietekmi.

3.4.   Dažu šo garantijas apliecināšanas sistēmu mērķis — nabadzīgāko valstu attīstība — vienlaikus ir arī viens no svarīgākajiem PTO un ES tirdzniecības politikas uzdevumiem. Paziņojumā norādīts, ka privātās ilgtspējības sertifikācijas iniciatīvas, ja tās ir pārredzamas un nediskriminējošas, var būt papildinājums tirdzniecības liberalizācijas procesam.

3.5.   Tā kā valsts un pašvaldību iestāžu vajadzībām tiek tērēti 16 % no ES IKP, paziņojumā izklāstīti pamatprincipi, kas publiskā iepirkuma procedūrās ļautu iestrādāt ilgtspējības prasības. Dokumentā norādīts, ka prasība sertificēt produktus ar konkrētu marķēšanas sistēmu ir pretrunā publiskā iepirkuma regulējumam, tomēr ar ražošanas procesu saistītu atbilstīgu kritēriju iekļaušana ir likumīga, un īpaša “ētiskā marķējuma” licence ir viens no atbilstības apliecinājuma veidiem (6).

3.6.   Komisija 2007. un 2008. gadā atbalstīja godīgas tirdzniecības koncepciju un citas ar tirdzniecību saistītas ilgtspējas iniciatīvas, piešķirot vairāk nekā 19 miljonu euro lielu finansējumu galvenokārt informētības veicināšanai Eiropas Savienībā. Ir nodoms turpināt atbalsta sniegšanu, it īpaši saistībā ar ietekmes novērtējumiem un tirgus pārredzamību, un mudināt to darīt arī dalībvalstis.

4.   Vispārīgas piezīmes.

4.1.   Jēdzienu “godīgs” un “godīga tirdzniecība” lietošanu nav iespējams kontrolēt tiesiskā ceļā, un tas nozīmē, ka tos var izmantot ikviens, — arī tad, ja nav īsta pamata vai ja sniegtais labums ir mazāks nekā tas, ko apzīmē ar terminu “godīga tirdzniecība”. Šādos apstākļos ir būtiski, lai patērētāji būtu informēti par attiecīgajiem sertifikācijas un garantēšanas procesiem. Prakse liecina, ka citās nevalstiskās, ar tirdzniecību saistītās ilgtspējas nodrošināšanas sistēmās un uzņēmumu ilgtspējas sistēmās vērojama izvairīšanās lietot apzīmējumus “godīgs” vai “godīga tirdzniecība”, jo tos viegli sajaukt ar oficiālo terminu “godīga tirdzniecība”.

4.2.   Ir pagājuši desmit gadi kopš iepriekšējā Komisijas paziņojuma par minēto tematu. Šajā laikā ievērojami palielinājusies sabiedrības interese, ko sekmējusi pieaugošā informētība par ilgtspējības jautājumiem un ar to saistītie uzņēmumu centieni panākt, lai piegādes process atbilstu zināmiem ētiskiem, sociāliem un vides standartiem. Tādējādi tā ir savlaicīga korekcija tirgū, kura vērtība Eiropā 2009. gadā bija vairāk nekā 2 miljardi euro (godīgas tirdzniecības marķējums) un vismaz tikpat daudz arī saistībā ar citiem “ilgtspējas marķējumiem”. Tomēr attiecībā uz Eiropas tirdzniecību ar precēm, kas ievestas no attīstības valstīm, šis īpatsvars ir relatīvi mazs, un ir jānorāda, ka termins “niša”, kas Komisijas paziņojumā lietots tādu patērētājiem paredzētu marķējumu apzīmēšanai, kuri nav saistīti ar godīgas tirdzniecības koncepciju, būtu jālieto arī attiecībā uz godīgas tirdzniecības marķējumu, jo tas pats par sevi veido ilgtspējības marķējuma nišu.

4.3.   Tomēr atsevišķās valstīs un atsevišķu produktu tirgos ilgspējības marķējums vairs neatbilst šīs nišas principiem. Tā tas ir, piemēram, Nīderlandē, kur saskaņā ar holandiešu NVO Tropical Commodities Coalition (TCC) datiem 25 % patērētās kafijas ir tirgota atbilstīgi ētikas principiem. Tāpēc ir īpaši svarīgi nepieļaut, lai patērētājiem rastos pārpratumi.

4.4.   Ir jāapzinās, ka termina “godīga tirdzniecība”, tāpat kā jēdzienu “laba izcelsme” (Good Origin) vai līdzīgu marķēšanas apzīmējumu izmantošana, vedina domāt par ražojuma absolūtu ētisko vērtību, lai gan patiesībā vērojamie uzlabojumi var būt maznozīmīgi. Šādu kategorisku apgalvojumu pamatā visbiežāk ir nevis tīša krāpšana, bet gan vienkāršošana, kas ir ļoti vajadzīga popularizēšanas kampaņās, taču var likt patērētājiem vilties, ja viņi nesaņem gaidīto.

4.5.   Godīgas tirdzniecības gadījumā marķējums ir tikai viens no diviem savstarpēji papildinošiem godīgas tirdzniecības kanāliem; otrs kanāls ir integrētā piegādes ķēde. Paziņojumā tikpat kā nav aplūkota godīgas tirdzniecības kustības ilgtermiņa ietekme, tās iedzīvotājiem tuvā līmenī rīkotās kampaņas vai Ziemeļu valstīs veiktās politiskās aktivitātes un Dienvidu valstīs īstenotie ražotāju atbalsta pasākumi. Komisija nepievēršas arī nozīmīgajam ieguldījumam, ko sniedz, piemēram, “Utz Certified” sistēma pārtikas nekaitīguma nodrošināšanā, ņemot vērā tās augsti attīstīto izsekojamības mehānismu, un nenorāda uz “Rainforest Alliance” sertifikācijas sistēmas pozitīvo ietekmi uz klimata pārmaiņu mazināšanu, ņemot vērā tās ieguldījumu lietusmežu saglabāšanā. Jāatzīst, ka Komisija paziņojumā nevar kvalitatīvi pilnībā izanalizēt šo nozīmīgo papildu ietekmi, un tā šiem jautājumiem varētu pievērsties turpmākajos politikas dokumentos.

4.6.   Lai arī Komisija uzskata garantiju sistēmas par PTO tirdzniecības liberalizācijas procesa papildinājumu, godīgas tirdzniecības kustība neattiecina šo viedokli uz sevi un dēvē savu pieeju par alternatīvu tirdzniecības partnerību. No citu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmju viedokļa būtu lietderīgi, ja PTO rupīgi izanalizētu to, kā tirdzniecības liberalizācija var veicināt ilgtspēju, un aizkavētu situāciju, kad ar ilgstpēju saistītās sociālās, vides un ekonomikas prasības kļūdaini tiek uzskatītas par šķēršļiem tirdzniecībai.

5.   Īpašas piezīmes.

5.1.   Komiteja ņem vērā Komisijas nostāju, kas neparedz garantijas sistēmu reglamentēšanu, jo ES regulējumam ir tendence vājināt ambiciozo un dinamisko aspektu, kurš raksturīgs sociālā un ekoloģiskā marķējuma sistēmām. Tomēr tiesiskā regulējuma trūkums nozīmē lielāku nepieciešamību gan pēc godīguma neatkarīgajā sertificēšanā, gan pēc tā, lai patērētāji skaidri zinātu, ko reāli piedāvā katra no neatkarīgajām garantijas iniciatīvām. No tā izriet, ka visu minēto sistēmu pamatā būtu jābūt akreditētām ISO 65 sertifikācijas procedūrām.

5.2.   Būtu vēlams veicināt vienota standartu satvara izstrādi tajās jomās, kur atsevišķas sistēmas nepārprotami pārklājas, piemēram, darba tiesību standartu un pesticīdu lietošanas jomā. Vajadzīgs arī rūpīgs ietekmes novērtējums, kurā jāņem vērā, ka paredzētie rezultāti ievērojami atšķiras, piemēram, godīgas tirdzniecības koncepcijas nolūks ir veicināt sīkzemnieku pieeju tirgum, savukārt Utz Certified sistēma paredz uzlabot saimniecību pārvaldības praksi; godīgas tirdzniecības koncepcijā uzmanība pievērsta atsevišķu ražotāju organizāciju stimulēšanai, savukārt Rainforest Alliance mērķis ir bioloģiskā daudzveidība.

5.3.   Lai gan Komisija ir izlēmusi nenoteikt standartus, tā tomēr atbalsta plaša pētījuma veikšanu par svarīgāko sistēmu relatīvajām atšķirībām un priekšrocībām. Tirgus pārredzamība ir uzskatāma par pamatprasību tādām ētisko garantiju sistēmām, kas vērstas uz tirgdarbību, un EESK principā atzinīgi vērtē šāda projekta izstrādi un interneta portāla izveidošanu minēto sistēmu analīzei un apspriešanai. Taču svarīgākais aspekts ir tas, kā šīs sistēmas darbojas tajās jomās, kurās tām ir kopīgi mērķi, un tas, kādas īpašas priekšrocības tās sniedz jomās, kuras tām ir atšķirīgas. Jānorāda, ka pašreizējā veidā UNCTAD“portāls” (7) nesasniedz minēto mērķi, jo ir ignorētas sistēmu būtiskās atšķirības un trūkst skaidrības un precizitātes, kāda nepieciešama šādai uzziņu vietnei.

5.4.   Ir ierosināts atbalstīt tādu procedūru izveidi, no kuras atkarīga ilgtspējas marķējumu pārredzamība un uzticamība, kā arī ražotāju iespējas iegūt sertifikāciju, piekļūt tirgum un risināt nepieciešamos organizatoriskos jautājumus. Piemēram, resursus varētu piešķirt ISEAL aliansei (8), lai tādējādi varētu turpināt darbu sistēmu harmonizēšanā, kad tas nepieciešams, vai atšķirīgo elementu precizēšanā. ISEAL ir organizācija, kurā iesaistītas daudzas ieinteresētās personas un kura dod iespēju konsolidēt dažādu marķējuma sistēmu kopīgos aspektus, kā arī objektīvi novērtēt un izskaidrot atšķirības.

5.5.   Pašreizējās diskusijās par godīgu tirdzniecību un nevalstiskām ar tirdzniecību saistītām ilgtspējas nodrošināšanas sistēmām būtiska nozīme neapšaubāmi ir attīstības valstu ražotāju organizācijām (9), un ir plašāk jāizmanto to pieredze saskarsmē ar dažādām ilgtspējas sistēmām. Komiteja uzskata, ka ilgtspējas sistēmās un jebkādos to ietekmes novērtējumos būtu vajadzīgs līdzvērtīgs ieguldījums no tām ražotāju organizācijām, kurām ir pieredze saistībā ar galvenajām iniciatīvām.

5.6.   Vairums produktu, kas attiecas uz godīgu tirdzniecību un nevalstiskām ar tirdzniecību saistītām ilgtspējas nodrošināšanas sistēmām, Eiropā tiek pārdoti nedaudzās dalībvalstīs. Komiteja stingri iesaka Komisijai izvirzīt par prioritāti to pilsoniskās sabiedrības organizāciju atbalstīšanu un finansēšanu, kas darbojas dalībvalstīs, kurās nav stabilu, patērētājiem paredzētu ilgtspējas popularizēšanas programmu, bet kurās ir uzticami pilsoniskās sabiedrības pārstāvji, kas spēj sekmīgi piedalīties šādā darbā.

5.7.   ES tirdzniecības politikā jau zināmu laiku tiek novērtēts godīgas tirdzniecības koncepcijas devums un atzītas tās iespējas ietekmēt pasaules tirdzniecības politiku. Komiteja aicina Komisiju ņemt vērā to, ka ES iedzīvotāji ilgtspējai un sociāli izdevīgai tirdzniecībai piešķir aizvien lielāku nozīmi, un to atspoguļot arī mijiedarbībā ar PTO, sadarbojoties tirdzniecības noteikumu jomā.

Briselē, 2010. gada 20. janvārī

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs

Mario SEPI

---

(1)  Šajā saistībā jānorāda uz ES un Korejas Brīvās tirdzniecības nolīguma nodaļu par tirdzniecību un ilgtspējīgu attīstību (13. nodaļa).

1

(2)  OV C 28, 3.2.2006., 72 – 81. lpp.

2

(3)  OV C 204, 15.7.1996., 41. lpp.

3

(4)  OV C 318, 23.12.2009., 29. lpp.

4

(5)  Paziņojums attiecas uz godīgas tirdzniecības kritērijiem atbilstīgi definīcijai, ko sniegusi godīgas tirdzniecības kustība, un Eiropas Parlamenta 2006. gada 6. jūnija rezolūcijai par godīgu tirdzniecību un attīstību (A6-0207/2006).

5

(6)  To ilustrē arī Eiropas Komisijas 2009. gada 29. oktobra lēmums par oficiāla pieprasījuma iesniegšanu Nīderlandei saistībā ar Ziemeļholandes provinces piešķirtajām publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesībām uz kafijas automātu piegādi un apkalpošanu. Pēc Komisijas domām, Ziemļholandes provinces izmantotā konkursa procedūra neatbilda ES publiskā iepirkuma noteikumu prasībām, tādējādi ierobežojot konkurenci.

6

(7)  http://193.194.138.42/en/Sustainability-Claims-Portal/Discussion-Forum/Fair-Trade/Web-links/

7

(8)  ISEAL ir starptautiska sociālo un vides standartu sistēmu apvienība, kuras “labas prakses kodekss” ir starptautisks uzziņu dokuments par šādām standartu sistēmām.

8

ISEAL

(9)  Tas attiecas uz Pasaules godīgas tirdzniecības organizāciju (WFTO) un Godīgas tirdzniecības marķēšanas starptautiskajām organizācijām (FLO), kuru pārvaldības sistēmās jau šobrīd ir iekļautas attīstības valstu ražotāju organizācijas, kā arī uz “Rainforest Alliance” (tās starptautiskajā standartu komitejā kā locekļi darbojas zemes īpašnieki, lauksaimnieki, NVO, kopienu pārstāvji, pētnieki, tehnoloģiju jomas pārstāvji un citas ieinteresētās puses) un “Utz Certified” (tās valdē darbojas kafijas audzētāju pārstāvji, kafijas tirgotāji un sagatavotāji, un NVO, un tās Rīcības kodeksu ir izvērtējušas un atzinušas visas iesaistītās “Utz Certified” programmā iesaistītās puses).

9

WFTO

FLO

Rainforest Alliance

Utz Certified

Utz Certified

---