# Eiropas Savienības C 275E/2010

| | ISSN 1725-5201
  doi:10.3000/17255201.CE2010.275.lav |
| --- | --- |
| Eiropas Savienības
  Oficiālais Vēstnesis | C 275E |
| | |
| Izdevums latviešu valodā | Informācija un paziņojumi | 53. sējums2010. gada 12. oktobris |

ISSN 1725-5201

doi:10.3000/17255201.CE2010.275.lav

Eiropas Savienības

Oficiālais Vēstnesis

C 275E

Izdevums latviešu valodā

Informācija un paziņojumi

53. sējums2010. gada 12. oktobris

---

| Paziņojums Nr. | Saturs | Lappuse |
| --- | --- | --- |
| | III   Sagatavošanā esoši tiesību akti |
| | Padome |
| 2010/C 275E/01 | Padomes Nostāja (ES) Nr. 14/2010 pirmajā lasījumā, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvu par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpēPieņemts Padomē 2010. gada 13. septembrī | 1 |

Paziņojums Nr.

Saturs

Lappuse

III   Sagatavošanā esoši tiesību akti

Padome

2010/C 275E/01

Padomes Nostāja (ES) Nr. 14/2010 pirmajā lasījumā, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvu par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpēPieņemts Padomē 2010. gada 13. septembrī

1

| LV | |
| --- | --- |

LV

---

III Sagatavošanā esoši tiesību akti

Padome

| 12.10.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | CE 275/1 |
| --- | --- | --- | --- |

12.10.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

CE 275/1

---

PADOMES NOSTĀJA (ES) Nr. 14/2010 PIRMAJĀ LASĪJUMĀ,

lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvu par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē

Pieņemts Padomē 2010. gada 13. septembrī

2010/C 275 E/01

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu un 168. pantu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),

ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),

saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (3),

tā kā:

| (1) | Līguma 168. panta 1. punktā paredzēts, ka, nosakot un īstenojot visas Savienības politikas un darbības, ir jānodrošina augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis. Tas nozīmē, ka augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis jānodrošina arī tad, ja Savienība pieņem tiesību aktus, pamatojoties uz citiem Līguma noteikumiem. |
| --- | --- |

(1)

Līguma 168. panta 1. punktā paredzēts, ka, nosakot un īstenojot visas Savienības politikas un darbības, ir jānodrošina augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis. Tas nozīmē, ka augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis jānodrošina arī tad, ja Savienība pieņem tiesību aktus, pamatojoties uz citiem Līguma noteikumiem.

| (2) | Līguma 114. pants ir piemērots juridiskais pamats, jo šīs direktīvas noteikumu lielākās daļas mērķis ir uzlabot iekšējā tirgus darbību un preču, personu un pakalpojumu brīvu apriti. Ja ir izpildīti nosacījumi, lai par juridisko pamatu noteiktu Līguma 114. pantu, Savienības tiesību aktos šo juridisko pamatu izmanto pat tad, ja veiktajā izvēlē veselības aizsardzība ir izšķirīgs faktors pieņemtajos lēmumos. Šajā ziņā Līguma 114. panta 3. punktā skaidri noteikts – tiecoties pēc saskaņošanas, ir jānodrošina augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis, jo īpaši ņemot vērā visas izmaiņas, kuru pamatā ir zinātniski fakti. |
| --- | --- |

(2)

Līguma 114. pants ir piemērots juridiskais pamats, jo šīs direktīvas noteikumu lielākās daļas mērķis ir uzlabot iekšējā tirgus darbību un preču, personu un pakalpojumu brīvu apriti. Ja ir izpildīti nosacījumi, lai par juridisko pamatu noteiktu Līguma 114. pantu, Savienības tiesību aktos šo juridisko pamatu izmanto pat tad, ja veiktajā izvēlē veselības aizsardzība ir izšķirīgs faktors pieņemtajos lēmumos. Šajā ziņā Līguma 114. panta 3. punktā skaidri noteikts – tiecoties pēc saskaņošanas, ir jānodrošina augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis, jo īpaši ņemot vērā visas izmaiņas, kuru pamatā ir zinātniski fakti.

| (3) | Savienības veselības aizsardzības sistēmas ir Eiropas augstā līmeņa sociālās aizsardzības galvenā sastāvdaļa, un tās veicina sociālo kohēziju un sociālo taisnīgumu, kā arī ilgtspējīgu attīstību. Tās ir arī daļa plašākā sistēmā, ko veido vispārējas nozīmes pakalpojumi. |
| --- | --- |

(3)

Savienības veselības aizsardzības sistēmas ir Eiropas augstā līmeņa sociālās aizsardzības galvenā sastāvdaļa, un tās veicina sociālo kohēziju un sociālo taisnīgumu, kā arī ilgtspējīgu attīstību. Tās ir arī daļa plašākā sistēmā, ko veido vispārējas nozīmes pakalpojumi.

| (4) | Padomes 2006. gada 1. un 2. jūnija secinājumos par Eiropas Savienības veselības aizsardzības sistēmu kopējām vērtībām un principiem (4) (turpmāk “Padomes secinājumi”) dalībvalstis ir atzinušas to, ka veselības aizsardzības sistēmām visā Savienībā ir vairāki kopīgi darbības principi. Tajā pašā paziņojumā Padome atzina, ka praktiskie veidi, kā šīs vērtības un principi tiek realizēti, dalībvalstīs būtiski atšķiras. Jo īpaši valsts līmenī jāpieņem lēmumi par to, kādu veselības aprūpes pakalpojumu kopumu var izmantot pilsoņi, un par mehānismiem, ko izmanto, lai tos finansētu un sniegtu, piemēram, lai zinātu, cik lielā mērā veselības aizsardzības sistēmu pārvaldībā var balstīties uz tirgus mehānismu un konkurences spiedienu. |
| --- | --- |

(4)

Padomes 2006. gada 1. un 2. jūnija secinājumos par Eiropas Savienības veselības aizsardzības sistēmu kopējām vērtībām un principiem (4) (turpmāk “Padomes secinājumi”) dalībvalstis ir atzinušas to, ka veselības aizsardzības sistēmām visā Savienībā ir vairāki kopīgi darbības principi. Tajā pašā paziņojumā Padome atzina, ka praktiskie veidi, kā šīs vērtības un principi tiek realizēti, dalībvalstīs būtiski atšķiras. Jo īpaši valsts līmenī jāpieņem lēmumi par to, kādu veselības aprūpes pakalpojumu kopumu var izmantot pilsoņi, un par mehānismiem, ko izmanto, lai tos finansētu un sniegtu, piemēram, lai zinātu, cik lielā mērā veselības aizsardzības sistēmu pārvaldībā var balstīties uz tirgus mehānismu un konkurences spiedienu.

| (5) | Eiropas Savienības Tiesa (turpmāk “Tiesa”) vairākos gadījumos ir apstiprinājusi, ka visi medicīniskās aprūpes pakalpojumi ir Līguma darbības jomā, vienlaikus atzīstot to īpašās iezīmes. |
| --- | --- |

(5)

Eiropas Savienības Tiesa (turpmāk “Tiesa”) vairākos gadījumos ir apstiprinājusi, ka visi medicīniskās aprūpes pakalpojumi ir Līguma darbības jomā, vienlaikus atzīstot to īpašās iezīmes.

| (6) | Tiesa jau ir risinājusi dažus jautājumus, kas saistīti ar pārrobežu veselības aprūpi, jo īpaši izmaksu atlīdzību par veselības aprūpi, kas sniegta citā dalībvalstī, bet ne tajā, kurā aprūpes saņēmējs ir rezidents. Veselības aprūpe nav iekļauta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (5) darbības jomā, tādēļ ir svarīgi minētajiem jautājumiem veltīt īpašu Savienības juridisku instrumentu, lai nodrošinātu atsevišķos Tiesas spriedumos nodibināto principu vispārēju un efektīvu piemērošanu. |
| --- | --- |

(6)

Tiesa jau ir risinājusi dažus jautājumus, kas saistīti ar pārrobežu veselības aprūpi, jo īpaši izmaksu atlīdzību par veselības aprūpi, kas sniegta citā dalībvalstī, bet ne tajā, kurā aprūpes saņēmējs ir rezidents. Veselības aprūpe nav iekļauta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (5) darbības jomā, tādēļ ir svarīgi minētajiem jautājumiem veltīt īpašu Savienības juridisku instrumentu, lai nodrošinātu atsevišķos Tiesas spriedumos nodibināto principu vispārēju un efektīvu piemērošanu.

| (7) | Padomes secinājumos Padome atzina to, ka īpaši nozīmīga ir tāda pārrobežu veselības aprūpes iniciatīva, kas, radot juridisko noteiktību, Savienības pilsoņiem skaidri noteiktu to tiesības, pārvietojoties no dalībvalsts uz dalībvalsti. |
| --- | --- |

(7)

Padomes secinājumos Padome atzina to, ka īpaši nozīmīga ir tāda pārrobežu veselības aprūpes iniciatīva, kas, radot juridisko noteiktību, Savienības pilsoņiem skaidri noteiktu to tiesības, pārvietojoties no dalībvalsts uz dalībvalsti.

| (8) | Šīs direktīvas mērķis ir paredzēt noteikumus, lai Savienībā uzlabotu piekļuvi drošai, kvalitatīvai veselības aprūpei, nodrošināt pacientu mobilitāti saskaņā ar Tiesas noteiktajiem principiem, un veicināt dalībvalstu sadarbību veselības aprūpes jomā, vienlaikus pilnībā ievērojot to, ka dalībvalstu pienākumos ietilpst noteikt sociālā nodrošinājuma pabalstu apmēru veselības jomā un organizēt un sniegt veselības aprūpi un medicīnisko aprūpi, kā arī izmaksāt sociālā nodrošinājuma pabalstus, jo īpaši slimības pabalstus. |
| --- | --- |

(8)

Šīs direktīvas mērķis ir paredzēt noteikumus, lai Savienībā uzlabotu piekļuvi drošai, kvalitatīvai veselības aprūpei, nodrošināt pacientu mobilitāti saskaņā ar Tiesas noteiktajiem principiem, un veicināt dalībvalstu sadarbību veselības aprūpes jomā, vienlaikus pilnībā ievērojot to, ka dalībvalstu pienākumos ietilpst noteikt sociālā nodrošinājuma pabalstu apmēru veselības jomā un organizēt un sniegt veselības aprūpi un medicīnisko aprūpi, kā arī izmaksāt sociālā nodrošinājuma pabalstus, jo īpaši slimības pabalstus.

| (9) | Šī direktīva attiecas uz atsevišķiem pacientiem, kas nolemj meklēt veselības aprūpi dalībvalstī, kas nav to piederības dalībvalsts. Kā apstiprinājusi Tiesa, ne veselības aprūpes īpašās iezīmes, ne veids, kā tā ir organizēta vai finansēta, nemaina to, ka uz to attiecas pamatprincips par pakalpojumu sniegšanas brīvību. Tomēr piederības dalībvalsts var izvēlēties ierobežot atlīdzību par pārrobežu veselības aprūpi tādu iemeslu dēļ, kas attiecas uz sniegtās veselības aprūpes kvalitāti un drošību, ja to var pamatot ar svarīgākiem vispārējas intereses iemesliem, kas saistīti ar sabiedrības veselību. Piederības dalībvalsts var arī veikt turpmākus pasākumus citu iemeslu dēļ, ja to var pamatot ar tādiem svarīgākiem vispārējas intereses iemesliem. Tiesa ir noteikusi, ka sabiedrības veselības aizsardzība ir viena no svarīgākajām vispārējām interesēm, kas var būt pamatojums Līgumos paredzētās pārvietošanās brīvības ierobežošanai. |
| --- | --- |

(9)

Šī direktīva attiecas uz atsevišķiem pacientiem, kas nolemj meklēt veselības aprūpi dalībvalstī, kas nav to piederības dalībvalsts. Kā apstiprinājusi Tiesa, ne veselības aprūpes īpašās iezīmes, ne veids, kā tā ir organizēta vai finansēta, nemaina to, ka uz to attiecas pamatprincips par pakalpojumu sniegšanas brīvību. Tomēr piederības dalībvalsts var izvēlēties ierobežot atlīdzību par pārrobežu veselības aprūpi tādu iemeslu dēļ, kas attiecas uz sniegtās veselības aprūpes kvalitāti un drošību, ja to var pamatot ar svarīgākiem vispārējas intereses iemesliem, kas saistīti ar sabiedrības veselību. Piederības dalībvalsts var arī veikt turpmākus pasākumus citu iemeslu dēļ, ja to var pamatot ar tādiem svarīgākiem vispārējas intereses iemesliem. Tiesa ir noteikusi, ka sabiedrības veselības aizsardzība ir viena no svarīgākajām vispārējām interesēm, kas var būt pamatojums Līgumos paredzētās pārvietošanās brīvības ierobežošanai.

| (10) | Jēdzienu “svarīgākas vispārējas intereses”, uz kuru dažos šīs direktīvas noteikumos ir iekļauta atsauce, ir izstrādājusi Tiesa judikatūrā saistībā ar Līguma 49. un 56. pantu un šī jēdziena attīstība vēl var turpināties. Tiesa ir vairākkārt nolēmusi, ka ir iespējams, ka risks nopietni apdraudēt sociālā nodrošinājuma sistēmas finansiālu līdzsvaru pats par sevi var būt svarīgs vispārējas intereses iemesls, lai pamatotu ierobežojumu noteikšanu pakalpojumu sniegšanas brīvībai. Līdzīgi Tiesa ir atzinusi, ka mērķis sabiedrības veselības labad saglabāt līdzsvarotu visiem pieejamu medicīnisko un stacionāro aprūpi arī var būt viens no ierobežojumiem sabiedrības veselības labad, kā paredzēts Līguma 52. pantā, ja tas palīdz sasniegt augstu veselības aizsardzības līmeni. Tiesa ir arī noteikusi, ka ar minēto Līguma noteikumu dalībvalstīm ir atļauts ierobežot medicīnisko un stacionārās aprūpes pakalpojumu sniegšanas brīvību, ja ārstēšanas spēju vai medicīnas kompetences saglabāšana valsts teritorijā ir svarīga sabiedrības veselībai. |
| --- | --- |

(10)

Jēdzienu “svarīgākas vispārējas intereses”, uz kuru dažos šīs direktīvas noteikumos ir iekļauta atsauce, ir izstrādājusi Tiesa judikatūrā saistībā ar Līguma 49. un 56. pantu un šī jēdziena attīstība vēl var turpināties. Tiesa ir vairākkārt nolēmusi, ka ir iespējams, ka risks nopietni apdraudēt sociālā nodrošinājuma sistēmas finansiālu līdzsvaru pats par sevi var būt svarīgs vispārējas intereses iemesls, lai pamatotu ierobežojumu noteikšanu pakalpojumu sniegšanas brīvībai. Līdzīgi Tiesa ir atzinusi, ka mērķis sabiedrības veselības labad saglabāt līdzsvarotu visiem pieejamu medicīnisko un stacionāro aprūpi arī var būt viens no ierobežojumiem sabiedrības veselības labad, kā paredzēts Līguma 52. pantā, ja tas palīdz sasniegt augstu veselības aizsardzības līmeni. Tiesa ir arī noteikusi, ka ar minēto Līguma noteikumu dalībvalstīm ir atļauts ierobežot medicīnisko un stacionārās aprūpes pakalpojumu sniegšanas brīvību, ja ārstēšanas spēju vai medicīnas kompetences saglabāšana valsts teritorijā ir svarīga sabiedrības veselībai.

| (11) | Ir skaidrs, ka pienākumam atlīdzināt pārrobežu veselības aprūpes izmaksas vajadzētu attiekties tikai uz veselības aprūpi, kura apdrošinātajai personai pienākas saskaņā ar piederības dalībvalsts tiesību aktiem. |
| --- | --- |

(11)

Ir skaidrs, ka pienākumam atlīdzināt pārrobežu veselības aprūpes izmaksas vajadzētu attiekties tikai uz veselības aprūpi, kura apdrošinātajai personai pienākas saskaņā ar piederības dalībvalsts tiesību aktiem.

| (12) | Šai direktīvai nebūtu jāattiecas uz pakalpojumiem, kuru galvenais mērķis ir sniegt atbalstu cilvēkiem, kam nepieciešama palīdzība regulāru, ikdienas uzdevumu veikšanā. Konkrētāk šai direktīvai nebūtu jāattiecas uz tiem ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem, ko uzskata par vajadzīgiem, lai persona, kurai vajadzīga palīdzība, varētu dzīvot pēc iespējas pilnīgāku un neatkarīgāku dzīvi. Tādējādi šai direktīvai nebūtu jāattiecas, piemēram, uz ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem, ko sniedz mājas aprūpes dienesti, aprūpes namos un veco ļaužu namos vai mājokļos (pansionātos). |
| --- | --- |

(12)

Šai direktīvai nebūtu jāattiecas uz pakalpojumiem, kuru galvenais mērķis ir sniegt atbalstu cilvēkiem, kam nepieciešama palīdzība regulāru, ikdienas uzdevumu veikšanā. Konkrētāk šai direktīvai nebūtu jāattiecas uz tiem ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem, ko uzskata par vajadzīgiem, lai persona, kurai vajadzīga palīdzība, varētu dzīvot pēc iespējas pilnīgāku un neatkarīgāku dzīvi. Tādējādi šai direktīvai nebūtu jāattiecas, piemēram, uz ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem, ko sniedz mājas aprūpes dienesti, aprūpes namos un veco ļaužu namos vai mājokļos (pansionātos).

| (13) | Šīs direktīvas darbības jomā nebūtu jāietver piekļuve orgāniem un to piešķiršana orgānu transplantācijas vajadzībām, ņemot vērā šo darbību specifiku. |
| --- | --- |

(13)

Šīs direktīvas darbības jomā nebūtu jāietver piekļuve orgāniem un to piešķiršana orgānu transplantācijas vajadzībām, ņemot vērā šo darbību specifiku.

| (14) | Lai atlīdzinātu pārrobežu veselības aprūpes izmaksas, šajā direktīvā būtu jāietver ne tikai situācija, kad pacientam sniedz veselības aprūpi dalībvalstī, kas nav piederības dalībvalsts, bet arī tādu zāļu un medicīnas ierīču izrakstīšanu, saņemšanu un sniegšanu, ko veic saistībā ar veselības aprūpes pakalpojumiem. Pārrobežu veselības aprūpes definīcijā būtu jāietver gan situācija, kad pacients iegādājas šādas zāles un medicīnas ierīces dalībvalstī, kas nav piederības dalībvalsts, gan situācija, kad pacients iegādājas šādas zāles un medicīnas ierīces citā dalībvalstī, kas nav valsts, kurā recepte izdota. |
| --- | --- |

(14)

Lai atlīdzinātu pārrobežu veselības aprūpes izmaksas, šajā direktīvā būtu jāietver ne tikai situācija, kad pacientam sniedz veselības aprūpi dalībvalstī, kas nav piederības dalībvalsts, bet arī tādu zāļu un medicīnas ierīču izrakstīšanu, saņemšanu un sniegšanu, ko veic saistībā ar veselības aprūpes pakalpojumiem. Pārrobežu veselības aprūpes definīcijā būtu jāietver gan situācija, kad pacients iegādājas šādas zāles un medicīnas ierīces dalībvalstī, kas nav piederības dalībvalsts, gan situācija, kad pacients iegādājas šādas zāles un medicīnas ierīces citā dalībvalstī, kas nav valsts, kurā recepte izdota.

| (15) | Šai direktīvai nebūtu jāietekmē dalībvalstu normatīvie akti attiecībā uz zāļu un medicīnas ierīču pārdošanu internetā. |
| --- | --- |

(15)

Šai direktīvai nebūtu jāietekmē dalībvalstu normatīvie akti attiecībā uz zāļu un medicīnas ierīču pārdošanu internetā.

| (16) | Šai direktīvai nevienai personai nebūtu jādod pilnvaras iebraukt, uzturēties vai dzīvot dalībvalstī, lai šajā valstī saņemtu veselības aprūpi. Ja personas uzturēšanās dalībvalsts teritorijā neatbilst šās dalībvalsts tiesību aktiem attiecībā uz tiesībām iebraukt vai uzturēties tās teritorijā, šāda persona nebūtu jāuzskata par apdrošinātu saskaņā ar šajā direktīvā sniegto definīciju. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai valsts tiesību aktos sabiedrības veselības sistēmas vajadzībām un sociālā nodrošinājuma tiesību aktu vajadzībām precizēt, ko tās uzskata par apdrošinātu personu, ar nosacījumu, ka tiek garantētas šajā direktīvā noteiktās pacientu tiesības. |
| --- | --- |

(16)

Šai direktīvai nevienai personai nebūtu jādod pilnvaras iebraukt, uzturēties vai dzīvot dalībvalstī, lai šajā valstī saņemtu veselības aprūpi. Ja personas uzturēšanās dalībvalsts teritorijā neatbilst šās dalībvalsts tiesību aktiem attiecībā uz tiesībām iebraukt vai uzturēties tās teritorijā, šāda persona nebūtu jāuzskata par apdrošinātu saskaņā ar šajā direktīvā sniegto definīciju. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai valsts tiesību aktos sabiedrības veselības sistēmas vajadzībām un sociālā nodrošinājuma tiesību aktu vajadzībām precizēt, ko tās uzskata par apdrošinātu personu, ar nosacījumu, ka tiek garantētas šajā direktīvā noteiktās pacientu tiesības.

| (17) | Ja pacients saņem pārrobežu veselības aprūpi, viņam ir ļoti svarīgi iepriekš zināt, kurus noteikumus piemēro. Būtu jāpiemēro tie veselības aprūpi reglamentējošie noteikumi, kuri noteikti ārstniecības dalībvalsts tiesību aktos, jo saskaņā ar Līguma 168. panta 7. punktu veselības aprūpes pakalpojumu un medicīniskās aprūpes organizēšana un sniegšana ir dalībvalstu kompetencē. Šim noteikumam būtu jāpalīdz pacientam izdarīt informētu izvēli un novērst neskaidrības un pārpratumus. Turklāt tam būtu jāuzlabo pacientu un veselības aprūpes sniedzēja savstarpējā uzticēšanās. |
| --- | --- |

(17)

Ja pacients saņem pārrobežu veselības aprūpi, viņam ir ļoti svarīgi iepriekš zināt, kurus noteikumus piemēro. Būtu jāpiemēro tie veselības aprūpi reglamentējošie noteikumi, kuri noteikti ārstniecības dalībvalsts tiesību aktos, jo saskaņā ar Līguma 168. panta 7. punktu veselības aprūpes pakalpojumu un medicīniskās aprūpes organizēšana un sniegšana ir dalībvalstu kompetencē. Šim noteikumam būtu jāpalīdz pacientam izdarīt informētu izvēli un novērst neskaidrības un pārpratumus. Turklāt tam būtu jāuzlabo pacientu un veselības aprūpes sniedzēja savstarpējā uzticēšanās.

| (18) | Lai dotu pacientiem iespēju izdarīt informētu izvēli, meklējot veselības aprūpi citā dalībvalstī, ārstniecības dalībvalsts nodrošina, ka citu dalībvalstu pacienti pēc pieprasījuma saņem atbilstīgu informāciju par drošības un kvalitātes standartiem, kas pastāv tās teritorijā, kā arī informāciju par to, uz kuriem veselības aprūpes sniedzējiem šie standarti attiecas. Turklāt veselības aprūpes sniedzējiem pēc pieprasījuma būtu jāsniedz pacientiem informācija par piedāvāto veselības aprūpes pakalpojumu īpašajiem aspektiem. Ja veselības aprūpes pakalpojumu sniedzēji pacientiem, kas uzturas ārstniecības dalībvalstī, jau sniedz atbilstīgu informāciju par minētajiem īpašajiem aspektiem, šai direktīvai nebūtu jāuzliek par pienākumu veselības aprūpes sniedzējiem sniegt plašāku informāciju pacientiem no citām dalībvalstīm. Nekas nevarētu liegt ārstniecības dalībvalstij arī uzlikt pienākumu citiem dalībniekiem, ne tikai veselības aprūpes sniedzējiem, piemēram, arī apdrošinātājiem vai valsts iestādēm, sniegt informāciju par piedāvāto veselības aprūpes pakalpojumu īpašajiem aspektiem, ja tas būtu atbilstošāk attiecībā uz šīs dalībvalsts veselības aprūpes sistēmas organizāciju. |
| --- | --- |

(18)

Lai dotu pacientiem iespēju izdarīt informētu izvēli, meklējot veselības aprūpi citā dalībvalstī, ārstniecības dalībvalsts nodrošina, ka citu dalībvalstu pacienti pēc pieprasījuma saņem atbilstīgu informāciju par drošības un kvalitātes standartiem, kas pastāv tās teritorijā, kā arī informāciju par to, uz kuriem veselības aprūpes sniedzējiem šie standarti attiecas. Turklāt veselības aprūpes sniedzējiem pēc pieprasījuma būtu jāsniedz pacientiem informācija par piedāvāto veselības aprūpes pakalpojumu īpašajiem aspektiem. Ja veselības aprūpes pakalpojumu sniedzēji pacientiem, kas uzturas ārstniecības dalībvalstī, jau sniedz atbilstīgu informāciju par minētajiem īpašajiem aspektiem, šai direktīvai nebūtu jāuzliek par pienākumu veselības aprūpes sniedzējiem sniegt plašāku informāciju pacientiem no citām dalībvalstīm. Nekas nevarētu liegt ārstniecības dalībvalstij arī uzlikt pienākumu citiem dalībniekiem, ne tikai veselības aprūpes sniedzējiem, piemēram, arī apdrošinātājiem vai valsts iestādēm, sniegt informāciju par piedāvāto veselības aprūpes pakalpojumu īpašajiem aspektiem, ja tas būtu atbilstošāk attiecībā uz šīs dalībvalsts veselības aprūpes sistēmas organizāciju.

| (19) | Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pret visiem pacientiem izturas taisnīgi, pamatojoties uz to veselības aprūpes vajadzībām, nevis pēc piederības dalībvalsts. To darot, dalībvalstīm būtu jāievēro personu brīvas pārvietošanās principi iekšējā tirgū, nediskriminācija, inter alia valstspiederības dēļ, un pārvietošanās brīvības ierobežojumu nepieciešamība un proporcionalitāte. Tomēr šajā direktīvā nevajadzētu būt noteikumiem, kas veselības aprūpes sniedzējiem uzliktu par pienākumu citu dalībvalstu pacientus pieņemt plānveida ārstēšanai vai prioritārā kārtībā, kaitējot citiem pacientiem, piemēram, pagarinot citiem pacientiem gaidīšanas laiku, lai saņemtu ārstēšanu. Pacientu pieplūdums var radīt pieprasījumu, kas pārsniedz dalībvalsts kapacitāti noteiktas ārstēšanas jomā. Šādos izņēmuma gadījumos dalībvalstij būtu jāsaglabā iespēja risināt situāciju sabiedrības veselības interesēs saskaņā ar Līguma 52. un 62. pantu. Tomēr šim ierobežojumam nebūtu jāskar dalībvalstu pienākumi, kas noteikti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu Nr. (EK) 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (6). |
| --- | --- |

(19)

Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pret visiem pacientiem izturas taisnīgi, pamatojoties uz to veselības aprūpes vajadzībām, nevis pēc piederības dalībvalsts. To darot, dalībvalstīm būtu jāievēro personu brīvas pārvietošanās principi iekšējā tirgū, nediskriminācija, inter alia valstspiederības dēļ, un pārvietošanās brīvības ierobežojumu nepieciešamība un proporcionalitāte. Tomēr šajā direktīvā nevajadzētu būt noteikumiem, kas veselības aprūpes sniedzējiem uzliktu par pienākumu citu dalībvalstu pacientus pieņemt plānveida ārstēšanai vai prioritārā kārtībā, kaitējot citiem pacientiem, piemēram, pagarinot citiem pacientiem gaidīšanas laiku, lai saņemtu ārstēšanu. Pacientu pieplūdums var radīt pieprasījumu, kas pārsniedz dalībvalsts kapacitāti noteiktas ārstēšanas jomā. Šādos izņēmuma gadījumos dalībvalstij būtu jāsaglabā iespēja risināt situāciju sabiedrības veselības interesēs saskaņā ar Līguma 52. un 62. pantu. Tomēr šim ierobežojumam nebūtu jāskar dalībvalstu pienākumi, kas noteikti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu Nr. (EK) 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (6).

| (20) | Būtu sistemātiski un nepārtraukti jāīsteno centieni, lai nodrošinātu kvalitātes un drošības standartu uzlabošanu atbilstīgi Padomes secinājumiem un ņemot vērā progresu starptautiskajā medicīnas zinātnē un vispāratzītu paraugpraksi medicīnas nozarē. |
| --- | --- |

(20)

Būtu sistemātiski un nepārtraukti jāīsteno centieni, lai nodrošinātu kvalitātes un drošības standartu uzlabošanu atbilstīgi Padomes secinājumiem un ņemot vērā progresu starptautiskajā medicīnas zinātnē un vispāratzītu paraugpraksi medicīnas nozarē.

| (21) | Ļoti svarīgi ir noteikt skaidrus un vienotus pienākumus attiecībā uz tādu mehānismu nodrošināšanu, kas paredzēti reaģēšanai uz veselības aprūpes rezultātā radītu kaitējumu, lai nepieļautu to, ka uzticēšanās trūkuma dēļ šie mehānismi kļūst par šķērsli pārrobežu veselības aprūpē. Sistēmām, kas risina ārstniecības dalībvalsts izraisīto kaitējumu, nevajadzētu skart dalībvalstu iespēju attiecināt savu valsts mēroga sistēmu darbību arī uz savas valsts pacientiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi ārzemēs, ja tas pacientam ir izdevīgāk. |
| --- | --- |

(21)

Ļoti svarīgi ir noteikt skaidrus un vienotus pienākumus attiecībā uz tādu mehānismu nodrošināšanu, kas paredzēti reaģēšanai uz veselības aprūpes rezultātā radītu kaitējumu, lai nepieļautu to, ka uzticēšanās trūkuma dēļ šie mehānismi kļūst par šķērsli pārrobežu veselības aprūpē. Sistēmām, kas risina ārstniecības dalībvalsts izraisīto kaitējumu, nevajadzētu skart dalībvalstu iespēju attiecināt savu valsts mēroga sistēmu darbību arī uz savas valsts pacientiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi ārzemēs, ja tas pacientam ir izdevīgāk.

| (22) | Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka attiecībā uz to teritorijā sniegto aprūpi pastāv mehānismi, kā aizsargāt pacientus un meklēt aizsardzības līdzekļus, ja ir nodarīts kaitējums, un ka šie mehānismi ir samērīgi ar riska veidu un apmēru. Tomēr šāda mehānisma veida un iezīmju izvēle ir dalībvalstu ziņā. |
| --- | --- |

(22)

Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka attiecībā uz to teritorijā sniegto aprūpi pastāv mehānismi, kā aizsargāt pacientus un meklēt aizsardzības līdzekļus, ja ir nodarīts kaitējums, un ka šie mehānismi ir samērīgi ar riska veidu un apmēru. Tomēr šāda mehānisma veida un iezīmju izvēle ir dalībvalstu ziņā.

| (23) | Tiesības uz personas datu aizsardzību ir Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. pantā atzītas pamattiesības. Pārrobežu veselības aprūpes nepārtraukta norise ir atkarīga no personas datu sniegšanas par pacienta veselību. Būtu jānodrošina šo personas datu brīva aprite starp dalībvalstīm, vienlaikus aizsargājot personas pamattiesības. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šo datu brīvu apriti (7) nodibina personas tiesības piekļūt datiem par viņu veselību, piemēram, to slimības vēstures datiem, kurā ir informācija par diagnozēm, pārbaužu rezultātiem, ārstējošo ārstu slēdzieniem un jebkādu sniegto ārstēšanu vai iejaukšanos. Minētos noteikumus piemēro arī attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpi, uz ko attiecas šī direktīva. |
| --- | --- |

(23)

Tiesības uz personas datu aizsardzību ir Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. pantā atzītas pamattiesības. Pārrobežu veselības aprūpes nepārtraukta norise ir atkarīga no personas datu sniegšanas par pacienta veselību. Būtu jānodrošina šo personas datu brīva aprite starp dalībvalstīm, vienlaikus aizsargājot personas pamattiesības. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šo datu brīvu apriti (7) nodibina personas tiesības piekļūt datiem par viņu veselību, piemēram, to slimības vēstures datiem, kurā ir informācija par diagnozēm, pārbaužu rezultātiem, ārstējošo ārstu slēdzieniem un jebkādu sniegto ārstēšanu vai iejaukšanos. Minētos noteikumus piemēro arī attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpi, uz ko attiecas šī direktīva.

| (24) | Tiesa vairākos spriedumos ir atzinusi pacientu kā apdrošināto personu tiesības saņemt citā dalībvalstī sniegtas aprūpes izmaksu atlīdzību no valsts sociālā nodrošinājuma sistēmas. Tiesa ir nolēmusi, ka Līguma noteikumi par pakalpojumu sniegšanas brīvību nozīmē arī veselības aprūpes saņēmēju, tostarp personu, kam nepieciešama ārstēšana, brīvību pārvietoties uz citu dalībvalsti, lai tur saņemtu šo aprūpi. Tam vajadzētu attiekties arī uz veselības aprūpes saņēmējiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī citā veidā, piemēram, izmantojot e-veselības pakalpojumus. |
| --- | --- |

(24)

Tiesa vairākos spriedumos ir atzinusi pacientu kā apdrošināto personu tiesības saņemt citā dalībvalstī sniegtas aprūpes izmaksu atlīdzību no valsts sociālā nodrošinājuma sistēmas. Tiesa ir nolēmusi, ka Līguma noteikumi par pakalpojumu sniegšanas brīvību nozīmē arī veselības aprūpes saņēmēju, tostarp personu, kam nepieciešama ārstēšana, brīvību pārvietoties uz citu dalībvalsti, lai tur saņemtu šo aprūpi. Tam vajadzētu attiekties arī uz veselības aprūpes saņēmējiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī citā veidā, piemēram, izmantojot e-veselības pakalpojumus.

| (25) | Saskaņā ar Tiesas nodibinātajiem principiem un neapdraudot dalībvalstu veselības aprūpes un sociālā nodrošinājuma sistēmu finansiālo līdzsvaru, būtu jānodrošina lielāka juridiskā noteiktība attiecībā uz veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu pacientiem, kā arī veselības nozares darbiniekiem, veselības aprūpes sniedzējiem un sociālā nodrošinājuma iestādēm. |
| --- | --- |

(25)

Saskaņā ar Tiesas nodibinātajiem principiem un neapdraudot dalībvalstu veselības aprūpes un sociālā nodrošinājuma sistēmu finansiālo līdzsvaru, būtu jānodrošina lielāka juridiskā noteiktība attiecībā uz veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu pacientiem, kā arī veselības nozares darbiniekiem, veselības aprūpes sniedzējiem un sociālā nodrošinājuma iestādēm.

| (26) | Šai direktīvai nevajadzētu skart Regulā (EK) Nr. 883/2004 paredzētās apdrošinātās personas tiesības attiecībā uz to veselības aprūpes izmaksu segšanu, kas rodas, medicīnisku iemeslu dēļ tai īslaicīgi uzturoties citā dalībvalstī. Turklāt šai direktīva nevajadzētu skart apdrošinātās personas tiesības saņemt atļauju ārstēšanai citā dalībvalstī, ja izpildīti nosacījumi, ko paredz Savienības noteikumi par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu, proti, 22. pants Padomes Regulā (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (8), ko piemēro ar Padomes Regulu (EK) Nr. 859/2003 (2003. gada 14. maijs), ar ko Regulas (EEK) Nr. 1408/71 un Regulas (EEK) Nr. 574/72 noteikumus attiecina arī uz tiem trešo valstu pilsoņiem, uz kuriem minētie noteikumi neattiecas tikai viņu valstspiederības dēļ (9), un Regulā (EK) Nr. 883/2004. |
| --- | --- |

(26)

Šai direktīvai nevajadzētu skart Regulā (EK) Nr. 883/2004 paredzētās apdrošinātās personas tiesības attiecībā uz to veselības aprūpes izmaksu segšanu, kas rodas, medicīnisku iemeslu dēļ tai īslaicīgi uzturoties citā dalībvalstī. Turklāt šai direktīva nevajadzētu skart apdrošinātās personas tiesības saņemt atļauju ārstēšanai citā dalībvalstī, ja izpildīti nosacījumi, ko paredz Savienības noteikumi par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu, proti, 22. pants Padomes Regulā (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (8), ko piemēro ar Padomes Regulu (EK) Nr. 859/2003 (2003. gada 14. maijs), ar ko Regulas (EEK) Nr. 1408/71 un Regulas (EEK) Nr. 574/72 noteikumus attiecina arī uz tiem trešo valstu pilsoņiem, uz kuriem minētie noteikumi neattiecas tikai viņu valstspiederības dēļ (9), un Regulā (EK) Nr. 883/2004.

| (27) | Atbilstīgi noteikt, ka arī pacientiem, kas dodas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī citos apstākļos nekā tie, kas paredzēti Regulā (EEK) Nr. 883/2004, vajadzētu būt iespējai izmantot pakalpojumu brīvas aprites principus saskaņā ar Līgumu un ar šo direktīvu. Vajadzētu garantēt šādas veselības aprūpes izmaksu segšanu pacientiem vismaz tādā apmērā, kāds par identisku veselības aprūpi tiem tiktu nodrošināts piederības dalībvalstī. Minētajam noteikumam nevajadzētu skart dalībvalstu pienākumu noteikt to pilsoņiem pieejamo slimības pabalstu apmēru un būtiski ietekmēt valsts veselības aprūpes sistēmu finansēšanu. |
| --- | --- |

(27)

Atbilstīgi noteikt, ka arī pacientiem, kas dodas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī citos apstākļos nekā tie, kas paredzēti Regulā (EEK) Nr. 883/2004, vajadzētu būt iespējai izmantot pakalpojumu brīvas aprites principus saskaņā ar Līgumu un ar šo direktīvu. Vajadzētu garantēt šādas veselības aprūpes izmaksu segšanu pacientiem vismaz tādā apmērā, kāds par identisku veselības aprūpi tiem tiktu nodrošināts piederības dalībvalstī. Minētajam noteikumam nevajadzētu skart dalībvalstu pienākumu noteikt to pilsoņiem pieejamo slimības pabalstu apmēru un būtiski ietekmēt valsts veselības aprūpes sistēmu finansēšanu.

| (28) | Tādēļ no pacientu viedokļa abām sistēmām vajadzētu būt saskanīgām; piemēro vai nu šo direktīvu, vai Savienības noteikumi par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu. |
| --- | --- |

(28)

Tādēļ no pacientu viedokļa abām sistēmām vajadzētu būt saskanīgām; piemēro vai nu šo direktīvu, vai Savienības noteikumi par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu.

| (29) | Pacientiem nedrīkstētu liegt lielākas tiesības, kuras garantētas Savienības noteikumos par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu, ja izpildīti attiecīgi nosacījumi. Tādēļ pacientam, kurš pieprasa atļauju citā valstī saņemt viņa stāvoklim atbilstīgu ārstēšanu, vienmēr vajadzētu saņemt šādu atļauju saskaņā ar Savienības noteikumos paredzētajiem nosacījumiem, ja attiecīgā ārstēšana ir viens no pakalpojumiem, kas paredzēts pacienta mītnes dalībvalsts tiesību aktos un to nevar sniegt medicīniski pamatotā laikposmā, ņemot vērā pacienta pašreizējo veselības stāvokli un tā iespējamajām izmaiņām. Tomēr, ja pacients tā vietā nepārprotami pieprasa saņemt ārstēšanu saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, tiesības uz izmaksu atlīdzināšanu attiecina tikai uz tām izmaksām, kurām piemēro šo direktīvu. |
| --- | --- |

(29)

Pacientiem nedrīkstētu liegt lielākas tiesības, kuras garantētas Savienības noteikumos par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu, ja izpildīti attiecīgi nosacījumi. Tādēļ pacientam, kurš pieprasa atļauju citā valstī saņemt viņa stāvoklim atbilstīgu ārstēšanu, vienmēr vajadzētu saņemt šādu atļauju saskaņā ar Savienības noteikumos paredzētajiem nosacījumiem, ja attiecīgā ārstēšana ir viens no pakalpojumiem, kas paredzēts pacienta mītnes dalībvalsts tiesību aktos un to nevar sniegt medicīniski pamatotā laikposmā, ņemot vērā pacienta pašreizējo veselības stāvokli un tā iespējamajām izmaiņām. Tomēr, ja pacients tā vietā nepārprotami pieprasa saņemt ārstēšanu saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, tiesības uz izmaksu atlīdzināšanu attiecina tikai uz tām izmaksām, kurām piemēro šo direktīvu.

| (30) | Nekādā ziņā pacienti nedrīkstētu gūt finansiālu labumu no citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes, un tādēļ izmaksu atlīdzināšana būtu jāattiecina vienīgi uz saņemtās veselības aprūpes faktiskajām izmaksām. |
| --- | --- |

(30)

Nekādā ziņā pacienti nedrīkstētu gūt finansiālu labumu no citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes, un tādēļ izmaksu atlīdzināšana būtu jāattiecina vienīgi uz saņemtās veselības aprūpes faktiskajām izmaksām.

| (31) | Šī direktīva neparedz iedibināt tiesības uz citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu gadījumā, ja šāda veselības aprūpe nav paredzēta apdrošinātās personas piederības dalībvalsts tiesību aktos. Tāpat šai direktīvai nevajadzētu liegt dalībvalstīm savu sistēmu “pabalsti natūrā” attiecināt uz veselības aprūpi, kas sniegta citā dalībvalstī. Ar šo direktīvu vajadzētu atzīt, ka dalībvalstīm ir tiesības savas veselības aprūpes un sociālā nodrošinājuma sistēmas organizēt tā, lai tiesības uz ārstēšanu tiktu noteiktas reģionu vai vietējā līmenī. |
| --- | --- |

(31)

Šī direktīva neparedz iedibināt tiesības uz citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu gadījumā, ja šāda veselības aprūpe nav paredzēta apdrošinātās personas piederības dalībvalsts tiesību aktos. Tāpat šai direktīvai nevajadzētu liegt dalībvalstīm savu sistēmu “pabalsti natūrā” attiecināt uz veselības aprūpi, kas sniegta citā dalībvalstī. Ar šo direktīvu vajadzētu atzīt, ka dalībvalstīm ir tiesības savas veselības aprūpes un sociālā nodrošinājuma sistēmas organizēt tā, lai tiesības uz ārstēšanu tiktu noteiktas reģionu vai vietējā līmenī.

| (32) | Šai direktīvai nevajadzētu reglamentēt ne sociālā nodrošinājuma tiesību pārnesamību starp dalībvalstīm, ne cita veida sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu. Noteikumu par iepriekšēju atļauju un atlīdzību par citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes izmaksām vienīgajam mērķim vajadzētu būt nodrošināt brīvību sniegt pacientiem veselības aprūpi un pacienta piederības dalībvalstī likvidēt nepamatotus šķēršļus šai pamatbrīvībai. Tādēļ šai direktīvai būtu pilnībā jāievēro atšķirības valstu veselības aprūpes sistēmās un dalībvalstu pienākumi organizēt un sniegt veselības aprūpes pakalpojumus un medicīnisko aprūpi. |
| --- | --- |

(32)

Šai direktīvai nevajadzētu reglamentēt ne sociālā nodrošinājuma tiesību pārnesamību starp dalībvalstīm, ne cita veida sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu. Noteikumu par iepriekšēju atļauju un atlīdzību par citā dalībvalstī sniegtas veselības aprūpes izmaksām vienīgajam mērķim vajadzētu būt nodrošināt brīvību sniegt pacientiem veselības aprūpi un pacienta piederības dalībvalstī likvidēt nepamatotus šķēršļus šai pamatbrīvībai. Tādēļ šai direktīvai būtu pilnībā jāievēro atšķirības valstu veselības aprūpes sistēmās un dalībvalstu pienākumi organizēt un sniegt veselības aprūpes pakalpojumus un medicīnisko aprūpi.

| (33) | Ar šo direktīvu būtu jānodrošina pacientiem tiesības saņemt zāles, kuru tirdzniecība ir atļauta ārstniecības dalībvalstī, pat ja piederības dalībvalstī šo zāļu tirdzniecība nav atļauta, ja šīs zāles ir citā dalībvalstī sniegtas iedarbīgas ārstēšanas neatņemama sastāvdaļa. Piederības dalībvalstij nebūtu pienākums apdrošinātajai personai atlīdzināt tādu zāļu izmaksas, kuras izrakstītas ārstniecības dalībvalstī un kuras neietilpst atlīdzībā, ko šai apdrošinātajai personai sniedz piederības dalībvalsts valsts sociālā nodrošinājuma sistēma vai valsts veselības aprūpes sistēma. |
| --- | --- |

(33)

Ar šo direktīvu būtu jānodrošina pacientiem tiesības saņemt zāles, kuru tirdzniecība ir atļauta ārstniecības dalībvalstī, pat ja piederības dalībvalstī šo zāļu tirdzniecība nav atļauta, ja šīs zāles ir citā dalībvalstī sniegtas iedarbīgas ārstēšanas neatņemama sastāvdaļa. Piederības dalībvalstij nebūtu pienākums apdrošinātajai personai atlīdzināt tādu zāļu izmaksas, kuras izrakstītas ārstniecības dalībvalstī un kuras neietilpst atlīdzībā, ko šai apdrošinātajai personai sniedz piederības dalībvalsts valsts sociālā nodrošinājuma sistēma vai valsts veselības aprūpes sistēma.

| (34) | Dalībvalstis var saglabāt vispārīgus nosacījumus, atbilstības kritērijus un reglamentējošas vai administratīvas formalitātes attiecībā uz veselības aprūpes saņemšanu un veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu, piemēram, prasību par to, ka pirms konsultācijas ar ārstu speciālistu vai pirms stacionārās aprūpes saņemšanas jākonsultējas ar ģimenes ārstu, tas attiecas arī uz pacientiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī, ar noteikumu, ka šādi nosacījumi ir nepieciešami, samērīgi ar mērķi, nav ierobežojoši vai diskriminējoši. Ja vajadzīgs, lai noteiktu atsevišķa pacienta tiesības uz veselības aprūpi, šie nosacījumi var ietvert slēdzienu, ko sniedz veselības aprūpes speciālists vai veselības aprūpes administrators, kurš sniedz pakalpojumus piederības dalībvalsts valsts sociālā nodrošinājuma sistēmā vai valsts veselības aprūpes sistēmā, piemēram, ģimenes ārsts vai primāro aprūpi sniedzoša persona, pie kuras pacients ir reģistrēts. Tādējādi ir atbilstoša prasība par to, ka šie vispārējie nosacījumi, kritēriji un formalitātes būtu jāpiemēro taisnīgi, pārredzami un nediskriminējoši, un tie būtu iepriekš zināmi, to pamatā galvenokārt būtu medicīniski apsvērumi un tie neradītu papildu slogu pacientiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī, salīdzinot ar pacientiem, kas saņem ārstēšanu savā piederības dalībvalstī, un ka lēmumi būtu jāpieņem iespējami ātri.
  Tam nevajadzētu skart dalībvalstu tiesības noteikt iepriekšējas atļaujas kritērijus vai nosacījumus gadījumā, ja pacienti vēlas saņemt veselības aprūpi savā piederības dalībvalstī. Tā kā nosacījumi, kritēriji un formalitātes, kas attiecas uz tiesībām saņemt veselības aprūpi, piemēram, lai noteiktu konkrētas ārstēšanas izmaksu efektivitāti, ir piederības dalībvalsts kompetencē, šādus nosacījumus, kritērijus un formalitātes nevar pieprasīt ārstniecības dalībvalstī, jo tas arī traucētu preču, personu un pakalpojumu brīvai apritei. Tomēr ārstniecības dalībvalsts var noteikt nosacījumus, kritērijus un formalitātes, kas attiecas uz ārstēšanas apstākļiem, piemēram, novērtējot pacienta drošības apdraudējumu konkrētam pacientam veiktās konkrētās procedūrās. Turklāt šie nosacījumi, kritēriji un formalitātes varētu ietvert procedūru, kas nodrošina, ka persona, kas meklē veselības aprūpes iespējas citā dalībvalstī, saprot, ka veselības aprūpe, ko tā saņems, būs atkarīga no ārstniecības dalībvalsts tiesību aktiem un noteikumiem, tostarp kvalitātes un drošības standartiem un citiem standartiem, ko pieprasa šī dalībvalsts, un ka šai personai ir sniegts viss tehniskais, profesionālais un medicīniskais atbalsts, kas vajadzīgs, lai varētu informēti izvēlēties veselības aprūpes sniedzēju, ja šī procedūra nav nedz diskriminējoša, nedz rada šķēršļus preču, personu vai pakalpojumu brīvai apritei. |
| --- | --- |

(34)

Dalībvalstis var saglabāt vispārīgus nosacījumus, atbilstības kritērijus un reglamentējošas vai administratīvas formalitātes attiecībā uz veselības aprūpes saņemšanu un veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu, piemēram, prasību par to, ka pirms konsultācijas ar ārstu speciālistu vai pirms stacionārās aprūpes saņemšanas jākonsultējas ar ģimenes ārstu, tas attiecas arī uz pacientiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī, ar noteikumu, ka šādi nosacījumi ir nepieciešami, samērīgi ar mērķi, nav ierobežojoši vai diskriminējoši. Ja vajadzīgs, lai noteiktu atsevišķa pacienta tiesības uz veselības aprūpi, šie nosacījumi var ietvert slēdzienu, ko sniedz veselības aprūpes speciālists vai veselības aprūpes administrators, kurš sniedz pakalpojumus piederības dalībvalsts valsts sociālā nodrošinājuma sistēmā vai valsts veselības aprūpes sistēmā, piemēram, ģimenes ārsts vai primāro aprūpi sniedzoša persona, pie kuras pacients ir reģistrēts. Tādējādi ir atbilstoša prasība par to, ka šie vispārējie nosacījumi, kritēriji un formalitātes būtu jāpiemēro taisnīgi, pārredzami un nediskriminējoši, un tie būtu iepriekš zināmi, to pamatā galvenokārt būtu medicīniski apsvērumi un tie neradītu papildu slogu pacientiem, kas vēlas saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī, salīdzinot ar pacientiem, kas saņem ārstēšanu savā piederības dalībvalstī, un ka lēmumi būtu jāpieņem iespējami ātri.

Tam nevajadzētu skart dalībvalstu tiesības noteikt iepriekšējas atļaujas kritērijus vai nosacījumus gadījumā, ja pacienti vēlas saņemt veselības aprūpi savā piederības dalībvalstī. Tā kā nosacījumi, kritēriji un formalitātes, kas attiecas uz tiesībām saņemt veselības aprūpi, piemēram, lai noteiktu konkrētas ārstēšanas izmaksu efektivitāti, ir piederības dalībvalsts kompetencē, šādus nosacījumus, kritērijus un formalitātes nevar pieprasīt ārstniecības dalībvalstī, jo tas arī traucētu preču, personu un pakalpojumu brīvai apritei. Tomēr ārstniecības dalībvalsts var noteikt nosacījumus, kritērijus un formalitātes, kas attiecas uz ārstēšanas apstākļiem, piemēram, novērtējot pacienta drošības apdraudējumu konkrētam pacientam veiktās konkrētās procedūrās. Turklāt šie nosacījumi, kritēriji un formalitātes varētu ietvert procedūru, kas nodrošina, ka persona, kas meklē veselības aprūpes iespējas citā dalībvalstī, saprot, ka veselības aprūpe, ko tā saņems, būs atkarīga no ārstniecības dalībvalsts tiesību aktiem un noteikumiem, tostarp kvalitātes un drošības standartiem un citiem standartiem, ko pieprasa šī dalībvalsts, un ka šai personai ir sniegts viss tehniskais, profesionālais un medicīniskais atbalsts, kas vajadzīgs, lai varētu informēti izvēlēties veselības aprūpes sniedzēju, ja šī procedūra nav nedz diskriminējoša, nedz rada šķēršļus preču, personu vai pakalpojumu brīvai apritei.

| (35) | Saskaņā ar Tiesas judikatūru tas, ka valsts sociālā nodrošinājuma sistēma vai valsts veselības aprūpes sistēma nosaka pienākumu saņemt iepriekšēju atļauju, lai tiktu segtas izmaksas par citā valstī sniegtu veselības aprūpi, ir pakalpojumu brīvas aprites ierobežojums. Tādēļ parasti piederības dalībvalstij nevajadzētu noteikt pienākumu pieprasīt iepriekšēju atļauju veselības aprūpes izmaksu citā dalībvalstī atlīdzināšanai, ja minētās aprūpes, kas būtu veikta dalībvalsts teritorijā, izmaksas segtu valsts sociālās nodrošināšanas sistēma vai valsts veselības aprūpes sistēma. |
| --- | --- |

(35)

Saskaņā ar Tiesas judikatūru tas, ka valsts sociālā nodrošinājuma sistēma vai valsts veselības aprūpes sistēma nosaka pienākumu saņemt iepriekšēju atļauju, lai tiktu segtas izmaksas par citā valstī sniegtu veselības aprūpi, ir pakalpojumu brīvas aprites ierobežojums. Tādēļ parasti piederības dalībvalstij nevajadzētu noteikt pienākumu pieprasīt iepriekšēju atļauju veselības aprūpes izmaksu citā dalībvalstī atlīdzināšanai, ja minētās aprūpes, kas būtu veikta dalībvalsts teritorijā, izmaksas segtu valsts sociālās nodrošināšanas sistēma vai valsts veselības aprūpes sistēma.

| (36) | Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru dalībvalstis var noteikt, ka, lai valsts sistēma segtu citā valstī sniegtas stacionāras aprūpes izmaksas, jābūt iepriekšējai atļaujai. Tiesa ir atzinusi, ka šī prasība ir gan vajadzīga, gan pamatota, jo slimnīcu skaits, to ģeogrāfiskais sadalījums, organizatoriskā uzbūve, aprīkojums vai pat to piedāvāto medicīnas pakalpojumu veids ir jāplāno, parasti paredzot iespēju apmierināt dažādas vajadzības. Tiesa ir konstatējusi, ka šādas plānošanas mērķis ir nodrošināt, lai attiecīgajā dalībvalstī būtu pietiekama un pastāvīga piekļuve līdzsvarotam kvalitatīvam stacionārās aprūpes pakalpojumu klāstam. Turklāt tā palīdz izpildīt vēlmi kontrolēt izmaksas un pēc iespējas novērst finanšu, tehnisko vai cilvēkresursu šķērdēšanu. Tiesa uzskatīja, ka šāda šķērdēšana būtu vēl kaitējošāka, jo ir vispārzināms, ka stacionārā aprūpes nozare rada vērā ņemamas izmaksas, un tai jāapmierina arvien pieaugošās vajadzības, bet – neatkarīgi no piemērotā finansējuma veida – finanšu resursi, kas piešķirti veselības aprūpei, nav neierobežoti. |
| --- | --- |

(36)

Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru dalībvalstis var noteikt, ka, lai valsts sistēma segtu citā valstī sniegtas stacionāras aprūpes izmaksas, jābūt iepriekšējai atļaujai. Tiesa ir atzinusi, ka šī prasība ir gan vajadzīga, gan pamatota, jo slimnīcu skaits, to ģeogrāfiskais sadalījums, organizatoriskā uzbūve, aprīkojums vai pat to piedāvāto medicīnas pakalpojumu veids ir jāplāno, parasti paredzot iespēju apmierināt dažādas vajadzības. Tiesa ir konstatējusi, ka šādas plānošanas mērķis ir nodrošināt, lai attiecīgajā dalībvalstī būtu pietiekama un pastāvīga piekļuve līdzsvarotam kvalitatīvam stacionārās aprūpes pakalpojumu klāstam. Turklāt tā palīdz izpildīt vēlmi kontrolēt izmaksas un pēc iespējas novērst finanšu, tehnisko vai cilvēkresursu šķērdēšanu. Tiesa uzskatīja, ka šāda šķērdēšana būtu vēl kaitējošāka, jo ir vispārzināms, ka stacionārā aprūpes nozare rada vērā ņemamas izmaksas, un tai jāapmierina arvien pieaugošās vajadzības, bet – neatkarīgi no piemērotā finansējuma veida – finanšu resursi, kas piešķirti veselības aprūpei, nav neierobežoti.

| (37) | Tie paši apsvērumi attiecas uz veselības aprūpi, ko nesniedz slimnīcās, bet kas ir atkarīga no līdzīgām plānošanas vajadzībām ārstniecības dalībvalstī. Šādai veselības aprūpei varētu būt vajadzīga plānošana, jo to sniedz augsti kvalificēti speciālisti un tās sniegšanai nepieciešama dārga medicīnas infrastruktūra vai aprīkojums. Attiecībā uz tehnoloģijas attīstību, jaunu aprūpes metožu un dažādu dalībvalstu politiku izveide attiecībā uz slimnīcu nozīmi valsts veselības aprūpes sistēmās, neatkarīgi no tā, vai šādu veselības aprūpi sniedz stacionāras vai ambulatorās aprūpes iestādēs, nav izšķirošs faktors, lai pieņemtu lēmumu par to, vai tā ir jāplāno vai nē. |
| --- | --- |

(37)

Tie paši apsvērumi attiecas uz veselības aprūpi, ko nesniedz slimnīcās, bet kas ir atkarīga no līdzīgām plānošanas vajadzībām ārstniecības dalībvalstī. Šādai veselības aprūpei varētu būt vajadzīga plānošana, jo to sniedz augsti kvalificēti speciālisti un tās sniegšanai nepieciešama dārga medicīnas infrastruktūra vai aprīkojums. Attiecībā uz tehnoloģijas attīstību, jaunu aprūpes metožu un dažādu dalībvalstu politiku izveide attiecībā uz slimnīcu nozīmi valsts veselības aprūpes sistēmās, neatkarīgi no tā, vai šādu veselības aprūpi sniedz stacionāras vai ambulatorās aprūpes iestādēs, nav izšķirošs faktors, lai pieņemtu lēmumu par to, vai tā ir jāplāno vai nē.

| (38) | Tā kā dalībvalstis ir atbildīgas par to, ka tiek paredzēti noteikumi attiecībā uz veselības aprūpes pārvaldi, prasībām, kvalitātes un drošības standartiem un organizāciju un sniegšanu, un tā kā plānošanas vajadzības dalībvalstīs atšķiras, dalībvalstīm būtu jāpieņem lēmums par to, vai jāievieš iepriekšējas atļaujas sistēma, un, ja tāda ir jāievieš, saskaņā ar šajā direktīvā noteiktajiem kritērijiem un, ņemot vērā Tiesas judikatūru, noteikt, kādai veselības aprūpei ir vajadzīga iepriekšēja atļauja saistībā ar šās valsts sistēmu. Informācija par šo veselības aprūpi būtu jādara publiski pieejama. |
| --- | --- |

(38)

Tā kā dalībvalstis ir atbildīgas par to, ka tiek paredzēti noteikumi attiecībā uz veselības aprūpes pārvaldi, prasībām, kvalitātes un drošības standartiem un organizāciju un sniegšanu, un tā kā plānošanas vajadzības dalībvalstīs atšķiras, dalībvalstīm būtu jāpieņem lēmums par to, vai jāievieš iepriekšējas atļaujas sistēma, un, ja tāda ir jāievieš, saskaņā ar šajā direktīvā noteiktajiem kritērijiem un, ņemot vērā Tiesas judikatūru, noteikt, kādai veselības aprūpei ir vajadzīga iepriekšēja atļauja saistībā ar šās valsts sistēmu. Informācija par šo veselības aprūpi būtu jādara publiski pieejama.

| (39) | Kritēriji, kas saistīti ar iepriekšēju atļaujas piešķiršanu, būtu jāpamato, ņemot vērā primārus vispārējas intereses iemeslus, ar ko var pamatot šķēršļus veselības aprūpes brīvai apritei. Tiesa ir norādījusi uz vairākiem iespējamiem apsvērumiem: risks nelabvēlīgi ietekmēt sociālā nodrošinājuma sistēmas finansiālo līdzsvaru; mērķis sabiedrības veselības aprūpes interesēs saglabāt līdzsvarotu visiem pieejamu medicīnisko un stacionāro aprūpi un mērķis saglabāt ārstniecības jaudu vai medicīnisko kompetenci valsts teritorijā, kas ir svarīgi sabiedrības veselībai, un pat iedzīvotāju izdzīvošanai. Iepriekšējas atļaujas piešķiršanas sistēmas pārvaldībā ir būtiski arī ņemt vērā vispārīgo principu par pacienta drošības nodrošināšanu nozarē, par kuru ir zināms, ka tajā pastāv informācijas asimetrija. Savukārt atteikumu piešķirt iepriekšēju atļauju nevar pamatot tikai ar to, ka valsts teritorijā ir gaidīšanas saraksti, lai, pamatojoties uz iepriekš noteiktām vispārējām ārstniecības prioritātēm, varētu plānot un pārvaldīt stacionāro aprūpi, un neveicot objektīvu medicīnisku izvērtējumu par pacienta veselības stāvokli, slimības vēsturi un iespējamo slimības attīstību, pacienta sāpju pakāpi un viņa invaliditātes veidu laikā, kad bija iesniegts vai atjaunināts atļaujas pieprasījums. |
| --- | --- |

(39)

Kritēriji, kas saistīti ar iepriekšēju atļaujas piešķiršanu, būtu jāpamato, ņemot vērā primārus vispārējas intereses iemeslus, ar ko var pamatot šķēršļus veselības aprūpes brīvai apritei. Tiesa ir norādījusi uz vairākiem iespējamiem apsvērumiem: risks nelabvēlīgi ietekmēt sociālā nodrošinājuma sistēmas finansiālo līdzsvaru; mērķis sabiedrības veselības aprūpes interesēs saglabāt līdzsvarotu visiem pieejamu medicīnisko un stacionāro aprūpi un mērķis saglabāt ārstniecības jaudu vai medicīnisko kompetenci valsts teritorijā, kas ir svarīgi sabiedrības veselībai, un pat iedzīvotāju izdzīvošanai. Iepriekšējas atļaujas piešķiršanas sistēmas pārvaldībā ir būtiski arī ņemt vērā vispārīgo principu par pacienta drošības nodrošināšanu nozarē, par kuru ir zināms, ka tajā pastāv informācijas asimetrija. Savukārt atteikumu piešķirt iepriekšēju atļauju nevar pamatot tikai ar to, ka valsts teritorijā ir gaidīšanas saraksti, lai, pamatojoties uz iepriekš noteiktām vispārējām ārstniecības prioritātēm, varētu plānot un pārvaldīt stacionāro aprūpi, un neveicot objektīvu medicīnisku izvērtējumu par pacienta veselības stāvokli, slimības vēsturi un iespējamo slimības attīstību, pacienta sāpju pakāpi un viņa invaliditātes veidu laikā, kad bija iesniegts vai atjaunināts atļaujas pieprasījums.

| (40) | Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru iepriekšējas atļaujas piešķiršanas vai atteikuma kritēriji var attiekties tikai uz to, kas ir vajadzīgs un atbilstīgs, ņemot vērā šos primāros vispārējas intereses iemeslus. Būtu jāatzīmē, ka ietekme uz valsts veselības sistēmām, ko radījusi pacientu mobilitāte, dalībvalstīs vai vienas dalībvalsts reģionos varētu atšķirties, atkarībā no tādiem faktoriem kā ģeogrāfiskā atrašanās vieta, valodas šķēršļi, slimnīcu izvietojums robežreģionos vai iedzīvotāju skaits un veselības aprūpes budžeta lielums. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānosaka šādi iepriekšējas atļaujas atteikuma kritēriji, kuri ir vajadzīgi un proporcionāli konkrētā situācijā, arī ņemot vērā to, kāda veselības aprūpe ietilpst iepriekšējās atļaujas sistēmas darbības jomā, jo pat maza pacientu skaita aizplūšana noteikta īpaši specializētu ārstēšanas veidu ietekmēs vairāk nekā citu ārstēšanas veidu. Tātad dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt dažādus kritērijus dažādiem reģioniem vai citiem attiecīgiem veselības aprūpes organizācijas administratīviem līmeņiem vai pat dažādiem ārstēšanas veidiem, ja vien sistēma ir pārskatāma un viegli pieejama, un kritēriji jau iepriekš ir darīti publiski pieejami. |
| --- | --- |

(40)

Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru iepriekšējas atļaujas piešķiršanas vai atteikuma kritēriji var attiekties tikai uz to, kas ir vajadzīgs un atbilstīgs, ņemot vērā šos primāros vispārējas intereses iemeslus. Būtu jāatzīmē, ka ietekme uz valsts veselības sistēmām, ko radījusi pacientu mobilitāte, dalībvalstīs vai vienas dalībvalsts reģionos varētu atšķirties, atkarībā no tādiem faktoriem kā ģeogrāfiskā atrašanās vieta, valodas šķēršļi, slimnīcu izvietojums robežreģionos vai iedzīvotāju skaits un veselības aprūpes budžeta lielums. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānosaka šādi iepriekšējas atļaujas atteikuma kritēriji, kuri ir vajadzīgi un proporcionāli konkrētā situācijā, arī ņemot vērā to, kāda veselības aprūpe ietilpst iepriekšējās atļaujas sistēmas darbības jomā, jo pat maza pacientu skaita aizplūšana noteikta īpaši specializētu ārstēšanas veidu ietekmēs vairāk nekā citu ārstēšanas veidu. Tātad dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt dažādus kritērijus dažādiem reģioniem vai citiem attiecīgiem veselības aprūpes organizācijas administratīviem līmeņiem vai pat dažādiem ārstēšanas veidiem, ja vien sistēma ir pārskatāma un viegli pieejama, un kritēriji jau iepriekš ir darīti publiski pieejami.

| (41) | Katrā ziņā, ja dalībvalsts ir nolēmusi izveidot iepriekšējas atļaujas sistēmu, lai saņemtu izmaksu atlīdzību par stacionāro vai specializēto aprūpi, kas citā dalībvalstī sniegta saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, izmaksas par šādu citā dalībvalstī sniegtu aprūpi piederības dalībvalstij būtu jāatlīdzina tādā apmērā, kādā tie tiktu atlīdzināti gadījumā, ja identiska veselības aprūpe tiktu sniegta piederības dalībvalstī, bet nepārsniedzot saņemtās veselības aprūpes faktiskās izmaksas. Tomēr, pastāvot Regulā (EEK) Nr. 1408/71 vai Regulā (EK) Nr. 883/2004 izklāstītajiem nosacījumiem, atļauja būtu jāsniedz un pabalsti jāpiešķir saskaņā ar minēto regulu, ja vien pacienta pieprasījums nav savādāks. Tam jo īpaši būtu jāattiecas uz gadījumiem, kad atļauju sniedz pēc pieprasījuma izskatīšanas administratīvā kārtībā vai tiesā un attiecīgā persona ir saņēmusi ārstēšanu citā dalībvalstī. Tādā gadījumā šīs direktīvas 7. un 8. pants nebūtu jāpiemēro. Minētais noteikums ir saskaņā ar Tiesas judikatūru, kurā noteikts, ka pacientiem, kuriem ir atteikta iepriekšēja atļauja tādu iemeslu dēļ, kas pēc tam atzīti par nepamatotiem, ir tiesības saņemt citā dalībvalstī saņemtas ārstēšanas izmaksu atlīdzību pilnā apmērā saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts tiesību aktu noteikumiem. |
| --- | --- |

(41)

Katrā ziņā, ja dalībvalsts ir nolēmusi izveidot iepriekšējas atļaujas sistēmu, lai saņemtu izmaksu atlīdzību par stacionāro vai specializēto aprūpi, kas citā dalībvalstī sniegta saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, izmaksas par šādu citā dalībvalstī sniegtu aprūpi piederības dalībvalstij būtu jāatlīdzina tādā apmērā, kādā tie tiktu atlīdzināti gadījumā, ja identiska veselības aprūpe tiktu sniegta piederības dalībvalstī, bet nepārsniedzot saņemtās veselības aprūpes faktiskās izmaksas. Tomēr, pastāvot Regulā (EEK) Nr. 1408/71 vai Regulā (EK) Nr. 883/2004 izklāstītajiem nosacījumiem, atļauja būtu jāsniedz un pabalsti jāpiešķir saskaņā ar minēto regulu, ja vien pacienta pieprasījums nav savādāks. Tam jo īpaši būtu jāattiecas uz gadījumiem, kad atļauju sniedz pēc pieprasījuma izskatīšanas administratīvā kārtībā vai tiesā un attiecīgā persona ir saņēmusi ārstēšanu citā dalībvalstī. Tādā gadījumā šīs direktīvas 7. un 8. pants nebūtu jāpiemēro. Minētais noteikums ir saskaņā ar Tiesas judikatūru, kurā noteikts, ka pacientiem, kuriem ir atteikta iepriekšēja atļauja tādu iemeslu dēļ, kas pēc tam atzīti par nepamatotiem, ir tiesības saņemt citā dalībvalstī saņemtas ārstēšanas izmaksu atlīdzību pilnā apmērā saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts tiesību aktu noteikumiem.

| (42) | Dalībvalstu izveidotajām procedūrām attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpi būtu jāgarantē pacientiem objektivitāte, nediskriminācija un pārredzamība, nodrošinot to, ka valsts iestāžu lēmumi tiek pieņemti laikus un to pieņemšanā ir pienācīgi ievēroti šie vispārīgie principi un katra atsevišķā gadījuma konkrētie apstākļi. Tam būtu jāattiecas arī uz tādu veselības aprūpes izmaksu faktisko atlīdzināšanu, kas citā dalībvalstī radušies pēc pacienta ārstēšanas. |
| --- | --- |

(42)

Dalībvalstu izveidotajām procedūrām attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpi būtu jāgarantē pacientiem objektivitāte, nediskriminācija un pārredzamība, nodrošinot to, ka valsts iestāžu lēmumi tiek pieņemti laikus un to pieņemšanā ir pienācīgi ievēroti šie vispārīgie principi un katra atsevišķā gadījuma konkrētie apstākļi. Tam būtu jāattiecas arī uz tādu veselības aprūpes izmaksu faktisko atlīdzināšanu, kas citā dalībvalstī radušies pēc pacienta ārstēšanas.

| (43) | Lai ļautu pacientiem praksē izmantot tiesības uz pārrobežu veselības aprūpi, ir vajadzīga atbilstoša informācija par visiem pārrobežu veselības aprūpes būtiskajiem aspektiem. Viens no mehānismiem šādas informācijas sniegšanai pārrobežu veselības aprūpes jomā ir katrā dalībvalstī izveidot valsts kontaktpunktus. Informācijai, kas obligāti jāsniedz pacientiem, vajadzētu būt noteiktai. Tomēr valsts kontaktpunkti brīvprātīgi un arī ar Komisijas atbalstu var sniegt plašāku informāciju. Valsts kontaktpunkti pacientiem sniegtu informāciju kādā no valodām, kas ir oficiālā valoda dalībvalstī, kurā kontaktpunkti atrodas. Informāciju var, bet ne obligāti, sniegt arī jebkurā citā valodā. |
| --- | --- |

(43)

Lai ļautu pacientiem praksē izmantot tiesības uz pārrobežu veselības aprūpi, ir vajadzīga atbilstoša informācija par visiem pārrobežu veselības aprūpes būtiskajiem aspektiem. Viens no mehānismiem šādas informācijas sniegšanai pārrobežu veselības aprūpes jomā ir katrā dalībvalstī izveidot valsts kontaktpunktus. Informācijai, kas obligāti jāsniedz pacientiem, vajadzētu būt noteiktai. Tomēr valsts kontaktpunkti brīvprātīgi un arī ar Komisijas atbalstu var sniegt plašāku informāciju. Valsts kontaktpunkti pacientiem sniegtu informāciju kādā no valodām, kas ir oficiālā valoda dalībvalstī, kurā kontaktpunkti atrodas. Informāciju var, bet ne obligāti, sniegt arī jebkurā citā valodā.

| (44) | Lēmumam par šādu valsts kontaktpunktu veidu un skaitu vajadzētu būt dalībvalstu ziņā. Šādus valsts kontaktpunktus var arī iekļaut esošajos informācijas centros vai tādējādi papildināt informācijas centru darbības, ar noteikumu, ka ir skaidri norādīta pārrobežu veselības aprūpes valsts kontaktpunkta funkcija. Būtu jānodrošina, ka valsts kontaktpunktiem ir pienācīgs aprīkojums, lai sniegtu informāciju par pārrobežu veselības aprūpes būtiskajiem aspektiem. Komisijai būtu jāsadarbojas ar dalībvalstīm, lai vienkāršotu sadarbību attiecībā uz valsts pārrobežu veselības aprūpes kontaktpunktiem, tostarp attiecīgo informāciju darot pieejamu arī Savienības mērogā. Valsts kontaktpunktu pastāvēšanai nevajadzētu liegt dalībvalstīm izveidot citus saistītus kontaktpunktus reģionālā vai vietējā mērogā, ja to prasa konkrētās veselības sistēmas īpaša struktūra. |
| --- | --- |

(44)

Lēmumam par šādu valsts kontaktpunktu veidu un skaitu vajadzētu būt dalībvalstu ziņā. Šādus valsts kontaktpunktus var arī iekļaut esošajos informācijas centros vai tādējādi papildināt informācijas centru darbības, ar noteikumu, ka ir skaidri norādīta pārrobežu veselības aprūpes valsts kontaktpunkta funkcija. Būtu jānodrošina, ka valsts kontaktpunktiem ir pienācīgs aprīkojums, lai sniegtu informāciju par pārrobežu veselības aprūpes būtiskajiem aspektiem. Komisijai būtu jāsadarbojas ar dalībvalstīm, lai vienkāršotu sadarbību attiecībā uz valsts pārrobežu veselības aprūpes kontaktpunktiem, tostarp attiecīgo informāciju darot pieejamu arī Savienības mērogā. Valsts kontaktpunktu pastāvēšanai nevajadzētu liegt dalībvalstīm izveidot citus saistītus kontaktpunktus reģionālā vai vietējā mērogā, ja to prasa konkrētās veselības sistēmas īpaša struktūra.

| (45) | Dalībvalstīm būtu jāveicina dažādu dalībvalstu pakalpojumu sniedzēju, pircēju un regulatoru sadarbība valsts, reģionu vai vietējā mērogā, tādējādi panākot drošu, augstas kvalitātes un efektīvu pārrobežu aprūpi. Tas jo īpaši varētu būt svarīgi pierobežas apgabalos, kur pārrobežu pakalpojumu sniegšana varētu būt visefektīvākais līdzeklis, kā vietējos iedzīvotājus nodrošināt ar veselības aprūpes pakalpojumiem, bet tam ir nepieciešama dažādu dalībvalstu veselības sistēmu sadarbība, lai nodrošinātu ilgstošu pārrobežu pakalpojumu sniegšanu. Šāda sadarbība var būt saistīta ar kopīgu plānošanu, savstarpēju atzīšanu vai procedūru vai standartu pieņemšanu, attiecīgo valsts informācijas un komunikāciju tehnoloģiju (turpmāk “IKT”) sistēmu saderību, praktiskiem mehānismiem, lai nodrošinātu aprūpes turpināšanos, vai tādas pārrobežu veselības aprūpes praktisku vienkāršošanu, ko veselības nozares darbinieki veic īslaicīgi vai dažos gadījumos. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju savstarpēju atzīšanu (10) paredzēts, ka īslaicīgu vai gadījuma rakstura pakalpojumu sniegšanu citā dalībvalstī, arī ja pakalpojumu sniedz veselības nozares darbinieki, nedrīkst ierobežot tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar profesionālo kvalifikāciju, ja vien to neparedz īpaši Savienības tiesību aktu noteikumi. Šai direktīvai nevajadzētu skart Direktīvu 2005/36/EK. |
| --- | --- |

(45)

Dalībvalstīm būtu jāveicina dažādu dalībvalstu pakalpojumu sniedzēju, pircēju un regulatoru sadarbība valsts, reģionu vai vietējā mērogā, tādējādi panākot drošu, augstas kvalitātes un efektīvu pārrobežu aprūpi. Tas jo īpaši varētu būt svarīgi pierobežas apgabalos, kur pārrobežu pakalpojumu sniegšana varētu būt visefektīvākais līdzeklis, kā vietējos iedzīvotājus nodrošināt ar veselības aprūpes pakalpojumiem, bet tam ir nepieciešama dažādu dalībvalstu veselības sistēmu sadarbība, lai nodrošinātu ilgstošu pārrobežu pakalpojumu sniegšanu. Šāda sadarbība var būt saistīta ar kopīgu plānošanu, savstarpēju atzīšanu vai procedūru vai standartu pieņemšanu, attiecīgo valsts informācijas un komunikāciju tehnoloģiju (turpmāk “IKT”) sistēmu saderību, praktiskiem mehānismiem, lai nodrošinātu aprūpes turpināšanos, vai tādas pārrobežu veselības aprūpes praktisku vienkāršošanu, ko veselības nozares darbinieki veic īslaicīgi vai dažos gadījumos. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju savstarpēju atzīšanu (10) paredzēts, ka īslaicīgu vai gadījuma rakstura pakalpojumu sniegšanu citā dalībvalstī, arī ja pakalpojumu sniedz veselības nozares darbinieki, nedrīkst ierobežot tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar profesionālo kvalifikāciju, ja vien to neparedz īpaši Savienības tiesību aktu noteikumi. Šai direktīvai nevajadzētu skart Direktīvu 2005/36/EK.

| (46) | Komisijai būtu jāsekmē dalībvalstu sadarbība jomās, kas noteiktas šīs direktīvas IV nodaļā, un atbilstīgi Līguma 168. panta 2. punktam, uzturot ciešus sakarus ar dalībvalstīm, tā var nākt klajā ar dažādiem lietišķiem ierosinājumiem šādas sadarbības veicināšanai un sekmēšanai. |
| --- | --- |

(46)

Komisijai būtu jāsekmē dalībvalstu sadarbība jomās, kas noteiktas šīs direktīvas IV nodaļā, un atbilstīgi Līguma 168. panta 2. punktam, uzturot ciešus sakarus ar dalībvalstīm, tā var nākt klajā ar dažādiem lietišķiem ierosinājumiem šādas sadarbības veicināšanai un sekmēšanai.

| (47) | Ja zāles vienā dalībvalstī ir atļautas un citā dalībvalstī konkrētam pacientam recepti šīm zālēm ir izrakstījis reglamentētas profesijas veselības nozarē pārstāvis Direktīvas 2005/36/EK nozīmē, principā vajadzētu būt iespējai šādu recepti atzīt medicīniski un zāles izsniegt citā dalībvalstī, kurā zāles ir atļautas. Šādas atzīšanas reglamentējošo un administratīvo šķēršļu novēršanai nevajadzētu skart nepieciešamību saņemt pacienta ārstējošā ārsta vai farmaceita pienācīgu piekrišanu katrā atsevišķā gadījumā, ja tā ir cilvēka veselības aizsardzības interesēs un ir vajadzīga un samērojama ar šo mērķi. Citā dalībvalstī izrakstītu recepšu atzīšanai nevajadzētu ietekmēt profesionāla vai ētiska rakstura pienākumu, saskaņā ar kuru farmaceitam būtu jāatsaka zāļu izsniegšana. Šādai medicīniskai atzīšanai arī nevajadzētu skart piederības dalībvalsts lēmumu par atlīdzības attiecināšanu uz šādām zālēm piederības dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmā. Turklāt būtu jāatzīmē, ka zāļu izmaksu atlīdzināšanu neietekmē noteikumi par recepšu savstarpēju atzīšanu, bet uz to attiecas šīs direktīvas III nodaļas vispārējie noteikumi par pārrobežu veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu. Atzīšanas principa īstenošana būtu jāvienkāršo, pieņemot vajadzīgos pasākumus, lai garantētu pacienta drošību un izvairītos no zāļu neparedzētas un nejaušas lietošanas. Šo pasākumu ietvaros būtu jāpieņem papildināms saraksts ar elementiem, kas jānorāda receptēs. Nekam nevajadzētu liegt dalībvalstīm savās receptēs iekļaut papildu elementus, ja vien tas netraucē atzīt citu dalībvalstu receptes, kurās iekļauts kopīgais elementu saraksts. Recepšu atzīšanai būtu jāattiecas arī uz medicīnas ierīcēm, ko likumīgi laiž tirgū dalībvalstī, kurā ierīci izsniegs. |
| --- | --- |

(47)

Ja zāles vienā dalībvalstī ir atļautas un citā dalībvalstī konkrētam pacientam recepti šīm zālēm ir izrakstījis reglamentētas profesijas veselības nozarē pārstāvis Direktīvas 2005/36/EK nozīmē, principā vajadzētu būt iespējai šādu recepti atzīt medicīniski un zāles izsniegt citā dalībvalstī, kurā zāles ir atļautas. Šādas atzīšanas reglamentējošo un administratīvo šķēršļu novēršanai nevajadzētu skart nepieciešamību saņemt pacienta ārstējošā ārsta vai farmaceita pienācīgu piekrišanu katrā atsevišķā gadījumā, ja tā ir cilvēka veselības aizsardzības interesēs un ir vajadzīga un samērojama ar šo mērķi. Citā dalībvalstī izrakstītu recepšu atzīšanai nevajadzētu ietekmēt profesionāla vai ētiska rakstura pienākumu, saskaņā ar kuru farmaceitam būtu jāatsaka zāļu izsniegšana. Šādai medicīniskai atzīšanai arī nevajadzētu skart piederības dalībvalsts lēmumu par atlīdzības attiecināšanu uz šādām zālēm piederības dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmā. Turklāt būtu jāatzīmē, ka zāļu izmaksu atlīdzināšanu neietekmē noteikumi par recepšu savstarpēju atzīšanu, bet uz to attiecas šīs direktīvas III nodaļas vispārējie noteikumi par pārrobežu veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu. Atzīšanas principa īstenošana būtu jāvienkāršo, pieņemot vajadzīgos pasākumus, lai garantētu pacienta drošību un izvairītos no zāļu neparedzētas un nejaušas lietošanas. Šo pasākumu ietvaros būtu jāpieņem papildināms saraksts ar elementiem, kas jānorāda receptēs. Nekam nevajadzētu liegt dalībvalstīm savās receptēs iekļaut papildu elementus, ja vien tas netraucē atzīt citu dalībvalstu receptes, kurās iekļauts kopīgais elementu saraksts. Recepšu atzīšanai būtu jāattiecas arī uz medicīnas ierīcēm, ko likumīgi laiž tirgū dalībvalstī, kurā ierīci izsniegs.

| (48) | Komisijai būtu jāatbalsta pasākumi, lai dalībvalstīs nepārtrauktu veidot veselības aprūpes sniedzēju un ekspertīzes centru Eiropas references tīklus. Eiropas references tīkli var uzlabot diagnostikas pieejamību un kvalitatīvu veselības aprūpi visiem pacientiem, kuru stāvoklis prasa īpašu resursu un zināšanu koncentrāciju, un šie tīkli varētu kalpot arī kā medicīnas izglītības un pētniecības, informācijas izplatīšanas un izvērtēšanas centri. Tādēļ ar šo direktīvu būtu jāmudina dalībvalstis veicināt Eiropas references tīklu nepārtrauktu veidošanu. Eiropas references tīkli ir balstīti uz brīvprātīgu dalību, bet Komisijai būtu jāizstrādā kritēriji un noteikumi, kurus tīkliem būtu jāievēro, lai saņemtu atbalstu no Komisijas. |
| --- | --- |

(48)

Komisijai būtu jāatbalsta pasākumi, lai dalībvalstīs nepārtrauktu veidot veselības aprūpes sniedzēju un ekspertīzes centru Eiropas references tīklus. Eiropas references tīkli var uzlabot diagnostikas pieejamību un kvalitatīvu veselības aprūpi visiem pacientiem, kuru stāvoklis prasa īpašu resursu un zināšanu koncentrāciju, un šie tīkli varētu kalpot arī kā medicīnas izglītības un pētniecības, informācijas izplatīšanas un izvērtēšanas centri. Tādēļ ar šo direktīvu būtu jāmudina dalībvalstis veicināt Eiropas references tīklu nepārtrauktu veidošanu. Eiropas references tīkli ir balstīti uz brīvprātīgu dalību, bet Komisijai būtu jāizstrādā kritēriji un noteikumi, kurus tīkliem būtu jāievēro, lai saņemtu atbalstu no Komisijas.

| (49) | Tehnoloģijas pilnveidošana pārrobežu veselības aprūpē, izmantojot IKT, var radīt situāciju, kad nav skaidra dalībvalstu pārraudzības pienākumu izpilde, un tas var kavēt veselības aprūpes pakalpojumu brīvu apriti un radīt iespējamus papildu riskus veselības aizsardzībai. IKT, ko Savienībā izmanto veselības aprūpes sniegšanai, raksturīgi ļoti atšķirīgi un nesaderīgi formāti un standarti, un tas rada šķēršļus pārrobežu veselības aprūpes sniegšanai šādā veidā līdz ar varbūtēju veselības aizsardzības risku. Tādēļ dalībvalstīm jācenšas panākt IKT sistēmu savietojamību. Tomēr IKT sistēmu veselības jomā izvēršana ir pilnībā valstu kompetencē. Tādēļ šai direktīvai vajadzētu atzīt darba pie savietojamības nozīmību un ievērot kompetenču sadalījumu, paredzot Komisijas un dalībvalstu sadarbību tādu pasākumu izstrādē, kas nav juridiski saistoši, bet paredz papildu instrumentus, kas ir pieejami dalībvalstīm labākas savietojamības veicināšanai. |
| --- | --- |

(49)

Tehnoloģijas pilnveidošana pārrobežu veselības aprūpē, izmantojot IKT, var radīt situāciju, kad nav skaidra dalībvalstu pārraudzības pienākumu izpilde, un tas var kavēt veselības aprūpes pakalpojumu brīvu apriti un radīt iespējamus papildu riskus veselības aizsardzībai. IKT, ko Savienībā izmanto veselības aprūpes sniegšanai, raksturīgi ļoti atšķirīgi un nesaderīgi formāti un standarti, un tas rada šķēršļus pārrobežu veselības aprūpes sniegšanai šādā veidā līdz ar varbūtēju veselības aizsardzības risku. Tādēļ dalībvalstīm jācenšas panākt IKT sistēmu savietojamību. Tomēr IKT sistēmu veselības jomā izvēršana ir pilnībā valstu kompetencē. Tādēļ šai direktīvai vajadzētu atzīt darba pie savietojamības nozīmību un ievērot kompetenču sadalījumu, paredzot Komisijas un dalībvalstu sadarbību tādu pasākumu izstrādē, kas nav juridiski saistoši, bet paredz papildu instrumentus, kas ir pieejami dalībvalstīm labākas savietojamības veicināšanai.

| (50) | Medicīnas zinātnes un veselības aprūpes tehnoloģiju nepārtraukta attīstība dalībvalstu veselības sistēmām sniedz iespējas un vienlaikus rada grūtības. Sadarbība jaunu veselības aprūpes tehnoloģiju novērtēšanā var sniegt atbalstu dalībvalstīm apjomradītu ietaupījumu veidā un nodrošinot to, ka darbs netiek dublēts, un sniegt labāku pierādījumu pamatu jauno tehnoloģiju optimālai izmantošanai, lai veselības aprūpe būtu droša, kvalitatīva un efektīva. Šādai sadarbībai nepieciešamas spēcīgas struktūras, kuru darbā iesaistītas dalībvalstu attiecīgās iestādes, turpinot pastāvošos izmēģinājuma projektus. Tādēļ ar šo direktīvu būtu jāsniedz pamats, lai Savienība turpinātu atbalstīt šādu sadarbību. |
| --- | --- |

(50)

Medicīnas zinātnes un veselības aprūpes tehnoloģiju nepārtraukta attīstība dalībvalstu veselības sistēmām sniedz iespējas un vienlaikus rada grūtības. Sadarbība jaunu veselības aprūpes tehnoloģiju novērtēšanā var sniegt atbalstu dalībvalstīm apjomradītu ietaupījumu veidā un nodrošinot to, ka darbs netiek dublēts, un sniegt labāku pierādījumu pamatu jauno tehnoloģiju optimālai izmantošanai, lai veselības aprūpe būtu droša, kvalitatīva un efektīva. Šādai sadarbībai nepieciešamas spēcīgas struktūras, kuru darbā iesaistītas dalībvalstu attiecīgās iestādes, turpinot pastāvošos izmēģinājuma projektus. Tādēļ ar šo direktīvu būtu jāsniedz pamats, lai Savienība turpinātu atbalstīt šādu sadarbību.

| (51) | Atbilstīgi Līguma 291. pantam pasākumus un vispārīgos principus attiecībā uz dalībvalstu kontroli pār Komisijas ieviešanas pilnvaru īstenošanu iepriekš nosaka regulā, ko pieņem saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru. Kamēr minētā jaunā regula nav pieņemta, turpina piemērot Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (11), izņemot regulatīvo kontroles procedūru, kuru nepiemēro. |
| --- | --- |

(51)

Atbilstīgi Līguma 291. pantam pasākumus un vispārīgos principus attiecībā uz dalībvalstu kontroli pār Komisijas ieviešanas pilnvaru īstenošanu iepriekš nosaka regulā, ko pieņem saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru. Kamēr minētā jaunā regula nav pieņemta, turpina piemērot Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (11), izņemot regulatīvo kontroles procedūru, kuru nepiemēro.

| (52) | Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt deleģētus aktus saskaņā ar Līguma 290. pantu attiecībā uz pasākumiem, ar kuriem konkrētu kategoriju zāles vai medicīnas ierīces izslēgtu no šajā direktīvā noteiktās recepšu atzīšanas. |
| --- | --- |

(52)

Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt deleģētus aktus saskaņā ar Līguma 290. pantu attiecībā uz pasākumiem, ar kuriem konkrētu kategoriju zāles vai medicīnas ierīces izslēgtu no šajā direktīvā noteiktās recepšu atzīšanas.

| (53) | Ir jo īpaši svarīgi, lai Komisija gadījumos, kad tā ir pilnvarota pieņemt deleģētus aktus saskaņā ar Līguma 290. pantu, savā sagatavošanas darbā rīko attiecīgas apspriedes, tostarp ar ekspertiem. |
| --- | --- |

(53)

Ir jo īpaši svarīgi, lai Komisija gadījumos, kad tā ir pilnvarota pieņemt deleģētus aktus saskaņā ar Līguma 290. pantu, savā sagatavošanas darbā rīko attiecīgas apspriedes, tostarp ar ekspertiem.

| (54) | Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Savienības interesēs izstrādāt tabulas, kas pēc iespējas precīzāk atspoguļotu atbilstību starp šo direktīvu un transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas. |
| --- | --- |

(54)

Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Savienības interesēs izstrādāt tabulas, kas pēc iespējas precīzāk atspoguļotu atbilstību starp šo direktīvu un transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas.

| (55) | Arī Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs ir sniedzis savu atzinumu par šīs direktīvas priekšlikumu (12). |
| --- | --- |

(55)

Arī Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs ir sniedzis savu atzinumu par šīs direktīvas priekšlikumu (12).

| (56) | Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, – proti, izveidot regulējumu, lai Savienībā uzlabotu piekļuvi drošai un kvalitatīvai pārrobežu veselības aprūpei, – nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka minētās rīcības mēroga un ietekmes dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai, |
| --- | --- |

(56)

Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, – proti, izveidot regulējumu, lai Savienībā uzlabotu piekļuvi drošai un kvalitatīvai pārrobežu veselības aprūpei, – nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka minētās rīcības mēroga un ietekmes dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai,

IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.

I NODAĻA

VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

1. pants

Priekšmets un darbības joma

1.   Šajā direktīvā paredzēto noteikumu mērķis ir uzlabot piekļuvi drošai un kvalitatīvai pārrobežu veselības aprūpei un veicināt dalībvalstu sadarbību veselības aprūpes jomā, pilnībā ievērojot valstu kompetenci veselības aprūpes organizēšanā un sniegšanā.

2.   Šī direktīva attiecas uz pacientiem sniegtu veselības aprūpi neatkarīgi no veida, kā tā ir organizēta, sniegta vai finansēta.

3.   Šī direktīva neattiecas uz:

| a) | ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem, kuru mērķis ir sniegt atbalstu cilvēkiem, kam nepieciešama palīdzība regulāru, ikdienas uzdevumu veikšanā; |
| --- | --- |

a)

ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem, kuru mērķis ir sniegt atbalstu cilvēkiem, kam nepieciešama palīdzība regulāru, ikdienas uzdevumu veikšanā;

| b) | orgānu piešķiršanu un piekļuvi tiem orgānu transplantācijas vajadzībām; |
| --- | --- |

b)

orgānu piešķiršanu un piekļuvi tiem orgānu transplantācijas vajadzībām;

| c) | izņemot IV nodaļu – uz tādām sabiedrības vakcinācijas programmām pret infekcijas slimībām, kuru vienīgais mērķis ir aizsargāt dalībvalsts teritorijā dzīvojošo iedzīvotāju veselību, kuras plāno īpaši un kurām ir īpaši īstenošanas pasākumi. |
| --- | --- |

c)

izņemot IV nodaļu – uz tādām sabiedrības vakcinācijas programmām pret infekcijas slimībām, kuru vienīgais mērķis ir aizsargāt dalībvalsts teritorijā dzīvojošo iedzīvotāju veselību, kuras plāno īpaši un kurām ir īpaši īstenošanas pasākumi.

4.   Šī direktīva neskar dalībvalstu normatīvos aktus, kas saistīti ar veselības aprūpes organizēšanu un finansēšanu situācijās, kas nav saistītas ar pārrobežu veselības aprūpi. Jo īpaši nekas šajā direktīvā dalībvalstij neuzliek par pienākumu atlīdzināt izmaksas par veselības aprūpi, ko nodrošinājuši veselības aprūpes sniedzēji, kas izveidoti tās teritorijā, ja tie nepiedalās šīs dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmā vai sabiedrības veselības aprūpes sistēmā.

2. pants

Saikne ar citiem Savienības noteikumiem

Šo direktīvu piemēro, neskarot:

| a) | Padomes Direktīvu 89/105/EEK (1988. gada 21. decembris) par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās (13); |
| --- | --- |

a)

Padomes Direktīvu 89/105/EEK (1988. gada 21. decembris) par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās (13);

| b) | Padomes Direktīvu 90/385/EEK (1990. gada 20. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz aktīvām implantējamām medicīnas ierīcēm (14), Padomes Direktīvu 93/42/EEK (1993. gada 14. jūnijs) par medicīnas ierīcēm (15) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/79/EK (1998. gada 27. oktobris) par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā (16); |
| --- | --- |

b)

Padomes Direktīvu 90/385/EEK (1990. gada 20. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz aktīvām implantējamām medicīnas ierīcēm (14), Padomes Direktīvu 93/42/EEK (1993. gada 14. jūnijs) par medicīnas ierīcēm (15) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/79/EK (1998. gada 27. oktobris) par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā (16);

| c) | Direktīvu 95/46/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (17); |
| --- | --- |

c)

Direktīvu 95/46/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (17);

| d) | Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (18); |
| --- | --- |

d)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (18);

| e) | Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (19); |
| --- | --- |

e)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (19);

| f) | Padomes Direktīvu 2000/43/EK (2000. gada 29. jūnijs), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (20); |
| --- | --- |

f)

Padomes Direktīvu 2000/43/EK (2000. gada 29. jūnijs), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (20);

| g) | Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/20/EK (2001. gada 4. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz labas klīniskās prakses ieviešanu klīniskās izpētes veikšanā ar cilvēkiem paredzētām zālēm (21); |
| --- | --- |

g)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/20/EK (2001. gada 4. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz labas klīniskās prakses ieviešanu klīniskās izpētes veikšanā ar cilvēkiem paredzētām zālēm (21);

| h) | Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (22); |
| --- | --- |

h)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (22);

| i) | Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/98/EK (2003. gada 27. janvāris), ar kuru nosaka kvalitātes un drošības standartus attiecībā uz cilvēka asins un asins komponentu savākšanu, testēšanu, apstrādi, uzglabāšanu un izplatīšanu (23); |
| --- | --- |

i)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/98/EK (2003. gada 27. janvāris), ar kuru nosaka kvalitātes un drošības standartus attiecībā uz cilvēka asins un asins komponentu savākšanu, testēšanu, apstrādi, uzglabāšanu un izplatīšanu (23);

| j) | Regulu (EK) Nr. 859/2003; |
| --- | --- |

j)

Regulu (EK) Nr. 859/2003;

| k) | Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/23/EK (2004. gada 31. marts) par kvalitātes un drošības standartu noteikšanu cilvēka audu un šūnu ziedošanai, ieguvei, testēšanai, apstrādei, konservācijai, uzglabāšanai un izplatīšanai (24); |
| --- | --- |

k)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/23/EK (2004. gada 31. marts) par kvalitātes un drošības standartu noteikšanu cilvēka audu un šūnu ziedošanai, ieguvei, testēšanai, apstrādei, konservācijai, uzglabāšanai un izplatīšanai (24);

| l) | Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 726/2004 (2004. gada 31. marts), ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (25); |
| --- | --- |

l)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 726/2004 (2004. gada 31. marts), ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (25);

| m) | Regulu (EK) Nr. 883/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (26); |
| --- | --- |

m)

Regulu (EK) Nr. 883/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (26);

| n) | Direktīvu 2005/36/EK; |
| --- | --- |

n)

Direktīvu 2005/36/EK;

| o) | Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1082/2006 (2006. gada 5. jūlijs) par Eiropas teritoriālās sadarbības grupu (ETSG) (27); |
| --- | --- |

o)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1082/2006 (2006. gada 5. jūlijs) par Eiropas teritoriālās sadarbības grupu (ETSG) (27);

| p) | Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1338/2008 (2008. gada 16. decembris) attiecībā uz Kopienas statistiku par sabiedrības veselību un veselības aizsardzību un drošību darbā (28); |
| --- | --- |

p)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1338/2008 (2008. gada 16. decembris) attiecībā uz Kopienas statistiku par sabiedrības veselību un veselības aizsardzību un drošību darbā (28);

| q) | Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 593/2008 (2008. gada 17. jūnijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I) (29), Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 864/2007 (2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (Roma II) (30) un citus Savienības noteikumus attiecībā uz starptautiskām privāttiesībām, jo īpaši noteikumus, kas saistīti ar tiesas piekritību un piemērojamiem tiesību aktiem. |
| --- | --- |

q)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 593/2008 (2008. gada 17. jūnijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I) (29), Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 864/2007 (2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (Roma II) (30) un citus Savienības noteikumus attiecībā uz starptautiskām privāttiesībām, jo īpaši noteikumus, kas saistīti ar tiesas piekritību un piemērojamiem tiesību aktiem.

3. pants

Definīcijas

Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

| a) | “veselības aprūpe” ir veselības aprūpes pakalpojumi, tostarp zāļu un medicīnas ierīču izrakstīšana, izsniegšana un sniegšana, saistībā ar veselības aprūpi, ko pacientiem sniedz veselības nozares darbinieki, lai izvērtētu, uzturētu vai atjaunotu viņu veselības stāvokli; |
| --- | --- |

a)

“veselības aprūpe” ir veselības aprūpes pakalpojumi, tostarp zāļu un medicīnas ierīču izrakstīšana, izsniegšana un sniegšana, saistībā ar veselības aprūpi, ko pacientiem sniedz veselības nozares darbinieki, lai izvērtētu, uzturētu vai atjaunotu viņu veselības stāvokli;

| b) | “apdrošinātā persona” ir:






  i) | Regulas (EK) Nr. 883/2004 2. pantā minētās personas, tostarp viņu ģimenes locekļi un viņu apgādību zaudējušas personas, un kas ir apdrošinātas saskaņā ar minētās regulas 1. panta c) punktu; un |
| --- | --- | --- |

b)

“apdrošinātā persona” ir:

i)

Regulas (EK) Nr. 883/2004 2. pantā minētās personas, tostarp viņu ģimenes locekļi un viņu apgādību zaudējušas personas, un kas ir apdrošinātas saskaņā ar minētās regulas 1. panta c) punktu; un

| ii) | trešās valsts valstspiederīgie, uz kuriem attiecas Regula (EK) Nr. 859/2003 vai kuri atbilst piederības dalībvalsts tiesību aktu noteikumiem par tiesībām uz atlīdzību; |
| --- | --- |

ii)

trešās valsts valstspiederīgie, uz kuriem attiecas Regula (EK) Nr. 859/2003 vai kuri atbilst piederības dalībvalsts tiesību aktu noteikumiem par tiesībām uz atlīdzību;

| c) | “piederības dalībvalsts” ir






  i) | attiecībā uz b) punkta i) apakšpunktā minētajām personām – dalībvalsts, kas ir kompetenta apdrošinātajai personai piešķirt iepriekšēju atļauju saņemt piemērotu ārstēšanu ārpus dzīvesvietas dalībvalsts saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 883/2004 un Regulu (EK) Nr. 987/2009; |
| --- | --- | --- |

c)

“piederības dalībvalsts” ir

i)

attiecībā uz b) punkta i) apakšpunktā minētajām personām – dalībvalsts, kas ir kompetenta apdrošinātajai personai piešķirt iepriekšēju atļauju saņemt piemērotu ārstēšanu ārpus dzīvesvietas dalībvalsts saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 883/2004 un Regulu (EK) Nr. 987/2009;

| ii) | attiecībā uz b) punkta ii) apakšpunktā minētajām personām – dalībvalsts, kas ir kompetenta apdrošinātajai personai piešķirt iepriekšēju atļauju saņemt piemērotu ārstēšanu citā dalībvalstī saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 859/2003. Ja saskaņā ar minēto regulu neviena dalībvalsts nav kompetenta, piederības dalībvalsts ir dalībvalsts, kur attiecīgā persona ir apdrošināta, vai kur šai personai ir tiesības saņemt slimības pabalstu saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem; |
| --- | --- |

ii)

attiecībā uz b) punkta ii) apakšpunktā minētajām personām – dalībvalsts, kas ir kompetenta apdrošinātajai personai piešķirt iepriekšēju atļauju saņemt piemērotu ārstēšanu citā dalībvalstī saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 859/2003. Ja saskaņā ar minēto regulu neviena dalībvalsts nav kompetenta, piederības dalībvalsts ir dalībvalsts, kur attiecīgā persona ir apdrošināta, vai kur šai personai ir tiesības saņemt slimības pabalstu saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem;

| d) | “ārstniecības dalībvalsts” ir dalībvalsts, kuras teritorijā pacientam faktiski sniegta veselības aprūpe. Telemedicīnas gadījumā uzskata, ka veselības aprūpe nodrošināta tajā dalībvalstī, kurā veselības aprūpes sniedzējs izveidots; |
| --- | --- |

d)

“ārstniecības dalībvalsts” ir dalībvalsts, kuras teritorijā pacientam faktiski sniegta veselības aprūpe. Telemedicīnas gadījumā uzskata, ka veselības aprūpe nodrošināta tajā dalībvalstī, kurā veselības aprūpes sniedzējs izveidots;

| e) | “pārrobežu veselības aprūpe” ir veselības aprūpe, ko sniedz vai kas ir izrakstīta dalībvalstī, kas nav piederības dalībvalsts; |
| --- | --- |

e)

“pārrobežu veselības aprūpe” ir veselības aprūpe, ko sniedz vai kas ir izrakstīta dalībvalstī, kas nav piederības dalībvalsts;

| f) | “veselības nozares darbinieks” ir ārsts, vispārējās aprūpes māsa, zobārsts, vecmāte vai farmaceits Direktīvas 2005/36/EK nozīmē, vai cits veselības aprūpes nozares darbinieks, kas darbojas reglamentētā profesijā, kā tā definēta Direktīvas 2005/36/EK 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā, vai persona, ko saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts tiesību aktiem uzskata par veselības nozares darbinieku; |
| --- | --- |

f)

“veselības nozares darbinieks” ir ārsts, vispārējās aprūpes māsa, zobārsts, vecmāte vai farmaceits Direktīvas 2005/36/EK nozīmē, vai cits veselības aprūpes nozares darbinieks, kas darbojas reglamentētā profesijā, kā tā definēta Direktīvas 2005/36/EK 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā, vai persona, ko saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts tiesību aktiem uzskata par veselības nozares darbinieku;

| g) | “veselības aprūpes sniedzējs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona vai cita organizācija, kas dalībvalsts teritorijā likumīgi sniedz veselības aprūpi; |
| --- | --- |

g)

“veselības aprūpes sniedzējs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona vai cita organizācija, kas dalībvalsts teritorijā likumīgi sniedz veselības aprūpi;

| h) | “pacients” ir fiziska persona, kas dalībvalstī meklē iespēju saņemt vai saņem veselības aprūpi; |
| --- | --- |

h)

“pacients” ir fiziska persona, kas dalībvalstī meklē iespēju saņemt vai saņem veselības aprūpi;

| i) | “zāles” ir zāles, kā definētas Direktīvā 2001/83/EK; |
| --- | --- |

i)

“zāles” ir zāles, kā definētas Direktīvā 2001/83/EK;

| j) | “medicīnas ierīce” ir medicīnas ierīce, kas definēta Direktīvā 90/385/EEK, Direktīvā 93/42/EEK vai Direktīvā 98/79/EK; |
| --- | --- |

j)

“medicīnas ierīce” ir medicīnas ierīce, kas definēta Direktīvā 90/385/EEK, Direktīvā 93/42/EEK vai Direktīvā 98/79/EK;

| k) | “recepte” ir zāļu vai medicīnas ierīces recepte, ko izrakstījis reglamentētas profesijas veselības nozarē pārstāvis Direktīvas 2005/36/EK 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē, kuram ir likumīgas tiesības to veikt dalībvalstī, kurā recepte ir izsniegta; |
| --- | --- |

k)

“recepte” ir zāļu vai medicīnas ierīces recepte, ko izrakstījis reglamentētas profesijas veselības nozarē pārstāvis Direktīvas 2005/36/EK 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē, kuram ir likumīgas tiesības to veikt dalībvalstī, kurā recepte ir izsniegta;

| l) | “veselības aprūpes tehnoloģija” ir veselības aprūpē pielietotas zāles, medicīnas ierīce vai medicīniskas un ķirurģiskas procedūras, kā arī slimību profilakses pasākumi, diagnoze vai ārstēšana; |
| --- | --- |

l)

“veselības aprūpes tehnoloģija” ir veselības aprūpē pielietotas zāles, medicīnas ierīce vai medicīniskas un ķirurģiskas procedūras, kā arī slimību profilakses pasākumi, diagnoze vai ārstēšana;

| m) | “pacienta medicīniskā karte” ir dokumentu kopums, kas ietver jebkādus datus, slēdzienus un ziņas par pacienta veselības stāvokli un ārstēšanās gaitu visā aprūpes laikā. |
| --- | --- |

m)

“pacienta medicīniskā karte” ir dokumentu kopums, kas ietver jebkādus datus, slēdzienus un ziņas par pacienta veselības stāvokli un ārstēšanās gaitu visā aprūpes laikā.

II NODAĻA

DALĪBVALSTU PIENĀKUMI ATTIECĪBĀ UZ PĀRROBEŽU VESELĪBAS APRŪPI

4. pants

Ārstniecības dalībvalsts pienākumi

1.   Pārrobežu veselības aprūpi sniedz saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts tiesību aktiem un saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts noteiktajiem kvalitātes un drošības standartiem un pamatnostādnēm.

2.   Ārstniecības dalībvalsts nodrošina, ka:

| a) | pacienti pēc pieprasījuma saņem 1. punktā minētu atbilstīgu informāciju par standartiem un pamatnostādnēm, tostarp noteikumus par veselības aprūpes sniedzēju pārraudzību un izvērtēšanu, un informāciju par to, uz kuriem veselības aprūpes sniedzējiem attiecas šie standarti un pamatnostādnes; |
| --- | --- |

a)

pacienti pēc pieprasījuma saņem 1. punktā minētu atbilstīgu informāciju par standartiem un pamatnostādnēm, tostarp noteikumus par veselības aprūpes sniedzēju pārraudzību un izvērtēšanu, un informāciju par to, uz kuriem veselības aprūpes sniedzējiem attiecas šie standarti un pamatnostādnes;

| b) | veselības aprūpes sniedzēji katram pacientam sniedz atbilstīgu informāciju par ārstniecības dalībvalstī sniegtās veselības aprūpes pieejamību, kvalitāti un drošību, skaidrus rēķinus un skaidru informāciju par cenām, kā arī par veselības aprūpes sniedzēju atļaujām vai reģistrācijas statusu, informāciju par pieejamo apdrošināšanu vai citiem personīgas vai kolektīvas aizsardzības veidiem attiecībā uz profesionālo atbildību. Ja veselības aprūpes sniedzēji jau sniedz informāciju par šiem jautājumiem pacientiem, kuru mītnes valsts ir ārstēšanas dalībvalsts, šī direktīva neuzliek veselības aprūpes sniedzējiem pienākumu sniegt plašāku informāciju pacientiem no citām dalībvalstīm; |
| --- | --- |

b)

veselības aprūpes sniedzēji katram pacientam sniedz atbilstīgu informāciju par ārstniecības dalībvalstī sniegtās veselības aprūpes pieejamību, kvalitāti un drošību, skaidrus rēķinus un skaidru informāciju par cenām, kā arī par veselības aprūpes sniedzēju atļaujām vai reģistrācijas statusu, informāciju par pieejamo apdrošināšanu vai citiem personīgas vai kolektīvas aizsardzības veidiem attiecībā uz profesionālo atbildību. Ja veselības aprūpes sniedzēji jau sniedz informāciju par šiem jautājumiem pacientiem, kuru mītnes valsts ir ārstēšanas dalībvalsts, šī direktīva neuzliek veselības aprūpes sniedzējiem pienākumu sniegt plašāku informāciju pacientiem no citām dalībvalstīm;

| c) | pastāv sūdzību procedūras un mehānismi, kas pacientiem nodrošina aizsardzības līdzekļus saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts tiesību aktiem, ja sniegtās veselības aprūpes dēļ tiem nodarīts kaitējums; |
| --- | --- |

c)

pastāv sūdzību procedūras un mehānismi, kas pacientiem nodrošina aizsardzības līdzekļus saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts tiesību aktiem, ja sniegtās veselības aprūpes dēļ tiem nodarīts kaitējums;

| d) | tās teritorijā sniegtai ārstēšanai atbilstoši riska veidam un apmēram ir profesionālās atbildības apdrošināšanas sistēmas vai garantija, vai cits līdzvērtīgs vai pamatā līdzīgs pasākums ar tādu pašu mērķi; |
| --- | --- |

d)

tās teritorijā sniegtai ārstēšanai atbilstoši riska veidam un apmēram ir profesionālās atbildības apdrošināšanas sistēmas vai garantija, vai cits līdzvērtīgs vai pamatā līdzīgs pasākums ar tādu pašu mērķi;

| e) | privātuma pamattiesības attiecībā uz personas datu apstrādi aizsargā saskaņā ar valsts pasākumiem, ar ko īsteno Savienības noteikumus par personas datu aizsardzību, jo īpaši Direktīvu 95/46/EK un 2002/58/EK; |
| --- | --- |

e)

privātuma pamattiesības attiecībā uz personas datu apstrādi aizsargā saskaņā ar valsts pasākumiem, ar ko īsteno Savienības noteikumus par personas datu aizsardzību, jo īpaši Direktīvu 95/46/EK un 2002/58/EK;

| f) | pacientiem, kas saņēmuši ārstēšanu, ir tiesības saņemt rakstisku vai elektronisku pacienta medicīnisko karti par šādu ārstēšanu un piekļūt vismaz šīs kartes kopijai, saskaņā ar un atkarībā no valsts pasākumiem, ar ko īsteno Savienības noteikumus par personas datu aizsardzību, jo īpaši Direktīvas 95/46/EK un 2002/58/EK. |
| --- | --- |

f)

pacientiem, kas saņēmuši ārstēšanu, ir tiesības saņemt rakstisku vai elektronisku pacienta medicīnisko karti par šādu ārstēšanu un piekļūt vismaz šīs kartes kopijai, saskaņā ar un atkarībā no valsts pasākumiem, ar ko īsteno Savienības noteikumus par personas datu aizsardzību, jo īpaši Direktīvas 95/46/EK un 2002/58/EK.

3.   Pacientiem no citām dalībvalstīm piemēro nediskriminācijas valstspiederības dēļ principu.

Tas neskar ārstniecības dalībvalsts iespēju, ja to var pamatot ar svarīgākiem vispārējas intereses iemesliem, pieņemt pasākumus attiecībā uz piekļuvi ārstniecībai, lai izpildītu pamatpienākumu savā teritorijā nodrošināt pietiekamu un pastāvīgu piekļuvi veselības aprūpei. Šādi pasākumi ietver tikai to, kas ir vajadzīgs un samērīgs, un tie nevar būt patvaļīgs diskriminācijas līdzeklis.

4.   Dalībvalstis nodrošina, ka to teritorijā veselības aprūpes sniedzēji pacientiem no citām dalībvalstīm piemēro veselības aprūpes maksu tādā pašā līmenī, kādā līdzīgā situācijā maksā vietējie pacienti, vai, ja nav salīdzināmas cenas vietējiem pacientiem, pieprasa maksu, kas aprēķināta saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošu kritērijiem.

Šis punkts neskar valsts tiesību aktus, kas ļauj veselības aprūpes sniedzējiem pašiem noteikt cenas, ja vien tās nediskriminē pacientus no citām dalībvalstīm.

5.   Šī direktīva neietekmē dalībvalstu tiesību aktus un noteikumus par valodu lietojumu, un tā neparedz pienākumu sniegt informāciju citās valodās, kas nav attiecīgās dalībvalsts oficiālās valodas.

5. pants

Piederības dalībvalsts pienākumi

Piederības dalībvalsts nodrošina, ka:

| a) | pārrobežu veselības aprūpes izmaksas atlīdzina saskaņā ar III nodaļu; |
| --- | --- |

a)

pārrobežu veselības aprūpes izmaksas atlīdzina saskaņā ar III nodaļu;

| b) | pastāv mehānismi, lai pacientiem pēc pieprasījuma sniegtu informāciju par viņu tiesībām un pabalsta tiesībām minētajā dalībvalstī saistībā ar pārrobežu veselības aprūpes saņemšanu, jo īpaši attiecībā uz procedūrām, kā piekļūt šīm pabalsta tiesībām un kā tās noteikt, noteikumiem izmaksu atlīdzināšanai un sūdzību iesniegšanas un atlīdzības pieprasīšanas sistēmām, ja pacients uzskata, ka viņa tiesības nav ievērotas; |
| --- | --- |

b)

pastāv mehānismi, lai pacientiem pēc pieprasījuma sniegtu informāciju par viņu tiesībām un pabalsta tiesībām minētajā dalībvalstī saistībā ar pārrobežu veselības aprūpes saņemšanu, jo īpaši attiecībā uz procedūrām, kā piekļūt šīm pabalsta tiesībām un kā tās noteikt, noteikumiem izmaksu atlīdzināšanai un sūdzību iesniegšanas un atlīdzības pieprasīšanas sistēmām, ja pacients uzskata, ka viņa tiesības nav ievērotas;

| c) | pacientiem, kas meklē iespēju saņemt vai saņem pārrobežu veselības aprūpi, ir piekļuve vismaz pacienta medicīniskās kartes kopijai saskaņā ar un atkarībā no valsts pasākumiem, ar ko īsteno Savienības noteikumus par personas datu aizsardzību, jo īpaši Direktīvas 95/46/EK un 2002/58/EK. |
| --- | --- |

c)

pacientiem, kas meklē iespēju saņemt vai saņem pārrobežu veselības aprūpi, ir piekļuve vismaz pacienta medicīniskās kartes kopijai saskaņā ar un atkarībā no valsts pasākumiem, ar ko īsteno Savienības noteikumus par personas datu aizsardzību, jo īpaši Direktīvas 95/46/EK un 2002/58/EK.

6. pants

Pārrobežu veselības aprūpes kontaktpunkti valstīs

1.   Katra dalībvalsts nozīmē vienu vai vairākus valsts pārrobežu veselības aprūpes kontaktpunktus un paziņo Komisijai to nosaukumus un kontaktinformāciju.

2.   Valsts kontaktpunkti sadarbojas savā starpā un ar Komisiju. Valsts kontaktpunkti pacientiem pēc pieprasījuma sniedz kontaktinformāciju par valsts kontaktpunktiem citās dalībvalstīs.

3.   Ārstniecības dalībvalsts kontaktpunkti pacientiem sniedz informāciju par veselības aprūpes sniedzējiem, tostarp pēc pieprasījuma sniedz informāciju par konkrēta sniedzēja tiesībām sniegt pakalpojumus vai viņa darbības ierobežojumiem, 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā minēto informāciju, kā arī informāciju par pacienta tiesībām, sūdzību procedūrām un mehānismiem, lai meklēt aizsardzības līdzekļus saskaņā ar minētās dalībvalsts tiesību aktiem.

4.   Piederības dalībvalsts kontaktpunkti pacientiem sniedz 5. panta b) punktā minēto informāciju.

5.   Šajā pantā minētā informācija ir viegli pieejama, tostarp ar elektroniskiem līdzekļiem.

III NODAĻA

PĀRROBEŽU VESELĪBAS APRŪPES IZMAKSU ATLĪDZINĀŠANA

7. pants

Izmaksu atlīdzināšanas vispārējie principi

1.   Ievērojot 8. un 9. panta noteikumus, piederības dalībvalsts nodrošina, ka apdrošinātajai personai, kas saņēmusi pārrobežu veselības aprūpi, atlīdzina tai radušās izmaksas, ja attiecīgā veselības aprūpe ir pakalpojums, ko apdrošinātajai personai ir tiesības saņemt piederības dalībvalstī.

2.   Atkāpjoties no 1. punkta,

| a) | ja dalībvalsts ir iekļauta sarakstā Regulai (EK) Nr. 883/2004 IV pielikumā un atbilstīgi minētajai Regulai tā ir atzinusi tiesības saņemt slimības pabalstus pensionāriem un viņu ģimenes locekļiem, kuri pastāvīgi uzturas citā dalībvalstī, laikā, kad viņi uzturas šīs valsts teritorijā, tā, ievērojot tās piemērojamos tiesību aktus, uz sava rēķina nodrošina viņiem veselības aprūpi atbilstīgi šai direktīvai tā, it kā attiecīgās personas būtu minētā pielikuma sarakstā iekļautās dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji; |
| --- | --- |

a)

ja dalībvalsts ir iekļauta sarakstā Regulai (EK) Nr. 883/2004 IV pielikumā un atbilstīgi minētajai Regulai tā ir atzinusi tiesības saņemt slimības pabalstus pensionāriem un viņu ģimenes locekļiem, kuri pastāvīgi uzturas citā dalībvalstī, laikā, kad viņi uzturas šīs valsts teritorijā, tā, ievērojot tās piemērojamos tiesību aktus, uz sava rēķina nodrošina viņiem veselības aprūpi atbilstīgi šai direktīvai tā, it kā attiecīgās personas būtu minētā pielikuma sarakstā iekļautās dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji;

| b) | ja uz veselības aprūpes pakalpojumiem, kas sniegti saskaņā ar šo direktīvu, neattiecas prasība par iepriekšēju atļauju, ja tos nesniedz saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 883/2004 III sadaļas 1. nodaļu un ja tos sniedz tās dalībvalsts teritorijā, kura atbilstīgi minētajai Regulai un Regulai (EK) Nr. 987/2009 beigās ir atbildīga par izmaksu atlīdzināšanu, atlīdzināšanu uzņemas minētā dalībvalsts. Minētā dalībvalsts var uzņemties veselības aprūpes pakalpojumu izmaksas saskaņā ar noteikumiem, nosacījumiem, atbilstības kritērijiem un reglamentējošām vai administratīvām formalitātēm, kuras tā ir noteikusi, ar nosacījumu, ka tās atbilst Līgumam. |
| --- | --- |

b)

ja uz veselības aprūpes pakalpojumiem, kas sniegti saskaņā ar šo direktīvu, neattiecas prasība par iepriekšēju atļauju, ja tos nesniedz saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 883/2004 III sadaļas 1. nodaļu un ja tos sniedz tās dalībvalsts teritorijā, kura atbilstīgi minētajai Regulai un Regulai (EK) Nr. 987/2009 beigās ir atbildīga par izmaksu atlīdzināšanu, atlīdzināšanu uzņemas minētā dalībvalsts. Minētā dalībvalsts var uzņemties veselības aprūpes pakalpojumu izmaksas saskaņā ar noteikumiem, nosacījumiem, atbilstības kritērijiem un reglamentējošām vai administratīvām formalitātēm, kuras tā ir noteikusi, ar nosacījumu, ka tās atbilst Līgumam.

3.   Piederības dalībvalsts vietējā, reģionu vai valsts līmenī nosaka, par kādu veselības aprūpi apdrošinātajai personai ir tiesības saņemt atlīdzību par izmaksām un šo izmaksu apjomu, neatkarīgi no tā, kur veselības aprūpe sniegta.

4.   Piederības dalībvalsts atlīdzina izmaksas par pārrobežu veselības aprūpi līdz tādam apmēram, kāds par identisku veselības aprūpi tiktu nodrošināts piederības dalībvalstī, ja šī veselības aprūpe būtu sniegta tās teritorijā, nepārsniedzot saņemtās veselības aprūpes faktiskās izmaksas.

5.   Dalībvalstis atbilstīgi Līgumam var pieņemt noteikumus, kuru mērķis ir nodrošināt, lai pacientiem, viņiem saņemot pārrobežu veselības aprūpi, būtu tādas pašas tiesības, kādas viņiem būtu, ja viņi salīdzināmā situācijā veselības aprūpi saņemtu piederības dalībvalstī.

6.   Šā panta 4. punkta vajadzībām dalībvalstīm ir mehānisms, lai aprēķinātu pārrobežu veselības aprūpes izmaksas, kuras piederības dalībvalstij jāatlīdzina apdrošinātajai personai. Šā mehānisma pamatā ir taisnīgi un nediskriminējoši kritēriji, kas ir iepriekš zināmi. Mehānismu piemēro atbilstošā administratīvā līmenī, ja piederības dalībvalstij ir decentralizēta veselības aprūpes sistēma.

7.   Apdrošinātai personai, kas vēlas saņemt atlīdzību par pārrobežu veselības aprūpes izmaksām, tostarp par veselības aprūpi, kas saņemta ar telemedicīnas starpniecību, piederības dalībvalsts var noteikt tādus pašus nosacījumus, atbilstības kritērijus un reglamentējošas vai administratīvas formalitātes, neatkarīgi no tā, vai tie noteikti vietējā, reģionālā, vai valsts līmenī, kādus tā būtu uzlikusi gadījumā, ja šāda veselības aprūpe būtu sniegta tās teritorijā. Ja vajadzīgs, lai noteiktu atsevišķa pacienta tiesības uz veselības aprūpi, šie nosacījumi var ietvert slēdzienu, ko sniedz veselības aprūpes speciālists vai veselības aprūpes administrators, kurš sniedz pakalpojumus piederības dalībvalsts valsts sociālā nodrošinājuma sistēmā vai valsts veselības aprūpes sistēmā, piemēram, ģimenes ārsts vai primāro aprūpi sniedzoša persona, pie kuras pacients ir reģistrēts. Tomēr nekādi nosacījumi, atbilstības kritēriji un reglamentējošas vai administratīvas formalitātes, kas noteiktas saskaņā ar šo punktu, nevar būt diskriminējošas vai nepamatoti traucēt preču, personu vai pakalpojumu un brīvu apriti.

8.   Piederības dalībvalsts nenosaka, ka nepieciešama iepriekšēja atļauja, lai varētu saņemt atlīdzību par pārrobežu veselības aprūpes izmaksām, izņemot 8. pantā minētos gadījumus.

9.   Piederības dalībvalsts var ierobežot šā panta noteikumu attiecībā uz atlīdzību par pārrobežu veselības aprūpi piemērošanu

| a) | pamatojoties uz primāriem vispārējas intereses iemesliem, piemēram, ja ir būtiski apdraudēta sociālā nodrošinājuma sistēmas finansiālā stabilitāte vai lai īstenotu mērķi – saglabāt ikvienam pieejamus līdzsvarotus slimnīcu pakalpojumus, un |
| --- | --- |

a)

pamatojoties uz primāriem vispārējas intereses iemesliem, piemēram, ja ir būtiski apdraudēta sociālā nodrošinājuma sistēmas finansiālā stabilitāte vai lai īstenotu mērķi – saglabāt ikvienam pieejamus līdzsvarotus slimnīcu pakalpojumus, un

| b) | tiem veselības aprūpes sniedzējiem, kas piedalās profesionālās atbildības apdrošināšanas sistēmā, garantiju vai līdzīgā pasākumā, kā ārstniecības dalībvalsts noteikusi saskaņā ar 4. panta 2. punkta d) apakšpunktu. |
| --- | --- |

b)

tiem veselības aprūpes sniedzējiem, kas piedalās profesionālās atbildības apdrošināšanas sistēmā, garantiju vai līdzīgā pasākumā, kā ārstniecības dalībvalsts noteikusi saskaņā ar 4. panta 2. punkta d) apakšpunktu.

10.   Lēmums ierobežot šā panta darbības jomu saistībā ar 9. punkta a) un b) apakšpunktu attiecas tikai uz to, ka ir vajadzīgs un samērīgs, un tas nedrīkst būt patvaļīgi diskriminējošs vai nepamatoti traucēt preču, personu vai pakalpojumu brīvu apriti. Dalībvalstis informē Komisiju par visiem lēmumiem ierobežot atlīdzināšanu, pamatojoties uz 9. punkta a) apakšpunktā norādītajiem iemesliem.

8. pants

Veselības aprūpe, kurai var būt nepieciešama iepriekšēja atļauja

1.   Piederības dalībvalsts var noteikt, ka nepieciešama iepriekšēja atļauja, lai varētu saņemt atlīdzību par pārrobežu veselības aprūpes izmaksām, saskaņā ar šo pantu un 9. pantu.

2.   Veselības aprūpe, kurai nepieciešama iepriekšēja atļauja, ir šāda veselības aprūpe:

| a) | kura jāplāno, ciktāl tā ietver attiecīgā pacienta uzturēšanos slimnīcā vismaz vienu nakti; |
| --- | --- |

a)

kura jāplāno, ciktāl tā ietver attiecīgā pacienta uzturēšanos slimnīcā vismaz vienu nakti;

| b) | kura jāplāno, ciktāl tai ir vajadzīgi kvalificēti speciālisti un dārga medicīnas infrastruktūra vai aprīkojums; vai |
| --- | --- |

b)

kura jāplāno, ciktāl tai ir vajadzīgi kvalificēti speciālisti un dārga medicīnas infrastruktūra vai aprīkojums; vai

| c) | ietver ārstēšanu, kas rada konkrētu risku pacientam vai sabiedrībai, vai kas varētu raisīt būtiskas un īpašas bažas attiecībā uz aprūpes kvalitāti vai drošību, izņemot veselības aprūpi, uz kuru attiecas Savienības tiesību akti par obligāta drošības un kvalitātes līmeņa nodrošināšanu visā Savienībā. |
| --- | --- |

c)

ietver ārstēšanu, kas rada konkrētu risku pacientam vai sabiedrībai, vai kas varētu raisīt būtiskas un īpašas bažas attiecībā uz aprūpes kvalitāti vai drošību, izņemot veselības aprūpi, uz kuru attiecas Savienības tiesību akti par obligāta drošības un kvalitātes līmeņa nodrošināšanu visā Savienībā.

3.   Iepriekšējas atļaujas sistēmu, tostarp kritērijus iepriekšējas atļaujas noraidīšanai, attiecina vienīgi uz tiem aspektiem, kas ir nepieciešami un samērīgi, un tā nevar būt patvaļīgi diskriminējoša.

4.   Kad pacients iesniedz iepriekšējas atļaujas pieprasījumu, piederības dalībvalsts pārbauda, vai pacients atbilst Regulas (EK) Nr. 883/2004 nosacījumiem. Ja pacients atbilst minētajiem nosacījumiem, iepriekšēju atļauju piešķir saskaņā ar minēto regulu, ja vien pacients nepieprasa savādāk.

5.   Piederības dalībvalsts var atteikties piešķirt iepriekšēju atļauju, pamatojoties uz šādiem iemesliem (bet ne tikai):

| a) | ja atbilstīgi 7. pantam pacientam attiecīgā veselības aprūpe nepienākas; |
| --- | --- |

a)

ja atbilstīgi 7. pantam pacientam attiecīgā veselības aprūpe nepienākas;

| b) | ja šo veselības aprūpi tās teritorijā var sniegt medicīniski pamatojamā laikposmā, ņemot vērā attiecīgās personas pašreizējo veselības stāvokli un iespējamo slimības gaitu; |
| --- | --- |

b)

ja šo veselības aprūpi tās teritorijā var sniegt medicīniski pamatojamā laikposmā, ņemot vērā attiecīgās personas pašreizējo veselības stāvokli un iespējamo slimības gaitu;

| c) | ja saskaņā ar klīnisko izvērtējumu ir pamatota pārliecība, ka pacienta drošība tiks pakļauta apdraudējumam, ko nevar uzskatīt par pieņemamu, ņemot vērā iespējamo labumu, ko pacients gūtu attiecīgajā pārrobežu veselības aprūpē; |
| --- | --- |

c)

ja saskaņā ar klīnisko izvērtējumu ir pamatota pārliecība, ka pacienta drošība tiks pakļauta apdraudējumam, ko nevar uzskatīt par pieņemamu, ņemot vērā iespējamo labumu, ko pacients gūtu attiecīgajā pārrobežu veselības aprūpē;

| d) | ja ir pamatota pārliecība, ka plašāka sabiedrība tiks pakļauta būtiskam drošības apdraudējumam, kas rodas attiecīgās pārrobežu aprūpes rezultātā; |
| --- | --- |

d)

ja ir pamatota pārliecība, ka plašāka sabiedrība tiks pakļauta būtiskam drošības apdraudējumam, kas rodas attiecīgās pārrobežu aprūpes rezultātā;

| e) | ja šo veselības aprūpi sniegs veselības aprūpes sniedzēji, kuri izraisa būtiskas un īpašas bažas attiecībā uz aprūpes kvalitātes un pacienta drošības standartu un pamatnostādņu ievērošanu, ietverot nosacījumus par uzraudzību, neatkarīgi no tā, vai šie standarti un pamatnostādnes ir noteikti tiesību aktos un noteikumos vai ārstniecības dalībvalsts noteiktās akreditācijas sistēmās. |
| --- | --- |

e)

ja šo veselības aprūpi sniegs veselības aprūpes sniedzēji, kuri izraisa būtiskas un īpašas bažas attiecībā uz aprūpes kvalitātes un pacienta drošības standartu un pamatnostādņu ievērošanu, ietverot nosacījumus par uzraudzību, neatkarīgi no tā, vai šie standarti un pamatnostādnes ir noteikti tiesību aktos un noteikumos vai ārstniecības dalībvalsts noteiktās akreditācijas sistēmās.

6.   Piederības dalībvalsts publisko informāciju par veselības aprūpi, kurai saskaņā ar šo direktīvu nepieciešama iepriekšēja atļauja, kā arī visu attiecīgo informāciju par iepriekšējās atļaujas sistēmu.

9. pants

Administratīvās procedūras, kas attiecas uz pārrobežu veselības aprūpi

1.   Piederības dalībvalsts nodrošina to, ka administratīvās procedūras attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpes izmantošanu un attiecībā uz citā dalībvalstī veiktas aprūpes izmaksu atlīdzību ir pamatota ar taisnīgiem, nediskriminējošiem kritērijiem, kas ir iepriekš paziņoti atklātībai un kas ir nepieciešami un samērīgi ar sasniedzamo mērķi.

2.   Šāda 1. punktā minēta procedūra ir viegli pieejama un tā spēj nodrošināt to, ka katra dalībvalsts pieprasījumus taisnīgi un objektīvi izskata iepriekš noteiktos un atklātībai paziņotos saprātīgos termiņos. Izskatot šādus pieprasījumus, ņem vērā steidzamību un konkrētos apstākļus.

3.   Dalībvalstis nodrošina to, ka administratīvi lēmumi attiecībā uz pārrobežu veselības aprūpi un citā dalībvalstī veiktas veselības aprūpes izmaksu atlīdzību ir pārsūdzami administratīvā kārtā, kā arī tiesas ceļā, pieļaujot arī pagaidu pasākumus.

IV NODAĻA

SADARBĪBA VESELĪBAS APRŪPES JOMĀ

10. pants

Savstarpēja palīdzība un sadarbība

1.   Dalībvalstis sniedz tādu savstarpēju palīdzību, kas vajadzīga, lai īstenotu šo direktīvu, tostarp apmainās ar informāciju par standartiem un pamatnostādnēm attiecībā uz kvalitāti un drošību, ietverot noteikumus par pārraudzību, lai veicinātu 7. panta 9. punkta īstenošanu, un savstarpēju palīdzību, lai precizētu rēķinu saturu.

2.   Dalībvalstis veicina sadarbību pārrobežu veselības aprūpē reģionu un vietējā līmenī.

11. pants

Citā dalībvalstī izsniegtu recepšu atzīšana

1.   Ja ir atļauta zāļu tirdzniecība to teritorijā, dalībvalstis nodrošina, ka to teritorijā saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem var izmantot receptes, kas konkrētam pacientam attiecīgajām zālēm izrakstītas citā dalībvalstī, un ka visu veidu ierobežojumi atsevišķu recepšu atzīšanai ir pieļaujami tikai tad, ja šādi ierobežojumi:

| a) | atbilst darbībām, kas ir nepieciešamas un samērīgas ar cilvēka veselības aizsardzību, un ir nediskriminējoši; vai |
| --- | --- |

a)

atbilst darbībām, kas ir nepieciešamas un samērīgas ar cilvēka veselības aizsardzību, un ir nediskriminējoši; vai

| b) | ir pamatoti ar likumīgām un attaisnotām bažām par atsevišķas receptes autentiskumu, saturu vai saprotamību. |
| --- | --- |

b)

ir pamatoti ar likumīgām un attaisnotām bažām par atsevišķas receptes autentiskumu, saturu vai saprotamību.

Recepšu atzīšana neietekmē valsts noteikumus, ar ko regulē zāļu izsniegšanu, ja minētie noteikumi atbilst Savienības tiesību aktiem, un neietekmē noteikumus, kas attiecas uz vispārēju vai cita veida aizvietošanu. Recepšu atzīšana neietekmē noteikumus par zāļu izmaksu atlīdzināšanu. Zāļu izmaksu atlīdzināšana ir noteikta šīs direktīvas III nodaļā.

Šī punkta daļa attiecas arī uz medicīnas ierīcēm, kas attiecīgajā dalībvalstī likumīgi laistas tirgū.

2.   Lai vienkāršotu 1. punkta īstenošanu, Komisija:

| a) | ne vēlāk kā (...) (31) pieņem pasākumus, lai veselības nozares darbinieks varētu pārbaudīt receptes autentiskumu un to, vai receptes citā dalībvalstī ir izrakstījis reglamentētas profesijas veselības nozarē pārstāvis, kuram ir likumīgas tiesības to darīt, un izveido tādu elementu papildināmu sarakstu, kuriem jābūt iekļautiem receptēs; |
| --- | --- |

a)

ne vēlāk kā (...) (31) pieņem pasākumus, lai veselības nozares darbinieks varētu pārbaudīt receptes autentiskumu un to, vai receptes citā dalībvalstī ir izrakstījis reglamentētas profesijas veselības nozarē pārstāvis, kuram ir likumīgas tiesības to darīt, un izveido tādu elementu papildināmu sarakstu, kuriem jābūt iekļautiem receptēs;

| b) | pieņem pamatnostādnes, ar ko atbalsta dalībvalstis e-recepšu savietojamības veidošanā; |
| --- | --- |

b)

pieņem pamatnostādnes, ar ko atbalsta dalībvalstis e-recepšu savietojamības veidošanā;

| c) | ne vēlāk kā (...) (31) pieņem pasākumus, lai nodrošinātu to, ka zāles vai medicīnas ierīces, kas izrakstītas vienā dalībvalstī un izdotas citā, tiek pareizi identificētas, tostarp pasākumus, lai risinātu pacienta drošības jautājumus attiecībā to [zāļu] aizvietošanu pārrobežu veselības aprūpē, ja šāda aizvietošana ir atļauta saskaņā ar izsniedzējas dalībvalsts tiesību aktiem. Komisija cita starpā apsver starptautiskā nepatentētā nosaukuma izmantošanu un zāļu devas; |
| --- | --- |

c)

ne vēlāk kā (...) (31) pieņem pasākumus, lai nodrošinātu to, ka zāles vai medicīnas ierīces, kas izrakstītas vienā dalībvalstī un izdotas citā, tiek pareizi identificētas, tostarp pasākumus, lai risinātu pacienta drošības jautājumus attiecībā to [zāļu] aizvietošanu pārrobežu veselības aprūpē, ja šāda aizvietošana ir atļauta saskaņā ar izsniedzējas dalībvalsts tiesību aktiem. Komisija cita starpā apsver starptautiskā nepatentētā nosaukuma izmantošanu un zāļu devas;

| d) | ne vēlāk kā (...) (31) pieņem pasākumus, lai veicinātu to, ka informācija pacientiem attiecībā uz recepti un tās norādēm par zāļu vai medicīnas ierīču lietošanu ir saprotama. |
| --- | --- |

d)

ne vēlāk kā (...) (31) pieņem pasākumus, lai veicinātu to, ka informācija pacientiem attiecībā uz recepti un tās norādēm par zāļu vai medicīnas ierīču lietošanu ir saprotama.

3.   Šā panta 2. punkta a) līdz d) apakšpunktā minētos pasākumus un pamatnostādnes pieņem saskaņā ar 15. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru.

4.   Pieņemot šā panta 2. punktā paredzētos pasākumus vai pamatnostādnes, Komisija ņem vērā ar atbilstības nodrošināšanu saistītu izmaksu proporcionalitāti, kā arī pasākumu vai pamatnostādņu radītos iespējamos ieguvumus.

5.   Saistībā ar 1. punktu Komisija deleģētā aktā atbilstīgi 16. pantam, ievērojot 17. un 18. panta noteikumus un ne vēlāk kā (...) (31) arī pieņem pasākumus, ar kuriem vajadzības gadījumā sabiedrības veselības aizsardzības dēļ īpašas zāļu kategorijas vai medicīnas ierīces izslēdz no šajā pantā noteiktās iespējas atzīt receptes.

6.   Šā panta 1. punktu nepiemēro zālēm, kam nepieciešama īpaša ārsta recepte saskaņā ar Direktīvas 2001/83/EK 71. panta 2. punktu.

12. pants

Eiropas references tīkli

1.   Komisija atbalsta dalībvalstis, lai tās dalībvalstīs veidotu veselības aprūpes sniedzēju un ekspertīzes centru Eiropas references tīklus. Šie tīkli balstās uz brīvprātīgu dalību, to dalībnieki piedalās un sniedz ieguldījumu tīkla darbībās saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā dalībnieki izveidoti.

2.   Eiropas references tīklu mērķis ir palīdzēt:

| a) | īstenot Eiropas sadarbības potenciālu attiecībā uz ļoti specializētu veselības aprūpi pacientiem un veselības aprūpes sistēmām, izmantojot inovācijas medicīnas zinātnē un veselības aprūpes tehnoloģijas; |
| --- | --- |

a)

īstenot Eiropas sadarbības potenciālu attiecībā uz ļoti specializētu veselības aprūpi pacientiem un veselības aprūpes sistēmām, izmantojot inovācijas medicīnas zinātnē un veselības aprūpes tehnoloģijas;

| b) | veicināt diagnostikas uzlabojumus un augstas kvalitātes un izmakslietderīgas veselības aprūpes pieejamību visiem pacientiem, kuru veselības stāvoklis ir tāds, ka vajadzīgs īpašs zināšanu apvienojums; |
| --- | --- |

b)

veicināt diagnostikas uzlabojumus un augstas kvalitātes un izmakslietderīgas veselības aprūpes pieejamību visiem pacientiem, kuru veselības stāvoklis ir tāds, ka vajadzīgs īpašs zināšanu apvienojums;

| c) | maksimāli nodrošināt resursu izmakslietderīgu izmantošanu; |
| --- | --- |

c)

maksimāli nodrošināt resursu izmakslietderīgu izmantošanu;

| d) | pastiprināt pētniecību, epidemioloģisko uzraudzību, piemēram, reģistrus, un nodrošināt apmācību veselības aprūpes speciālistiem; |
| --- | --- |

d)

pastiprināt pētniecību, epidemioloģisko uzraudzību, piemēram, reģistrus, un nodrošināt apmācību veselības aprūpes speciālistiem;

| e) | uzlabot zināšanu virtuālu vai fizisku mobilitāti un veidot un izplatīt informāciju, zināšanas un paraugpraksi tīklos un ārpus tiem, un dalīties tajās; |
| --- | --- |

e)

uzlabot zināšanu virtuālu vai fizisku mobilitāti un veidot un izplatīt informāciju, zināšanas un paraugpraksi tīklos un ārpus tiem, un dalīties tajās;

| f) | dalībvalstīm, kurās ir maz pacientu ar attiecīgo veselības stāvokli vai trūkst tehnoloģijas vai zināšanu, lai sniegtu īpaši specializētus pakalpojumus. |
| --- | --- |

f)

dalībvalstīm, kurās ir maz pacientu ar attiecīgo veselības stāvokli vai trūkst tehnoloģijas vai zināšanu, lai sniegtu īpaši specializētus pakalpojumus.

3.   Dalībvalstis tiek mudinātas veicināt Eiropas references tīklu veidošanu:

| a) | nosakot attiecīgus veselības aprūpes sniedzējus un zināšanu centrus visā valsts teritorijā; |
| --- | --- |

a)

nosakot attiecīgus veselības aprūpes sniedzējus un zināšanu centrus visā valsts teritorijā;

| b) | veicinot veselības aprūpes sniedzēju un ekspertīzes centru dalību Eiropas references tīklos. |
| --- | --- |

b)

veicinot veselības aprūpes sniedzēju un ekspertīzes centru dalību Eiropas references tīklos.

4.   Šā panta 1. punkta nozīmē Komisija:

| a) | izstrādā un publicē kritērijus un nosacījumus, kuri Eiropas references tīkliem būtu jāpilda, lai tie varētu saņemt atbalstu no Komisijas; |
| --- | --- |

a)

izstrādā un publicē kritērijus un nosacījumus, kuri Eiropas references tīkliem būtu jāpilda, lai tie varētu saņemt atbalstu no Komisijas;

| b) | izstrādā un publicē Eiropas references tīklu izvērtēšanas kritērijus; |
| --- | --- |

b)

izstrādā un publicē Eiropas references tīklu izvērtēšanas kritērijus;

| c) | veicina informācijas un zināšanu apmaiņu saistībā ar Eiropas references tīklu izveidi un to izvērtēšanu. |
| --- | --- |

c)

veicina informācijas un zināšanu apmaiņu saistībā ar Eiropas references tīklu izveidi un to izvērtēšanu.

5.   Kritērijus un nosacījumus, kas minēti 4. punktā, pieņem saskaņā ar 15. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru.

6.   Saskaņā ar šo pantu pieņemtie pasākumi nesaskaņo dalībvalstu tiesību aktus un noteikumus un pilnībā ievēro dalībvalstu atbildību par veselības aprūpes pakalpojumu un medicīniskās aprūpes organizēšanu un sniegšanu.

13. pants

e–Veselība

1.   Komisija atbalsta dalībvalstis to centienos panākt ilgtspējīgus ekonomiskus un sociālus ieguvumus no Eiropas e-veselības sistēmām un pakalpojumiem un savietojamiem lietojumiem, lai panāktu augstu uzticības un drošības līmeni, uzlabotu aprūpes nepārtrauktību un nodrošinātu piekļuvi drošai un kvalitatīvai veselības aprūpei.

2.   Saistībā ar 1. punktu un pienācīgi ievērojot datu aizsardzības principus, kas noteikti Direktīvā 95/46/EK un 2002/58/EK, Komisija:

| a) | ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm izstrādā šādas pamatnostādnes:






  i) | tādu datu papildināms saraksts, kuri jāiekļauj pacientu kartēs un kuriem veselības nozarē strādājošie var apmainīties, lai nodrošinātu aprūpes nepārtrauktību un pacientu drošību pāri robežām, un |
| --- | --- | --- |

a)

ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm izstrādā šādas pamatnostādnes:

i)

tādu datu papildināms saraksts, kuri jāiekļauj pacientu kartēs un kuriem veselības nozarē strādājošie var apmainīties, lai nodrošinātu aprūpes nepārtrauktību un pacientu drošību pāri robežām, un

| ii) | efektīvas metodes, lai medicīnisku informāciju varētu izmantot sabiedrības veselības interesēs un pētniecībā; |
| --- | --- |

ii)

efektīvas metodes, lai medicīnisku informāciju varētu izmantot sabiedrības veselības interesēs un pētniecībā;

| b) | sniedz atbalstu dalībvalstīm, tām izstrādājot kopīgus identifikācijas un autentifikācijas pasākumus, lai veicinātu datu nodošanu pārrobežu veselības aprūpē. |
| --- | --- |

b)

sniedz atbalstu dalībvalstīm, tām izstrādājot kopīgus identifikācijas un autentifikācijas pasākumus, lai veicinātu datu nodošanu pārrobežu veselības aprūpē.

14. pants

Sadarbība saistībā ar veselības aprūpes tehnoloģijas novērtējumu

1.   Savienība atbalsta un rosina sadarbību un zinātniskas informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm brīvprātīgā tīklā, kurā apvienotas valsts iestādes vai struktūras, kuras atbild par veselības aprūpes tehnoloģiju novērtējumu un kuras nozīmē dalībvalstis. Tīkla dalībnieki piedalās un dod ieguldījumu tīkla darbībās saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā dalībnieki izveidoti.

2.   Šā panta 1. punktā minētā Savienības atbalsta mērķis ir:

| a) | atbalstīt dalībvalstu sadarbību, kas balstās uz valsts iestādēm vai 1. punktā minētām struktūrām; un |
| --- | --- |

a)

atbalstīt dalībvalstu sadarbību, kas balstās uz valsts iestādēm vai 1. punktā minētām struktūrām; un

| b) | atbalstīt dalībvalstis objektīvas, uzticamas, laikus sagatavotas, pārredzamas un tālāk nododamas zinātniskas informācijas sniegšanā par veselības aprūpes tehnoloģiju īstermiņa un ilgtermiņa efektivitāti un nodrošināt valsts iestādēm un struktūrām efektīvu šādas informācijas apmaiņas iespēju. |
| --- | --- |

b)

atbalstīt dalībvalstis objektīvas, uzticamas, laikus sagatavotas, pārredzamas un tālāk nododamas zinātniskas informācijas sniegšanā par veselības aprūpes tehnoloģiju īstermiņa un ilgtermiņa efektivitāti un nodrošināt valsts iestādēm un struktūrām efektīvu šādas informācijas apmaiņas iespēju.

3.   Lai sasniegtu 2. punktā noteiktos mērķus, medicīnas tehnoloģijas novērtējuma tīklam var sniegt Savienības palīdzību. Palīdzību var sniegt, lai:

| a) | palīdzētu finansēt tehnisko un administratīvo atbalstu; |
| --- | --- |

a)

palīdzētu finansēt tehnisko un administratīvo atbalstu;

| b) | atbalstītu sadarbību starp dalībvalstīm veselības aprūpes tehnoloģiju metožu izvērtēšanas veidošanā un tās savstarpējā apmaiņā, ietverot relatīvo efektivitātes izvērtējumu; |
| --- | --- |

b)

atbalstītu sadarbību starp dalībvalstīm veselības aprūpes tehnoloģiju metožu izvērtēšanas veidošanā un tās savstarpējā apmaiņā, ietverot relatīvo efektivitātes izvērtējumu;

| c) | palīdzētu finansēt tādas tālāk nododamas zinātniskas informācijas sniegšanu, ko izmanto valsts ziņošanas un saslimšanas gadījumu izpētē, ko pasūtījis tīkls; |
| --- | --- |

c)

palīdzētu finansēt tādas tālāk nododamas zinātniskas informācijas sniegšanu, ko izmanto valsts ziņošanas un saslimšanas gadījumu izpētē, ko pasūtījis tīkls;

| d) | uzlabotu sadarbību starp tīklu un citām attiecīgām Savienības iestādēm un struktūrām; |
| --- | --- |

d)

uzlabotu sadarbību starp tīklu un citām attiecīgām Savienības iestādēm un struktūrām;

| e) | rosinātu ieinteresēto personu konsultēšanu par tīkla darbību. |
| --- | --- |

e)

rosinātu ieinteresēto personu konsultēšanu par tīkla darbību.

4.   Atbalsta piešķiršanas kārtību, nosacījumus, ar kādiem to piešķir, un atbalsta apjomu pieņem saskaņā ar 15. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru. Savienības palīdzību var saņemt tikai tās tīkla iestādes un struktūras, kuras iesaistītās dalībvalstis nozīmējušas par saņēmējām.

5.   Par apropriācijām, kas vajadzīgas šajā pantā paredzētajiem pasākumiem, katru gadu lemj saskaņā ar budžeta procedūru.

6.   Saskaņā ar šo pantu pieņemtie pasākumi netraucē dalībvalstu kompetencei lemt par veselības aprūpes tehnoloģijas izvērtējuma īstenošanu un nesaskaņo dalībvalstu tiesību aktus un noteikumus un pilnībā ievēro dalībvalstu atbildību par veselības aprūpes pakalpojumu un medicīniskās aprūpes organizēšanu un sniegšanu.

V NODAĻA

ĪSTENOŠANAS UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI

15. pants

Komiteja

1.   Komisijai palīdz komiteja, kurā darbojas dalībvalstu pārstāvji un kuru vada Komisijas pārstāvis.

2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.

Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.

16. pants

Deleģēšanas īstenošana

1.   Pilnvaras pieņemt deleģētus aktus, kas noteiktas 11. panta 5. punktā, Komisijai ir piešķirtas no (...) (32) uz pieciem gadiem. Komisija iesniedz ziņojumu par deleģētajām pilnvarām vēlākais sešus mēnešus pirms piecu gadu laikposma beigām. Pilnvaru deleģējums automātiski tiek pagarinātas uz tādu pašu laikposmu, ja Eiropas Parlaments vai Padome to neatsauc atbilstīgi 17. pantam.

2.   Tiklīdz Komisija pieņem deleģēto aktu, tā par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.

3.   Pilnvaras pieņemt deleģētus aktus Komisijai ir piešķirtas, ievērojot 17. un 18. pantā izklāstītos nosacījumus.

17. pants

Deleģēšanas atsaukšana

1.   Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 11. panta 5. punktā minēto pilnvaru deleģēšanu.

2.   Iestāde, kura ir uzsākusi iekšēju procedūru, lai nolemtu, vai atsaukt pilnvaru deleģēšanu, cenšas informēt otru iestādi un Komisiju saprātīgā laikposmā pirms galīgā lēmuma pieņemšanas, norādot, kuras deleģētās pilnvaras, varētu atsaukt un iespējamos atsaukšanas iemeslus.

3.   Ar atsaukšanas lēmumu izbeidz minētajā lēmumā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nekavējoties vai vēlākā dienā, kas norādīta lēmumā. Lēmums neskar jau spēkā esošo deleģēto aktu derīgumu. Lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

18. pants

Iebildumi pret deleģētiem aktiem

1.   Eiropas Parlaments un Padome var izteikt iebildumus pret deleģētu aktu divu mēnešu laikā pēc paziņošanas dienas.

Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes ierosinājuma šo laikposmu var pagarināt par diviem mēnešiem.

2.   Ja pēc minētā laikposma beigām ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus pret deleģēto aktu, to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un deleģētais akts stājas spēkā dienā, kas noteikta minētajā aktā.

Deleģēto aktu var publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un tas var stāties spēkā pirms minētā laikposma beigām, ja Eiropas Parlaments un Padome ir informējuši Komisiju par savu lēmumu nepaust iebildumus.

3.   Ja Eiropas Parlaments vai Padome iebilst pret deleģēto aktu, tas nestājas spēkā. Iestāde, kas izsaka iebildumus pret deleģēto aktu, iebildumus pamato.

19. pants

Ziņojumi

1.   Komisija līdz (...) (33), un turpmāk ik pēc trim gadiem sagatavo ziņojumu par šīs direktīvas darbību un iesniedz to Eiropas Parlamentam un Padomei.

2.   Ziņojumā jo īpaši ietver informāciju par pacientu plūsmām, pacientu mobilitātes finanšu dimensiju, 7. panta 9. punkta īstenošanu un Eiropas References tīklu un valsts kontaktpunktu darbību. Šajā sakarā Komisija izvērtē dalībvalstīs iedibinātās sistēmas un praksi, ņemot vērā prasības, kas noteiktas šajā direktīvā un citos Savienības tiesību aktos, kas attiecas uz pacientu mobilitāti.

Dalībvalstis sniedz Komisijai palīdzību un to rīcībā esošo informāciju, lai tā varētu veikt novērtējumu un sagatavot ziņojumus.

3.   Regulas (EK) Nr. 883/2004 20. panta 4. punktā un 27. panta 5. punktā minētajos gadījumos dalībvalstis un Komisija vēršas administratīvajā komisijā, kas izveidota saskaņā ar minētās regulas 71. pantu, lai risinātu šīs direktīvas piemērošanas finansiālās sekas, kas radušās tām dalībvalstīm, kuras ir izvēlējušās atmaksāt izmaksas, pamatojoties uz noteiktām summām.

Komisija pārrauga un regulāri ziņo par šīs direktīvas 3. panta c) punkta i) apakšpunkta ietekmi. Pirmo ziņojumu iesniedz līdz (...) (34). Komisija, pamatojoties uz šiem ziņojumiem, vajadzības gadījumā izstrādā priekšlikumus, lai mazinātu neatbilstības.

20. pants

Transponēšana

1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz (...) (35). Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.

Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.

2.   Dalībvalstis paziņo Komisijai to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.

21. pants

Stāšanās spēkā

Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

22. pants

Adresāti

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

...,

Eiropas Parlamenta vārdā –

priekšsēdētājs

...

Padomes vārdā –

priekšsēdētājs

...

---

(1)  OV C 175, 28.7.2009., 116. lpp.

1

(2)  OV C 120, 28.5.2009., 65. lpp.

2

(3)  Eiropas Parlamenta 2009. gada 23. aprīļa nostāja (OV C 184 E, 8.7.2010., 368. lpp.), Padomes (...) nostāja 13 septembris 2010, Eiropas Parlamenta nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Padomes (...) lēmums.

3

Oficiālajā Vēstnesī

(4)  OV C 146, 22.6.2006., 1. lpp.

4

(5)  OV L 376, 27.12.2006., 36. lpp.

5

(6)  OV L 166, 30.4.2004., 1. lpp.

6

(7)  OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.

7

(8)  OV L 149, 5.7.1971., 2. lpp.

8

(9)  OV L 124, 20.5.2003., 1. lpp.

9

(10)  OV L 255, 30.9.2005., 22. lpp.

10

(11)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

11

(12)  OV C 128, 6.6.2009., 20. lpp.

12

(13)  OV L 40, 11.2.1989., 8. lpp.

13

(14)  OV L 189, 20.7.1990., 17. lpp.

14

(15)  OV L 169, 12.7.1993., 1. lpp.

15

(16)  OV L 331, 7.12.1998., 1. lpp.

16

(17)  OV L 201, 31.7.2002., 37. lpp.

17

(18)  OV L 18, 21.1.1997., 1. lpp.

18

(19)  OV L 178, 17.7.2000., 1. lpp.

19

(20)  OV L 180, 19.7.2000., 22. lpp.

20

(21)  OV L 121, 1.5.2001., 34. lpp.

21

(22)  OV L 311, 28.11.2001., 67. lpp.

22

(23)  OV L 33, 8.2.2003., 30. lpp.

23

(24)  OV L 102, 7.4.2004., 48. lpp.

24

(25)  OV L 136, 30.4.2004., 1. lpp.

25

(26)  OV L 284, 30.10.2009., 1. lpp.

26

(27)  OV L 210, 31.7.2006., 19. lpp.

27

(28)  OV L 354, 31.12.2008., 70. lpp.

28

(29)  OV L 177, 4.7.2008., 6. lpp.

29

(30)  OV L 199, 31.7.2007., 40. lpp.

30

(31)  18 mēneši pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.

31

(32)  Lūdzu norādīt šīs direktīvas spēkā stāšanās dienu.

32

(33)  Pieci gadi pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.

33

(34)  Divi gadi pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.

34

(35)  Trīs gadi pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.

35

---

PADOMES PASKAIDROJUMA RAKSTS

I.   IEVADS

Eiropas Komisija 2008. gada 2. jūlijā nāca klajā ar priekšlikumu direktīvai par pacientu tiesībām pārrobežu veselības aprūpē (1). Priekšlikuma pamatā bija Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 95. pants (Līguma par Eiropas Savienības darbību 114. pants).

EP 2009. gada 23. aprīlī pieņēma atzinumu pirmajā lasījumā (2), apstiprinot 122 grozījumus Komisijas sākotnējā priekšlikumā. Ekonomikas un sociālo lietu komiteja sniedza atzinumu 2008. gada 4. decembrī (3), bet Reģionu komiteja - 2009. gada 12. februārī (4). Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) sniedza atzinumu 2008. gada 2. decembrī (5).

Saskaņā ar Līguma 294. pantu Padome 2010. gada 13. septembrī ar kvalificētu balsu vairākumu pieņēma nostāju pirmajā lasījumā.

II.   MĒRĶIS

Direktīvas mērķis ir izveidot tādu ES sistēmu pārrobežu veselības aprūpes sniegšanai Eiropas Savienībā, kurā būtu pilnībā ievērota valstu kompetence veselības aprūpes organizēšanā un sniegšanā. Sākotnējais Komisijas priekšlikums bija strukturēts trīs galvenajās jomās:

—   kopīgi principi visās ES veselības sistēmās: nosakot, kura dalībvalsts ir atbildīga par to, lai nodrošinātu atbilstību kopīgajiem veselības aprūpes principiem, kā noteikts Padomes 2006. gada 1 un 2. jūnija secinājumos par Eiropas Savienības veselības aizsardzības sistēmu kopējām vērtībām un principiem (6), un kas ietilpst tās pienākumos, lai nodrošinātu skaidrību un uzticību jautājumā par to, kuras iestādes nosaka un uzrauga veselības aprūpes standartus,

—   īpašs pārrobežu veselības aprūpes regulējums: balstoties uz Eiropas Savienības Tiesas judikatūru, direktīvā būtu skaidri jāparedz pacientu tiesības saņemt veselības aprūpi citā dalībvalstī, tostarp jānosaka ierobežojumi, kādus dalībvalsts var piemērot veselības aprūpei, ko tā nodrošina, kā arī jānosaka šādai veselības aprūpei sniegtā finansējuma apmērs; finansējuma apjoma pamatā būs princips, ka pacienti var saņemt izdevumu atlīdzību līdz summai, kas būtu maksāta, ja tāda pati ārstēšana būtu saņemta viņu pašu valstī,

—   ES sadarbība veselības aprūpes jomā: priekšlikumā paredzēts izveidot sistēmu ES sadarbībai tādās jomās kā Eiropas references tīkli, veselības aprūpes tehnoloģiju novērtējums, e-veselība, datu vākšana un kvalitāte, kā arī drošība, lai šīs sadarbības iespējamos ieguvumus varētu efektīvi un ilgtspējīgi izmantot.

III.   PADOMES NOSTĀJAS PIRMAJĀ LASĪJUMĀ ANALĪZE

a)   Vispārīga informācija

Padome pilnībā pieņēma 23., 34., 39., 40., 41., 44., 46., 47., 54., 56., 58., 61., 84., 95., 96. un 98. grozījumu, un lielā mērā pieņēma 14., 17. un 65. grozījumu.

Šādus grozījumus pieņēma daļēji: 20. (decentralizētas veselības aprūpes un sociālā nodrošinājuma sistēmas); 22. (piekļuve zālēm vai medicīnas ierīcēm ārstniecības dalībvalstī); 30. (svītrota atsauce uz iekšējā tirgus potenciāla apzināšanu pārrobežu veselības aprūpes jomā); 32. (par zāļu un medicīnas ierīču tirdzniecību internetā); 45. (izņemot daļu par saslimšanas novēršanu); 48. (izņemot “medical practitioner (angļu valodas redakcijā))”; 51. (izņemot “privātas veselības apdrošināšanas shēmas”); 71. (pacientu piekļuve savai slimības vēsturei); 97. (informācija par valstu kontaktpunktu esamību); 101. un 144. (valstu noteikumi par zāļu izsniegšanu, aizvietošanu vai izmaksu atlīdzināšanu); kā arī 109. (datu aizsardzība).

Padome iekļāva divējādu direktīvas juridisko pamatu (Līguma 114. un 168. pants); Komisija to atbalstīja.

b)   Priekšmets un darbības joma (1. pants)

Attiecībā uz direktīvas mērķi Padomes nostāja sakrīt ar EP nostāju, ka direktīvai būtu, no vienas puses, jāparedz noteikumi, lai sekmētu piekļuvi drošai, kvalitatīvai pārrobežu veselības aprūpei un veicinātu dalībvalstu sadarbību, vienlaikus, no otras puses, pilnībā jāievēro valstu kompetence veselības aprūpes organizēšanā un sniegšanā, un Padome daļēji pieņem 37. grozījumu.

Padome uzskata, ka 1. panta 2. punkts aptver visus dažādos veselības aprūpes sistēmu veidus dalībvalstīs, tāpēc frāze “un no tā, vai aprūpe ir sniegta valsts vai privātajā sektorā” ir lieka un maldinoša.

Tāpat kā EP, arī Padome atzina, ka no direktīvas darbības jomas ir jāizslēdz ilgtermiņa aprūpe, tāpēc atbalstīja EP nostāju (7. un 38. grozījums), kā arī orgānu transplantācijas izslēgšanu attiecināja tikai uz piekļuvi orgāniem un to piešķiršanu (8. un 38. grozījums). Padome papildus izslēdza no darbības jomas sabiedrības vakcinācijas programmas pret infekcijas slimībām.

“Veselības aprūpes” definīcija atbilst 46. un 96. grozījumam un ietver veselības aprūpi, ko sniedz (ārstēšana), vai ko izraksta (zāles un/vai medicīnas ierīces), vienlaikus atsakoties no atsauces uz profesionālo mobilitāti. Padome arī pieņēma 9. grozījuma galveno daļu un svītroja atsauci uz dažādiem veselības aprūpes sniegšanas veidiem.

c)   Saistība ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu
   (7)

Padome piekrīt EP, ka direktīva būtu jāpiemēro, neskarot Regulā (EK) Nr. 883/2004 (turpmāk “Regula”) paredzēto pastāvošo sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanas shēmu. Šī sistēma ļauj dalībvalstīm nosūtīt pacientus ārstēšanai ārzemēs, ja šāda veida ārstēšana nav pieejama mītnes zemē. Padomes nostāja ir tāda, ka gadījumos, kad ir izpildīti Regulas noteikumi, ir jāsaņem iepriekšēja atļauja saskaņā ar Regulu, jo lielākajā daļā gadījumu tas būs izdevīgāk pacientam. Šī nostāja atbilst 38., 66., 82., 117. un 128. grozījuma pamatdomai un attiecīgajām daļām. Tomēr atbilstīgi direktīvai pacients vienmēr var izteikt lūgumu saņemt veselības aprūpi.

d)   Ārstniecības dalībvalsts (4. pants)

Padome apkopo visus ārstniecības dalībvalsts pienākumus vienā pantā. Galvenie ārstniecības dalībvalsts pienākumi ir tie, ko EP lūdza 59. un 140. grozījumā. Turklāt, atzīstot principu nediskriminēt citu dalībvalstu pacientus atkarībā no valstspiederības, Padome tomēr pievienoja iespēju ārstniecības dalībvalstij gadījumos, kad to attaisno svarīgāki vispārējas intereses iemesli, pieņemt pasākumus attiecībā uz piekļuvi ārstniecībai, lai izpildītu pienākumu savā teritorijā savām apdrošinātām personām nodrošināt pietiekamu un pastāvīgu piekļuvi veselības aprūpei.

Padome atbalstīja 15. grozījumu par to, ka jāpastāv sistēmām sūdzību iesniegšanai un mehānismiem, kā pacienti var meklēt aizsardzības līdzekļus saskaņā ar ārstniecības dalībvalsts tiesību aktiem, ja saņemtās veselības aprūpes dēļ viņiem ir nodarīts kaitējums. Turklāt Padome iekļāva papildu garantijas pacientiem (piemēram, to, ka veselības aprūpes sniedzēji piemēro tādu pašu veselības aprūpes maksas līmeni pārrobežu pacientiem).

e)   Piederības dalībvalsts (5. pants)

Vispārējs princips pārrobežu veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanai būtu tāds, ka piederības dalībvalstī vajadzētu būt mehānismam šādu izmaksu aprēķināšanai. Tā var ieviest arī sistēmu iepriekšējas atļaujas saņemšanai, kuras pamatā būtu nediskriminējoši kritēriji un kura būtu attiecināma vienīgi uz tiem aspektiem, kas ir nepieciešami un samērīgi, kā arī tiktu piemērota atbilstošā administratīvā līmenī. Šis princips sakrīt ar to, ko EP ierosināja 63., 70., 79. un 88. grozījumā. Apdrošinātām personām, kas vēlas saņemt veselības aprūpi ārzemēs, šie kritēriji nodrošinās tādus pašus nosacījumus, atbilstības kritērijus, kā arī reglamentējošās un administratīvās formalitātes (piekļuves kontrole) kā tiem pacientiem, kas uzturas piederības dalībvalstī. Šī pieeja saskan ar 69. grozījumu.

Saskaņā ar Padomes nostāju piederības dalībvalstij būtu jānodrošina pārsūdzības un aizsardzības sistēmu pastāvēšana gadījumiem, ja pacients uzskata, ka viņa tiesības nav ievērotas. Tas atbilst 81. grozījumam.

f)   Iepriekšēja atļauja (7. panta 8. punkts un 8. pants)

Padome piekrita vispārējam principam, ka uz pārrobežu veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu nav jāattiecina iepriekšēja atļauja saskaņā ar 73. grozījumu. Iepriekšējas atļaujas sistēmai, ko piederības dalībvalsts var ieviest saskaņā ar direktīvu un kā minētā principa izņēmumu, ir jābūt balstītai uz skaidriem un pārredzamiem kritērijiem, un tajā jāizvairās no nepamatotiem personu pārvietošanās brīvības izņēmumiem, līdz ar to atbilstot 77., 149. un 157. grozījuma mērķim.

Pārrobežu veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanas noteikumu piemērošanu piederības dalībvalsts var ierobežot svarīgāku vispārējas intereses iemeslu dēļ vai arī attiecībā uz pakalpojumu sniedzējiem, kuri ir saistīti ar profesionālās apdrošināšanas sistēmu ārstniecības dalībvalstī. Šajā saistībā Padome deva priekšroku pieejai, kas atšķiras no tās, ko EP ierosināja 76. grozījumā.

Iepriekšējas atļaujas piešķiršanas procedūras pamatprincipi ir izklāstīti Padomes nostājā, un tajos ietilpst pienākums norādīt atteikuma iemeslus, piemēram, ja veselības aprūpi veic pakalpojumu sniedzēji, kas izraisa nopietnas un konkrētas bažas attiecībā uz atbilstību piemērojamiem kvalitātes un drošības standartiem un pamatnostādnēm. Padomes nostājas 8. pants attiecas uz to, cik svarīga ir pārredzamība iepriekšējas atļaujas piešķiršanas sistēmas darbībā atbilstīgi 25. grozījumam. Aspektiem, kas jānovērtē, pieņemot administratīvus lēmumus par iepriekšējas atļaujas piešķiršanu, Padome pievienoja steidzamību un konkrētos apstākļus, ņemot vērā 87. un 145. grozījuma garu.

Padome noteica, ka veselības aprūpe, kam var piemērot noteikumus par iepriekšēju atļauju, ir tikai tāda veselības aprūpe, ko EP savā 75. grozījumā definēja kā “stacionāro aprūpi”, un pieņēma nostāju koncentrēties uz faktoriem, kas to attaisno (8. panta 2. punkts). Padome ir vienisprātis ar EP, ka nevajadzētu veidot kopēju ES mēroga veselības aprūpes sarakstu, bet gan, ka to noteikt būtu dalībvalstu ziņā.

g)   Ārvalstīs dzīvojoši pensionāri (7.2 pants)

Ja pensionāri un viņu ģimenes locekļi, kuru piederības dalībvalsts ir minēta Regulas IV pielikumā, pastāvīgi dzīvo citā dalībvalstī, šai piederības dalībvalstij uz sava rēķina ir jānodrošina viņiem veselības aprūpe laikā, kad viņi atrodas tās teritorijā.

Ja uz sniegto veselības aprūpi saskaņā ar direktīvu neattiecas prasība par iepriekšēju atļauju, to nesniedz saskaņā ar Regulas III sadaļas 1. nodaļu un to sniedz tās dalībvalsts teritorijā, kura saskaņā ar Regulu ir galīgā atbildīgā par izmaksu atlīdzināšanu, izmaksas būtu jāuzņemas minētajai dalībvalstij.

h)   Tiešie maksājumi, kā arī iepriekšējas paziņošanas un vaučeru jēdziens

Padome noraida 78. un 86. grozījumu, jo uzskata, ka tie ir pretrunā dalībvalstu kompetencei pašām organizēt savu veselības aprūpes sistēmu, īpaši attiecībā uz iepriekšēju maksājumu regulēšanu. Padome uzskata, ka 91. grozījuma saturs nav praktiski īstenojams, jo iepriekš nevar zināt, kādu veselības aprūpi pacients varētu saņemt iepriekš un cik tas maksās.

i)   Vienāda attieksme pret pacientiem un atlīdzinājuma tiesību paplašināšana

Padome nav iekļāvusi 19., 21., 66., 68. un 83. grozījumu, lai ievērotu vienādas attieksmes principu pret visām apdrošinātām personām no vienas piederības dalībvalsts neatkarīgi no ārstniecības dalībvalsts. Skaidra norāde uz konkrētiem tiesību aktiem par vienlīdzīgu attieksmi (136., 137. un 138. grozījums) ir lieka, jo šis princips ir iekļauts Padomes tekstā (4., 7., 8., 9. un 11. pants). Padomes nostājā ir teikts, ka dalībvalstīm jānodrošina taisnīga izturēšanās pret visiem pacientiem, vadoties pēc viņu veselības aprūpes vajadzībām, kas atbilst 13. grozījumam.

j)   Preces, ko izmanto saistībā ar veselības aprūpi

Padome nav iekļāvusi 55. grozījumā ierosināto definīciju “precēm, ko izmanto saistībā ar veselības aprūpi” un dod priekšroku izmantot “medicīnas ierīču” un “zāļu” definīcijas, kuras jau pastāv ES tiesību aktos un kuras neradītu transponēšanas un īstenošanas problēmas. Tāpēc Padome nav iekļāvusi 18., 19. un 20. grozījumu, kuros izmantots šis termins.

k)   Aprūpes nepārtrauktība

Padome uzskatīja, ka aprūpes nepārtrauktības nodrošināšana ir nozīmīgs pārrobežo veselības aprūpes nodrošinājuma aspekts un ka tas būtu jāpanāk ar praktisku mehānismu palīdzību, personas datu nodošanu, e-veselības sistēmu un informācijas apmaiņu starp veselības nozares darbiniekiem. Piekrītot šiem aspektiem (23. un 45. apsvērums un 13. pants), Padome balstījās uz 35. un 60. grozījuma attiecīgajām daļām.

l)   Informācija pacientiem un valstu kontaktpunkti (6. pants)

Dalībvalstīm pēc pieprasījuma jānodrošina pacientiem attiecīgā informācija par veselības aprūpes sniedzēja drošību un kvalitāti, kā arī par viņu tiesībām. Tas saskan ar 11. un 93. grozījuma daļām.

Valstu kontaktpunktiem ir jāsadarbojas savā starpā un ar Komisiju (99. grozījums). Turklāt valstu kontaktpunktiem ir jāsniedz pacientiem informācija par veselības aprūpes sniedzējiem, kā arī pēc pieprasījuma par jebkādiem ierobežojumiem, kas noteikti to praksei. Tiem būtu jāsniedz pacientiem arī informācija par sūdzību iesniegšanas un aizsardzības līdzekļu meklēšanas procedūrām, kā arī par veselības aprūpes pakalpojumu sniedzēju uzraudzības un novērtēšanas noteikumiem. Visai šai informācijai vajadzētu būt viegli pieejamai, tostarp elektroniskā veidā, atbilstoši 27., 29. un 94. grozījuma mērķiem.

m)   Datu vākšana un aizsardzība

Padomes tekstā iekļauti vairāki noteikumi, kas uzliek pienākumus attiecībā uz personas datu aizsardzību gan ārstniecības dalībvalstij (4. panta 2. punkta b) apakšpunkts), gan piederības dalībvalstij (5. panta c) punkts), kā arī attiecībā uz e-veselības sistēmu (13. panta 3. punkts), atspoguļojot spēkā esošos ES tiesību aktus par personas datu aizsardzību. Šādi ir ņemts vērā 16. un 112. grozījums.

n)   Citi grozījumi

Padomes nostājā pirmajā lasījumā ietilpst arī vairākas izmaiņas V nodaļā (Īstenošana un nobeiguma noteikumi). Padome nepieņēma 105., 113. un 143. grozījumu, jo ieinteresēto personu vai Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja iesaistīšana Komisijai uzticēto īstenošanas pilnvaru veikšanas procedūrās nav paredzēta Padomes Lēmumā 1999/468/EK.

Ņemot vērā LESD stāšanos spēkā, Padome pievienoja 16., 17. un 18. pantu par Komisijai uzticēto deleģētu aktu pieņemšanas pilnvaru īstenošanu, to atsaukšanu un iebildumus pret tiem saistībā ar īpašu zāļu vai medicīnas ierīču izslēgšanu no recepšu atzīšanas (11. panta 5. punkts).

Padome ir papildinājusi 115. grozījumu, ziņojumu saturā par direktīvas darbību iekļaujot informāciju par pacientu plūsmām (kā lūdza EP) un par pacientu mobilitātes finanšu aspektu. Padome neatbalstīja 90. grozījumu, kurā Komisijai prasīts veikt iepriekšēju izpēti par norēķinu sistēmas izveidi izmaksu atlīdzināšanai.

Padomes nostājā nav aplūkoti vairāki grozījumi, jo tie uzskatīti par nevajadzīgiem un/vai par tādiem, kas ir pretrunā Padomes nostājai. Proti:

—   1. grozījums: Līguma 114. pantā paredzēts, ka uz veselības aizsardzības jomu attiecināmu Komisijas ierosināto tuvināšanas pasākumu pamatā ir jābūt augsta līmeņa aizsardzībai,

—   2. grozījums: neattiecas ne uz vienu direktīvas noteikumu,

—   4. un 10. grozījums: attiecas uz ētikas jautājumiem, kurus nav piemēroti reglamentēt ES līmenī,

—   5. grozījums: veselības aprūpe neietilpst Direktīvas 2006/123/EK darbības jomā (Pakalpojumu direktīva, 2. panta 2. punkta f) apakšpunkts),

—   6. grozījums: noraidīts dēļ tā galvenokārt lingvistiskās dabas,

—   12. grozījums: nav pieņemami ierosināt, ka dalībvalsts varētu mēģināt piespiest pacientu saņemt ārstēšanu ārzemēs,

—   24. grozījums: Padome uzskatīja, ka praktiski nevar “a priori” salīdzināt veselības aizsardzības efektivitāti no pacienta viedokļa,

—   28. un 110. grozījums: neraugoties uz to, ka Padome nebija iekļāvusi šo grozījumu, telemedicīna ietilpst tajos veselības aprūpes veidos, uz kuriem attiecas direktīva, un tai ir piemērojamas tādas pašas profesionālās, kvalitātes un drošības prasības kā jebkurai citai veselības aprūpei,

—   31. un 139. grozījums: atsauce uz tiesību akta projektu ir juridiski nevēlama,

—   33. un 135. grozījums: veselības aprūpes tehnoloģiju novērtējums jāveic neatkarīgi un jāaizsargā pret ieinteresēto personu iesaistīšanos,

—   36. grozījums: direktīvai nevajadzētu izvirzīt hipotēzi par tās ietekmi uz konkurenci starp pakalpojumu sniedzējiem,

—   42. grozījums: tika noraidīts, jo nebija skaidra saikne starp direktīvu un grozījumā minēto Savienības tiesību aktu,

—   49. grozījums: Padome to neatbalstīja, dodot priekšroku plašākai “veselības aprūpes sniedzēja” definīcijai, lai tajā ietilptu visi dalībvalstīs pastāvošie veidi,

—   52. un 53. grozījums: Padome deva priekšroku plašākai “piederības dalībvalsts” definīcijai, kuras pamatā ir spēkā esošie Savienības tiesību akti,

—   57. grozījums: “kaitējuma” definīcija netika iekļauta, jo tā tikai atsaucas uz valstu tiesību aktos noteikto kaitējuma definīciju un tāpēc ir nevajadzīga,

—   62. un 64. grozījums: netika pieņemts, jo nav vajadzīgas Komisijas pamatnostādnes vai trešo personu iesaiste ārstniecības dalībvalsts pienākumos pārrobežu veselības aprūpes gadījumā,

—   72. grozījums: tā pamatojums nebija saprotams un tā iekļaušana tika noraidīta,

—   74. grozījums: Padome deva priekšroku vispārīgam terminam “veselības aprūpe”, kurā ietilpst stacionārā un specializētā aprūpe, kā arī ārstēšana, zāles, medicīnas ierīces u. c.,

—   80. grozījums: nav vajadzīgs, jo dalībvalstīm ir juridisks pienākums nodrošināt pacientiem piekļuvi iepriekšējas atļaujas sistēmām, ja tās ir nolēmušas šādas sistēmas ieviest,

—   85. grozījums: tika noraidīts, jo tas ir pretrunā 25. grozījumam,

—   89. grozījums: Padome neuzskatīja, ka šis grozījums būtu pamatots,

—   92. grozījums: Padome nepieņēma šo grozījumu, jo nav skaidrs, kā tas saistītos ar pašreizējiem valsts pasākumiem. Jāpiebilst, ka Komisijai ir iniciatīvas tiesības ierosināt ES tiesību aktus un tai nevar ar tiesību aktu uzlikt pienākumu iesniegt tiesību akta priekšlikumu,

—   102., 103., 104., 106. un 107. grozījums: Padome uzskatīja, ka šie grozījumi ir pārāk preskriptīvi un ierobežo Eiropas references tīklu darbību,

—   100. un 108. grozījums: pārrobežu veselības aprūpes jomā jau pastāv divpusēji dalībvalstu nolīgumi, un nav vajadzības šādu iespēju iekļaut direktīvā; turklāt Padome uzskatīja, ka pastāv risks, ka “eksperimentālie apgabali” un pastāvošie šobrīd notiekošie veselības aprūpes projekti pierobežu reģionos varētu pārklāties,

—   141. grozījums: Padome uzskatīja, ka “veselības informācijas” definīcija ir neskaidra, jo tajā jaukta informācija par veselības stāvokli un administratīva informācija.

IV.   SECINĀJUMS

Padome uzskata, ka tās nostājā pirmajā lasījumā ir ievērots taisnīgs līdzsvars starp pacientu tiesībām pārrobežu veselības aprūpē un dalībvalstu pienākumiem veselības aprūpes pakalpojumu un medicīniskas aprūpes organizēšanā un sniegšanā.

Tā otrajā lasījumā gaida konstruktīvas sarunas ar Eiropas Parlamentu, lai drīz pieņemtu šo direktīvu.

---

(1)  11307/08.

(2)  8903/09.

(3)  SOC/322 - CESE 1927/2008.

(4)  CdR 348/2008 fin - DEVE-IV-032.

(5)  16855/08.

(6)  OV C 146, 22.6.2006., 1. lpp.

(7)  OV L 166, 30.4.2004., 1. lpp.

---