# Официален вестник C 303/14 д

| | ISSN 1830-365X |
| --- | --- |
| Официален вестник
  на Европейския съюз | C 303 |
| | |
| Издание на български език | Информация и известия | Година 5014 декември 2007 г. |

ISSN 1830-365X

Официален вестник

на Европейския съюз

C 303

Издание на български език

Информация и известия

Година 5014 декември 2007 г.

---

| Известие No | Съдържание | Страница |
| --- | --- | --- |
| | IV   Информация |
| | ИНФОРМАЦИЯ ОТ ИНСТИТУЦИИТЕ И ОРГАНИТЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ |
| | Европейски парламентСъветКомисия |
| 2007/C 303/01 | Харта на основните права на Европейския съюз | 1 |
| 2007/C 303/02 | Разяснения относно Хартата на основните права | 17 |

Известие No

Съдържание

Страница

IV   Информация

ИНФОРМАЦИЯ ОТ ИНСТИТУЦИИТЕ И ОРГАНИТЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

Европейски парламентСъветКомисия

2007/C 303/01

Харта на основните права на Европейския съюз

Харта на основните права на Европейския съюз

1

2007/C 303/02

Разяснения относно Хартата на основните права

17

| BG | |
| --- | --- |

BG

---

IV Информация

ИНФОРМАЦИЯ ОТ ИНСТИТУЦИИТЕ И ОРГАНИТЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

Европейски парламент Съвет Комисия

| 14.12.2007 | BG | Официален вестник на Европейския съюз | C 303/1 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2007

BG

Официален вестник на Европейския съюз

C 303/1

---

ХАРТА НА ОСНОВНИТЕ ПРАВА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

(2007/C 303/01)

Европейският парламент, Съветът и Комисията тържествено прогласяват следния текст като Харта на основните права.

ХАРТА НА ОСНОВНИТЕ ПРАВА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

Народите на Европа, като създават все по-тесен съюз помежду си, решиха да споделят мирно и основано на общи ценности бъдеще.

Като съзнава своето духовно и морално наследство, Съюзът се основава на неделимите и универсални ценности на човешко достойнство, свобода, равенство и солидарност; той почива на принципа на демокрацията и на принципа на правовата държава. Той поставя човека в центъра на своята дейност, като учредява гражданството на Съюза и създава пространство на свобода, сигурност и правосъдие.

Съюзът допринася за съхраняването и развитието на тези общи ценности при зачитане многообразието на културите и традициите на европейските народи, както и националната идентичност на държавите-членки и организацията на техните публични власти на национално, регионално и местно равнище; той се стреми да насърчава балансирано и устойчиво развитие и гарантира свободното движение на хора, услуги, стоки и капитали, както и свободата на установяване.

За тази цел е необходимо да се засили защитата на основните права в светлината на развитието на обществото, на социалния прогрес, на научните и технологични постижения като те се включат в Харта, която ги прави по-видими.

При съблюдаване на компетенциите и задачите на Съюза, както и принципа на субсидиарност, настоящата Харта потвърждава отново правата, които произтичат по-специално от общите за държавите-членки конституционни традиции и международни задължения, както и от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, от приетите от Съюза и от Съвета на Европа социални харти, от практиката на Съда на Европейския съюз и на Европейския съд по правата на човека. В този контекст Хартата ще бъде тълкувана от юрисдикциите на Съюза и на държавите-членки, като надлежно се вземат под внимание разясненията, установени под ръководството на президиума на Конвента, който изработи Хартата, и актуализирани под ръководството на президиума на Европейския конвент.

Ползването от тези права поражда отговорности и задължения, както спрямо другите, така и спрямо човешката общност и бъдещите поколения.

Въз основа на това Съюзът признава посочените по-долу права, свободи и принципи.

ДЯЛ I

ДОСТОЙНСТВО

Член 1

Човешко достойнство

Човешкото достойнство е ненакърнимо. То трябва да се зачита и защитава.

Член 2

Право на живот

1.   Всеки има право на живот.

2.   Никой не може да бъде осъден на смърт, нито екзекутиран.

Член 3

Право на неприкосновеност на личността

1.   Всеки има право на физическа и психическа неприкосновеност.

2.   В областта на медицината и на биологията трябва да бъдат зачитани по-специално:

| а) | свободното и информирано съгласие на заинтересованото лице при определени със закон условия и ред; |
| --- | --- |

а)

свободното и информирано съгласие на заинтересованото лице при определени със закон условия и ред;

| б) | забраната на евгеничните практики, по-специално на тези, които имат за цел селекцията на хора; |
| --- | --- |

б)

забраната на евгеничните практики, по-специално на тези, които имат за цел селекцията на хора;

| в) | забраната за превръщане на човешкото тяло и неговите части в източник на печалба; |
| --- | --- |

в)

забраната за превръщане на човешкото тяло и неговите части в източник на печалба;

| г) | забраната на репродуктивното клониране на човешки същества; |
| --- | --- |

г)

забраната на репродуктивното клониране на човешки същества;

Член 4

Забрана на изтезанията и на нечовешкото или унизително отношение или наказание

Никой не може да бъде подложен на изтезания, на нечовешко или унизително отношение или наказание.

Член 5

Забрана на робството и на принудителния труд

1.   Никой не може да бъде държан в робство или в принудително подчинение.

2.   Никой не може да бъде заставян да извършва принудителен или задължителен труд.

3.   Трафикът на хора е забранен.

ДЯЛ II

СВОБОДИ

Член 6

Право на свобода и сигурност

Всеки има право на свобода и сигурност.

Член 7

Зачитане на личния и семейния живот

Всеки има право на зачитане на неговия личен и семеен живот, на неговото жилище и тайната на неговите съобщения.

Член 8

Защита на личните данни

1.   Всеки има право на защита на неговите личните данни.

2.   Тези данни трябва да бъдат обработвани добросъвестно, за точно определени цели и въз основа на съгласието на заинтересованото лице или по силата на друго предвидено от закона легитимно основание. Всеки има право на достъп до събраните данни, отнасящи се до него, както и правото да изиска поправянето им.

3.   Спазването на тези правила подлежи на контрол от независим орган.

Член 9

Право на встъпване в брак и право на създаване на семейство

Правото на встъпване в брак и правото на създаване на семейство са гарантирани в съответствие с националните закони, които уреждат упражняването на тези права.

Член 10

Свобода на мисълта, съвестта и религията

1.   Всеки има право на свобода на мисълта, съвестта и религията. Това право включва свободата да променя своята религия или убеждения и свободата да изповядва своята религия или убеждения индивидуално или колективно, публично или частно, чрез богослужение, обучение, религиозни обреди и ритуали.

2.   Правото на отказ от военна служба се признава съгласно националните закони, които уреждат упражняването на това право.

Член 11

Свобода на изразяване на мнение и свобода на информация

1.   Всеки има право на свобода на изразяването на мнения. Това право включва свободата да отстоява своето мнение, да получава и да разпространява информация и идеи без намеса на публичните власти и независимо от границите.

2.   Свободата и плурализмът на медиите се зачитат.

Член 12

Свобода на събранията и сдруженията

1.   Всеки има право на свобода на мирни събрания и на свободно сдружаване, на всяко равнище, по-специално в областите на политическото, профсъюзното или гражданското сдружаване, включително правото да образува и членува в професионални съюзи за защита на своите интереси.

2.   Политическите партии на равнището на Съюза допринасят за изразяването на политическата воля на гражданите на Съюза.

Член 13

Свобода на изкуствата и науките

Изкуствата и научните изследвания са свободни. Академичната свобода се зачита.

Член 14

Право на образование

1.   Всеки има право на образование, както и на достъп до професионално и продължаващо обучение.

2.   Това право включва възможността да се получи безплатно задължително образование.

3.   Свободата да се създават учебни заведения при зачитане на демократичните принципи, както и правото на родителите да осигуряват образованието и обучението на децата си в съответствие със своите религиозни, философски и педагогически убеждения, се зачитат съгласно националните закони, които уреждат тяхното упражняване.

Член 15

Свобода при избор на професия и право на труд

1.   Всеки има право да работи и да упражнява свободно избрана или приета професия.

2.   Всеки гражданин на Съюза има свободата да търси работа, да работи, да се установява или да предоставя услуги във всички държави-членки.

3.   Гражданите на трети страни, които имат разрешение да работят на територията на държавите-членки, имат право на условия на труд еднакви на условията, на които имат право гражданите на Съюза.

Член 16

Свобода на стопанската инициатива

Свободата на стопанската инициатива се признава в съответствие с правото на Съюза и с националните законодателства и практики.

Член 17

Право на собственост

1.   Всеки има право да се ползва от собствеността на имуществото, което е придобил законно, да го ползва, да се разпорежда с него и да го завещава. Никой не може да бъде лишен от своята собственост, освен в обществена полза, в предвидените със закон случаи и условия и срещу справедливо и своевременно обезщетение за понесената загуба. Ползването на имуществото може да бъде уредено със закон до степен, необходима за общия интерес.

2.   Интелектуалната собственост е защитена.

Член 18

Право на убежище

Правото на убежище се гарантира при спазване на правилата на Женевската конвенция от 28 юли 1951 г. и на Протокола от 31 януари 1967 г. за статута на бежанците и в съответствие с Договора за Европейския съюз и Договора за функционирането на Европейския съюз (наричани по-нататък „Договорите“).

Член 19

Защита в случай на принудително отвеждане, експулсиране и екстрадиране

1.   Колективното експулсиране е забранено.

2.   Никой не може да бъде принудително отведен, експулсиран или екстрадиран към държава, в която съществува сериозен риск да бъде осъден на смърт, да бъде подложен на изтезание или на друго нечовешко или унизително отношение или наказание.

ДЯЛ III

РАВЕНСТВО

Член 20

Равенство пред закона

Всички хора са равни пред закона.

Член 21

Недискриминация

1.   Забранена е всяка форма на дискриминация, основана по-специално на пол, раса, цвят на кожата, етнически или социален произход, генетични характеристики, език, религия или убеждения, политически или други мнения, принадлежност към национално малцинство, имотно състояние, рождение, увреждане, възраст или сексуална ориентация.

2.   В областта на прилагане на Договорите и без да се засягат техните особени разпоредби, се забранява всяка форма на дискриминация, основана на гражданството.

Член 22

Културно, религиозно и езиково многообразие

Съюзът зачита културното, религиозното и езиковото многообразие.

Член 23

Равенство между жените и мъжете

Равенството между жените и мъжете трябва да бъде гарантирано във всички области, включително заетостта, труда и възнаграждението.

Принципът на равенството не пречи на запазването в действие или приемането на мерки, предвиждащи специфични предимства в полза на по-слабо представения пол.

Член 24

Права на детето

1.   Децата имат право на закрила и на грижите, необходими за тяхното благоденствие. Те могат да изразяват свободно своето мнение. То се взема под внимание по въпросите, които ги засягат, в зависимост от възрастта и зрелостта им.

2.   При всички действия, които се предприемат от публичните власти или частни институции по отношение на децата, висшият интерес на детето трябва да бъде от първостепенно значение.

3.   Всяко дете има право да поддържа редовно лични отношения и преки контакти с двамата си родители, освен когато това е против неговия интерес.

Член 25

Права на възрастните хора

Съюзът признава и зачита правото на възрастните хора да водят достоен и независим живот и да участват в социалния и културния живот.

Член 26

Интеграция на хората с увреждания

Съюзът признава и зачита правото на хората с увреждания да се ползват от мерки, които осигуряват тяхната автономност, социалната и професионалната им интеграция и участието им в живота на общността.

ДЯЛ IV

СОЛИДАРНОСТ

Член 27

Право на информиране и консултиране на работниците в предприятието

На работниците или на техните представители трябва да се гарантира, на съответните равнища, своевременно информиране и консултиране в предвидените от правото на Съюза, от националните законодателства и практики случаи и условия.

Член 28

Право на колективни преговори и действия

В съответствие с правото на Съюза и с националните законодателства и практики работниците и работодателите, или съответните им организации, имат правото да преговарят и да сключват колективни договори на съответните равнища, както и да предприемат колективни действия за защита на техните интереси, включително стачка, в случай на конфликт на интереси.

Член 29

Право на достъп до услугите за намиране на работа

Всеки има право на достъп до безплатна услуга за намиране на работа.

Член 30

Защита при неоснователно уволнение

Всеки работник има право на защита срещу всяка форма на неоснователно уволнение, в съответствие с правото на Съюза и с националните законодателства и практики.

Член 31

Справедливи и равни условия на труд

1.   Всеки работник има право на условия на труд, които опазват неговото здраве и сигурност и зачитат достойнството му.

2.   Всеки работник има право на ограничаване на максималната продължителност на труда, на периоди на дневна и седмична почивка, както и на платен годишен отпуск.

Член 32

Забрана на детския труд и защита на работещите младежи

Детският труд е забранен. Минималната възраст за допускане до работа не може да бъде по-ниска от възрастта, на която завършва периодът на задължително образование, без да се засяга действието на по-благоприятни за младежите правила и с изключение на ограничени дерогации.

Приетите на работа младежи трябва да се ползват от пригодени за тяхната възраст условия на труд и да бъдат защитени срещу икономическа експлоатация или срещу всеки труд, който би могъл да навреди на тяхната сигурност, на тяхното здраве, на физическото, психическото, моралното или социалното им развитие, или да възпрепятства образованието им.

Член 33

Семеен и професионален живот

1.   Закрилата на семейството е гарантирана в юридически, икономически и социален план.

2.   За да може да съчетава семейния и професионалния живот, всеки има право на защита срещу уволнение, което има за мотив майчинство, както и право на платен отпуск по майчинство и на родителски отпуск за раждане или осиновяване на дете.

Член 34

Социална сигурност и социална помощ

1.   Съюзът признава и зачита правото на достъп до обезщетенията за социална сигурност и до социалните служби, които осигуряват закрила в случаи като майчинство, заболяване, трудова злополука, зависимо положение или старост, както и в случай на загуба на работа, в съответствие с правилата, установени от правото на Съюза и от националните законодателства и практики.

2.   Всеки, който пребивава и се придвижва законно на територията на Съюза, има право на обезщетения за социална сигурност и на социални придобивки в съответствие с правото на Съюза и с националните законодателства и практики.

3.   С цел да се бори срещу социалното изключване и бедността, Съюзът признава и зачита правото на социална помощ и на помощ за жилище, предназначени да осигурят достойно съществуване на всички лица, които не разполагат с достатъчно средства според правилата, установени от правото на Съюза и от националните законодателства и практики.

Член 35

Закрила на здравето

Всеки има право на достъп до здравна профилактика и да ползва медицински грижи при условията, установени от националните законодателства и практики. При определянето и осъществяването на всички политики и действия на Съюза се осигурява висока степен на закрила на човешкото здраве.

Член 36

Достъп до услугите от общ икономически интерес

С цел да насърчава социалното и териториално единство на Съюза Съюзът признава и зачита достъпа до услугите от общ икономически интерес, предвиден от националните законодателства и практики в съответствие с Договорите.

Член 37

Опазване на околната среда

Високото равнище на опазване на околната среда и подобряването на нейното качество трябва да бъдат включени в политиките на Съюза и гарантирани в съответствие с принципа на устойчиво развитие.

Член 38

Защита на потребителите

В политиките на Съюза се осигурява високо равнище на защита на потребителите.

ДЯЛ V

ГРАЖДАНСТВО

Член 39

Право на гражданите да избират и да бъдат избирани в изборите за Европейския парламент

1.   Всеки гражданин на Съюза има право да избира и да бъде избиран в изборите за Европейския парламент в държавата-членка, в която пребивава, при същите условия, както и гражданите на тази държава.

2.   Членовете на Европейския парламент се избират чрез всеобщо, пряко, свободно и тайно гласуване.

Член 40

Право на гражданите да избират и да бъдат избирани в общинските избори

Всеки гражданин на Съюза има право да избира и да бъде избиран в общински избори в държавата-членка, в която пребивава, при същите условия, както и гражданите на тази държава.

Член 41

Право на добра администрация

1.   Всеки има право засягащите го въпроси да бъдат разглеждани от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза безпристрастно, справедливо и в разумен срок.

2.   Това право включва по-специално:

| а) | правото на всяко лице да бъде изслушвано преди срещу него да бъде предприета индивидуална мярка, която би имала неблагоприятни последици за него; |
| --- | --- |

а)

правото на всяко лице да бъде изслушвано преди срещу него да бъде предприета индивидуална мярка, която би имала неблагоприятни последици за него;

| б) | правото на достъп на всяко лице до документите, които се отнасят до него, като се зачитат легитимните интереси, свързани с поверителността и професионалната и служебна тайна; |
| --- | --- |

б)

правото на достъп на всяко лице до документите, които се отнасят до него, като се зачитат легитимните интереси, свързани с поверителността и професионалната и служебна тайна;

| в) | задължението на администрацията да мотивира своите решения. |
| --- | --- |

в)

задължението на администрацията да мотивира своите решения.

3.   Всяко лице има право на обезщетение от страна на Съюза за вредите, нанесени му от институциите или от техните служители при изпълнение на служебните им задължения, в съответствие с основните принципи, които са общи за законодателствата на държавите-членки.

4.   Всяко лице може да се обърне към институциите на Съюза на един от официалните езици на Договорите и трябва да получи отговор на същия език.

Член 42

Право на достъп до документи

Всеки гражданин на Съюза, както и всяко физическо или юридическо лице, което пребивава в държава-членка или има там седалище според устройствения му акт, има право на достъп до документите на институциите, органите, службите и агенциите на Съюза, независимо от вида на техния носител.

Член 43

Европейски омбудсман

Всеки гражданин на Съюза, както и всяко физическо или юридическо лице, което пребивава или има седалище според устройствения му акт в държава-членка, има право да сезира Европейския омбудсман за случаи на лоша администрация в действията на институциите, органите, службите и агенциите на Съюза, с изключение на Съда на Европейския съюз при изпълнението на неговите съдебни функции.

Член 44

Право на петиции

Всеки гражданин на Съюза, както и всяко физическо или юридическо лице, което пребивава или има седалище според устройствения му акт в държава-членка, има право да отправя петиции до Европейския парламент.

Член 45

Свободно движение и пребиваване

1.   Всеки гражданин на Съюза има право свободно да се движи и да пребивава на територията на държавите-членки.

2.   В съответствие с Договорите правото на свободно движение и пребиваване може да се предоставя на гражданите на трети страни, които пребивават законно на територията на държава-членка.

Член 46

Дипломатическа и консулска закрила

Всеки гражданин на Съюза се ползва от закрилата на дипломатическите и консулските власти на всяка друга държава-членка на територията на трети страни, в които държавата-членка, чиито гражданин е, няма представителство, при същите условия, както гражданите на тази държава.

ДЯЛ VI

ПРАВОСЪДИЕ

Член 47

Право на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес

Всеки, чийто права и свободи, гарантирани от правото на Съюза, са били нарушени, има право на ефективни правни средства за защита пред съд в съответствие с предвидените в настоящия член условия.

Всеки има право неговото дело да бъде гледано справедливо и публично в разумен срок от независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон. Всеки има възможността да бъде съветван, защитаван и представляван.

На лицата, които не разполагат с достатъчно средства, се предоставя правна помощ, доколкото тази помощ е необходима, за да се осигури реален достъп до правосъдие.

Член 48

Презумпция за невиновност и право на защита

1.   Всеки обвиняем се счита за невинен до установяване на вината му в съответствие със закона.

2.   На всеки обвиняем се гарантира зачитане на правото на защита.

Член 49

Принципи на законност и пропорционалност на престъплението и наказанието

1.   Никой не може да бъде осъден за действие или бездействие, което в момента на извършването му не е представлявало престъпление съгласно националното или международното право. По същия начин, не може да бъде налагано по-тежко наказание от това, което е било приложимо към момента на извършване на престъплението. Ако в по-късен момент след престъплението законът предвижда по-леко наказание, трябва да се приложи това наказание.

2.   Настоящият член не засяга осъждането и наказанието на лице, виновно за действие или бездействие, което в момента на извършването му е било престъпление по смисъла на общите принципи, признати от всички народи.

3.   Тежестта на наказанията не трябва да бъде несъразмерна спрямо престъплението.

Член 50

Право на всеки да не бъде съден или наказван два пъти за едно и също престъпление

Никой не може да бъде подложен на наказателно преследване или наказван за престъпление, за което вече е бил оправдан или осъден на територията на Съюза с окончателно съдебно решение в съответствие със закона.

ДЯЛ VII

ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ОТНОСНО ТЪЛКУВАНЕТО И ПРИЛАГАНЕТО НА ХАРТАТА

Член 51

Приложно поле

1.   Разпоредбите на настоящата харта се отнасят за институциите, органите, службите и агенциите на Съюза при зачитане на принципа на субсидиарност, както и за държавите-членки, единствено когато те прилагат правото на Съюза. В този смисъл те зачитат правата, спазват принципите и насърчават тяхното прилагане в съответствие със своите компетенции и при зачитане на предоставените в Договорите компетенциите на Съюза.

2.   Настоящата харта не разширява приложното поле на правото на Съюза извън компетенциите на Съюза, не създава никакви нови компетенции или задачи за Съюза и не променя компетенциите и задачите, определени в Договорите.

Член 52

Обхват и тълкуване на правата и принципите

1.   Всяко ограничаване на упражняването на правата и свободите, признати от настоящата Харта, трябва да бъде предвидено в закон и да зачита основното съдържание на същите права и свободи. При спазване на принципа на пропорционалност ограничения могат да бъдат налагани, само ако са необходими и ако действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора.

2.   Признатите от настоящата Харта права, които са предмет на разпоредби на Договорите, се упражняват при определените в тях условия и граници.

3.   Доколкото настоящата Харта съдържа права, съответстващи на права, гарантирани от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, техният смисъл и обхват са същите като дадените им в посочената Конвенция. Тази разпоредба не пречи правото на Съюза да предоставя по-широка защита.

4.   Доколкото настоящата Харта признава основни права, които произтичат от общите за държавите-членки конституционните традиции, тези права трябва да бъдат тълкувани в хармония с тези традиции.

5.   Разпоредбите на настоящата Харта, които съдържат принципи, могат да бъдат прилагани чрез законодателни и изпълнителни актове, приети от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза, както и чрез актове на държавите-членки, когато те прилагат правото на Съюза при упражняване на съответните им компетенции. Позоваването на тези принципи пред съд е допустимо само за тълкуване и проверка на законността на такива актове.

6.   Националните законодателства и практики трябва да бъдат взети предвид в тяхната цялост, както е посочено в настоящата Харта.

7.   Разясненията, изготвени за да направляват тълкуването на настоящата Харта, се вземат надлежно под внимание от юрисдикциите на Съюза и на държавите-членки.

Член 53

Степен на закрила

Никоя разпоредба на настоящата Харта не трябва да се тълкува като ограничаваща или накърняваща права на човека и основни свободи, които в съответните им приложни полета са признати от правото на Съюза, от международното право и от международните конвенции, по които Съюзът или всички държави-членки са страни и по-специално от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, както и от конституциите на държавите-членки.

Член 54

Забрана на злоупотребата с право

Никоя от разпоредбите на настоящата Харта не трябва да се тълкува като даваща право да се извършва дейност или действие, които имат за цел погазване на признати в настоящата Харта права или свободи, или да се ограничават правата и свободите в по-голяма степен от предвидената в настоящата Харта .

°

° °

Възпроизведеният тук текст представлява адаптирана версия на Хартата, прогласена на 7 декември 2000 г., и я заменя, считано от датата на влизане в сила на Договора от Лисабон.

Съставено в Страсбург на дванадесети декември две хиляди и седма година.

Hecho en Estrasburgo, el doce de diciembre de dos mil siete.

Ve Štrasburku dne dvanáctého prosince dva tisíce sedm.

Udfærdiget i Strasbourg den tolvte december to tusind og syv.

Geschehen zu Strassburg am zwölften Dezember zweitausendsieben.

Kahe tuhande seitsmenda aasta detsembrikuu kaheteistkümnendal päeval Strasbourgis.

Έγινε στo Στρασβoύργo, στις δώδεκα Δεκεμβρίου δύο χιλιάδες επτά.

Done at Strasbourg on the twelfth day of December in the year two thousand and seven.

Fait à Strasbourg, le douze décembre deux mille sept.

Arna dhéanamh in Strasbourg an dara lá déag de Nollaig sa bhliain dhá mhíle a seacht.

Fatto a Strasburgo, addì dodici dicembre duemilasette.

Strasbūrā, divtūkstoš septītā gada divpadsmitajā decembrī.

Priimta du tūkstančiai septintųjų metų gruodžio dvyliktą dieną Strasbūre.

Kelt Strasbourgban, a kétezer-hetedik év december tizenkettedik napján.

Magħmul fi Strasburgu, fit-tnax-il jum ta' Diċembru tas-sena elfejn u sebgħa.

Gedaan te Straatsburg, de twaalfde december tweeduizend zeven.

Sporządzono w Strasburgu dnia dwunastego grudnia roku dwa tysiące siódmego.

Feito em Estrasburgo, em doze de Dezembro de dois mil e sete.

Întocmit la Strasbourg, la doisprezece decembrie două mii șapte.

V Štrasburgu dňa dvanásteho decembra dvetisícsedem.

V Strasbourgu, dne dvanajstega decembra leta dva tisoč sedem.

Tehty Strasbourgissa kahdentenatoista päivänä joulukuuta vuonna kaksituhattaseitsemän.

Som skedde i Strasbourg den tolfte december tjugohundrasju.

За Европейския парламент

Por el Parlamento Europeo

Za Evropský parlament

For Europa-Parlamentet

Im Namen des Europäischen Parlaments

Euroopa Parlamendi nimel

Για το Ευρωπαϊκό Κοινοβούλιο

For the European Parliament

Pour le Parlement européen

Thar ceann Pharlaimint na hEorpa

Per il Parlamento europeo

Eiroparlamenta vārdā

Europos Parlamento vardu

Az Európai Parlament részéről

Għall-Parlament Ewropew

Voor het Europees Parlement

W imieniu Parlamentu Europejskiego

Pelo Parlamento Europeu

Pentru Parlamentul European

za Európsky parlament

za Evropski parlament

Euroopan parlamentin puolesta

På Europaparlamentets vägnar

Председател

El Presidente

Předseda

Formand

Der Präsident

eesistuja

Ο Πρόεδρος

The President

Le Président

An tUachtarán

Il Presidente

Priekšsēdētājs

Pirmininkas

Az elnök

Il-President

de Voorzitter

Przewodniczący

O Presidente

Preşedintele

predseda

Predsednik

Puheenjohtaja

Ordförande

Image

За Съвета на Европейския съюз

Por el Consejo de la Unión Europea

Za Radu Evropské unie

For Rådet for Den Europæiske Union

Für den Rat der Europäischen Union

Euroopa Liidu Nõukogu nimel

Για το Συμβούλιο της Ευρωπαϊκής Ένωσης

For the Council of the European Union

Pour le Conseil de l'Union européenne

Thar ceann Chomhairle an Aontais Eorpaigh

Per il Consiglio dell'Unione europea

Eiropas Savienības Padomes vārdā

Europos Sąjungos Tarybos vardu

Az Európai Unió Tanácsa részéről

Għall-Kunsill ta' l-Unjoni Ewropea

Voor de Raad van de Europese Unie

W imieniu Rady Unii Europejskiej

Pelo Conselho da União Europeia

Pentru Consiliul Uniunii Europene

za Radu Európskej únie

za Svet Evropske unije

Euroopan unionin neuvoston puolesta

För Europeiska unionens råd

Председател

El Presidente

Předseda

Formand

Der Präsident

eesistuja

Ο Πρόεδρος

The President

Le Président

An tUachtarán

Il Presidente

Priekšsēdētājs

Pirmininkas

Az elnök

Il-President

de Voorzitter

Przewodniczący

O Presidente

Preşedintele

predseda

Predsednik

Puheenjohtaja

Ordförande

Image

За Комисията на Европейските общности

Por la Comisión de las Comunidades Europeas

Za Komisi Evropských společenství

For Kommission for De Europæiske Fællesskaber

Für die Kommission der Europäischen Gemeinschaften

Euroopa Ühenduste Komisjoni nimel

Για την Επιτροπή των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων

For the Commission of the European Communities

Pour la Commission des communautés européennes

Thar ceann Choimisiún na gComhphobal Eorpach

Per la Commissione delle Comunità europee

Eiropas Kopienu Komisijas vārdā

Europos Bendrijų Komisijos vardu

Az Európai Közösségek Bizottsága részéről

Għall-Kummissjoni tal-Komunitajiet Ewropej

Voor de Commissie van de Europese Gemeenschappen

W imieniu Komisji Wspólnot Europejskich

Pela Comissão das Comunidades Europeias

Pentru Comisia Comunităţilor Europene

Za Komisiu Európskych spoločenstiev

Za Komisijo Evropskih skupnosti

Euroopan yhteisöjen komission puolesta

På Europeiska gemenskapernas kommissions vägnar

Председател

El Presidente

Předseda

Formand

Der Präsident

eesistuja

Ο Πρόεδρος

The President

Le Président

An tUachtarán

Il Presidente

Priekšsēdētājs

Pirmininkas

Az elnök

Il-President

de Voorzitter

Przewodniczący

O Presidente

Preşedintele

predseda

Predsednik

Puheenjohtaja

Ordförande

Image

---

| 14.12.2007 | BG | Официален вестник на Европейския съюз | C 303/17 |
| --- | --- | --- | --- |

14.12.2007

BG

Официален вестник на Европейския съюз

C 303/17

---

РАЗЯСНЕНИЯ
   (1)
  ОТНОСНО ХАРТАТА НА ОСНОВНИТЕ ПРАВА

(2007/C 303/02)

Дадените по-долу разяснения бяха подготвени първоначално под ръководството на президиума на Конвента, който изработи Хартата на основните права на Европейския съюз. Те бяха актуализирани под ръководството на президиума на Европейския конвент в светлината на внесените от този Конвент изменения в текста на Хартата (по-специално в членове 51 и 52), както и на развитието на правото на Съюза. Въпреки че тези разяснения сами по себе си нямат юридическа сила, те представляват ценно средство за тълкуване, което е предназначено да изясни разпоредбите на Хартата.

ДЯЛ I — ДОСТОЙНСТВО

Разяснения по член 1 — Човешко достойнство

Достойнството на човешката личност е не само основно право само по себе си, но представлява фундамент на основните права. Всеобщата декларация за правата на човека от 1948 г. записа човешкото достойнство в своя преамбюл: „... като се има предвид, че признаването на присъщото на всички членове на човешкия род достойнство и на техните равни и неотменими права представлява основата на свободата, справедливостта и мира в света“. В своето решение от 9 октомври 2001 г. по Дело С-377/98 Нидерландия с/у Европейския парламент и Съвета, ССП 2001, стр. I-7079, точки 70—77, Съдът потвърди, че основното право на човешко достойнство е част от правото на Съюза.

От това следва, по-специално, че нито едно от записаните в настоящата харта права не може да се използва за накърняване на достойнството на другия и че достойнството на човешката личност е част от същината на правата, записани в настоящата харта. То следователно не може да се накърнява, дори в случай на ограничаване на дадено право.

Разяснения по член 2 — Право на живот

| 1. | Параграф 1 от настоящия член се основава на първото изречение от член 2, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи (ЕКПЧ), което гласи:
  „1.   Правото на живот на всеки се защитава от закона...“. |
| --- | --- |

1.

Параграф 1 от настоящия член се основава на първото изречение от член 2, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи (ЕКПЧ), което гласи:

„1.   Правото на живот на всеки се защитава от закона...“.

| 2. | Второто изречение от тази разпоредба, която се отнася до смъртното наказание, бе обезсилено от влизането в сила на Протокол No 6, приложен към ЕКПЧ, чийто член 1 гласи:
  „Смъртното наказание се премахва. Никой не може да бъде осъден на смърт, нито екзекутиран.“
  Въз основа именно на тази разпоредба е съставен текстът на член 2, параграф 2 от Хартата. |
| --- | --- |

2.

Второто изречение от тази разпоредба, която се отнася до смъртното наказание, бе обезсилено от влизането в сила на Протокол No 6, приложен към ЕКПЧ, чийто член 1 гласи:

„Смъртното наказание се премахва. Никой не може да бъде осъден на смърт, нито екзекутиран.“

Въз основа именно на тази разпоредба е съставен текстът на член 2, параграф 2 от Хартата.

| 3. | Разпоредбите на член 2, параграф 2 от Хартата съответстват на разпоредбите на посочените членове от ЕКПЧ и от допълнителния протокол. Те имат същия смисъл и обхват в съответствие с член 52, параграф 3 от Хартата. По този начин „негативните“ определения, фигуриращи в ЕКПЧ, трябва да се разглеждат като присъстващи и в Хартата:






  а) | член 2, параграф 2 от ЕКПЧ:
  „Лишаването от живот не се разглежда като противоречащо на разпоредбите на този член, когато то е резултат от употреба на сила, призната за абсолютно необходима:






  а) | при защитата на което и да е лице от незаконно насилие; |
| --- | --- | --- | --- |

3.

Разпоредбите на член 2, параграф 2 от Хартата съответстват на разпоредбите на посочените членове от ЕКПЧ и от допълнителния протокол. Те имат същия смисъл и обхват в съответствие с член 52, параграф 3 от Хартата. По този начин „негативните“ определения, фигуриращи в ЕКПЧ, трябва да се разглеждат като присъстващи и в Хартата:

а)

член 2, параграф 2 от ЕКПЧ:

„Лишаването от живот не се разглежда като противоречащо на разпоредбите на този член, когато то е резултат от употреба на сила, призната за абсолютно необходима:

а)

при защитата на което и да е лице от незаконно насилие;

| b) | при осъществяването на законен арест или при предотвратяване на бягството на лице, законно лишено от свобода; |
| --- | --- |

b)

при осъществяването на законен арест или при предотвратяване на бягството на лице, законно лишено от свобода;

| c) | при действия, предприети в съответствие със закона, за потушаване на бунт или метеж.“ |
| --- | --- |

c)

при действия, предприети в съответствие със закона, за потушаване на бунт или метеж.“

| б) | член 2 от Протокол No 6 към ЕКПЧ:
  „Държавата може да предвижда в своето законодателство смъртно наказание за действия, извършени по време на война или при непосредствена опасност от война; това наказание се прилага само в случаите, определени в закона, и в съответствие с неговите разпоредби ....“. |
| --- | --- |

б)

член 2 от Протокол No 6 към ЕКПЧ:

„Държавата може да предвижда в своето законодателство смъртно наказание за действия, извършени по време на война или при непосредствена опасност от война; това наказание се прилага само в случаите, определени в закона, и в съответствие с неговите разпоредби ....“.

Разяснения по член 3 — Право на неприкосновеност на личността

| 1. | В своето решение от 9 октомври 2001 г. по Дело С-377/98 Нидерландия с/у Европейския парламент и Съвета, ССП 2001, стр. I-7079, точки 70 и 78—80, Съдът потвърди, че основното право на неприкосновеност на личността е част от правото на Съюза и, в контекста на медицината и биологията, обхваща свободното и информирано съгласие на донора и реципиента. |
| --- | --- |

1.

В своето решение от 9 октомври 2001 г. по Дело С-377/98 Нидерландия с/у Европейския парламент и Съвета, ССП 2001, стр. I-7079, точки 70 и 78—80, Съдът потвърди, че основното право на неприкосновеност на личността е част от правото на Съюза и, в контекста на медицината и биологията, обхваща свободното и информирано съгласие на донора и реципиента.

| 2. | Принципите, посочени в член 3 от Хартата, вече са включени в Конвенцията за правата на човека и биомедицината, приета в рамките на Съвета на Европа, (ETS 164 и Допълнителен протокол ETS 168). Настоящата харта няма за цел да се отклони от тези разпоредби и следователно забранява само репродуктивното клониране. Тя нито разрешава, нито забранява другите форми на клониране. Следователно тя в никакъв случай не пречи на законодателя да забрани други форми на клониране. |
| --- | --- |

2.

Принципите, посочени в член 3 от Хартата, вече са включени в Конвенцията за правата на човека и биомедицината, приета в рамките на Съвета на Европа, (ETS 164 и Допълнителен протокол ETS 168). Настоящата харта няма за цел да се отклони от тези разпоредби и следователно забранява само репродуктивното клониране. Тя нито разрешава, нито забранява другите форми на клониране. Следователно тя в никакъв случай не пречи на законодателя да забрани други форми на клониране.

| 3. | Упоменаването на евгеничните практики, по-специално на онези, които имат за цел селекцията на хора, се отнася до хипотези, при които се организират и изпълняват програми за селекция, включващи например кампании за стерилизация, за принудителна бременност и задължителни етнически бракове, всички актове, които се приемат за международни престъпления от Устава на Международния наказателен съд, приет в Рим на 17 юли 1998 г. (вж. член 7, параграф 1, буква ж) от Устава). |
| --- | --- |

3.

Упоменаването на евгеничните практики, по-специално на онези, които имат за цел селекцията на хора, се отнася до хипотези, при които се организират и изпълняват програми за селекция, включващи например кампании за стерилизация, за принудителна бременност и задължителни етнически бракове, всички актове, които се приемат за международни престъпления от Устава на Международния наказателен съд, приет в Рим на 17 юли 1998 г. (вж. член 7, параграф 1, буква ж) от Устава).

Разяснения по член 4 — Забрана на изтезанията и на нечовешкото или унизително отношение или наказание

Посоченото в член 4 право съответства на правото, гарантирано в член 3 от ЕКПЧ, чийто текст е идентичен: „Никой не може да бъде подложен на изтезания или нечовешко или унизително отнасяне или наказание.“ По силата на член 52, параграф 3 от Хартата, то има следователно същия смисъл и същия обхват, както посочения член от ЕКПЧ.

Разяснения по член 5 — Забрана на робството и на принудителния труд

| 1. | Правото по член 5, параграфи 1 и 2 съответства на посоченото в член 4, параграфи 1 и 2, със същия текст, от ЕКПЧ. Той има следователно същия смисъл и същия обхват, както посочения член от ЕКПЧ, съгласно член 52, параграф 3 от Хартата. От това следва, че:






  — | няма ограничение, което може законно да засегне правото, предвидено в параграф 1; |
| --- | --- | --- |

1.

Правото по член 5, параграфи 1 и 2 съответства на посоченото в член 4, параграфи 1 и 2, със същия текст, от ЕКПЧ. Той има следователно същия смисъл и същия обхват, както посочения член от ЕКПЧ, съгласно член 52, параграф 3 от Хартата. От това следва, че:

—

няма ограничение, което може законно да засегне правото, предвидено в параграф 1;

| — | в параграф 2, понятието „принудителен или задължителен труд“ следва да се разбира в светлината на „негативните“ определения, посочени в член 4, параграф 3 от ЕКПЧ:

  „За целите на този член не представлява „принудителен или задължителен труд“:






  a) | всеки труд, който обикновено е задължителен за лицата, лишени от свобода в съответствие с чл. 5 на тази конвенция или по време на условно освобождаване от такова лишаване от свобода; |
| --- | --- | --- |

—

в параграф 2, понятието „принудителен или задължителен труд“ следва да се разбира в светлината на „негативните“ определения, посочени в член 4, параграф 3 от ЕКПЧ:

„За целите на този член не представлява „принудителен или задължителен труд“:

a)

всеки труд, който обикновено е задължителен за лицата, лишени от свобода в съответствие с чл. 5 на тази конвенция или по време на условно освобождаване от такова лишаване от свобода;

| b) | всяка служба от военен характер или в страните, където се признава освобождаване от военна служба заради религиозни убеждения, службата, отбивана вместо задължителната военна служба; |
| --- | --- |

b)

всяка служба от военен характер или в страните, където се признава освобождаване от военна служба заради религиозни убеждения, службата, отбивана вместо задължителната военна служба;

| c) | всяка повинност, изпълнявана в случай на извънредно положение или бедствие, застрашаващи съществуването или благосъстоянието на обществото; |
| --- | --- |

c)

всяка повинност, изпълнявана в случай на извънредно положение или бедствие, застрашаващи съществуването или благосъстоянието на обществото;

| d) | всеки труд или повинност, представляващи елемент от обичайните граждански задължения.“ |
| --- | --- |

d)

всеки труд или повинност, представляващи елемент от обичайните граждански задължения.“

| 2. | Параграф 3 произтича пряко от достойнството на човешката личност и отчита последните данни за организираната престъпност, като например организирането на доходоносни мрежи за незаконна имиграция или за сексуална експлоатация. Приложението към Конвенцията за Европол съдържа следното определение, което се отнася до трафика с цел сексуална експлоатация: „Трафик на хора“: означава подлагането на лице под реалната и незаконна власт на други лица чрез използването на насилие, заплахи, злоупотреба с власт или злепоставяне с оглед на експлоатиране за проституция, форми на сексуална експлоатация и физическо насилие над малолетни, или търговия с изоставени деца“. Глава VI от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген, което бе включено в достиженията на правото на Съюза и в което участват Обединеното кралство и Ирландия, съдържа в член 27, параграф 1 следния текст относно мрежите за незаконна имиграция. „Договарящите страни се задължават да въведат съответни санкции за всяко лице, което оказва помощ или се опитва да окаже помощ с цел финансово облагодетелстване, да помогне на чужд гражданин да проникне или да пребивава на територията на договаряща страна в нарушение на законодателството за влизане или пребиваване на чужди граждани на тази договаряща страна.“. На 19 юли 2002 г. Съветът прие рамково решение относно борбата с трафика на хора (ОВ L 203, 1.8.2002 г., стр. 1), чийто член 1 определя именно правонарушенията, свързани с трафика на хора с цел експлоатация на техния труд или сексуална експлоатация, и които държавите-членки трябва да направят наказуеми с цел прилагането на посоченото рамково решение. |
| --- | --- |

2.

Параграф 3 произтича пряко от достойнството на човешката личност и отчита последните данни за организираната престъпност, като например организирането на доходоносни мрежи за незаконна имиграция или за сексуална експлоатация. Приложението към Конвенцията за Европол съдържа следното определение, което се отнася до трафика с цел сексуална експлоатация: „Трафик на хора“: означава подлагането на лице под реалната и незаконна власт на други лица чрез използването на насилие, заплахи, злоупотреба с власт или злепоставяне с оглед на експлоатиране за проституция, форми на сексуална експлоатация и физическо насилие над малолетни, или търговия с изоставени деца“. Глава VI от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген, което бе включено в достиженията на правото на Съюза и в което участват Обединеното кралство и Ирландия, съдържа в член 27, параграф 1 следния текст относно мрежите за незаконна имиграция. „Договарящите страни се задължават да въведат съответни санкции за всяко лице, което оказва помощ или се опитва да окаже помощ с цел финансово облагодетелстване, да помогне на чужд гражданин да проникне или да пребивава на територията на договаряща страна в нарушение на законодателството за влизане или пребиваване на чужди граждани на тази договаряща страна.“. На 19 юли 2002 г. Съветът прие рамково решение относно борбата с трафика на хора (ОВ L 203, 1.8.2002 г., стр. 1), чийто член 1 определя именно правонарушенията, свързани с трафика на хора с цел експлоатация на техния труд или сексуална експлоатация, и които държавите-членки трябва да направят наказуеми с цел прилагането на посоченото рамково решение.

ДЯЛ II — СВОБОДИ

Разяснения по член 6 — Право на свобода и сигурност

Правата по член 6 съответстват на правата, гарантирани от член 5 от ЕКПЧ, и в съответствие с член 52, параграф 3 от Хартата имат същия смисъл и същия обхват. От това следва, че ограниченията, които могат законно да им бъдат наложени, не могат да надхвърлят границите, позволени от член 5 от ЕКПЧ, който гласи:

„1.   Всеки има право на свобода и сигурност. Никой не може да бъде лишен от свобода освен в следните случаи и само в съответствие с процедури, предвидени от закона:

| a) | законно лишаване от свобода на лице по силата на постановена от компетентен съд присъда; |
| --- | --- |

a)

законно лишаване от свобода на лице по силата на постановена от компетентен съд присъда;

| b) | законен арест или лишаване от свобода на лице за неизпълнение на законно съдебно решение или с цел осигуряване на изпълнението на задължение, предписано от закона; |
| --- | --- |

b)

законен арест или лишаване от свобода на лице за неизпълнение на законно съдебно решение или с цел осигуряване на изпълнението на задължение, предписано от закона;

| c) | законен арест или лишаване от свобода на лице с цел да се осигури явяването му пред предвидената в закона институция при обосновано подозрение за извършване на престъпление или когато обосновано е призната необходимостта да се предотврати извършване на престъпление или укриване след извършване на престъпление; |
| --- | --- |

c)

законен арест или лишаване от свобода на лице с цел да се осигури явяването му пред предвидената в закона институция при обосновано подозрение за извършване на престъпление или когато обосновано е призната необходимостта да се предотврати извършване на престъпление или укриване след извършване на престъпление;

| d) | лишаване от свобода на непълнолетно лице на основата на законно решение, за да се осигури надзор с възпитателна цел, или законно лишаване от свобода на такова лице с цел да се осигури неговото явяване пред предвидената в закона институция; |
| --- | --- |

d)

лишаване от свобода на непълнолетно лице на основата на законно решение, за да се осигури надзор с възпитателна цел, или законно лишаване от свобода на такова лице с цел да се осигури неговото явяване пред предвидената в закона институция;

| e) | законно лишаване от свобода на лице с цел да се предотврати разпространението на инфекциозни болести, както и на душевноболни лица, алкохолици, наркомани или скитници; |
| --- | --- |

e)

законно лишаване от свобода на лице с цел да се предотврати разпространението на инфекциозни болести, както и на душевноболни лица, алкохолици, наркомани или скитници;

| f) | законен арест или лишаване от свобода на лице с цел да се предотврати незаконното му влизане в страната или на лице, против което се предприемат действия за неговото депортиране или екстрадиция. |
| --- | --- |

f)

законен арест или лишаване от свобода на лице с цел да се предотврати незаконното му влизане в страната или на лице, против което се предприемат действия за неговото депортиране или екстрадиция.

2.   На всяко арестувано лице трябва незабавно да бъдат съобщени на разбираем за него език основанията за арестуването му и всички обвинения, които му се предявяват.

3.   Всяко лице, арестувано или лишено от свобода в съответствие с разпоредбите на т. 1, (с) на този член, трябва своевременно да бъде изправено пред съдия или пред длъжностно лице, упълномощено от закона да изпълнява съдебни функции, и има право на гледане на неговото дело в разумен срок или на освобождаване преди гледането на неговото дело в съда. Освобождаването може да бъде обусловено от даването на гаранции за явяване в съда.

4.   Всяко арестувано или лишено от свобода лице има право да обжалва законността на неговото задържане в съда, който е задължен в кратък срок да се произнесе; в случай, че задържането е неправомерно, съдът е длъжен да нареди незабавното освобождаване на задържаното лице.

5.   Всяко лице, арестувано или лишено от свобода в нарушение на изискванията на този член, се ползва с осигурено от правните процедури право на обезщетение.“

Предвидените в член 6 права трябва да бъдат зачитани, особено когато Европейският парламент и Съветът приемат законодателни актове в областта на съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси въз основа на членове 82, 83 и 85 от Договора за функционирането на Европейския съюз, по-специално за определянето на минимални общи разпоредби по отношение на квалификацията на правонарушенията и наказанията и някои аспекти на процесуалното право.

Разяснения по член 7 — Зачитане на личния и семейния живот

Правата, гарантирани в член 7, съответстват на правата, гарантирани от член 8 от ЕКПЧ. За да се отчете техническото развитие, думата „кореспонденция“ се заменя със „съобщения“.

В съответствие с член 52, параграф 3, това право има същия смисъл и обхват, както съответния член от ЕКПЧ. От това следва, че ограниченията, които могат законно да им бъдат наложени, са същите, както разрешените от член 8 от ЕКПЧ:

„1.   Всеки има право на зачитане на неговия личен и семеен живот, на неговото жилище и тайната на неговата кореспонденция.

2.   Намесата на държавните власти в ползването на това право е недопустима освен в случаите, предвидени в закона и необходими в едно демократично общество в интерес на националната и обществената сигурност или на икономическото благосъстояние на страната, за предотвратяване на безредици или престъпления, за защита на здравето и морала или на правата и свободите на другите.“

Разяснения по член 8 — Защита на личните данни

Този член се основава на член 286 от Договора за създаване на Европейската общност и Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, 23.11.1995 г., стр. 31), както на член 8 от ЕКПЧ и на Конвенцията на Съвета на Европа от 28 януари 1981 г. за защита на лицата по отношение на автоматизираната обработка на лични данни, която е ратифицирана от всички държави-членки. Член 286 от Договора за ЕО се заменя с член 16 от Договора за функционирането на Европейския съюз и член 39 от Договора за Европейския съюз. Следва също да се има предвид и Регламент (ЕО) No 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (ОВ L 8, 12.1.2001 г., стр. 1). Посочените директива и регламент съдържат условия и ограничения за упражняването на правото на защита на личните данни.

Разяснения по член 9 — Право на встъпване в брак и право на създаване на семейство

Този член се основава на член 12 от ЕКПЧ, който гласи: „Мъжете и жените, достигнали брачна възраст, имат право да встъпват в брак и да създават семейство в съответствие с националните закони, регулиращи упражняването на това право.“ Редакцията на този член беше модернизирана, за да обхване случаите, при които националните законодателства признават други механизми, различни от брака, за създаване на семейство. Този член нито забранява, нито налага предоставянето на брачен статус на съюзи между лица от един и същи пол. Следователно това право наподобява правото, предвидено от ЕКПЧ, но неговият обхват може да бъде по-широк, когато националното законодателство го предвижда.

Разяснения по член 10 — Свобода на мисълта, съвестта и религията

Гарантираното в параграф 1 право съответства на правото, гарантирано в член 9 от ЕКПЧ и съгласно член 52, параграф 3 от Хартата, има същия смисъл и същия обхват. Следователно ограниченията трябва да зачитат параграф 2 от член 9, който гласи: „Свободата да се изповядва религия или убеждения подлежи само на такива ограничения, които са предвидени от закона и са необходими в едно демократично общество в интерес на обществената сигурност, за защитата на обществения ред, здраве и морал или за защита на правата и свободите на другите“.

Правото, гарантирано в параграф 2, отразява националните конституционни традиции и на развитието на националните законодателства в тази област.

Разяснения по член 11 — Свобода на изразяването на мнение и свобода на информация

| 1. | Член 11 съответства на член 10 от ЕКПЧ, който гласи:
  „1.   Всеки има право на свобода на изразяването на мнения. Това право включва свободата да отстоява своето мнение, да получава и да разпространява информация и идеи без намеса на държавните власти и независимо от границите. Този член не забранява на държавите да въвеждат разрешителен режим за дейността на радио- и телевизионните компании и производителите на кинематографична продукция.
  2.   Ползването на тези свободи, доколкото е съпроводено със задължения и отговорности, може да бъде обусловено от процедури, условия, ограничения или санкции, които са предвидени от закона и са необходими в едно демократично общество в интерес на националната и обществената сигурност, териториалната цялост, за предотвратяване на безредици или на престъпления, за защитата на здравето и морала, както и на репутацията или на правата на другите, за предотвратяване на изтичането на секретна информация или за поддържане на авторитета и безпристрастността на правосъдието“.
  В изпълнение на член 52, параграф 3 от Хартата, това право има същото съдържание и обхват, както правото, гарантирано от ЕКПЧ. Ограниченията, които могат да бъдат наложени на това право, не могат да превишават предвидените от член 10, точка 2 от ЕКПЧ, без да се засягат ограниченията, които правото на Съюза в областта на конкуренцията може да наложи на правото на държавите-членки да въвеждат разрешителни режими, посочени в третото изречение от член 10, точка 1 от ЕКПЧ. |
| --- | --- |

1.

Член 11 съответства на член 10 от ЕКПЧ, който гласи:

„1.   Всеки има право на свобода на изразяването на мнения. Това право включва свободата да отстоява своето мнение, да получава и да разпространява информация и идеи без намеса на държавните власти и независимо от границите. Този член не забранява на държавите да въвеждат разрешителен режим за дейността на радио- и телевизионните компании и производителите на кинематографична продукция.

2.   Ползването на тези свободи, доколкото е съпроводено със задължения и отговорности, може да бъде обусловено от процедури, условия, ограничения или санкции, които са предвидени от закона и са необходими в едно демократично общество в интерес на националната и обществената сигурност, териториалната цялост, за предотвратяване на безредици или на престъпления, за защитата на здравето и морала, както и на репутацията или на правата на другите, за предотвратяване на изтичането на секретна информация или за поддържане на авторитета и безпристрастността на правосъдието“.

В изпълнение на член 52, параграф 3 от Хартата, това право има същото съдържание и обхват, както правото, гарантирано от ЕКПЧ. Ограниченията, които могат да бъдат наложени на това право, не могат да превишават предвидените от член 10, точка 2 от ЕКПЧ, без да се засягат ограниченията, които правото на Съюза в областта на конкуренцията може да наложи на правото на държавите-членки да въвеждат разрешителни режими, посочени в третото изречение от член 10, точка 1 от ЕКПЧ.

| 2. | Параграф 2 от този член изяснява последиците от параграф 1 по отношение на свободата на медиите. Той се основава по-специално на практиката на Съда по отношение на телевизията, по-специално на неговото решение от 25 юли 1991 г. по Дело С-288/89 Stichting Collectieve Antennevoorziening Gouda и др., ССП 1991, стр. I-4007, както и на Протокола за системата на публичното радиоразпръскване в държавите-членки, приложен към Договора за ЕО, а сега и към Договорите, както и на Директива 89/552/ЕИО на Съвета (вж. по-специално 17-то съображение от нея). |
| --- | --- |

2.

Параграф 2 от този член изяснява последиците от параграф 1 по отношение на свободата на медиите. Той се основава по-специално на практиката на Съда по отношение на телевизията, по-специално на неговото решение от 25 юли 1991 г. по Дело С-288/89 Stichting Collectieve Antennevoorziening Gouda и др., ССП 1991, стр. I-4007, както и на Протокола за системата на публичното радиоразпръскване в държавите-членки, приложен към Договора за ЕО, а сега и към Договорите, както и на Директива 89/552/ЕИО на Съвета (вж. по-специално 17-то съображение от нея).

Stichting Collectieve Antennevoorziening Gouda и др

Разяснения по член 12 — Свобода на събранията и сдруженията

| 1. | Разпоредбите на параграф 1 от този член съответстват на разпоредбите на член 11 от ЕКПЧ, който гласи:
  „1.   Всеки има право на свобода на мирни събрания и на свободно сдружаване, включително правото да образува и членува в професионални съюзи за защита на своите интереси.
  2.   Упражняването на тези права не подлежи на никакви други ограничения освен на тези, предвидени в закона и необходими в едно демократично общество в интерес на националната или обществената сигурност, за предотвратяване на безредици или престъпления, за защитата на здравето и морала или на правата и свободите на другите. Този член не изключва въвеждането на законни ограничения върху упражняването на тези права от служещите във въоръжените сили, полицията или държавната администрация.“
  Разпоредбите на член 12, параграф 1, имат същия смисъл, както разпоредбите на ЕКПЧ, но техният обхват е по-широк, тъй като те могат да се прилагат на всички равнища, включително на европейско равнище. Съгласно член 52, параграф 3 от Хартата, ограниченията на това право не могат да надвишават считаните за законни по силата на член 11, точка 2 от ЕКПЧ. |
| --- | --- |

1.

Разпоредбите на параграф 1 от този член съответстват на разпоредбите на член 11 от ЕКПЧ, който гласи:

„1.   Всеки има право на свобода на мирни събрания и на свободно сдружаване, включително правото да образува и членува в професионални съюзи за защита на своите интереси.

2.   Упражняването на тези права не подлежи на никакви други ограничения освен на тези, предвидени в закона и необходими в едно демократично общество в интерес на националната или обществената сигурност, за предотвратяване на безредици или престъпления, за защитата на здравето и морала или на правата и свободите на другите. Този член не изключва въвеждането на законни ограничения върху упражняването на тези права от служещите във въоръжените сили, полицията или държавната администрация.“

Разпоредбите на член 12, параграф 1, имат същия смисъл, както разпоредбите на ЕКПЧ, но техният обхват е по-широк, тъй като те могат да се прилагат на всички равнища, включително на европейско равнище. Съгласно член 52, параграф 3 от Хартата, ограниченията на това право не могат да надвишават считаните за законни по силата на член 11, точка 2 от ЕКПЧ.

| 2. | Това право се основава също така и на член 11 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците. |
| --- | --- |

2.

Това право се основава също така и на член 11 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците.

| 3. | Параграф 2 от този член съответства на член 10, параграф 4 от Договора за Европейския съюз. |
| --- | --- |

3.

Параграф 2 от този член съответства на член 10, параграф 4 от Договора за Европейския съюз.

Разяснения по член 13 — Свобода на изкуствата и на науките

Това право произтича основно от свободата на мисълта и на изразяване на мнение. То се упражнява при спазване на член 1 и може да бъде предмет на разрешените от член 10 от ЕКПЧ ограничения.

Разяснения по член 14 — Право на образование

| 1. | Този член се основава както на общите конституционни традиции на държавите-членки, така и на член 2 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ, който гласи:
  „Никой не може да бъде лишен от правото на образование. При изпълнението на функциите, поети от нея в областта на образованието и обучението, държавата уважава правото на родителите да дават на своите деца образование и обучение в съответствие със своите религиозни и философски убеждения.“
  Бе счетено за целесъобразно да се разшири обхвата на този член, като се включи достъпа до професионално и продължаващо обучение (вж. точка 15 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците, както и член 10 от Социалната харта), както и да се добави принципът на безплатно задължително образование. Така както е формулиран, този принцип предполага само, че по отношение на задължителното образование всяко дете има възможността да посещава учебно заведение, което предлага безплатно образование. Той не задължава всички учебни заведения, които предлагат това образование или професионално и продължаващо обучение, по-специално частните, да бъдат безплатни. Той не забранява също така определени форми на задължително образование да бъдат платени, при условие че държавата вземе мерки, за да се отпусне финансова компенсация. Доколкото Хартата се прилага спрямо Съюза, това означава, че в своите образователни политики Съюзът трябва да съблюдава безплатния характер на задължителното образование, но това разбира се не поражда нови области на компетентност. Що се отнася до правото на родителите, то трябва да бъде тълкувано във връзка с разпоредбите на член 24. |
| --- | --- |

1.

Този член се основава както на общите конституционни традиции на държавите-членки, така и на член 2 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ, който гласи:

„Никой не може да бъде лишен от правото на образование. При изпълнението на функциите, поети от нея в областта на образованието и обучението, държавата уважава правото на родителите да дават на своите деца образование и обучение в съответствие със своите религиозни и философски убеждения.“

Бе счетено за целесъобразно да се разшири обхвата на този член, като се включи достъпа до професионално и продължаващо обучение (вж. точка 15 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците, както и член 10 от Социалната харта), както и да се добави принципът на безплатно задължително образование. Така както е формулиран, този принцип предполага само, че по отношение на задължителното образование всяко дете има възможността да посещава учебно заведение, което предлага безплатно образование. Той не задължава всички учебни заведения, които предлагат това образование или професионално и продължаващо обучение, по-специално частните, да бъдат безплатни. Той не забранява също така определени форми на задължително образование да бъдат платени, при условие че държавата вземе мерки, за да се отпусне финансова компенсация. Доколкото Хартата се прилага спрямо Съюза, това означава, че в своите образователни политики Съюзът трябва да съблюдава безплатния характер на задължителното образование, но това разбира се не поражда нови области на компетентност. Що се отнася до правото на родителите, то трябва да бъде тълкувано във връзка с разпоредбите на член 24.

| 2. | Свободата да се създават публични или частни учебни заведения е гарантирана като един от аспектите на свободата на стопанската дейност, но е ограничена от зачитането на демократичните принципи и се упражнява при условията и по реда, предвидени в националните законодателства. |
| --- | --- |

2.

Свободата да се създават публични или частни учебни заведения е гарантирана като един от аспектите на свободата на стопанската дейност, но е ограничена от зачитането на демократичните принципи и се упражнява при условията и по реда, предвидени в националните законодателства.

Разяснения по член 15 — Свобода при избор на професия и право на труд

Свободата при избор на професия, прогласена в член 15, параграф 1, е призната в практиката на Съда (вж., inter alia, Решение от 14 май 1974 г. по Дело 4/73 Nold, ССП 1974, стр. 491, точки 12—14; Решение от 13 декември 1979 г. по Дело Hauer, 44/79, ССП 1979, стр. 3727; Решение от 8 октомври 1986 г. по Дело 234/85 Keller, ССП 1986, стр. 2897, точка 8).

inter alia,

Nold

Hauer

Keller

Този параграф се ръководи също и от член 1, параграф 2 от Европейската социална харта, подписана на 18 октомври 1961 г. и ратифицирана от всички държави-членки, както и от точка 4 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците от 9 декември 1989 г. Изразът „условия на труд“ следва да се разбира по смисъла на член 156 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

Параграф 2 възпроизвежда трите свободи, гарантирани от членове 26 и 45, 49 и 56 от Договора за функционирането на Европейския съюз, а именно свобода на движение на работниците, свобода на установяване и свобода на предоставяне на услуги.

Параграф 3 се основава на член 153, параграф 1, буква ж) от Договора за функционирането на Европейския съюз, както и на член 19, точка 4 от Европейската социална харта, подписана на 18 октомври 1961 г. и ратифицирана от всички държави-членки. Следователно се прилага член 52, параграф 2 от Хартата. Въпросът за назначаването на моряци, които са граждани на трети страни, в екипажите на плавателни съдове, които плават под флага на държава-членка на Съюза, се урежда от правото на Съюза и от националните законодателства и практики.

Разяснения по член 16 — Свободата на стопанската инициатива

Този член се основава на практиката на Съда, който е признал свободата да се упражнява икономическа или търговска дейност (вж. Решение от 14 май 1974 г. по Дело 4/73 Nold, ССП 1974, стр. 491, точка 14; и Решение от 27 септември 1979 г. по Дело 230/78 SpA Eridania и др, ССП 1979, стр. 2749, точки 20 и 31) и свободата на договаряне (вж., inter alia, Решение по Дело 151/78 Sukkerfabriken Nykoebing, ССП 1979, стр. 1, точка 19; Решение от 5 октомври 1999 г. по Дело C-240/97 Испания с/у Комисията, ССП 1999, стр. I–6571, точка 99 от мотивите), както и на член 119, параграфи 1 и 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, който признава свободната конкуренция. Разбира се, това право се упражнява при зачитане на правото на Съюза и на националните законодателства. То може да бъде предмет на ограниченията, предвидени в член 52, параграф 1 от Хартата.

SpA Eridania и др

inter alia

Sukkerfabriken Nykoebing

Испания с/у Комисията

Разяснения по член 17 — Право на собственост

Този член съответства на член 1 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ:

„Всяко физическо или юридическо лице има право мирно да се ползва от своята собственост. Никой не може да бъде лишен от своята собственост освен в интерес на обществото и съгласно условията, предвидени в закона и в общите принципи на международното право.

Преходните разпоредби не накърняват по никакъв начин правото на държавите да въвеждат такива закони, каквито счетат за необходими за осъществяването на контрол върху ползването на собствеността в съответствие с общия интерес или за осигуряване на плащането на данъци или други постъпления или глоби.“

Това е основно право, общо за всички национални конституции. То е утвърдено многократно от практиката на Съда, за първи път в решението по делото Hauer от 13 декември 1979 г., (ССП 1979, стр. 3727). Редакцията на текста бе актуализирана, но в съответствие с член 52, параграф 3 това право има същия обхват, както правото, гарантирано от ЕКПЧ, и предвидените от нея ограничения не могат да бъдат надвишени.

Защитата на интелектуалната собственост, която е един от елементите на правото на собственост, е изрично посочена в параграф 2 поради нейната нарастваща значимост и в съответствие с вторичното право на Общността. Интелектуалната собственост обхваща, освен литературната и художествената собственост, и патентното правото и марките, както и сродните права. Предвидените в параграф 1 гаранции се прилагат по подходящ начин и по отношение на интелектуалната собственост.

Разяснения по член 18 — Право на убежище

Текстът на този член се основава на член 63 от Договора за ЕО, заменен с член 78 от Договора за функционирането на Европейския съюз, който налага на Съюза да спазва Женевската конвенция за статута на бежанците. Редно е да се направи справка с разпоредбите на протоколите относно позицията на Обединеното Кралство и Ирландия, приложени към Договорите, както и относно позицията на Дания, за да се определи до каква степен тези държави-членки прилагат правото на Съюза в тази област, както и до каква степен разпоредбите на този член са приложими към тях. Този член е в съответствие с Протокола относно правото на убежище, приложен към Договорите.

Разяснения по член 19 — Защита в случай на принудително отвеждане, експулсиране и екстрадиране

Параграф 1 от настоящия член има същия смисъл и обхват както член 4 от Допълнителен протокол No 4 към ЕКПЧ относно колективното експулсиране. Той цели да гарантира, че всяко решение е предмет на специфично разглеждане, както и че няма да бъде възможно чрез една единствена мярка да се реши експулсирането на всички лица, които са граждани на определена държава (вж. също член 13 от Пакта за гражданските и политически права).

Параграф 2 включва съответната съдебна практика на Европейския съд по правата на човека относно член 3 от ЕКПЧ (вж. Решение от 17 декември 1996 г. по Дело Ahmed с/у Австрия, ССП 1996, стр. 2206 и Решение от 7 юли 1989 г. по Дело Soering).

Soering

ДЯЛ III — РАВЕНСТВО

Разяснения по член 20 — Равенство пред закона

Този член съответства на общия принцип на правото, който е записан във всички европейски конституции и признат от Съда като основен принцип на правото на Общността (Решение от 13 ноември 1984 г. по Дело Racke, 283/83, ССП 1984, стр. 3791, Решение от 17 април 1997 г. по Дело EARL, 15/95, ССП 1997, стр. I-1961, и Решение от 13 април 2000 г. по Дело Karlsson, 292/97, ССП 2000, стр. 2737).

Разяснения по член 21 — Недискриминация

Параграф 1 се основава на член 13 от Договора за ЕО, заменен с член 19 от Договора за функционирането на Европейския съюз, на член 14 от ЕКПЧ, както и на член 11 от Конвенцията за правата на човека и биомедицината, що се отнася до генетичното наследство. Доколкото този параграф съвпада с член 14 от ЕКПЧ, той се прилага съгласно него.

Няма противоречие нито несъответствие между параграф 1 и член 19 от Договора за функционирането на Европейския съюз, който има различно приложно поле и предмет: член 19 предоставя на Съюза компетентност да приема законодателни актове, включително да хармонизира законовите и подзаконовите разпоредби на държавите-членки с цел борба с определени форми на дискриминация, изброени изчерпателно в този член. Това законодателство може да обхване действието на органите на държава-членка (както и отношенията между физическите лица) във всяка област, попадаща в областите на компетентност на Съюза. За разлика от него, член 21, параграф 1 не предоставя никаква компетентност за приемане на антидискриминационни закони в тези области на действие на държавите-членки или на физическите лица, нито постановява широкообхватна забрана на дискриминацията в тези сфери. Той засяга всъщност само дискриминацията, която е дело на институциите и органите на Съюза при упражняването на предоставените им от Договорите области на компетентност, и на държавите-членки, единствено когато прилагат правото на Съюза. Следователно параграф 1 не изменя обхвата на компетентност, предоставен по член 19, нито тълкуването на този член.

Параграф 2 съответства на член 18, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз, и следва да се прилага в съответствие с него.

Разяснения по член 22 — Културно, религиозно и езиково многообразие

Този член се основава на член 6 от Договора за Европейския съюз и на член 151, параграфи 1 и 4 от Договора за ЕО, заменени с член 167, параграфи 1 и 4 от Договора за функционирането на Европейския съюз, в областта на културата. От друга страна, зачитането на културното и езиковото многообразие вече е постановено в член 3, параграф 3 от Договора за Европейския съюз. Настоящият член се ръководи освен това и на Декларация No 11 от Заключителния акт на Договора от Амстердам относно статута на църквите и неконфесионалните организации, който е утвърден в член 17 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

Разяснения по член 23 — Равенство между жените и мъжете

Първа алинея от този член се основава на членове 2 и 3, параграф 2 от Договора за ЕО, заменени с член 3 от Договора за Европейския съюз и член 8 от Договора за функционирането на Европейския съюз, които поставят като цел на Съюза да насърчава равенството между мъжете и жените, както и на член 157, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Той се основава на член 20 от ревизираната Европейска социална харта от 3 май 1996 г., както и на точка 16 от Хартата на Общността за правата на работниците.

Той се основава също така и на член 157, параграф 3 от Договора за функционирането на Съюза, и на член 2, параграф 4 от Директива 76/207/ЕИО на Съвета от 9 февруари 1976 г. относно прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионалната квалификация и развитие, и условията на труд.

Втора алинея възпроизвежда в по-кратка форма текста на член 157, параграф 4 от Договора за функционирането на Европейския съюз, според който принципът за еднакво третиране не възпрепятства запазването в действие или приемането на мерки, които предвиждат специфични предимства, за да се улесни по-слабо представения пол да упражнява професионална дейност или да се предотвратят или компенсират неизгодно положение в професионалната кариера. Съгласно член 52, параграф 2, втора алинея не изменя член 157, параграф 4.

Разяснения по член 24 — Права на детето

Този член се основава на Конвенцията за правата на детето, подписана в Ню Йорк на 20 ноември 1989 г. и ратифицирана от всички държави-членки, и по-специално на членове 3, 9, 12 и 13 от нея.

Параграф 3 отчита факта, че в контекста на създаването на пространство на свобода, сигурност и правосъдие, законодателството на Съюза по гражданскоправни въпроси с трансгранично значение, за което член 81 от Договора за функционирането на Европейския съюз предоставя необходимите правомощия, може да включва по-специално правото на посещения, което позволява на детето да поддържа редовно лични и преки контакти с двамата родители.

Разяснения по член 25 — Права на възрастните хора

Този член се основава на член 23 от ревизираната Европейска социална харта и на членове 24 и 25 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците. Участието в социалния и културен живот обхваща разбира се и участието в политическия живот.

Разяснения по член 26 — Интеграция на хората с увреждания

Принципът, изложен в този член, се основава на член 15 от Европейската социална харта, както и на точка 26 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците.

ДЯЛ IV — СОЛИДАРНОСТ

Разяснения по член 27 — Право на информиране и консултиране на работниците в предприятието

Този член присъства в ревизираната Европейска социална харта (член 21) и в Хартата на Общността за основните социални права на работниците (точки 17 и 18). Той се прилага при условията, предвидени от правото на Съюза и от националните законодателства. Позоваването на „подходящите равнища“ препраща към равнищата, предвидени от правото на Съюза или от националните законодателства и практики, което може да включва и европейското равнище, когато законодателството на Съюза предвижда това. Достиженията на правото на Съюза в тази област са значителни: членове 154 и 155 от Договора за функционирането на Европейския съюз, Директива 2002/14/ЕО (обща рамка за информиране и консултиране на работниците и служителите в Европейската общност), Директива 98/59/ЕО (колективни уволнения), Директива 2001/23/ЕО (прехвърляне на предприятия) и Директива 94/45/ЕО (работнически съвети на предприятия с общностно измерение).

Разяснения по член 28 — Право на колективни преговори и действия

Този член се основава на член 6 от Европейската социална харта, както и на Хартата на Общността за основните социални права на работниците (точки 12—14). Правото на колективни действия бе признато от Европейския съд по правата на човека като един от елементите на синдикалното право, установено от член 11 от ЕКПЧ. Относно подходящите равнища, на които могат да се провеждат колективните преговори, виж разясненията по предходния член. Условията, редът и границите за упражняване на колективни действия, между които стачните действия, се определят от националните законодателства и практики, включително що се отнася до въпроса дали те могат да се провеждат паралелно в няколко държави-членки.

Разяснения по член 29 — Право на достъп до услугите за намиране на работа

Този член се основава на член 1, параграф 3 от Европейската социална харта, както и на точка 13 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците.

Разяснения по член 30 — Защита при неоснователно уволнение

Този член се основава на член 24 от ревизираната Социална харта. Виж също Директива 2001/23/ЕО, свързана с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности и Директива 80/987, свързана със закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател, изменена с Директива 2002/74/ЕО.

Разяснения по член 31 — Справедливи и равни условия на труд

| 1. | Параграф 1 от настоящия член се основава на Директива 89/391/ЕИО за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място. Той се ръководи освен това и от член 3 от Социалната харта и на точка 19 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците, както и от член 26 от ревизираната Социална харта, що се отнася до правото на зачитане на личното достойнство на работното място. Изразът „условия на труд“ следва да се разбира по смисъла на член 156 от Договора за функционирането на Европейския съюз. |
| --- | --- |

1.

Параграф 1 от настоящия член се основава на Директива 89/391/ЕИО за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място. Той се ръководи освен това и от член 3 от Социалната харта и на точка 19 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците, както и от член 26 от ревизираната Социална харта, що се отнася до правото на зачитане на личното достойнство на работното място. Изразът „условия на труд“ следва да се разбира по смисъла на член 156 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

| 2. | Параграф 2 се основава на Директива 93/104/ЕО относно някои аспекти на организацията на работното време, както и на член 2 от Европейската социална харта и на точка 8 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците. |
| --- | --- |

2.

Параграф 2 се основава на Директива 93/104/ЕО относно някои аспекти на организацията на работното време, както и на член 2 от Европейската социална харта и на точка 8 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците.

Разяснения по член 32 — Забрана на детския труд и защита на работещи младежи

Този член се основава на Директива 94/33/ЕО за закрила на младите хора на работното място, както и на член 7 от Европейската социална харта и на точки 20—23 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците.

Разяснения по член 33 — Семеен и професионален живот

Параграф 1 от член 33 се основава на член 16 от Европейската социална харта.

Параграф 2 се ръководи от Директива 92/85/ЕИО на Съвета за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето по време на работа на бременни работнички и на работнички-родилки или кърмачки и на Директива 96/34/ЕО относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ETUC). Той се основава и на член 8 (закрила на майчинството) от Европейската социална харта, както и на член 27 (право на работниците със семейни задължения да имат равни възможности и да бъдат обект на равностойно отношение) от ревизираната Социална харта. Понятието „майчинство“ обхваща периода от зачеването до края на периода на кърмене на детето.

Разяснения по член 34 — Социална сигурност и социална помощ

Принципът, установен в член 34, параграф 1 се основава на членове 153 и 156 от Договора за функционирането на Европейския съюз, както и на член 12 от Европейската социална харта, и на точка 10 от Хартата на Общността за основните права на работниците. Съюзът трябва да зачита тези принципи при упражняване на компетентността, която му е предоставена по силата на членове 153 и 156 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Позоваването на социалните служби се отнася до случаите, при които такива служби са създадени, за да предоставят определени видове социално подпомагане, но по никакъв начин не предполага, че такива служби трябва да бъдат създадени, когато не съществуват. Понятието „майчинство“ следва да се разбира в същия смисъл, както в предходния член.

Параграф 2 се основава на член 12, параграф 4, и член 13, параграф 4 от Европейската социална харта, както и на точка 2 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците, и отразява правилата, които произтичат от Регламент (ЕИО) No 1408/71 и Регламент (ЕИО) No 1612/68.

Параграф 3 се основава на член 13 от Европейската социална харта и на членове 30 и 31 от ревизираната Социална харта, както и на точка 10 от Хартата на Общността. Съюзът трябва да зачита неговите разпоредби в контекста на политиките, основани на член 153 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

Разяснения по член 35 — Закрила на здравето

Принципите, посочени в настоящия член, се основават на член 152 от Договора за ЕО, заменен с член 168 от Договора за функционирането на Европейския съюз, както и на членове 11 и 13 от Европейската социална харта. Второто изречение от настоящия член възпроизвежда член 168, параграф 1.

Разяснения по член 36 — Достъп до услугите от общ икономически интерес

Този член съответства изцяло на член 14 от Договора за функционирането на Европейския съюз и не създава нови права. Той установява единствено принципа на съблюдаване от Съюза на достъпа до услуги от общ икономически интерес, предвиден от националните разпоредби, когато тези разпоредби са съвместими с правото на Съюза.

Разяснения по член 37 — Опазване на околната среда

Принципът, посочен в настоящия член, се основава на членове 2, 6 и 174 от Договора за ЕО, заменени с членове 3, параграф 3 от Договора за Европейския съюз, и членове 11 и 119 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

Той се ръководи също и от разпоредбите на някои национални конституции.

Разяснения по член 38 — Защита на потребителите

Принципите, които се съдържат в настоящия член, се основават на член 169 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

ДЯЛ V — ГРАЖДАНСТВО

Разяснения по член 39 — Право на гражданите да избират и да бъдат избирани в изборите за Европейския парламент

Член 39 се прилага при условията, предвидени в Договорите, в съответствие с член 52, параграф 2 от Хартата. Параграф 1 на член 39 съответства на гарантираното в член 20, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз право (вж. също правното основание в член 22 от Договора за функционирането на Европейския съюз относно приемането на условията за упражняване на това право), а параграф 2 от този член съответства на член 14, параграф 3 от Договора за Европейския съюз. Член 39, параграф 2 възпроизвежда основните принципи на избирателната система в една демократична държава.

Разяснения по член 40 — Право на гражданите да избират и да бъдат избирани в общинските избори

Този член съответства на гарантираното в член 20, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз право (срв. също правното основание в член 22 от Договора за функционирането на Съюза относно приемането на условията за упражняване на това право). Съгласно член 52, параграф 2 от Хартата, той се прилага при условията, предвидени в тези членове от Договорите.

Разяснения по член 41 — Право на добра администрация

Член 41 се основава на съществуването на Съюза като правова общност, чиито характеристики са развити в съдебната практика, която е утвърдила добрата администрация като общ принцип на правото (вж., inter alia, Решение на Съда от 31 март 1992 г. по Дело C-255/90 P Burban, ССП 1992, стр. I-2253, както и решенията на Първоинстанционния съд от 18 септември 1995 г. по Дело T-167/94 Nölle, ССП 1995., стр. II-2589; и от 9 юли 1999 г. по Дело T-231/97 New Europe Consulting и др., ССП 1999, стр. II-2403). Проявленията на това право, посочени в първите два параграфа, произтичат от съдебната практика (решения на Съда от 15 октомври 1987 г. по Дело 222/86 Heylens, ССП 1987, стр. 4097, точка 15; от 18 октомври 1989 г. по дело 374/87 Orkem, ССП 1989, стр. I-3283; от 21 ноември 1991 г. по Дело C-269/90 TU München, ССП 1991, стр. I-5469), както и решенията на Първоинстанционния съд от 6 декември 1994 г. по Дело T-450/93 Lisrestal, ССП 1994, стр. II 1177; от 18 септември 1995 г. по Дело T-167/94 Nölle, ССП 1995, стр. II-258) и, що се отнася до задължителното мотивиране, на член 296 от Договора за функционирането на Европейския съюз (вж. също и правното основание в член 298 от Договора за функционирането на Съюза относно приемането на законодателни актове, целящи отворена, ефикасна и независима европейска администрация).

inter alia

Burban

Nölle

New Europe Consulting и др.

Heylens

Orkem

TU München

Lisrestal

Nölle

Параграф 3 възпроизвежда вече гарантираното в член 340 от Договора за функционирането на Европейския съюз право. Параграф 4 възпроизвежда вече гарантирано в член 20, параграф 2, буква г) и в член 25 от Договора за функционирането на Европейския съюз право. Съгласно член 52, параграф 2, тези права се прилагат при условията и в границите, определени в Договорите.

Правото на обжалване, което представлява важна част от този въпрос, е гарантирано в член 47 от настоящата Харта.

Разяснения по член 42 — Право на достъп до документи

Правото, гарантирано в този член, повтаря член 255 на Договора за ЕО, въз основа на който впоследствие бе приет Регламент (ЕО) No 1049/2001. Европейският конвент разшири това право към документите на институциите, органите, службите и агенциите като цяло, независимо от вида на техния носител (вж. член 15, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз). Съгласно член 52, параграф 2 от Хартата, правото на достъп до документи се упражнява при условията и в границите, предвидени в член 15, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

Разяснения по член 43 — Европейски омбудсман

Правото, гарантирано в този член, съответства на правото, гарантирано в членове 20 и 228 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Съгласно член 52, параграф 2, то се прилага при условията, предвидени в тези два члена.

Разяснения по член 44 — Право на петиции

Правото, гарантирано в този член, съответства на правото, гарантирано в членове 20 и 227 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Съгласно член 52, параграф 2, то се прилага при условията, предвидени в тези два члена.

Разяснения по член 45 — Свобода на движение и пребиваване

Правото, гарантирано в параграф 1, съответства на правото, гарантирано в член 20, параграф 2, буква а) от Договора за функционирането на Европейския съюз (вж. също правното основание в член 21 и решението на Съда от 17 септември 2002 г. по Дело C–413/99 Baumbast, ССП 2002, стр. 709). Съгласно член 52, параграф 2, то се прилага при условията и в границите, предвидени в Договорите.

Baumbast

Параграф 2 припомня компетентността, предоставена на Съюза по силата на членове 77, 78 и 79 от Договора за функционирането на Европейския съюз. От това следва, че предоставянето на това право зависи от упражняването на тази компетентност от институциите.

Разяснения по член 46 — Дипломатическа и консулска закрила

Правото, гарантирано в този член, съответства на правото, гарантирано в член 20 от Договора за функционирането на Европейския съюз; виж също правното основание в член 23. Съгласно член 52, параграф 2, то се прилага при условията, предвидени в тези членове.

ДЯЛ VI — ПРАВОСЪДИЕ

Разяснения по член 47 — Право на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес

Първа алинея се основава на член 13 от ЕКПЧ:

„Всеки, чиито права и свободи, предвидени в тази конвенция, са нарушени, трябва да разполага с ефикасни вътрешноправни средства за тяхната защита от съответна национална институция дори и нарушението да е извършено от лица, действащи в качеството си на представители на официалните власти.“

Въпреки това в правото на Съюза защитата има по-широк обхват, тъй като гарантира право на ефективно обжалване пред съдия. Съдът утвърди това право в качеството му на общ принцип на правото на Съюза в решението от 15 май 1986 г. (Дело 222/84 Johnston, ССП 1986, стр. 1651; вж. също решенията от 15 октомври 1987 г. по Дело 222/86 Heylens, ССП 1987, стр. 4097, и от 3 декември 1992 г. по Дело C-97/91 Borelli, ССП 1992, стр. I-6313). Според Съда този общ принцип на правото на Съюза се прилага и към държавите-членки, когато те прилагат правото на Съюза. Включването на тази съдебна практика в Хартата нямаше за цел да измени системата на съдебен контрол, предвидена от Договорите, и по-специално правилата за допустимост на жалбите, образувани пряко пред Съда на Европейския съюз. Европейският конвент проучи системата за съдебен контрол на Съюза, включително правилата за допустимост, и я одобри, като в същото време измени определени елементи, както това е отразено в членове 251-281 от Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 263, четвърта алинея. Член 47 се прилага към институциите на Съюза и държавите-членки, когато те прилагат правото на Съюза, и това е валидно за всички права, гарантирани от правото на Съюза.

Johnston

Heylens

Borelli

Втора алинея съответства на член 6, точка 1 от ЕКПЧ, който гласи:

„Всяко лице при определянето на неговите граждански права и задължения или при наличието на каквото и да е наказателно обвинение срещу него има право на справедливо и публично разглеждане на неговото дело в разумен срок от независим и безпристрастен съд, създаден в съответствие със закона. Съдебното решение се обявява публично, но пресата и публиката могат да бъдат отстранявани по време на целия или на част от съдебния процес в интерес на нравствеността, обществената и националната сигурност в едно демократично общество, когато това се изисква от интересите на непълнолетните лица или за защита на личния живот на страните по делото или ако съдът счете това за извънредно необходимо в случаите, в които поради специални обстоятелства публичността би нанесла вреда на интересите на правосъдието.“

В правото на Съюза правото на съдебна защита не е ограничено до жалбите, свързани с гражданските права и задължения. Това е една от последиците от факта, че Съюзът е правова общност, както това бе посочено от Съда в решението му от 23 април 1986 г. по Дело 294/83 Les Verts с/у Европейския парламент, ССП 1986, стр. 1339). Въпреки това, с изключение на приложното им поле, гаранциите, предвидени от ЕКПЧ, се прилагат по сходен начин в Съюза.

Les Verts с/у Европейския парламент

Що се отнася до третата алинея, трябва да се отбележи, че в съответствие със съдебната практика на Европейския съд по правата на човека следва да се предостави правна помощ, когато липсата на такава помощ би обезсилила гаранцията за наличието на ефективни средства за правна защита (решение на ЕКПЧ от 9.10.1979 г., Airey с/у Ирландия, Série A, Volume 32, стр. 11). Съществува също така и система за правна помощ по дела пред Съда на Европейския съюз.

Разяснения по член 48 — Презумпция за невиновност и право на защита

Съдържанието на член 48 съвпада с член 6, точки 2 и 3 от ЕКПЧ, който гласи:

„2.   Всяко лице, обвинено в криминално престъпление, се счита за невинно до доказване на вината му в съответствие със закона.

3.   Всяко лице, обвинено в криминално престъпление, има в частност следните права:

| a) | да бъде незабавно и в подробности информирано за характера и причините за обвинението срещу него на разбираем за него език; |
| --- | --- |

a)

да бъде незабавно и в подробности информирано за характера и причините за обвинението срещу него на разбираем за него език;

| b) | да има достатъчно време и възможности за подготовка на своята защита; |
| --- | --- |

b)

да има достатъчно време и възможности за подготовка на своята защита;

| c) | да се защитава лично или да ползва адвокат по свой избор; ако не разполага със средства за заплащане на адвокат, да му бъде предоставена безплатно служебна защита, когато го изискват интересите на правосъдието; |
| --- | --- |

c)

да се защитава лично или да ползва адвокат по свой избор; ако не разполага със средства за заплащане на адвокат, да му бъде предоставена безплатно служебна защита, когато го изискват интересите на правосъдието;

| d) | да участва в разпита или да изисква разпит на свидетелите на обвинението и да изисква призоваването и разпитът на свидетелите на защитата да се извършват при същите условия, както на свидетелите на обвинението; |
| --- | --- |

d)

да участва в разпита или да изисква разпит на свидетелите на обвинението и да изисква призоваването и разпитът на свидетелите на защитата да се извършват при същите условия, както на свидетелите на обвинението;

| e) | да ползва безплатно услугите на преводач, ако не разбира или не говори езика, използван в съда.“ |
| --- | --- |

e)

да ползва безплатно услугите на преводач, ако не разбира или не говори езика, използван в съда.“

В съответствие с член 52, параграф 3, това право има същото значение и обхват, както правото, гарантирано от ЕКПЧ.

Разяснения по член 49 — Принципи на законност и пропорционалност на престъплението и наказанието

Този член повтаря традиционното правило за липса на обратно действие на законите и наказанията. Добавено е правилото за обратното действие на наказателния закон, предвиждащ по-леко наказание, което съществува в редица държави-членки и е отразено в член 15 от Пакта за граждански и политически права.

Член 7 от ЕКПЧ гласи следното:

„1.   Никой не може да бъде осъден за действие или бездействие, което в момента на неговото извършване не е било определено като престъпление според националното или международното право. Не може да бъде налагано наказание, по-тежко от това, което е било предвидено за съответното престъпление в момента, когато то е било извършено.

2.   Този член не изключва съденето и наказването на което и да е лице за действие или бездействие, което в момента на извършването му е представлявало престъпление в съответствие с общите принципи на правото, признати от цивилизованите народи.“

В параграф 2 терминът „цивилизовани“ бе заличен, като това не предполага промяна в смисъла на този параграф, който се отнася по-специално до престъпленията срещу човечеството. Затова съгласно член 52, параграф 3 това гарантирано право има същия смисъл същия обхват, както гарантираното от ЕКПЧ право.

Параграф 3 повтаря общия принцип на пропорционалност на престъплението и наказанието, утвърден от общи за държавите- членки конституционни традиции и от практиката на Съда на Европейските общности.

Разяснения по член 50 — Право на всеки да не бъде съден или наказван два пъти за едно и също престъпление

Член 4 от Протокол No 7 към ЕКПЧ гласи:

„1.   Никой не може да бъде съден или наказан от съда на една и съща държава за престъпление, за което вече е бил оправдан или окончателно осъден съгласно закона и наказателната процедура на тази държава.

2.   Разпоредбите на предходната точка не представляват пречка за възобновяването на процеса съгласно закона и наказателната процедура на съответната държава, ако има свидетелства за нови факти или новооткрити обстоятелства или за съществен порок на предидущия процес, които са повлияли на неговия изход.

3.   Не се допуска освобождаване от изпълнението на задълженията по този Протокол на основание член 15 от Конвенцията.“

Правилото „non bis in idem“ се прилага в правото на Съюза (вж., сред една богата съдебна практика, решението на Съда от 5 май 1966 г. по съединени дела 18/65 и 35/65, Gutmann с/у Комисията, ССП 1966, стр. 150, както и, по едно скорошно дело, решението на Първоинстанционния съд от 20 април 1999 г. по съединени дела T-305/94 и др., Limburgse Vinyl Maatschappij NV и др. с/у Комисията, ССП 1999, стр. II-931). Уточнява се, че правилото, забраняващо кумулацията се отнася до кумулирането на две санкции с еднакъв характер, т.е. две наказателни санкции.

non bis in idem

Gutmann с/у Комисията

Limburgse Vinyl Maatschappij NV и др. с/у Комисията

Съгласно член 50, правилото „non bis in idem“ се прилага не само в рамките на юрисдикцията на една държава, но и между юрисдикциите на няколко държави-членки. Това съответства на достиженията на правото на Съюза; виж членове 54—58 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген и решението на Съда от 11 февруари 2003 г. по Дело C-187/01 Gözütok (ССП 2003, стр. I-1345), член 7 от Конвенцията за защита на финансовите интереси на Европейските общности, както и член 10 от Конвенцията за борба с корупцията. Много редките изключения, чрез които тези конвенции позволяват на държавите- членки да дерогират правилото „non bis in idem“ са обхванати от хоризонталната клауза по член 52, параграф 1 относно ограниченията. Що се отнася до ситуациите, посочени в член 4 от Протокол No 7, а именно прилагането на принципа на територията на една и съща държава-членка, гарантираното право има същото съдържание и обхват, както съответстващото правило от ЕКПЧ.

non bis in idem

Gözütok

non bis in idem

ДЯЛ VII — ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ОТНОСНО ТЪЛКУВАНЕТО И ПРИЛАГАНЕТО НА ХАРТАТА

Разяснения по член 51 — Приложно поле

Целта на член 51 е да определи приложното поле на Хартата. Този член има за цел да покаже ясно, че Хартата се прилага най-напред към институциите и органите на Съюза при спазване на принципа на субсидиарност. Тази разпоредба е изготвена в съответствие с член 6, параграф 2 от Договора за Европейския съюз, който изисква от Съюзът да зачита основните права, както и с мандата, даден от Европейския съвет в Кьолн. Понятието „институции“ е утвърдено в Договорите. Изразът „органи, служби и агенции“ е широко използван в Договорите, за да обхване всички органи, създадени с Договорите или с актове на вторичното право (вж. напр. член 15 или 16 от Договора за функционирането на Европейския съюз.)

Що се отнася до държавите-членки, практиката на Съда установява недвусмислено, че задължението да се зачитат основните права, определени в рамките на Съюза, обвързва държавите-членки единствено когато те действат в приложното поле на правото на Съюза (решение от 13 юли 1989 г. по Дело 5/88 Wachauf, ССП 1989, стр. 2609; решение от 18 юни 1991 г. по Дело C-260/89 ERT, ССП 1991, стр. I-2925); решение от 18 декември 1997 г. по Дело C-309/96 Annibaldi, ССП 1997, стр. I-7493). Съвсем наскоро Съдът потвърди тази практика по следния начин: „В допълнение следва да се припомни, че изискванията, произтичащи от защитата на основните права в правната система на Общността, обвързват също държавите-членки, когато те прилагат правилата на Общността...“ (решение от 13 април 2000 г. по Дело C-292/97, ССП 2000, стр. I-2737, точка 37). Разбира се, това правило, така както е утвърдено в настоящата Харта, се прилага както към централните власти, така и към регионалните и местните власти, както и към обществените организации, когато те прилагат правото на Съюза.

Wachauf

ERT

Annibaldi

Параграф 2, във връзка с второто изречение от параграф 1, потвърждава, че Хартата не може да доведе до разширяване на областите на компетентност и задачите, предоставени на Съюза от Договорите. Касае се за ясно посочване на логическите последици от принципа на субсидиарност и от факта, че Съюзът разполага единствено с онези области на компетентност, които са му предоставени. Гарантираните в Съюза основни права пораждат последици единствено в рамките на областите на компетентност, определени от Договорите. Следователно задължението на институциите на Съюза да насърчават прогласените в Хартата принципи по силата на второто изречение от параграф 1 може да възникне само в границите на тези области на компетентност.

Параграф 2 потвърждава също, че Хартата не може да доведе до разширяване на приложното поле на правото на Съюза извън установените в Договорите области на компетентност на Съюза. Съдът вече установи това правило по отношение на основните права, признати като част от правото на Съюза (решение от 17 февруари 1998 г. по Дело C-249/96 Grant, ССП 1998, стр. I-621, точка 45). Съгласно това правило, препратката към Хартата в член 6 от Договора за Европейския съюз разбира се не може да бъде тълкувана като разширяваща сама по себе си набора от действия на държавите-членки, считани като „прилагащи правото на Съюза“ (по смисъла на параграф 1 и на посочената съдебна практика).

Grant

Разяснения по член 52 — Обхват и тълкуване на правата и принципите

Целта на член 52 е да установи обхвата на правата и принципите на Хартата и да определи правила за тяхното тълкуване. Параграф 1 се отнася за режима на ограничаване на правата. Използваният текст се ръководи от практиката на Съда: „...съгласно трайната практика на Съда върху упражняването на основните права могат да се налагат ограничения , по-специално в рамките на една обща организация на пазара, само при условие че тези ограничения наистина отговорят на преследвани от Общността цели от общ интерес и по отношение на преследваната цел не представляват непропорционална и неоснователна намеса, която би накърнила самата същност на тези права.“ (решение от 13 април 2000 г. по дело C-292/97, точка 45). Посочването на признатите от Съюза общи интереси, обхваща както целите, посочени в член 3 от Договора за Европейския съюз, така и други интереси, защитени в специфичните разпоредби на Договорите, като например член 4, параграф 1 от Договора за Европейския съюз, член 35, параграф 3 и членове 36 и 346 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

Параграф 2 се отнася до правата, които вече са изрично гарантирани от Договора за създаване на Европейската общност, признати в Хартата и вече се съдържат в Договорите (по-специално правата, произтичащи от гражданството на Съюза). Така става ясно, че тези права продължават да бъдат подчинени на условия и ограничения, приложими към правото на Съюза, на което те се основават, и които са предвидени в Договорите. Хартата не изменя режима на правата, предоставени от Договора за ЕО и включени в Договорите.

Параграф 3 има за цел да осигури необходимата последователност между Хартата и ЕКПЧ като установява правилото, че доколкото правата в настоящата Харта съответстват на гарантирани от ЕКПЧ права, смисъла и обхвата на тези права, включително допустимите ограничения, съответстват на предвидените от ЕКПЧ. От това следва в частност, че при определянето на ограничения на тези права законодателят трябва да съблюдава същите норми, както определените в предвидената в ЕКПЧ подробна правна уредба на ограниченията, които следователно стават приложими към правата, обхванати от този параграф, без това да засяга автономността на правото на Съюза и на Съда на Европейския съюз.

Позоваването на ЕКПЧ обхваща както Конвенцията, така и протоколите към нея. Съдържанието и обхватът на гарантираните права се определят не само от текста на тези правни инструменти, но и от практиката на Европейския съд по правата на човека и от Съда на Европейския съюз. Последното изречение от параграфа има за цел за позволи на Съюза да гарантира една по-широка защита. Във всички случаи предоставеното от Хартата ниво на защита не може никога да бъде по-ниско от гарантираното от ЕКПЧ.

Хартата не пречи на държавите-членки да се позовават на член 15 от ЕКПЧ, която допуска дерогации от предвидените от нея права в случай на война или други обществени опасности, застрашаващи съществуването на нацията, когато предприемат мерки в сферата на националната отбрана в случай на война, и за поддържане на обществения ред в съответствие с техните отговорности, признати в член 4, параграф 1 от Договора за Европейския съюз и членове 72 и 347 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

Списъкът на правата, които понастоящем могат да се разглеждат като съответстващи на права от ЕКПЧ по смисъла на настоящия параграф, без това да изключва развитието на правото, на законодателството и на Договорите, е представен по-долу: Този списък не включва правата, допълващи тези от ЕКПЧ.

| 1. | Членове от Хартата, чийто смисъл и обхват са същите, както съответните членове от ЕКПЧ:






  — | член 2 съответства на член 2 от ЕКПЧ; |
| --- | --- | --- |

1.

Членове от Хартата, чийто смисъл и обхват са същите, както съответните членове от ЕКПЧ:

—

член 2 съответства на член 2 от ЕКПЧ;

| — | член 4 съответства на член 3 от ЕКПЧ; |
| --- | --- |

—

член 4 съответства на член 3 от ЕКПЧ;

| — | член 5, параграфи 1 и 2, съответства на член 4 от ЕКПЧ; |
| --- | --- |

—

член 5, параграфи 1 и 2, съответства на член 4 от ЕКПЧ;

| — | член 6 съответства на член 5 от ЕКПЧ; |
| --- | --- |

—

член 6 съответства на член 5 от ЕКПЧ;

| — | член 7 съответства на член 8 от ЕКПЧ; |
| --- | --- |

—

член 7 съответства на член 8 от ЕКПЧ;

| — | член 10, параграф 1 съответства на член 9 от ЕКПЧ; |
| --- | --- |

—

член 10, параграф 1 съответства на член 9 от ЕКПЧ;

| — | член 11 съответства на член 10 от ЕКПЧ, без да се засягат ограниченията, които правото на Съюза може да наложи върху правото на държавите-членки да установяват разрешителните режими, посочени в член 10, точка 1, трето изречение от ЕКПЧ; |
| --- | --- |

—

член 11 съответства на член 10 от ЕКПЧ, без да се засягат ограниченията, които правото на Съюза може да наложи върху правото на държавите-членки да установяват разрешителните режими, посочени в член 10, точка 1, трето изречение от ЕКПЧ;

| — | член 17 съответства на член 1 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ; |
| --- | --- |

—

член 17 съответства на член 1 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ;

| — | член 19, параграф 1 съответства на член 4 от Допълнителен протокол No 4; |
| --- | --- |

—

член 19, параграф 1 съответства на член 4 от Допълнителен протокол No 4;

| — | член 19, параграф 2 съответства на член 3 от ЕКПЧ, по начина, по който той се тълкува от Европейския съд по правата на човека; |
| --- | --- |

—

член 19, параграф 2 съответства на член 3 от ЕКПЧ, по начина, по който той се тълкува от Европейския съд по правата на човека;

| — | член 48 съответства на член 6, точки 2 и 3 от ЕКПЧ; |
| --- | --- |

—

член 48 съответства на член 6, точки 2 и 3 от ЕКПЧ;

| — | член 49, параграфи 1 (с изключение на последното изречение) и 2, съответства на член 7 от ЕКПЧ; |
| --- | --- |

—

член 49, параграфи 1 (с изключение на последното изречение) и 2, съответства на член 7 от ЕКПЧ;

| 2. | Членове, които имат същия смисъл както съответните членове от ЕКПЧ, но чийто обхват е по-широк:






  — | член 9 обхваща приложното поле на член 12 от ЕКПЧ, но неговото приложно поле може да бъде разширено към други форми на брак, при положение че националното законодателство ги е учредило; |
| --- | --- | --- |

2.

Членове, които имат същия смисъл както съответните членове от ЕКПЧ, но чийто обхват е по-широк:

—

член 9 обхваща приложното поле на член 12 от ЕКПЧ, но неговото приложно поле може да бъде разширено към други форми на брак, при положение че националното законодателство ги е учредило;

| — | член 12, параграф 1, съответства на член 11 от ЕКПЧ, но неговото приложно поле е разширено до равнището на Европейския съюз; |
| --- | --- |

—

член 12, параграф 1, съответства на член 11 от ЕКПЧ, но неговото приложно поле е разширено до равнището на Европейския съюз;

| — | член 14, параграф 1, съответства на член 2 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ, но неговото приложно поле е разширено до достъпа до професионално и продължаващо обучение; |
| --- | --- |

—

член 14, параграф 1, съответства на член 2 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ, но неговото приложно поле е разширено до достъпа до професионално и продължаващо обучение;

| — | член 14, параграф 3 съответства на член 2 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ по отношение на правата на родителите; |
| --- | --- |

—

член 14, параграф 3 съответства на член 2 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ по отношение на правата на родителите;

| — | член 47, параграфи 2 и 3, съответства на член 6, параграф 1 от ЕКПЧ, но ограничението до спорове по граждански права и задължения или по наказателни обвинения не се прилага по отношение на правото на Съюза и неговото прилагане; |
| --- | --- |

—

член 47, параграфи 2 и 3, съответства на член 6, параграф 1 от ЕКПЧ, но ограничението до спорове по граждански права и задължения или по наказателни обвинения не се прилага по отношение на правото на Съюза и неговото прилагане;

| — | член 50 съответства на член 4 от Протокол No 7 към ЕКПЧ, но неговият обхват е разширен до равнището на Европейския съюз между съдилищата на държавите членки; |
| --- | --- |

—

член 50 съответства на член 4 от Протокол No 7 към ЕКПЧ, но неговият обхват е разширен до равнището на Европейския съюз между съдилищата на държавите членки;

| — | на последно място, в приложното поле на правото на Съюза гражданите на Европейския съюз не могат да бъдат считани за чужденци поради забраната на всяка дискриминация, основана на гражданството. Предвидените в член 16 от ЕКПЧ ограничения по отношение на правата на чужденците следователно не се прилагат за тях в този контекст. |
| --- | --- |

—

на последно място, в приложното поле на правото на Съюза гражданите на Европейския съюз не могат да бъдат считани за чужденци поради забраната на всяка дискриминация, основана на гражданството. Предвидените в член 16 от ЕКПЧ ограничения по отношение на правата на чужденците следователно не се прилагат за тях в този контекст.

Правилото за тълкуване, посочено в параграф 4, се основава на текста на член 6, параграф 3 от Договора за Европейския съюз и отчита надлежно следвания от Съда подход по отношение на общите конституционни традиции (напр. Решение от 13 декември 1979 г. по Дело 44/79 Hauer, ССП 1979 г., стр. 3727; Решение от 18 май 1982 г. по Дело 155/79 AM&S, , ССП 1982 г., стр. 1575). Съгласно това правило, вместо да се следва строгия подход на „най-малкия общ знаменател“, е уместно въпросните права от Хартата да се тълкуват по начин, който осигурява високо ниво на защита, съобразен е с правото на Съюза и е в съзвучие с общите конституционни традиции.

Hauer

AM&S

Параграф 5 пояснява направеното в Хартата разграничаване между „права“ и „принципи“. Съгласно това разграничаване субективните права трябва да бъдат зачитани, докато принципите трябва да бъдат спазвани (член 51, параграф 1). Принципите могат да бъдат приложени чрез законодателни или изпълнителни актове (приети от Съюза в рамките на неговите области на компетентност и от държавите-членки единствено при прилагане на правото на Съюза); следователно те придобиват особена важност за съдилищата, единствено когато тези актове се тълкуват или проверяват. Въпреки това те не пораждат непосредствени права за позитивно действие от страна на институциите на Съюза или на органите на държавите-членки, което съответства както на практиката на Съда (вж. по-специално съдебната практика относно „принципа на предпазливост“, посочен в член 191, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (решение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2002 г. по Дело T-13/99 Pfizer с/у Съвета, с многобройни цитати от предходната съдебна практика и поредица от решения по член 33 (предишен член 39) относно принципите на селскостопанското право: например решение на Съда по Дело C-265/85 Van den Berg, ССП 1987, стр. 1155: оценка на принципа за стабилизация на пазара и на оправданите правни очаквания), така и на подхода, следван от конституционните системи на държавите-членки спрямо „принципите“, най-вече в областта на социалното право. За илюстрация могат да се посочат членове 25, 26 и 37, сред признатите в Хартата принципи. В определени случаи, член от Хартата може да съдържа елементи, отнасящи се до дадено право и принцип: например, членове 23, 33 и 34.

Pfizer с/у Съвета

Van den Berg

Параграф 6 се позовава на различни членове от Хартата, в които в духа на принципа на субсидиарност се прави позоваване на националните законодателства и практики.

Разяснения по член 53 — Степен на закрила

Тази разпоредба има за цел да запази степента на закрила, предоставена понастоящем от правото на Съюза, от законодателствата на държавите-членки и от международното право в съответните им приложни полета. Поради важността ѝ, ЕКПЧ се отбелязва.

Разяснения по член 54 — Забрана на злоупотребата с право

Този член съответства на член 17 от ЕКПЧ:

„Никоя от разпоредбите на тази конвенция не може да се тълкува като предоставяща правото на някоя държава, група или лице да осъществява дейност или актове, имащи за цел потъпкването на правата и свободите, предвидени в тази конвенция, или ограничаването им в по-голяма степен от предвидената в конвенцията.“

---

(1)  Бележка на издателя: позоваванията на номерата на членовете от Договорите са актуализирани и са поправени някои фактически грешки.

1

---