# Den Europæiske Unions C 213/30.

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 213 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 65. årgang30. maj 2022 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 213

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

65. årgang30. maj 2022

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | IV   Oplysninger |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Den Europæiske Unions Domstol |
| 2022/C 213/01 | Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende | 1 |

Indhold

Side

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

2022/C 213/01

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

Den Europæiske Unions Tidende

1

---

| | V   Øvrige meddelelser |
| --- | --- |
| | RETSLIGE PROCEDURER |
| | Domstolen |
| 2022/C 213/02 | Sag C-116/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — SC Avio Lucos SRL mod Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj og Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Timişoara — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – landbrug – fælles landbrugspolitik – ordninger for direkte støtte – fælles regler – generel arealbetalingsordning – forordning (EF) nr. 73/2009 – artikel 2, litra c) – begrebet landbrugsaktivitet – artikel 35 – forordning (EF) nr. 1122/2009 – national lovgivning, som kræver, at der fremlægges dokumentation for retten til at anvende den landbrugsparcel, der stilles til rådighed for en landbruger i forbindelse med en koncessionsaftale, og som gør gyldigheden af en sådan aftale betinget af, at en fremtidig koncessionshaver er opdrætter eller ejer af dyr – koncessionshaver på et græsningsareal, der har indgået en samarbejdsaftale med dyreopdrættere – retskraft) | 2 |
| 2022/C 213/03 | Sag C-140/20: Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. april 2022 — G.D. mod The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources og Attorney General (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court — Irland) (Præjudiciel forelæggelse – behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor – kommunikationshemmelighed – udbydere af elektroniske kommunikationstjenester – generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata – adgang til de lagrede data – efterfølgende domstolsprøvelse – direktiv 2002/58/EF – artikel 15, stk. 1 – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 – en national rets mulighed for tidsmæssigt at begrænse virkningerne af en ugyldighedserklæring vedrørende en national lovgivning, der er uforenelig med EU-retten – udelukket) | 3 |
| 2022/C 213/04 | Sag C-161/20: Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. april 2022 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union (Annullationssøgsmål – Rådets afgørelse indeholdt i retsakt af 5. februar 2020 fra De Faste Repræsentanters Komité (Coreper) om godkendelse af forelæggelsen for Den Internationale Søfartsorganisation (IMO) vedrørende indførelsen af livscyklusretningslinjer med henblik på at bedømme well-to-tank drivhusgasemissioner fra bæredygtige alternative brændstoffer – artikel 17, stk. 1, TEU – Den Europæiske Unions repræsentation udadtil – fremsendelse på medlemsstaternes og Kommissionens vegne af denne forelæggelse til IMO ved den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet) | 5 |
| 2022/C 213/05 | Sag C-176/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — SC Avio Lucos SRL mod Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj og Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Alba Iulia — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – landbrug – den fælles landbrugspolitik – ordninger for direkte støtte – fælles regler – generel arealbetalingsordning – forordning (EU) nr. 1307/2013 – artikel 4, stk. 1, litra a) og c), og artikel 4, stk. 2, litra b) – national lovgivning, hvorefter den direkte støtte betinges af, at landbrugeren har eget dyrehold – artikel 9, stk. 1 – begrebet aktiv landbruger – forordning (EU) nr. 1306/2013 – artikel 60 – omgåelsesklausul – begrebet kunstigt skabte betingelser) | 5 |
| 2022/C 213/06 | Sag C-228/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — I GmbH mod Finanzamt H (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Niedersächsisches Finanzgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – det fælles merværdiafgiftssystem (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 132, stk. 1, litra b) – fritagelse i forbindelse med visse former for virksomhed af almen interesse – fritagelse for hospitalsbehandling og pleje – privathospital – behørigt anerkendt institution – tilsvarende sociale betingelser) | 6 |
| 2022/C 213/07 | Sag C-236/20: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. april 2022 — PG mod Ministero della Giustizia, CSM — Consiglio Superiore della Magistratura og Presidenza del Consiglio dei Ministri (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna — Italien) (Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § § 2 og 4 – rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § 4 – princippet om forbud mod forskelsbehandling – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – fredsdommere og ordinære dommere – § 5 – foranstaltninger til sanktionering af misbrug af tidsubegrænsede kontrakter – direktiv 2003/88/EF – artikel 7 – årlig betalt ferie) | 7 |
| 2022/C 213/08 | Sag C-333/20: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. april 2022 — Berlin Chemie A. Menarini SRL mod Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Bucureşti — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 44 – leveringsstedet for tjenesteydelser – gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 – artikel 11, stk. 1 – levering af ydelser – afgiftsmæssigt tilknytningssted – begrebet fast forretningssted – selskab i en medlemsstat, der er associeret med et selskab beliggende i en anden medlemsstat – passende struktur med hensyn til de menneskelige og tekniske midler – evne til at modtage og anvende ydelserne til det faste forretningssteds egne behov – markedsføringsydelser, lovpligtige ydelser, reklameydelser og agenturydelser, der leveres af et associeret selskab til det modtagende selskab) | 8 |
| 2022/C 213/09 | Sag C-342/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — A SCPI (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Helsingin hallinto-oikeus — Finland) (Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – artikel 63 TEUF og 65 TEUF – frie kapitalbevægelser – restriktioner – juridiske personers indkomstskat – skattefritagelse for investeringsfonde – betingelser for skattefritagelse – betingelse vedrørende fondens oprettelse ved aftale) | 9 |
| 2022/C 213/10 | Sag C-385/20: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2022 — EL og TP mod Caixabank SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13/EØF – effektivitetsprincippet – ækvivalensprincippet – retslig procedure om konstatering af, at et kontraktvilkår er urimeligt – den nationale rets ex officio kontrolbeføjelse – national sag om fastsættelse af sagsomkostninger – sagsomkostninger, der kan kræves erstattet til dækning af advokatsalærer) | 9 |
| 2022/C 213/11 | Sag C-429/20 P: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 — Solar Ileias Bompaina AE mod Europa-Kommissionen (Appel – statsstøtte – markedet for elektricitet produceret fra vedvarende energikilder – national lovgivning, som angiveligt bevirker, at el-leverandørerne indrømmes en ulovlig fordel – klage til Europa-Kommissionen – afgørelse om afslag uden at indlede den formelle undersøgelsesprocedure – annullationssøgsmål – forordning (EU) 2015/1589 – artikel 1, litra h) – begrebet interesserede parter – afvisning) | 10 |
| 2022/C 213/12 | Forenede sager C-447/20 og C-448/20: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2022 — Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) mod LM (C-447/20) og BD, Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse – forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 – den Europæiske Unions egne indtægter – beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser – retsforfølgning af uregelmæssigheder – artikel 4 – vedtagelse af administrative foranstaltninger – artikel 3, stk. 1 – forældelsesfrist for retsforfølgning – udløb – mulighed for påberåbelse heraf i forbindelse med en tvangsinddrivelsesprocedure – artikel 3, stk. 2 – frist for fuldbyrdelse – anvendelighed – begyndelsestidspunkt – afbrydelse og suspension – medlemsstaternes skønsmargen) | 11 |
| 2022/C 213/13 | Sag C-489/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — UB mod Kauno teritorinė muitinė (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen) (Præjudiciel forelæggelse – EU-toldkodeksen – toldskyldens ophør – varer indført ulovligt i Unionens toldområde – beslaglæggelse og konfiskation – direktiv 2008/118/EF – punktafgifter – direktiv 2006/112/EF – merværdiafgift – afgiftspligtens indtræden – afgiftens forfald) | 12 |
| 2022/C 213/14 | Sag C-561/20: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2022 — Q, R, S mod United Airlines, Inc. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel — Belgien) (Præjudiciel forelæggelse – lufttransport – forordning (EF) nr. 261/2004 – fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser – flyvning med tilsluttet flyforbindelse, som består af to delflyvninger – lang forsinkelse på det endelige bestemmelsessted som følge af den del af flyvningen, der finder sted mellem to lufthavne i et tredjeland – forordningens lovlighed under hensyn til folkeretten) | 12 |
| 2022/C 213/15 | Sag C-568/20: Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. april 2022 — J mod H Limited (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig) [Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning (EU) nr. 1215/2012 – anvendelsesområde – artikel 2, litra a) – begrebet retsafgørelse – betalingspåbud udstedt i en anden medlemsstat efter en summarisk og kontradiktorisk undersøgelse af en afgørelse truffet i et tredjeland – artikel 39 – eksigibilitet i medlemsstaterne] | 13 |
| 2022/C 213/16 | Sag C-645/20: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. april 2022 — V A og Z A mod TP (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig) (Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i civile sager – forordning (EU) nr. 650/2012 – artikel 10 – subsidiær kompetence i arvesager – afdøde havde på dødstidspunktet sit sædvanlige opholdssted i en stat, der ikke er bundet af forordning (EU) nr. 650/2012 – afdøde var statsborger i en medlemsstat og ejede formuegoder i denne medlemsstat – forpligtelse for retten i denne medlemsstat, ved hvilken sagen er anlagt, til ex officio at undersøge kriterierne for dens subsidiære kompetence – udpegelse af en bobestyrer) | 14 |
| 2022/C 213/17 | Sag C-668/20: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 7. april 2022 — Y GmbH mod Hauptzollamt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – fælles toldtarif – kombineret nomenklatur – tarifering af varer – pos. 1302, 3301 og 3302 – ekstraheret vanilleoleoresin – punktafgifter – direktiv 92/83/EØF – fritagelser – artikel 27, stk. 1, litra e) – begrebet aromastoffer – direktiv 92/12/EØF – Europa-Kommissionens punktafgiftsudvalg – beføjelser) | 14 |
| 2022/C 213/18 | Forenede sager C-102/21 og C-103/21: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 7. april 2022 — KW (C-102/21) og SG (C-103/21) mod Autonome Provinz Bozen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen — Italien) (Præjudiciel forelæggelse – statsstøtte – støtteordning til opførelse af små vandkraftværker – alpine bjerghytter uden elnet – Europa-Kommissionens godkendelse – udløb) | 15 |
| 2022/C 213/19 | Sag C-150/21: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 — sag vedrørende anerkendelse og fuldbyrdelse af en bødestraf pålagt over for D. B. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi — Polen) (Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i straffesager – gensidig anerkendelse – rammeafgørelse 2005/214/RIA – fuldbyrdelse af bødestraffe – artikel 1, litra a), nr. ii) – afgørelse om pålæggelse af bødestraf truffet af en administrativ myndighed – afgørelse, der kan indbringes for en anklager underlagt justitsministerens instruktioner – efterfølgende prøvelse ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager) | 16 |
| 2022/C 213/20 | Sag C-249/21: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 7. april 2022 — Fuhrmann-2-GmbH mod B (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Bottrop — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – forbrugerbeskyttelse – direktiv 2011/83/EU – artikel 8, stk. 2 – aftaler om fjernsalg, der indgås ved hjælp af elektroniske midler – den erhvervsdrivendes oplysningspligt – aktivering af en knap eller en tilsvarende funktion til at afgive ordren med betalingsforpligtelse – tilsvarende utvetydig formulering, ved angivelsen ordre med betalingsforpligtelse – hensyntagen til alene angivelsen på knappen eller den tilsvarende funktion ved vurderingen af, om en sådan formulering er tilsvarende) | 16 |
| 2022/C 213/21 | Sag C-484/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Spanien) den 6. august 2021 — F C C og M A B mod Caixabank S.A. tidligere Bankia S.A. | 17 |
| 2022/C 213/22 | Sag C-784/21 P: Appel iværksat den 15. december 2021 af Wolfgang Kappes til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 13. oktober 2021 i sag T-429/20, Sedus Stoll AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret | 18 |
| 2022/C 213/23 | Sag C-785/21 P: Appel iværksat den 15. december 2021 af Wolfgang Kappes til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 13. oktober 2021 i sag T-436/20, Sedus Stoll AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret | 18 |
| 2022/C 213/24 | Sag C-810/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — Bankia SA mod WE og XA | 18 |
| 2022/C 213/25 | Sag C-811/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA mod TB og UK | 19 |
| 2022/C 213/26 | Sag C-812/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — Banco Santander, SA mod OG | 19 |
| 2022/C 213/27 | Sag C-813/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — OK og PI mod Banco Sabadell | 20 |
| 2022/C 213/28 | Sag C-34/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent (Belgien) den 17. januar 2022 — VN mod Belgische Staat | 21 |
| 2022/C 213/29 | Sag C-58/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Craiova (Rumænien) den 28. januar 2022 — NR mod Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova | 21 |
| 2022/C 213/30 | Sag C-61/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Wiesbaden (Tyskland) den 1. februar 2022 — RL mod Landeshauptstadt Wiesbaden | 22 |
| 2022/C 213/31 | Sag C-68/22 P: Appel iværksat den 2. februar 2022 af Den Europæiske Investeringsbank til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 24. november 2021 i sag T-370/20, KL mod Den Europæiske Investeringsbank | 22 |
| 2022/C 213/32 | Sag C-78/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vrchní soud v Praze (Den Tjekkiske Republik) den 7. februar 2022 — ALD Automotive s.r.o. mod DY, kurator for skyldneren GEDEM-STAV a.s. | 23 |
| 2022/C 213/33 | Sag C-83/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia de Cartagena (Spanien) den 8. februar 2022 — RTG mod Tuk Tuk Travel S.L. | 24 |
| 2022/C 213/34 | Sag C-87/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Korneuburg (Østrig) den 9. februar 2022 — TT mod AK | 25 |
| 2022/C 213/35 | Sag C-125/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Den Haag, tingstedet i ’s-Hertogenbosch (Nederlandene) den 22. februar 2022 — X og Y herunder på vegne af deres seks mindreårige børn mod Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid | 25 |
| 2022/C 213/36 | Sag C-128/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgien) den 23. februar 2022 — BV NORDIC INFO mod Belgische Staat | 26 |
| 2022/C 213/37 | Sag C-147/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (Ungarn) den 1. marts 2022 — Straffesag mod T5 | 27 |
| 2022/C 213/38 | Sag C-151/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 2. marts 2022 — S, A og Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie; anden part: United Nations High Commissioner for Refugees | 28 |
| 2022/C 213/39 | Sag C-164/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional (Spanien) den 4. marts 2022 — straffesag mod Juan | 28 |
| 2022/C 213/40 | Sag C-177/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Salzburg (Østrig) den 8. marts 2022 — JA mod Wurth Automotive GmbH | 29 |
| 2022/C 213/41 | Sag C-183/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 10. marts 2022 — Saint-Louis Sucre mod Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation og SICA des betteraviers d’Etrepagny | 30 |
| 2022/C 213/42 | Sag C-186/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 9. marts 2022 — Sad Trasporto Locale SpA mod Provincia autonoma di Bolzano | 31 |
| 2022/C 213/43 | Sag C-191/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien) den 11. marts 2022 — ME mod État belge | 32 |
| 2022/C 213/44 | Sag C-196/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 11. marts 2022 — IB mod Regione Lombardia og Provincia di Pavia | 33 |
| 2022/C 213/45 | Sag C-209/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Lukovit (Bulgarien) den 18. marts 2022 — straffesag | 34 |
| 2022/C 213/46 | Sag C-237/22 P: Appel iværksat den 4. april 2022 af Mylan IRE Healthcare Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 26. januar 2022 i sag T-303/16, Mylan IRE Healthcare Ltd mod Kommissionen | 35 |
| 2022/C 213/47 | Sag C-251/22 P: Appel iværksat den 8. april 2022 af Scania AB, Scania CV AB og Scania Deutschland GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 2. februar 2022 i sag T-799/17, Scania m.fl. mod Kommissionen | 35 |
| 2022/C 213/48 | Sag C-62/21: Kendelse afsagt af formanden for Domstolens Femte Afdeling den 11. januar 2022 (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof — Tyskland) — Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG mod E. Leinfelder GmbH, TL, SW og WL | 36 |
| | Retten |
| 2022/C 213/49 | Sag T-277/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund I) [EU-varemærker – ansøgning om EU-figurmærke – gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund I – absolut registreringshindring – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001] | 37 |
| 2022/C 213/50 | Sag T-278/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund II) [EU-varemærker – ansøgning om EU-figurmærke – gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund II – absolut registreringshindring – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001] | 37 |
| 2022/C 213/51 | Sag T-279/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund IV) [EU-varemærker – ansøgning om EU-figurmærke – gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund IV – absolut registreringshindring – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001] | 38 |
| 2022/C 213/52 | Sag T-280/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund III) [EU-varemærker – ansøgning om EU-figurmærket – gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund III – absolut registreringshindring – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001] | 38 |
| 2022/C 213/53 | Sag T-445/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Copal Tree Brands mod EUIPO — Sumol + Compal Marcas (COPALLI) (EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket COPALLI – det ældre nationale ordmærke COMPAL – relativ registreringshindring – skade på renomméet – artikel 8, stk. 5, i forordning (EU) nr. 2017/1001 – utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé) | 39 |
| 2022/C 213/54 | Sag T-368/21: Rettens kendelse af 24. marts 2022 — Di Taranto mod Den Europæiske Anklagemyndighed (Annullationssøgsmål – regler for institutionerne – forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed – forordning (EU) 2017/1939 – udpegelse af de europæiske delegerede anklagere ved Den Europæiske Anklagemyndighed – afledt ulovlighed – kandidater indstillet af Den Italienske Republik – udpegelse anfægtet ved en national domstol – afvisning) | 39 |
| 2022/C 213/55 | Sag T-764/21 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 23. februar 2022 — Atesos medical m.fl. mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer – medicinsk udstyr – direktiv 93/42/EØF – forordning (EU) 2017/745 – anmodning om udsættelse af gennemførelsen – ingen uopsættelighed) | 40 |
| 2022/C 213/56 | Sag T-22/22 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 31. marts 2022 — AL mod Rådet (Særlige rettergangsformer – personalesag – tjenestemænd – disciplinær forfølgning – fjernelse fra tjenesten – anmodning om foreløbige forholdsregler – uopsættelighed – fumus boni juris – interesseafvejning) | 40 |
| 2022/C 213/57 | Sag T-125/22 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 30. marts 2022 — RT France mod Rådet (Særlige rettergangsformer – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine – suspension af visse mediers udsendelsesaktiviteter – anmodning om udsættelse af gennemførelse – ingen uopsættelighed – interesseafvejning) | 41 |
| 2022/C 213/58 | Sag T-164/22: Sag anlagt den 25. marts 2022 — Ryanair mod Kommissionen | 42 |
| 2022/C 213/59 | Sag T-181/22: Sag anlagt den 6. april 2022 — Pharol mod Kommissionen | 42 |
| 2022/C 213/60 | Sag T-185/22: Sag anlagt den 8. april 2022 — Ryanair mod Kommissionen | 43 |
| 2022/C 213/61 | Sag T-186/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — BNP Paribas mod ECB | 44 |
| 2022/C 213/62 | Sag T-187/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — BPCE m.fl. mod ECB | 45 |
| 2022/C 213/63 | Sag T-188/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — Crédit agricole m.fl. mod ECB | 46 |
| 2022/C 213/64 | Sag T-189/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — Conféderation nationale du Crédit Mutuel m.fl. mod ECB | 46 |
| 2022/C 213/65 | Sag T-190/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — Banque postale mod ECB | 47 |
| 2022/C 213/66 | Sag T-191/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — Société générale mod ECB | 47 |
| 2022/C 213/67 | Sag T-193/22: Sag anlagt den 15. april 2022 — OT mod Rådet | 48 |
| 2022/C 213/68 | Sag T-144/21: Rettens kendelse af 28. marts 2022 — El Corte Inglés mod EUIPO — Rimex Trading (UNK UNIK) | 49 |

V   Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

2022/C 213/02

Sag C-116/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — SC Avio Lucos SRL mod Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj og Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Timişoara — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – landbrug – fælles landbrugspolitik – ordninger for direkte støtte – fælles regler – generel arealbetalingsordning – forordning (EF) nr. 73/2009 – artikel 2, litra c) – begrebet landbrugsaktivitet – artikel 35 – forordning (EF) nr. 1122/2009 – national lovgivning, som kræver, at der fremlægges dokumentation for retten til at anvende den landbrugsparcel, der stilles til rådighed for en landbruger i forbindelse med en koncessionsaftale, og som gør gyldigheden af en sådan aftale betinget af, at en fremtidig koncessionshaver er opdrætter eller ejer af dyr – koncessionshaver på et græsningsareal, der har indgået en samarbejdsaftale med dyreopdrættere – retskraft)

2

2022/C 213/03

Sag C-140/20: Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. april 2022 — G.D. mod The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources og Attorney General (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court — Irland) (Præjudiciel forelæggelse – behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor – kommunikationshemmelighed – udbydere af elektroniske kommunikationstjenester – generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata – adgang til de lagrede data – efterfølgende domstolsprøvelse – direktiv 2002/58/EF – artikel 15, stk. 1 – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 – en national rets mulighed for tidsmæssigt at begrænse virkningerne af en ugyldighedserklæring vedrørende en national lovgivning, der er uforenelig med EU-retten – udelukket)

3

2022/C 213/04

Sag C-161/20: Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. april 2022 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union (Annullationssøgsmål – Rådets afgørelse indeholdt i retsakt af 5. februar 2020 fra De Faste Repræsentanters Komité (Coreper) om godkendelse af forelæggelsen for Den Internationale Søfartsorganisation (IMO) vedrørende indførelsen af livscyklusretningslinjer med henblik på at bedømme well-to-tank drivhusgasemissioner fra bæredygtige alternative brændstoffer – artikel 17, stk. 1, TEU – Den Europæiske Unions repræsentation udadtil – fremsendelse på medlemsstaternes og Kommissionens vegne af denne forelæggelse til IMO ved den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet)

5

2022/C 213/05

Sag C-176/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — SC Avio Lucos SRL mod Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj og Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Alba Iulia — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – landbrug – den fælles landbrugspolitik – ordninger for direkte støtte – fælles regler – generel arealbetalingsordning – forordning (EU) nr. 1307/2013 – artikel 4, stk. 1, litra a) og c), og artikel 4, stk. 2, litra b) – national lovgivning, hvorefter den direkte støtte betinges af, at landbrugeren har eget dyrehold – artikel 9, stk. 1 – begrebet aktiv landbruger – forordning (EU) nr. 1306/2013 – artikel 60 – omgåelsesklausul – begrebet kunstigt skabte betingelser)

5

2022/C 213/06

Sag C-228/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — I GmbH mod Finanzamt H (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Niedersächsisches Finanzgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – det fælles merværdiafgiftssystem (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 132, stk. 1, litra b) – fritagelse i forbindelse med visse former for virksomhed af almen interesse – fritagelse for hospitalsbehandling og pleje – privathospital – behørigt anerkendt institution – tilsvarende sociale betingelser)

6

2022/C 213/07

Sag C-236/20: Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. april 2022 — PG mod Ministero della Giustizia, CSM — Consiglio Superiore della Magistratura og Presidenza del Consiglio dei Ministri (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna — Italien) (Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § § 2 og 4 – rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § 4 – princippet om forbud mod forskelsbehandling – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – fredsdommere og ordinære dommere – § 5 – foranstaltninger til sanktionering af misbrug af tidsubegrænsede kontrakter – direktiv 2003/88/EF – artikel 7 – årlig betalt ferie)

7

2022/C 213/08

Sag C-333/20: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. april 2022 — Berlin Chemie A. Menarini SRL mod Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Bucureşti — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 44 – leveringsstedet for tjenesteydelser – gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 – artikel 11, stk. 1 – levering af ydelser – afgiftsmæssigt tilknytningssted – begrebet fast forretningssted – selskab i en medlemsstat, der er associeret med et selskab beliggende i en anden medlemsstat – passende struktur med hensyn til de menneskelige og tekniske midler – evne til at modtage og anvende ydelserne til det faste forretningssteds egne behov – markedsføringsydelser, lovpligtige ydelser, reklameydelser og agenturydelser, der leveres af et associeret selskab til det modtagende selskab)

8

2022/C 213/09

Sag C-342/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — A SCPI (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Helsingin hallinto-oikeus — Finland) (Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – artikel 63 TEUF og 65 TEUF – frie kapitalbevægelser – restriktioner – juridiske personers indkomstskat – skattefritagelse for investeringsfonde – betingelser for skattefritagelse – betingelse vedrørende fondens oprettelse ved aftale)

9

2022/C 213/10

Sag C-385/20: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2022 — EL og TP mod Caixabank SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13/EØF – effektivitetsprincippet – ækvivalensprincippet – retslig procedure om konstatering af, at et kontraktvilkår er urimeligt – den nationale rets ex officio kontrolbeføjelse – national sag om fastsættelse af sagsomkostninger – sagsomkostninger, der kan kræves erstattet til dækning af advokatsalærer)

o

9

2022/C 213/11

Sag C-429/20 P: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 — Solar Ileias Bompaina AE mod Europa-Kommissionen (Appel – statsstøtte – markedet for elektricitet produceret fra vedvarende energikilder – national lovgivning, som angiveligt bevirker, at el-leverandørerne indrømmes en ulovlig fordel – klage til Europa-Kommissionen – afgørelse om afslag uden at indlede den formelle undersøgelsesprocedure – annullationssøgsmål – forordning (EU) 2015/1589 – artikel 1, litra h) – begrebet interesserede parter – afvisning)

10

2022/C 213/12

Forenede sager C-447/20 og C-448/20: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2022 — Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) mod LM (C-447/20) og BD, Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse – forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 – den Europæiske Unions egne indtægter – beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser – retsforfølgning af uregelmæssigheder – artikel 4 – vedtagelse af administrative foranstaltninger – artikel 3, stk. 1 – forældelsesfrist for retsforfølgning – udløb – mulighed for påberåbelse heraf i forbindelse med en tvangsinddrivelsesprocedure – artikel 3, stk. 2 – frist for fuldbyrdelse – anvendelighed – begyndelsestidspunkt – afbrydelse og suspension – medlemsstaternes skønsmargen)

11

2022/C 213/13

Sag C-489/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — UB mod Kauno teritorinė muitinė (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen) (Præjudiciel forelæggelse – EU-toldkodeksen – toldskyldens ophør – varer indført ulovligt i Unionens toldområde – beslaglæggelse og konfiskation – direktiv 2008/118/EF – punktafgifter – direktiv 2006/112/EF – merværdiafgift – afgiftspligtens indtræden – afgiftens forfald)

12

2022/C 213/14

Sag C-561/20: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2022 — Q, R, S mod United Airlines, Inc. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel — Belgien) (Præjudiciel forelæggelse – lufttransport – forordning (EF) nr. 261/2004 – fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser – flyvning med tilsluttet flyforbindelse, som består af to delflyvninger – lang forsinkelse på det endelige bestemmelsessted som følge af den del af flyvningen, der finder sted mellem to lufthavne i et tredjeland – forordningens lovlighed under hensyn til folkeretten)

12

2022/C 213/15

Sag C-568/20: Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. april 2022 — J mod H Limited (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig) [Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning (EU) nr. 1215/2012 – anvendelsesområde – artikel 2, litra a) – begrebet retsafgørelse – betalingspåbud udstedt i en anden medlemsstat efter en summarisk og kontradiktorisk undersøgelse af en afgørelse truffet i et tredjeland – artikel 39 – eksigibilitet i medlemsstaterne]

13

2022/C 213/16

Sag C-645/20: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. april 2022 — V A og Z A mod TP (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig) (Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i civile sager – forordning (EU) nr. 650/2012 – artikel 10 – subsidiær kompetence i arvesager – afdøde havde på dødstidspunktet sit sædvanlige opholdssted i en stat, der ikke er bundet af forordning (EU) nr. 650/2012 – afdøde var statsborger i en medlemsstat og ejede formuegoder i denne medlemsstat – forpligtelse for retten i denne medlemsstat, ved hvilken sagen er anlagt, til ex officio at undersøge kriterierne for dens subsidiære kompetence – udpegelse af en bobestyrer)

14

2022/C 213/17

Sag C-668/20: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 7. april 2022 — Y GmbH mod Hauptzollamt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – fælles toldtarif – kombineret nomenklatur – tarifering af varer – pos. 1302, 3301 og 3302 – ekstraheret vanilleoleoresin – punktafgifter – direktiv 92/83/EØF – fritagelser – artikel 27, stk. 1, litra e) – begrebet aromastoffer – direktiv 92/12/EØF – Europa-Kommissionens punktafgiftsudvalg – beføjelser)

14

2022/C 213/18

Forenede sager C-102/21 og C-103/21: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 7. april 2022 — KW (C-102/21) og SG (C-103/21) mod Autonome Provinz Bozen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen — Italien) (Præjudiciel forelæggelse – statsstøtte – støtteordning til opførelse af små vandkraftværker – alpine bjerghytter uden elnet – Europa-Kommissionens godkendelse – udløb)

15

2022/C 213/19

Sag C-150/21: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 — sag vedrørende anerkendelse og fuldbyrdelse af en bødestraf pålagt over for D. B. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi — Polen) (Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i straffesager – gensidig anerkendelse – rammeafgørelse 2005/214/RIA – fuldbyrdelse af bødestraffe – artikel 1, litra a), nr. ii) – afgørelse om pålæggelse af bødestraf truffet af en administrativ myndighed – afgørelse, der kan indbringes for en anklager underlagt justitsministerens instruktioner – efterfølgende prøvelse ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager)

16

2022/C 213/20

Sag C-249/21: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 7. april 2022 — Fuhrmann-2-GmbH mod B (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Bottrop — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – forbrugerbeskyttelse – direktiv 2011/83/EU – artikel 8, stk. 2 – aftaler om fjernsalg, der indgås ved hjælp af elektroniske midler – den erhvervsdrivendes oplysningspligt – aktivering af en knap eller en tilsvarende funktion til at afgive ordren med betalingsforpligtelse – tilsvarende utvetydig formulering, ved angivelsen ordre med betalingsforpligtelse – hensyntagen til alene angivelsen på knappen eller den tilsvarende funktion ved vurderingen af, om en sådan formulering er tilsvarende)

16

2022/C 213/21

Sag C-484/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Spanien) den 6. august 2021 — F C C og M A B mod Caixabank S.A. tidligere Bankia S.A.

o

17

2022/C 213/22

Sag C-784/21 P: Appel iværksat den 15. december 2021 af Wolfgang Kappes til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 13. oktober 2021 i sag T-429/20, Sedus Stoll AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

18

2022/C 213/23

Sag C-785/21 P: Appel iværksat den 15. december 2021 af Wolfgang Kappes til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 13. oktober 2021 i sag T-436/20, Sedus Stoll AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

18

2022/C 213/24

Sag C-810/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — Bankia SA mod WE og XA

18

2022/C 213/25

Sag C-811/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA mod TB og UK

19

2022/C 213/26

Sag C-812/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — Banco Santander, SA mod OG

19

2022/C 213/27

Sag C-813/21: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — OK og PI mod Banco Sabadell

20

2022/C 213/28

Sag C-34/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent (Belgien) den 17. januar 2022 — VN mod Belgische Staat

21

2022/C 213/29

Sag C-58/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Craiova (Rumænien) den 28. januar 2022 — NR mod Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova

21

2022/C 213/30

Sag C-61/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Wiesbaden (Tyskland) den 1. februar 2022 — RL mod Landeshauptstadt Wiesbaden

22

2022/C 213/31

Sag C-68/22 P: Appel iværksat den 2. februar 2022 af Den Europæiske Investeringsbank til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 24. november 2021 i sag T-370/20, KL mod Den Europæiske Investeringsbank

22

2022/C 213/32

Sag C-78/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vrchní soud v Praze (Den Tjekkiske Republik) den 7. februar 2022 — ALD Automotive s.r.o. mod DY, kurator for skyldneren GEDEM-STAV a.s.

23

2022/C 213/33

Sag C-83/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia de Cartagena (Spanien) den 8. februar 2022 — RTG mod Tuk Tuk Travel S.L.

24

2022/C 213/34

Sag C-87/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Korneuburg (Østrig) den 9. februar 2022 — TT mod AK

25

2022/C 213/35

Sag C-125/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Den Haag, tingstedet i ’s-Hertogenbosch (Nederlandene) den 22. februar 2022 — X og Y herunder på vegne af deres seks mindreårige børn mod Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

25

2022/C 213/36

Sag C-128/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgien) den 23. februar 2022 — BV NORDIC INFO mod Belgische Staat

26

2022/C 213/37

Sag C-147/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (Ungarn) den 1. marts 2022 — Straffesag mod T5

27

2022/C 213/38

Sag C-151/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 2. marts 2022 — S, A og Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie; anden part: United Nations High Commissioner for Refugees

28

2022/C 213/39

Sag C-164/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional (Spanien) den 4. marts 2022 — straffesag mod Juan

28

2022/C 213/40

Sag C-177/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Salzburg (Østrig) den 8. marts 2022 — JA mod Wurth Automotive GmbH

29

2022/C 213/41

Sag C-183/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 10. marts 2022 — Saint-Louis Sucre mod Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation og SICA des betteraviers d’Etrepagny

30

2022/C 213/42

Sag C-186/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 9. marts 2022 — Sad Trasporto Locale SpA mod Provincia autonoma di Bolzano

31

2022/C 213/43

Sag C-191/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien) den 11. marts 2022 — ME mod État belge

32

2022/C 213/44

Sag C-196/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 11. marts 2022 — IB mod Regione Lombardia og Provincia di Pavia

33

2022/C 213/45

Sag C-209/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Lukovit (Bulgarien) den 18. marts 2022 — straffesag

34

2022/C 213/46

Sag C-237/22 P: Appel iværksat den 4. april 2022 af Mylan IRE Healthcare Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 26. januar 2022 i sag T-303/16, Mylan IRE Healthcare Ltd mod Kommissionen

35

2022/C 213/47

Sag C-251/22 P: Appel iværksat den 8. april 2022 af Scania AB, Scania CV AB og Scania Deutschland GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 2. februar 2022 i sag T-799/17, Scania m.fl. mod Kommissionen

35

2022/C 213/48

Sag C-62/21: Kendelse afsagt af formanden for Domstolens Femte Afdeling den 11. januar 2022 (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof — Tyskland) — Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG mod E. Leinfelder GmbH, TL, SW og WL

36

Retten

2022/C 213/49

Sag T-277/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund I) [EU-varemærker – ansøgning om EU-figurmærke – gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund I – absolut registreringshindring – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001]

37

2022/C 213/50

Sag T-278/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund II) [EU-varemærker – ansøgning om EU-figurmærke – gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund II – absolut registreringshindring – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001]

37

2022/C 213/51

Sag T-279/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund IV) [EU-varemærker – ansøgning om EU-figurmærke – gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund IV – absolut registreringshindring – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001]

38

2022/C 213/52

Sag T-280/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund III) [EU-varemærker – ansøgning om EU-figurmærket – gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund III – absolut registreringshindring – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001]

38

2022/C 213/53

Sag T-445/21: Rettens dom af 30. marts 2022 — Copal Tree Brands mod EUIPO — Sumol + Compal Marcas (COPALLI) (EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket COPALLI – det ældre nationale ordmærke COMPAL – relativ registreringshindring – skade på renomméet – artikel 8, stk. 5, i forordning (EU) nr. 2017/1001 – utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé)

39

2022/C 213/54

Sag T-368/21: Rettens kendelse af 24. marts 2022 — Di Taranto mod Den Europæiske Anklagemyndighed (Annullationssøgsmål – regler for institutionerne – forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed – forordning (EU) 2017/1939 – udpegelse af de europæiske delegerede anklagere ved Den Europæiske Anklagemyndighed – afledt ulovlighed – kandidater indstillet af Den Italienske Republik – udpegelse anfægtet ved en national domstol – afvisning)

39

2022/C 213/55

Sag T-764/21 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 23. februar 2022 — Atesos medical m.fl. mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer – medicinsk udstyr – direktiv 93/42/EØF – forordning (EU) 2017/745 – anmodning om udsættelse af gennemførelsen – ingen uopsættelighed)

40

2022/C 213/56

Sag T-22/22 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 31. marts 2022 — AL mod Rådet (Særlige rettergangsformer – personalesag – tjenestemænd – disciplinær forfølgning – fjernelse fra tjenesten – anmodning om foreløbige forholdsregler – uopsættelighed – fumus boni juris – interesseafvejning)

40

2022/C 213/57

Sag T-125/22 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 30. marts 2022 — RT France mod Rådet (Særlige rettergangsformer – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine – suspension af visse mediers udsendelsesaktiviteter – anmodning om udsættelse af gennemførelse – ingen uopsættelighed – interesseafvejning)

41

2022/C 213/58

Sag T-164/22: Sag anlagt den 25. marts 2022 — Ryanair mod Kommissionen

42

2022/C 213/59

Sag T-181/22: Sag anlagt den 6. april 2022 — Pharol mod Kommissionen

42

2022/C 213/60

Sag T-185/22: Sag anlagt den 8. april 2022 — Ryanair mod Kommissionen

43

2022/C 213/61

Sag T-186/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — BNP Paribas mod ECB

44

2022/C 213/62

Sag T-187/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — BPCE m.fl. mod ECB

45

2022/C 213/63

Sag T-188/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — Crédit agricole m.fl. mod ECB

46

2022/C 213/64

Sag T-189/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — Conféderation nationale du Crédit Mutuel m.fl. mod ECB

46

2022/C 213/65

Sag T-190/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — Banque postale mod ECB

47

2022/C 213/66

Sag T-191/22: Sag anlagt den 12. april 2022 — Société générale mod ECB

47

2022/C 213/67

Sag T-193/22: Sag anlagt den 15. april 2022 — OT mod Rådet

48

2022/C 213/68

Sag T-144/21: Rettens kendelse af 28. marts 2022 — El Corte Inglés mod EUIPO — Rimex Trading (UNK UNIK)

49

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/1 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/1

---

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

(2022/C 213/01)

Seneste offentliggørelse

EUT C 207 af 23.5.2022

Liste over tidligere offentliggørelser

EUT C 198 af 16.5.2022

EUT C 191 af 10.5.2022

EUT C 171 af 25.4.2022

EUT C 165 af 19.4.2022

EUT C 158 af 11.4.2022

EUT C 148 af 4.4.2022

Teksterne er tilgængelige på:

EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu

---

V Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/2 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/2

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — SC Avio Lucos SRL mod Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj og Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Timişoara — Rumænien)

(Sag C-116/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - landbrug - fælles landbrugspolitik - ordninger for direkte støtte - fælles regler - generel arealbetalingsordning - forordning (EF) nr. 73/2009 - artikel 2, litra c) - begrebet »landbrugsaktivitet« - artikel 35 - forordning (EF) nr. 1122/2009 - national lovgivning, som kræver, at der fremlægges dokumentation for retten til at anvende den landbrugsparcel, der stilles til rådighed for en landbruger i forbindelse med en koncessionsaftale, og som gør gyldigheden af en sådan aftale betinget af, at en fremtidig koncessionshaver er opdrætter eller ejer af dyr - koncessionshaver på et græsningsareal, der har indgået en samarbejdsaftale med dyreopdrættere - retskraft)

(2022/C 213/02)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Timişoara

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC Avio Lucos SRL

Sagsøgte: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj og Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central

Konklusion

| 1) | Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1310/2013 af 17. december 2013, og Kommissionens forordning (EF) nr. 1122/2009 af 30. november 2009 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 73/2009 for så vidt angår krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem inden for rammerne af de ordninger for direkte støtte til landbrugerne, som er omhandlet i nævnte forordning, og om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår krydsoverensstemmelse inden for rammerne af støtteordningen for vin, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der gør opnåelsen af støtte i henhold til den generelle arealbetalingsordning betinget af en forpligtelse for ansøgeren til at godtgøre, at vedkommende har en »brugsret« til det landbrugsareal, der er genstand for denne ansøgning, forudsat at de formål, der forfølges med den pågældende EU-lovgivning, og de almindelige EU-retlige principper, navnlig proportionalitetsprincippet, overholdes. |
| --- | --- |

1)

Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1310/2013 af 17. december 2013, og Kommissionens forordning (EF) nr. 1122/2009 af 30. november 2009 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 73/2009 for så vidt angår krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem inden for rammerne af de ordninger for direkte støtte til landbrugerne, som er omhandlet i nævnte forordning, og om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår krydsoverensstemmelse inden for rammerne af støtteordningen for vin, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der gør opnåelsen af støtte i henhold til den generelle arealbetalingsordning betinget af en forpligtelse for ansøgeren til at godtgøre, at vedkommende har en »brugsret« til det landbrugsareal, der er genstand for denne ansøgning, forudsat at de formål, der forfølges med den pågældende EU-lovgivning, og de almindelige EU-retlige principper, navnlig proportionalitetsprincippet, overholdes.

| 2) | Forordning nr. 73/2009, som ændret ved forordning nr. 1310/2013, og forordning nr. 1122/2009 skal fortolkes således, at de i det særlige tilfælde, hvor en modtager af støtte i henhold til den generelle arealbetalingsordning har godtgjort retten til at udnytte et landbrugsareal ved at fremlægge en koncessionsaftale vedrørende et græsningsareal, der hører ind under en lokal forvaltningsenheds offentlige ejendom, ikke er til hinder for en national lovgivning, som gør gyldigheden af en sådan aftale betinget af, at en fremtidig koncessionshaver er opdrætter eller ejer af dyr. |
| --- | --- |

2)

Forordning nr. 73/2009, som ændret ved forordning nr. 1310/2013, og forordning nr. 1122/2009 skal fortolkes således, at de i det særlige tilfælde, hvor en modtager af støtte i henhold til den generelle arealbetalingsordning har godtgjort retten til at udnytte et landbrugsareal ved at fremlægge en koncessionsaftale vedrørende et græsningsareal, der hører ind under en lokal forvaltningsenheds offentlige ejendom, ikke er til hinder for en national lovgivning, som gør gyldigheden af en sådan aftale betinget af, at en fremtidig koncessionshaver er opdrætter eller ejer af dyr.

| 3) | Artikel 2, litra c), i forordning nr. 73/2009, som ændret ved forordning nr. 1310/2013, skal fortolkes således, at begrebet »landbrugsaktivitet« omfatter en aktivitet, hvorved en person får koncession på et græsningsareal og senere indgår en samarbejdsaftale med dyreopdrættere, ifølge hvilken disse opdrættere lader dyr græsse på det koncessionerede areal, idet koncessionshaveren bevarer brugsretten til arealet, men forpligter sig til ikke at begrænse græsningsaktiviteten og påtager sig vedligeholdelsesarbejdet på græsningsarealet, forudsat at dette arbejde opfylder de betingelser, som er fastsat ved den fakultative norm, der er henvist til i bilag III til denne forordning. |
| --- | --- |

3)

Artikel 2, litra c), i forordning nr. 73/2009, som ændret ved forordning nr. 1310/2013, skal fortolkes således, at begrebet »landbrugsaktivitet« omfatter en aktivitet, hvorved en person får koncession på et græsningsareal og senere indgår en samarbejdsaftale med dyreopdrættere, ifølge hvilken disse opdrættere lader dyr græsse på det koncessionerede areal, idet koncessionshaveren bevarer brugsretten til arealet, men forpligter sig til ikke at begrænse græsningsaktiviteten og påtager sig vedligeholdelsesarbejdet på græsningsarealet, forudsat at dette arbejde opfylder de betingelser, som er fastsat ved den fakultative norm, der er henvist til i bilag III til denne forordning.

| 4) | EU-retten skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen i en medlemsstats retsorden af princippet om retskraft, som, i en tvist mellem de samme parter om lovligheden af en foranstaltning om tilbagesøgning af beløb, der er blevet udbetalt til en ansøger om støtte i henhold til en generel arealbetalingsordning, er til hinder for, at den ret, for hvilken sagen er indbragt, undersøger, om nationale krav til lovligheden af hjemlen til udnyttelse af det landbrugsareal, der er genstand for støtteansøgningen, er i overensstemmelse med EU-retten, fordi denne foranstaltning om tilbagesøgning er støttet på de samme faktiske omstændigheder, om hvilke der er uenighed mellem de samme parter, og på den samme nationale lovgivning, som var genstand for analyse i en forudgående retsafgørelse, der er blevet endelig. |
| --- | --- |

4)

EU-retten skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen i en medlemsstats retsorden af princippet om retskraft, som, i en tvist mellem de samme parter om lovligheden af en foranstaltning om tilbagesøgning af beløb, der er blevet udbetalt til en ansøger om støtte i henhold til en generel arealbetalingsordning, er til hinder for, at den ret, for hvilken sagen er indbragt, undersøger, om nationale krav til lovligheden af hjemlen til udnyttelse af det landbrugsareal, der er genstand for støtteansøgningen, er i overensstemmelse med EU-retten, fordi denne foranstaltning om tilbagesøgning er støttet på de samme faktiske omstændigheder, om hvilke der er uenighed mellem de samme parter, og på den samme nationale lovgivning, som var genstand for analyse i en forudgående retsafgørelse, der er blevet endelig.

---

(1)  EUT C 279 af 24.8.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/3 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/3

---

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. april 2022 — G.D. mod The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources og Attorney General (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court — Irland)

(Sag C-140/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor - kommunikationshemmelighed - udbydere af elektroniske kommunikationstjenester - generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata - adgang til de lagrede data - efterfølgende domstolsprøvelse - direktiv 2002/58/EF - artikel 15, stk. 1 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 - en national rets mulighed for tidsmæssigt at begrænse virkningerne af en ugyldighedserklæring vedrørende en national lovgivning, der er uforenelig med EU-retten - udelukket)

(2022/C 213/03)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

Sagsøger: G.D.

Sagsøgte: The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources og Attorney General

Konklusion

| 1) | Artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, sammenholdt med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for lovgivningsmæssige foranstaltninger, der med henblik på bekæmpelse af grov kriminalitet og forebyggelse af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed i forebyggende øjemed foreskriver generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata. Artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, sammenholdt med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder er derimod ikke til hinder for lovgivningsmæssige foranstaltninger, der med henblik på bekæmpelse af grov kriminalitet og forebyggelse af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed foreskriver






  — | målrettet lagring af de trafikdata og lokaliseringsdata, som på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende forhold er afgrænset ud fra kategorier af berørte personer eller ved hjælp af et geografisk kriterium, i en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige, men som kan forlænges |
| --- | --- | --- |

1)

Artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, sammenholdt med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for lovgivningsmæssige foranstaltninger, der med henblik på bekæmpelse af grov kriminalitet og forebyggelse af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed i forebyggende øjemed foreskriver generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata. Artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, sammenholdt med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder er derimod ikke til hinder for lovgivningsmæssige foranstaltninger, der med henblik på bekæmpelse af grov kriminalitet og forebyggelse af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed foreskriver

—

målrettet lagring af de trafikdata og lokaliseringsdata, som på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende forhold er afgrænset ud fra kategorier af berørte personer eller ved hjælp af et geografisk kriterium, i en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige, men som kan forlænges

| — | generel og udifferentieret lagring af de IP-adresser, der er tildelt kilden til en forbindelse, i en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige |
| --- | --- |

—

generel og udifferentieret lagring af de IP-adresser, der er tildelt kilden til en forbindelse, i en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige

| — | generel og udifferentieret lagring af de data, der vedrører identiteten på brugerne af elektroniske kommunikationsmidler, og |
| --- | --- |

—

generel og udifferentieret lagring af de data, der vedrører identiteten på brugerne af elektroniske kommunikationsmidler, og

| — | mulighed for, ved en afgørelse fra den kompetente myndighed, som er underlagt en effektiv domstolsprøvelse, at pålægge udbydere af elektroniske kommunikationstjenester et påbud om i en begrænset periode at foretage hurtig lagring af de trafikdata og lokaliseringsdata, som disse tjenesteudbydere råder over, |
| --- | --- |

—

mulighed for, ved en afgørelse fra den kompetente myndighed, som er underlagt en effektiv domstolsprøvelse, at pålægge udbydere af elektroniske kommunikationstjenester et påbud om i en begrænset periode at foretage hurtig lagring af de trafikdata og lokaliseringsdata, som disse tjenesteudbydere råder over,

for så vidt som disse foranstaltninger ved klare og præcise regler sikrer, at lagringen af de omhandlede data er underlagt overholdelsen af de dermed forbundne materielle og proceduremæssige betingelser, og at de berørte personer råder over effektive garantier mod risikoen for misbrug.

| 2) | Artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, som ændret ved direktiv 2009/136, sammenholdt med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den centraliserede behandling af anmodninger om adgang til data lagret af udbydere af elektroniske kommunikationstjenester, der indgives af politiet i forbindelse med efterforskning og retsforfølgning af alvorlige strafbare handlinger, påhviler en politiembedsmand, bistået af en enhed oprettet inden for politiet, der ved udførelsen af sine opgaver har en vis uafhængighed, og hvis afgørelser efterfølgende kan underkastes domstolsprøvelse. |
| --- | --- |

2)

Artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, som ændret ved direktiv 2009/136, sammenholdt med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den centraliserede behandling af anmodninger om adgang til data lagret af udbydere af elektroniske kommunikationstjenester, der indgives af politiet i forbindelse med efterforskning og retsforfølgning af alvorlige strafbare handlinger, påhviler en politiembedsmand, bistået af en enhed oprettet inden for politiet, der ved udførelsen af sine opgaver har en vis uafhængighed, og hvis afgørelser efterfølgende kan underkastes domstolsprøvelse.

| 3) | EU-retten skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en national ret tidsmæssigt begrænser virkningerne af en ugyldighedserklæring, som det i henhold til national ret påhviler denne ret at afsige med hensyn til en national lovgivning, der pålægger udbydere af elektroniske kommunikationstjenester at foretage en generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata, på grund af denne lovgivnings uforenelighed med artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, som ændret ved direktiv 2009/136, sammenholdt med chartret om grundlæggende rettigheder. Spørgsmålet om antageligheden af beviser, der er fremskaffet ved hjælp af en sådan lagring, henhører i overensstemmelse med princippet om medlemsstaternes procesautonomi under national ret, dog under overholdelse af navnlig ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet. |
| --- | --- |

3)

EU-retten skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en national ret tidsmæssigt begrænser virkningerne af en ugyldighedserklæring, som det i henhold til national ret påhviler denne ret at afsige med hensyn til en national lovgivning, der pålægger udbydere af elektroniske kommunikationstjenester at foretage en generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata, på grund af denne lovgivnings uforenelighed med artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, som ændret ved direktiv 2009/136, sammenholdt med chartret om grundlæggende rettigheder. Spørgsmålet om antageligheden af beviser, der er fremskaffet ved hjælp af en sådan lagring, henhører i overensstemmelse med princippet om medlemsstaternes procesautonomi under national ret, dog under overholdelse af navnlig ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet.

---

(1)  EUT C 247 af 27.7.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/5 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/5

---

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. april 2022 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-161/20) (1)

(Annullationssøgsmål - Rådets afgørelse indeholdt i retsakt af 5. februar 2020 fra De Faste Repræsentanters Komité (Coreper) om godkendelse af forelæggelsen for Den Internationale Søfartsorganisation (IMO) vedrørende indførelsen af livscyklusretningslinjer med henblik på at bedømme »well-to-tank« drivhusgasemissioner fra bæredygtige alternative brændstoffer - artikel 17, stk. 1, TEU - Den Europæiske Unions repræsentation udadtil - fremsendelse på medlemsstaternes og Kommissionens vegne af denne forelæggelse til IMO ved den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet)

(2022/C 213/04)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (først ved J.-F. Brakeland, S.L. Kalėda, W. Mölls og E. Georgieva, derefter ved J.-F. Brakeland, S.L. Kalėda og E. Georgieva, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved N. Rouam, K. Michoel, T. Haas og A. Norberg, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgte: Kongeriget Belgien (ved S. Baeyens og P. Cottin, som befuldmægtigede, bistået af advocaten V. Van Thuyne og W. Timmermans), Den Tjekkiske Republik ved M. Smolek, J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová og L. Březinová, som befuldmægtigede, Kongeriget Danmark (først ved J. Nymann-Lindegren, M. Jespersen, V. Pasternak Jørgensen og M. Søndahl Wolff, derefter ved V. Pasternak Jørgensen og M. Søndahl Wolff, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved D. Klebs og J. Möller, som befuldmægtigede), Den Hellenske Republik (ved S. Chala, som befuldmægtiget), Den Franske Republik (ved J.-L. Carré, T. Stéhelin og A.-L. Desjonquères, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M.K. Bulterman, H.S. Gijzen og J.M. Hoogveld, som befuldmægtigede), Republikken Finland (ved H. Leppo, som befuldmægtiget) og Kongeriget Sverige (ved O. Simonsson, J. Lundberg, C. Meyer-Seitz, A.M. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, H. Shev, H. Eklinder og R. Shahsavan Eriksson, som befuldmægtigede)

Konklusion

| 1) | Rådet for Den Europæiske Union frifindes. |
| --- | --- |

1)

Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

| 2) | Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet. |
| --- | --- |

2)

Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet.

| 3) | Kongeriget Belgien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Hellenske Republik, Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Republikken Finland og Kongeriget Sverige bærer deres egne omkostninger. |
| --- | --- |

3)

Kongeriget Belgien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Hellenske Republik, Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Republikken Finland og Kongeriget Sverige bærer deres egne omkostninger.

---

(1)  EUT C 209 af 22.6.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/5 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/5

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — SC Avio Lucos SRL mod Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj og Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Alba Iulia — Rumænien)

(Sag C-176/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - landbrug - den fælles landbrugspolitik - ordninger for direkte støtte - fælles regler - generel arealbetalingsordning - forordning (EU) nr. 1307/2013 - artikel 4, stk. 1, litra a) og c), og artikel 4, stk. 2, litra b) - national lovgivning, hvorefter den direkte støtte betinges af, at landbrugeren har eget dyrehold - artikel 9, stk. 1 - begrebet »aktiv landbruger« - forordning (EU) nr. 1306/2013 - artikel 60 - omgåelsesklausul - begrebet »kunstigt skabte betingelser«)

(2022/C 213/05)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Alba Iulia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC Avio Lucos SRL

Sagsøgte: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj og Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central

Konklusion

| 1) | Artikel 4, stk. 1, litra c), nr. iii), og artikel 4, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1307/2013 af 17. december 2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 637/2008 og Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter minimumsaktiviteten på landbrugsarealer, der naturligt holdes i en stand, der er egnet til græsning eller dyrkning som omhandlet i disse bestemmelser, skal udøves af landbrugeren med dyr, som landbrugeren selv holder. |
| --- | --- |

1)

Artikel 4, stk. 1, litra c), nr. iii), og artikel 4, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1307/2013 af 17. december 2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 637/2008 og Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter minimumsaktiviteten på landbrugsarealer, der naturligt holdes i en stand, der er egnet til græsning eller dyrkning som omhandlet i disse bestemmelser, skal udøves af landbrugeren med dyr, som landbrugeren selv holder.

| 2) | Artikel 4, stk. 1, litra a) og c), og artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1307/2013 skal fortolkes således, at en juridisk person, som har indgået en koncessionsaftale om et græsningsareal, der tilhører en kommune, og som lader dyr, der omkostningsfrit er udlånt til vedkommende af fysiske personer, som ejer disse dyr, græsse på dette areal, henhører under begrebet »aktiv landbruger« som omhandlet i denne sidstnævnte bestemmelse, for så vidt som denne person udøver en »minimumsaktivitet« på dette græsningsareal som omhandlet i denne forordnings artikel 4, stk. 1, litra c), nr. iii). |
| --- | --- |

2)

Artikel 4, stk. 1, litra a) og c), og artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1307/2013 skal fortolkes således, at en juridisk person, som har indgået en koncessionsaftale om et græsningsareal, der tilhører en kommune, og som lader dyr, der omkostningsfrit er udlånt til vedkommende af fysiske personer, som ejer disse dyr, græsse på dette areal, henhører under begrebet »aktiv landbruger« som omhandlet i denne sidstnævnte bestemmelse, for så vidt som denne person udøver en »minimumsaktivitet« på dette græsningsareal som omhandlet i denne forordnings artikel 4, stk. 1, litra c), nr. iii).

| 3) | Artikel 60 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 skal fortolkes således, at en situation, hvori en ansøger om finansiel støtte efter den generelle arealbetalingsordning til støtte for sin ansøgning fremlægger en koncessionsaftale om græsningsarealer og vederlagsfrie aftaler om brugslån vedrørende dyr, der er bestemt til græsning på disse arealer, kan være omfattet af begrebet »kunstigt skabte betingelser« i denne bestemmelses forstand, for så vidt som det for det første fremgår af et sammenfald af objektive omstændigheder, at det formål, som de relevante bestemmelser forfølger, ikke er opnået, selv om betingelserne i disse bestemmelser formelt er overholdt, og, for det andet, at der godtgøres et ønske om at drage fordel af EU-bestemmelserne ved kunstigt at skabe de betingelser, der kræves for at opnå denne fordel. |
| --- | --- |

3)

Artikel 60 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 skal fortolkes således, at en situation, hvori en ansøger om finansiel støtte efter den generelle arealbetalingsordning til støtte for sin ansøgning fremlægger en koncessionsaftale om græsningsarealer og vederlagsfrie aftaler om brugslån vedrørende dyr, der er bestemt til græsning på disse arealer, kan være omfattet af begrebet »kunstigt skabte betingelser« i denne bestemmelses forstand, for så vidt som det for det første fremgår af et sammenfald af objektive omstændigheder, at det formål, som de relevante bestemmelser forfølger, ikke er opnået, selv om betingelserne i disse bestemmelser formelt er overholdt, og, for det andet, at der godtgøres et ønske om at drage fordel af EU-bestemmelserne ved kunstigt at skabe de betingelser, der kræves for at opnå denne fordel.

---

(1)  EUT C 297 af 7.9.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/6 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/6

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — I GmbH mod Finanzamt H (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Niedersächsisches Finanzgericht — Tyskland)

(Sag C-228/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 132, stk. 1, litra b) - fritagelse i forbindelse med visse former for virksomhed af almen interesse - fritagelse for hospitalsbehandling og pleje - privathospital - behørigt anerkendt institution - tilsvarende sociale betingelser)

(2022/C 213/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Niedersächsisches Finanzgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: I GmbH

Sagsøgt: Finanzamt H

Konklusion

| 1) | Artikel 132, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, som, idet den fastsætter, at behandlingsydelser, der leveres af et privathospital, er fritaget for moms, hvis privathospitalet er godkendt i overensstemmelse med de nationale bestemmelser om den almindelige sygesikringsordning, efter at privathospitalet er optaget i en delstats hospitalsplan, eller efter at det har indgået forsyningsaftaler med lovpligtige sygekasser eller supplerende sygekasser, medfører, at sammenlignelige privathospitaler, der leverer lignende ydelser under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer, behandles forskelligt med hensyn til den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse. |
| --- | --- |

1)

Artikel 132, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, som, idet den fastsætter, at behandlingsydelser, der leveres af et privathospital, er fritaget for moms, hvis privathospitalet er godkendt i overensstemmelse med de nationale bestemmelser om den almindelige sygesikringsordning, efter at privathospitalet er optaget i en delstats hospitalsplan, eller efter at det har indgået forsyningsaftaler med lovpligtige sygekasser eller supplerende sygekasser, medfører, at sammenlignelige privathospitaler, der leverer lignende ydelser under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer, behandles forskelligt med hensyn til den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse.

| 2) | Artikel 132, stk. 1, litra b), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at med henblik på at afgøre, om behandlingsydelser, der leveres af et privathospital, udføres under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer, kan de kompetente myndigheder i en medlemsstat, når de har til formål at nå målet om at nedbringe udgifterne til lægebehandling og at gøre behandling af høj kvalitet mere tilgængelig for borgerne, tage hensyn til de lovgivningsmæssige betingelser, der gælder for ydelser, som leveres af offentligretlige hospitaler, og til indikatorerne for dette privathospitals ydeevne for så vidt angår personale, lokale og udstyr samt ledelsens omkostningseffektivitet, såfremt disse indikatorer også gælder for offentligretlige hospitaler. Der kan ligeledes tages hensyn til de nærmere regler for beregningen af faste daglige satser og til, om de ydelser, der leveres af det pågældende privatretlige hospital, dækkes af socialsikringsordningen eller i henhold til aftaler indgået med offentlige myndigheder, således at patientens udgifter nærmer sig de udgifter, som en patient på et offentligretligt hospital afholder for lignende ydelser. |
| --- | --- |

2)

Artikel 132, stk. 1, litra b), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at med henblik på at afgøre, om behandlingsydelser, der leveres af et privathospital, udføres under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer, kan de kompetente myndigheder i en medlemsstat, når de har til formål at nå målet om at nedbringe udgifterne til lægebehandling og at gøre behandling af høj kvalitet mere tilgængelig for borgerne, tage hensyn til de lovgivningsmæssige betingelser, der gælder for ydelser, som leveres af offentligretlige hospitaler, og til indikatorerne for dette privathospitals ydeevne for så vidt angår personale, lokale og udstyr samt ledelsens omkostningseffektivitet, såfremt disse indikatorer også gælder for offentligretlige hospitaler. Der kan ligeledes tages hensyn til de nærmere regler for beregningen af faste daglige satser og til, om de ydelser, der leveres af det pågældende privatretlige hospital, dækkes af socialsikringsordningen eller i henhold til aftaler indgået med offentlige myndigheder, således at patientens udgifter nærmer sig de udgifter, som en patient på et offentligretligt hospital afholder for lignende ydelser.

---

(1)  EUT C 271 af 17.8.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/7 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/7

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. april 2022 — PG mod Ministero della Giustizia, CSM — Consiglio Superiore della Magistratura og Presidenza del Consiglio dei Ministri (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna — Italien)

(Sag C-236/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP - § § 2 og 4 - rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP - § 4 - princippet om forbud mod forskelsbehandling - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - fredsdommere og ordinære dommere - § 5 - foranstaltninger til sanktionering af misbrug af tidsubegrænsede kontrakter - direktiv 2003/88/EF - artikel 7 - årlig betalt ferie)

(2022/C 213/07)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna

Parter i hovedsagen

Sagsøger: PG

Sagsøgte: Ministero della Giustizia, CSM — Consiglio Superiore della Magistratura og Presidenza del Consiglio dei Ministri

Procesdeltagere: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa), TR, PV, Associazione Nazionale Giudici di Pace — ANGDP, RF, GA, GOT Non Possiamo Più Tacere og Unione Nazionale Italiana Magistrati Onorari — UNIMO

Konklusion

| 1) | Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, § 4 i rammeaftalen om deltidsarbejde, der blev indgået den 6. juni 1997, som fremgår som bilag til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998, og § 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, som fremgår som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der ikke fastsætter nogen ret for en fredsdommer til årlig betalt ferie af 30 dages varighed eller til en social sikrings- og pensionsordning som følge af ansættelsesforholdet, som den, der er fastsat for »ordinære dommere«, hvis den pågældende fredsdommer er omfattet af begrebet »deltidsansat« som omhandlet i rammeaftalen om deltidsarbejde og/eller af begrebet »person med tidsbegrænset ansættelse« som omhandlet i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse og er i en situation, der kan sammenlignes med en ordinær dommers. |
| --- | --- |

1)

Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, § 4 i rammeaftalen om deltidsarbejde, der blev indgået den 6. juni 1997, som fremgår som bilag til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998, og § 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, som fremgår som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der ikke fastsætter nogen ret for en fredsdommer til årlig betalt ferie af 30 dages varighed eller til en social sikrings- og pensionsordning som følge af ansættelsesforholdet, som den, der er fastsat for »ordinære dommere«, hvis den pågældende fredsdommer er omfattet af begrebet »deltidsansat« som omhandlet i rammeaftalen om deltidsarbejde og/eller af begrebet »person med tidsbegrænset ansættelse« som omhandlet i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse og er i en situation, der kan sammenlignes med en ordinær dommers.

| 2) | § 5, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse indgået den 18. marts 1999, som fremgår som bilag til direktiv 1999/70, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et tidsbegrænset ansættelsesforhold højst kan fornyes tre på hinanden følgende gange, hver gang for fire år, for en samlet varighed på ikke over 16 år, og som ikke fastsætter en mulighed for effektivt og afskrækkende at sanktionere misbrug af fornyelse af ansættelsesforhold. |
| --- | --- |

2)

§ 5, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse indgået den 18. marts 1999, som fremgår som bilag til direktiv 1999/70, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et tidsbegrænset ansættelsesforhold højst kan fornyes tre på hinanden følgende gange, hver gang for fire år, for en samlet varighed på ikke over 16 år, og som ikke fastsætter en mulighed for effektivt og afskrækkende at sanktionere misbrug af fornyelse af ansættelsesforhold.

---

(1)  EUT C 271 af 17.8.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/8 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/8

---

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. april 2022 — Berlin Chemie A. Menarini SRL mod Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Bucureşti — Rumænien)

(Sag C-333/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 44 - leveringsstedet for tjenesteydelser - gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 - artikel 11, stk. 1 - levering af ydelser - afgiftsmæssigt tilknytningssted - begrebet »fast forretningssted« - selskab i en medlemsstat, der er associeret med et selskab beliggende i en anden medlemsstat - passende struktur med hensyn til de menneskelige og tekniske midler - evne til at modtage og anvende ydelserne til det faste forretningssteds egne behov - markedsføringsydelser, lovpligtige ydelser, reklameydelser og agenturydelser, der leveres af et associeret selskab til det modtagende selskab)

(2022/C 213/08)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Bucureşti

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Berlin Chemie A. Menarini SRL

Sagsøgte: Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti,

procesdeltager: Berlin Chemie AG

Konklusion

Artikel 44 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2008/8/EF af 12. februar 2008, og artikel 11 i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 af 15. marts 2011 om foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at et selskab, der har sit vedtægtsmæssige hjemsted i én medlemsstat, ikke har et fast forretningssted i en anden medlemsstat med den begrundelse, at dette selskab har et datterselskab dér, som stiller menneskelige og tekniske midler til rådighed for dette i medfør af aftaler, hvorved datterselskabet til selskabet eksklusivt leverer markedsføringsydelser, lovpligtige ydelser, reklameydelser og agenturydelser, der kan øve en direkte indflydelse på dets salgsvolumen.

---

(1)  EUT C 339 af 12.10.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/9 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/9

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — A SCPI (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Helsingin hallinto-oikeus — Finland)

(Sag C-342/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - artikel 63 TEUF og 65 TEUF - frie kapitalbevægelser - restriktioner - juridiske personers indkomstskat - skattefritagelse for investeringsfonde - betingelser for skattefritagelse - betingelse vedrørende fondens oprettelse ved aftale)

(2022/C 213/09)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Helsingin hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A SCPI

Procesdeltager: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

Konklusion

Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der — ved at forbeholde alene investeringsfonde, der er oprettet ved aftale, skattefritagelse for lejeindtægter og fortjeneste ved salg af fast ejendom eller aktier i selskaber, der ejer fast ejendom — udelukker en ikke-hjemmehørende alternativ investeringsfond, der er oprettet i henhold til en vedtægt, fra denne fritagelse, når sidstnævnte, der i den medlemsstat, hvori denne er etableret, nyder godt af en ordning med skattemæssig transparens, ikke er indkomstskattepligtig i denne sidstnævnte medlemsstat.

---

(1)  EUT C 339 af 12.10.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/9 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/9

---

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2022 — EL og TP mod Caixabank SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona — Spanien)

(Sag C-385/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - direktiv 93/13/EØF - effektivitetsprincippet - ækvivalensprincippet - retslig procedure om konstatering af, at et kontraktvilkår er urimeligt - den nationale rets ex officio kontrolbeføjelse - national sag om fastsættelse af sagsomkostninger - sagsomkostninger, der kan kræves erstattet til dækning af advokatsalærer)

(2022/C 213/10)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: EL og TP

Sagsøgt: Caixabank SA

Konklusion

| 1) | Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal, i lyset af effektivitetsprincippet, fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, hvori der i forbindelse med fastsættelsen af sagsomkostningerne i et søgsmål om et kontraktvilkårs urimelige karakter er fastsat et loft for det advokatsalær, som en forbruger, der har fået medhold vedrørende realiteten, kan kræve erstattet af den erhvervsdrivende, som er blevet pålagt at betale sagsomkostningerne, forudsat at dette loft gør det muligt for forbrugeren at få godtgjort et beløb, der er rimeligt og forholdsmæssigt afpasset efter de omkostninger, som vedkommende objektivt set har skullet afholde for at anlægge et sådant søgsmål. |
| --- | --- |

1)

Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal, i lyset af effektivitetsprincippet, fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, hvori der i forbindelse med fastsættelsen af sagsomkostningerne i et søgsmål om et kontraktvilkårs urimelige karakter er fastsat et loft for det advokatsalær, som en forbruger, der har fået medhold vedrørende realiteten, kan kræve erstattet af den erhvervsdrivende, som er blevet pålagt at betale sagsomkostningerne, forudsat at dette loft gør det muligt for forbrugeren at få godtgjort et beløb, der er rimeligt og forholdsmæssigt afpasset efter de omkostninger, som vedkommende objektivt set har skullet afholde for at anlægge et sådant søgsmål.

| 2) | Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 skal, i lyset af effektivitetsprincippet, fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter sagens værdi, der lægges til grund for beregningen af de sagsomkostninger, som en forbruger, der har fået medhold i en sag vedrørende et urimeligt kontraktvilkår, kan kræve godtgjort, skal fastsættes i stævningen eller, i mangel heraf, fastsættes ved denne lovgivning, uden at denne oplysning kan ændres efterfølgende, forudsat at den nationale ret, der skal fastsætte sagsomkostningerne, frit kan fastsætte den faktiske værdi af sagen for forbrugeren, idet det sikres, at forbrugeren har ret til at få godtgjort et beløb, der er rimeligt og forholdsmæssigt afpasset i forhold til de omkostninger, som vedkommende objektivt set har skullet afholde for at anlægge et sådant søgsmål. |
| --- | --- |

2)

Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 skal, i lyset af effektivitetsprincippet, fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter sagens værdi, der lægges til grund for beregningen af de sagsomkostninger, som en forbruger, der har fået medhold i en sag vedrørende et urimeligt kontraktvilkår, kan kræve godtgjort, skal fastsættes i stævningen eller, i mangel heraf, fastsættes ved denne lovgivning, uden at denne oplysning kan ændres efterfølgende, forudsat at den nationale ret, der skal fastsætte sagsomkostningerne, frit kan fastsætte den faktiske værdi af sagen for forbrugeren, idet det sikres, at forbrugeren har ret til at få godtgjort et beløb, der er rimeligt og forholdsmæssigt afpasset i forhold til de omkostninger, som vedkommende objektivt set har skullet afholde for at anlægge et sådant søgsmål.

---

(1)  EUT C 423 af 7.12.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/10 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/10

---

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 — Solar Ileias Bompaina AE mod Europa-Kommissionen

(Sag C-429/20 P) (1)

(Appel - statsstøtte - markedet for elektricitet produceret fra vedvarende energikilder - national lovgivning, som angiveligt bevirker, at el-leverandørerne indrømmes en ulovlig fordel - klage til Europa-Kommissionen - afgørelse om afslag uden at indlede den formelle undersøgelsesprocedure - annullationssøgsmål - forordning (EU) 2015/1589 - artikel 1, litra h) - begrebet »interesserede parter« - afvisning)

(2022/C 213/11)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Solar Ileias Bompaina AE (ved Rechtsanwalt A. Metaxas, dikigoros, A. Bartosch)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky og K. Herrmann, som befuldmægtigede)

Konklusion

| 1) | Appellen forkastes. |
| --- | --- |

1)

Appellen forkastes.

| 2) | Solar Ileias Bompaina AE betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Solar Ileias Bompaina AE betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 359 af 26.10.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/11 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/11

---

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2022 — Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) mod LM (C-447/20) og BD, Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal)

(Forenede sager C-447/20 og C-448/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 - den Europæiske Unions egne indtægter - beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser - retsforfølgning af uregelmæssigheder - artikel 4 - vedtagelse af administrative foranstaltninger - artikel 3, stk. 1 - forældelsesfrist for retsforfølgning - udløb - mulighed for påberåbelse heraf i forbindelse med en tvangsinddrivelsesprocedure - artikel 3, stk. 2 - frist for fuldbyrdelse - anvendelighed - begyndelsestidspunkt - afbrydelse og suspension - medlemsstaternes skønsmargen)

(2022/C 213/12)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

Sagsøgte: LM (C-447/20), BD og Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20)

Konklusion

| 1) | Artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af [Den Europæiske Unions] finansielle interesser skal fortolkes således, at denne bestemmelse under forudsætning af, at ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet overholdes, ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter adressaten — med henblik på at anfægte en afgørelse om inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb, der er vedtaget efter udløbet af forældelsesfristen for retsforfølgning som omhandlet i denne bestemmelse — er forpligtet til inden for en bestemt frist for den kompetente forvaltningsdomstol at gøre gældende, at denne afgørelse er uregelmæssig, idet retten hertil ellers prækluderes, og ikke længere kan gøre indsigelse mod fuldbyrdelsen af den nævnte afgørelse ved at påberåbe sig denne uregelmæssighed inden for rammerne af den retslige procedure for tvangsinddrivelse, der er blevet indledt mod denne. |
| --- | --- |

1)

Artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af [Den Europæiske Unions] finansielle interesser skal fortolkes således, at denne bestemmelse under forudsætning af, at ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet overholdes, ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter adressaten — med henblik på at anfægte en afgørelse om inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb, der er vedtaget efter udløbet af forældelsesfristen for retsforfølgning som omhandlet i denne bestemmelse — er forpligtet til inden for en bestemt frist for den kompetente forvaltningsdomstol at gøre gældende, at denne afgørelse er uregelmæssig, idet retten hertil ellers prækluderes, og ikke længere kan gøre indsigelse mod fuldbyrdelsen af den nævnte afgørelse ved at påberåbe sig denne uregelmæssighed inden for rammerne af den retslige procedure for tvangsinddrivelse, der er blevet indledt mod denne.

| 2) | Artikel 3, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 2988/95 skal fortolkes således, at denne bestemmelse har umiddelbar virkning i de nationale retsordener, uden at det er nødvendigt for de nationale myndigheder at træffe gennemførelsesforanstaltninger. Det følger heraf, at adressaten for en afgørelse om inddrivelse af uberettiget modtagne beløb under alle omstændigheder skal kunne gøre gældende, at fristen for fuldbyrdelse, der er fastsat i forordningens artikel 3, stk. 2, første afsnit, eller i givet fald en forlænget frist for fuldbyrdelse i henhold til den nævnte forordnings artikel 3, stk. 3, er udløbet, med henblik på at modsætte sig tvangsinddrivelse af disse beløb. |
| --- | --- |

2)

Artikel 3, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 2988/95 skal fortolkes således, at denne bestemmelse har umiddelbar virkning i de nationale retsordener, uden at det er nødvendigt for de nationale myndigheder at træffe gennemførelsesforanstaltninger. Det følger heraf, at adressaten for en afgørelse om inddrivelse af uberettiget modtagne beløb under alle omstændigheder skal kunne gøre gældende, at fristen for fuldbyrdelse, der er fastsat i forordningens artikel 3, stk. 2, første afsnit, eller i givet fald en forlænget frist for fuldbyrdelse i henhold til den nævnte forordnings artikel 3, stk. 3, er udløbet, med henblik på at modsætte sig tvangsinddrivelse af disse beløb.

| 3) | Artikel 3, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 2988/95 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at den frist for fuldbyrdelse, som den indfører, begynder at løbe fra vedtagelsen af en afgørelse, der pålægger tilbagebetaling af de uberettiget modtagne beløb, idet denne frist skal løbe fra den dag, hvorpå denne afgørelse bliver endelig, dvs. på dagen for udløbet af søgsmålsfristerne eller på dagen for udtømningen af retsmidler. |
| --- | --- |

3)

Artikel 3, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 2988/95 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at den frist for fuldbyrdelse, som den indfører, begynder at løbe fra vedtagelsen af en afgørelse, der pålægger tilbagebetaling af de uberettiget modtagne beløb, idet denne frist skal løbe fra den dag, hvorpå denne afgørelse bliver endelig, dvs. på dagen for udløbet af søgsmålsfristerne eller på dagen for udtømningen af retsmidler.

| 4) | Artikel 3, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 2988/95 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den i artikel 3, stk. 2, første afsnit, fastsatte frist afbrydes ved indledningen af tvangsinddrivelse af den gæld, der er genstand for en afgørelse om inddrivelse. |
| --- | --- |

4)

Artikel 3, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 2988/95 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den i artikel 3, stk. 2, første afsnit, fastsatte frist afbrydes ved indledningen af tvangsinddrivelse af den gæld, der er genstand for en afgørelse om inddrivelse.

---

(1)  EUT C 443 af 21.12.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/12 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/12

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — UB mod Kauno teritorinė muitinė (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-489/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - EU-toldkodeksen - toldskyldens ophør - varer indført ulovligt i Unionens toldområde - beslaglæggelse og konfiskation - direktiv 2008/118/EF - punktafgifter - direktiv 2006/112/EF - merværdiafgift - afgiftspligtens indtræden - afgiftens forfald)

(2022/C 213/13)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UB

Sagsøgt: Kauno teritorinė muitinė

procesdeltager: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos Finansų ministerijos

Konklusion

| 1) | Artikel 124, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen skal fortolkes således, at en toldskyld ophører, når varerne beslaglægges og senere konfiskeres, efter at de allerede er blevet indført ulovligt i Den Europæiske Unions toldområde. |
| --- | --- |

1)

Artikel 124, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen skal fortolkes således, at en toldskyld ophører, når varerne beslaglægges og senere konfiskeres, efter at de allerede er blevet indført ulovligt i Den Europæiske Unions toldområde.

| 2) | Artikel 2, litra b), og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF samt artikel 2, stk. 1, litra d), og artikel 70 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at toldskyldens ophør af den grund, der er fastsat i artikel 124, stk. 1, litra e), i forordning nr. 952/2013, ikke medfører, at afgiftsskylden vedrørende henholdsvis punktafgifter og merværdiafgift for varer, der indføres ulovligt i Den Europæiske Unions toldområde, ophører. |
| --- | --- |

2)

Artikel 2, litra b), og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF samt artikel 2, stk. 1, litra d), og artikel 70 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at toldskyldens ophør af den grund, der er fastsat i artikel 124, stk. 1, litra e), i forordning nr. 952/2013, ikke medfører, at afgiftsskylden vedrørende henholdsvis punktafgifter og merværdiafgift for varer, der indføres ulovligt i Den Europæiske Unions toldområde, ophører.

---

(1)  EUT C 433 af 14.12.2020.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/12 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/12

---

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2022 — Q, R, S mod United Airlines, Inc. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel — Belgien)

(Sag C-561/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - lufttransport - forordning (EF) nr. 261/2004 - fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser - flyvning med tilsluttet flyforbindelse, som består af to delflyvninger - lang forsinkelse på det endelige bestemmelsessted som følge af den del af flyvningen, der finder sted mellem to lufthavne i et tredjeland - forordningens lovlighed under hensyn til folkeretten)

(2022/C 213/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Q, R, S

Sagsøgt: United Airlines, Inc.

Konklusion

| 1) | Artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, sammenholdt med forordningens artikel 6 og 7, skal fortolkes således, at en passager på en flyvning med tilsluttet flyforbindelse, som består af to flyvninger, og som er blevet reserveret samlet hos et EF-luftfartsselskab, med afgang fra en lufthavn på en medlemsstats område til en lufthavn i et tredjeland med mellemlanding i en anden lufthavn i dette tredjeland har ret til kompensation fra et tredjelands luftfartsselskab, som har gennemført hele denne flyvning på vegne af dette EF-luftfartsselskab, når denne passager nåede sit endelige bestemmelsessted med en forsinkelse på mere end tre timer, der opstod under den anden del af nævnte flyvning. |
| --- | --- |

1)

Artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, sammenholdt med forordningens artikel 6 og 7, skal fortolkes således, at en passager på en flyvning med tilsluttet flyforbindelse, som består af to flyvninger, og som er blevet reserveret samlet hos et EF-luftfartsselskab, med afgang fra en lufthavn på en medlemsstats område til en lufthavn i et tredjeland med mellemlanding i en anden lufthavn i dette tredjeland har ret til kompensation fra et tredjelands luftfartsselskab, som har gennemført hele denne flyvning på vegne af dette EF-luftfartsselskab, når denne passager nåede sit endelige bestemmelsessted med en forsinkelse på mere end tre timer, der opstod under den anden del af nævnte flyvning.

| 2) | Undersøgelsen af det andet spørgsmål ikke har tilvejebragt oplysninger, der kan påvirke gyldigheden af forordning nr. 261/2004 i forhold til princippet i folkeretlig sædvaneret om, at enhver stat har fuldstændig og udelukkende højhedsret over sit luftrum. |
| --- | --- |

2)

Undersøgelsen af det andet spørgsmål ikke har tilvejebragt oplysninger, der kan påvirke gyldigheden af forordning nr. 261/2004 i forhold til princippet i folkeretlig sædvaneret om, at enhver stat har fuldstændig og udelukkende højhedsret over sit luftrum.

---

(1)  EUT C 128 af 12.4.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/13 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/13

---

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. april 2022 — J mod H Limited (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-568/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - forordning (EU) nr. 1215/2012 - anvendelsesområde - artikel 2, litra a) - begrebet »retsafgørelse« - betalingspåbud udstedt i en anden medlemsstat efter en summarisk og kontradiktorisk undersøgelse af en afgørelse truffet i et tredjeland - artikel 39 - eksigibilitet i medlemsstaterne)

(2022/C 213/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J

Sagsøgt: H Limited

Konklusion

Artikel 2, litra a), og artikel 39 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en kendelse om betalingspåbud, der er afsagt af en ret i en medlemsstat på grundlag af endelige domme afsagt i et tredjeland, udgør en retsafgørelse og er eksigibel i de øvrige medlemsstater, såfremt den er afsagt efter en kontradiktorisk procedure i domsstaten og er blevet erklæret eksigibel i denne stat, idet dens karakter af retsafgørelse imidlertid ikke fratager rekvisitus retten til i henhold til denne forordnings artikel 46 at anmode om, at fuldbyrdelse afslås af en af de grunde, som er omhandlet i forordningens artikel 45.

---

(1)  EUT C 28 af 25.1.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/14 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/14

---

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. april 2022 — V A og Z A mod TP (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-645/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EU) nr. 650/2012 - artikel 10 - subsidiær kompetence i arvesager - afdøde havde på dødstidspunktet sit sædvanlige opholdssted i en stat, der ikke er bundet af forordning (EU) nr. 650/2012 - afdøde var statsborger i en medlemsstat og ejede formuegoder i denne medlemsstat - forpligtelse for retten i denne medlemsstat, ved hvilken sagen er anlagt, til ex officio at undersøge kriterierne for dens subsidiære kompetence - udpegelse af en bobestyrer)

(2022/C 213/16)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: V A og Z A

Sagsøgt: TP

Konklusion

Artikel 10, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 650/2012 af 4. juli 2012 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende arv, og om accept og fuldbyrdelse af officielt bekræftede dokumenter vedrørende arv og om indførelse af et europæisk arvebevis skal fortolkes således, at en ret i en medlemsstat ex officio skal tage stilling til sin kompetence i henhold til reglen om subsidiær kompetence, der er fastsat i denne bestemmelse, når den, i tilfælde, hvor sagen er anlagt på grundlag af den generelle kompetenceregel i forordningens artikel 4, konstaterer, at den ikke har kompetence i henhold til sidstnævnte bestemmelse.

---

(1)  EUT C 53 af 15.2.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/14 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/14

---

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 7. april 2022 — Y GmbH mod Hauptzollamt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-668/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles toldtarif - kombineret nomenklatur - tarifering af varer - pos. 1302, 3301 og 3302 - ekstraheret vanilleoleoresin - punktafgifter - direktiv 92/83/EØF - fritagelser - artikel 27, stk. 1, litra e) - begrebet »aromastoffer« - direktiv 92/12/EØF - Europa-Kommissionens punktafgiftsudvalg - beføjelser)

(2022/C 213/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Y GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt

Konklusion

| 1) | Den i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif indeholdte kombinerede nomenklatur, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1754 af 6. oktober 2015, skal fortolkes således, at en vare, der består af ca. 85 % ethanol, 10 % vand og 4,8 % tørre restprodukter, som har et gennemsnitligt vanillinindhold på 0,5 %, og som opnås ved, at et mellemprodukt, der selv er udvundet af vaniljebælge ved hjælp af ethanol, fortyndes i vand og ethanol i standardiseringsøjemed, henhører under denne nomenklaturs underposition 1302 19 05. |
| --- | --- |

1)

Den i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif indeholdte kombinerede nomenklatur, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1754 af 6. oktober 2015, skal fortolkes således, at en vare, der består af ca. 85 % ethanol, 10 % vand og 4,8 % tørre restprodukter, som har et gennemsnitligt vanillinindhold på 0,5 %, og som opnås ved, at et mellemprodukt, der selv er udvundet af vaniljebælge ved hjælp af ethanol, fortyndes i vand og ethanol i standardiseringsøjemed, henhører under denne nomenklaturs underposition 1302 19 05.

| 2) | Artikel 27, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer skal fortolkes således, at vanilleoleoresiner, som henhører under underposition 1302 19 05 i den i bilag I til forordning nr. 2658/87 indeholdte kombinerede nomenklatur, som ændret ved gennemførelsesforordning 2015/1754, skal anses for at være »aromastoffer« i denne bestemmelses forstand, forudsat at de udgør en ingrediens, der giver en smag eller en duft, som er specifik for et bestemt produkt. |
| --- | --- |

2)

Artikel 27, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer skal fortolkes således, at vanilleoleoresiner, som henhører under underposition 1302 19 05 i den i bilag I til forordning nr. 2658/87 indeholdte kombinerede nomenklatur, som ændret ved gennemførelsesforordning 2015/1754, skal anses for at være »aromastoffer« i denne bestemmelses forstand, forudsat at de udgør en ingrediens, der giver en smag eller en duft, som er specifik for et bestemt produkt.

---

(1)  EUT C 72 af 1.3.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/15 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/15

---

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 7. april 2022 — KW (C-102/21) og SG (C-103/21) mod Autonome Provinz Bozen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen — Italien)

(Forenede sager C-102/21 og C-103/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - statsstøtte - støtteordning til opførelse af små vandkraftværker - alpine bjerghytter uden elnet - Europa-Kommissionens godkendelse - udløb)

(2022/C 213/18)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: KW (C-102/21) og SG (C-103/21)

Sagsøgt: Autonome Provinz Bozen

Konklusion

| 1) | Godkendelsen af støtteordningen vedrørende opførelse af mikrovandkraftværker som følge af Kommissionens afgørelse C(2012) 5048 final af 25. juli 2012 vedrørende statsstøtte SA.32113 (2010/N) — Italien: Støtteordning for energibesparelser, varmesystemer pr. distrikt og elforsyning af fjernområder i Alto-Adige/Sydtyrol var ikke længere gældende, da Autonome Provinz Bozen (den selvstyrende provins Bolzano, Italien) ydede tilskud til KW og SG. |
| --- | --- |

1)

Godkendelsen af støtteordningen vedrørende opførelse af mikrovandkraftværker som følge af Kommissionens afgørelse C(2012) 5048 final af 25. juli 2012 vedrørende statsstøtte SA.32113 (2010/N) — Italien: Støtteordning for energibesparelser, varmesystemer pr. distrikt og elforsyning af fjernområder i Alto-Adige/Sydtyrol var ikke længere gældende, da Autonome Provinz Bozen (den selvstyrende provins Bolzano, Italien) ydede tilskud til KW og SG.

| 2) | Artikel 108, stk. 3, TEUF skal fortolkes således, at det ikke påhviler Europa-Kommissionen at anmode medlemsstaten om at kræve tilbagebetaling af ulovlig støtte som omhandlet i artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. |
| --- | --- |

2)

Artikel 108, stk. 3, TEUF skal fortolkes således, at det ikke påhviler Europa-Kommissionen at anmode medlemsstaten om at kræve tilbagebetaling af ulovlig støtte som omhandlet i artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

---

(1)  EUT C 217 af 7.6.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/16 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/16

---

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 — sag vedrørende anerkendelse og fuldbyrdelse af en bødestraf pålagt over for D. B. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi — Polen)

(Sag C-150/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - gensidig anerkendelse - rammeafgørelse 2005/214/RIA - fuldbyrdelse af bødestraffe - artikel 1, litra a), nr. ii) - afgørelse om pålæggelse af bødestraf truffet af en administrativ myndighed - afgørelse, der kan indbringes for en anklager underlagt justitsministerens instruktioner - efterfølgende prøvelse ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager)

(2022/C 213/19)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

Parter i hovedsagen

Sagsøger: D. B.

Procesdeltager: Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty

Konklusion

Artikel 1, litra a), nr. ii), i Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at en afgørelse, hvorved en fysisk person endeligt pålægges en bødestraf, der er truffet af en anden myndighed i den udstedende medlemsstat end en domstol, på grund af en strafbar handling i henhold til denne medlemsstats lovgivning, udgør en »afgørelse« som omhandlet i denne bestemmelse, når denne medlemsstats lovgivning fastsætter, at en klage over denne afgørelse først behandles af en offentlig anklager, der organisatorisk er underlagt justitsministeren, og at den pågældende person, såfremt denne anklager vedtager en afgørelse om ikke at tage klagen til følge, efterfølgende kan indbringe sagen for en domstol med kompetence i navnlig straffesager, forudsat, at adgangen til prøvelse ved denne domstol ikke er underlagt betingelser, der gør den umulig eller uforholdsmæssigt vanskelig.

---

(1)  EUT C 329 af 16.8.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/16 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/16

---

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 7. april 2022 — Fuhrmann-2-GmbH mod B (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Bottrop — Tyskland)

(Sag C-249/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 2011/83/EU - artikel 8, stk. 2 - aftaler om fjernsalg, der indgås ved hjælp af elektroniske midler - den erhvervsdrivendes oplysningspligt - aktivering af en knap eller en tilsvarende funktion til at afgive ordren med betalingsforpligtelse - tilsvarende utvetydig formulering, ved angivelsen »ordre med betalingsforpligtelse« - hensyntagen til alene angivelsen på knappen eller den tilsvarende funktion ved vurderingen af, om en sådan formulering er tilsvarende)

(2022/C 213/20)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Bottrop

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fuhrmann-2-GmbH

Sagsøgt: B.

Konklusion

Artikel 8, stk. 2, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF skal fortolkes således, at der med henblik på inden for rammerne af en bestillingsproces vedrørende indgåelse med elektroniske midler af en fjernsalgsaftale at afgøre, om en formulering, der er anført på bestillingsknappen eller på en lignende funktion, såsom formuleringen »book nu«, »svarer« til angivelsen »ordre med betalingsforpligtelse« som omhandlet i denne bestemmelse, skal tages udgangspunkt i alene angivelsen på denne knap eller en lignende funktion.

---

(1)  EUT C 297 af 26.7.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/17 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/17

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Spanien) den 6. august 2021 — F C C og M A B mod Caixabank S.A. tidligere Bankia S.A.

(Sag C-484/21)

(2022/C 213/21)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: F C C og M A B

Sagsøgt: Caixabank S.A. tidligere Bankia S.A.

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er det foreneligt med artikel 38 [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], med EU-rettens effektivitetsprincip og med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 (1), at forældelsesfristen for et søgsmål med påstand om erstatning for de økonomiske konsekvenser af en urimelig klausul som f.eks. en omkostningsklausul, begynder at løbe før det tidspunkt, hvor den pågældende klausul er blevet erklæret ugyldig, fordi den er urimelig? |
| --- | --- |

1)

Er det foreneligt med artikel 38 [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], med EU-rettens effektivitetsprincip og med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 (1), at forældelsesfristen for et søgsmål med påstand om erstatning for de økonomiske konsekvenser af en urimelig klausul som f.eks. en omkostningsklausul, begynder at løbe før det tidspunkt, hvor den pågældende klausul er blevet erklæret ugyldig, fordi den er urimelig?

| 2) | Er det foreneligt med artikel 38 [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], med EU-rettens effektivitetsprincip og med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 at fastsætte begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen for en urimelig klausul til den dato, hvor en ret med kompetence til at fastlægge retspraksis fastslår, at en bestemt klausul er urimelig, uanset om den konkrete forbruger har eller ikke har kendskab til den pågældende dom? |
| --- | --- |

2)

Er det foreneligt med artikel 38 [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], med EU-rettens effektivitetsprincip og med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 at fastsætte begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen for en urimelig klausul til den dato, hvor en ret med kompetence til at fastlægge retspraksis fastslår, at en bestemt klausul er urimelig, uanset om den konkrete forbruger har eller ikke har kendskab til den pågældende dom?

| 3) | Er det foreneligt med artikel 38 [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], med EU-rettens effektivitetsprincip og med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 at fastslå, at forældelsesfristen i forbindelse med en aftale, der har en lang løbetid, for at kræve tilbagebetaling af omkostninger, der er betalt for at oprette pant i fast ejendom, begynder at løbe på tidspunktet for betalingen, i betragtning af, at den urimelige klausul har udtømt sine virkninger på dette tidspunkt, og der ikke er risiko for, at klausulen atter finder anvendelse? |
| --- | --- |

3)

Er det foreneligt med artikel 38 [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], med EU-rettens effektivitetsprincip og med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 at fastslå, at forældelsesfristen i forbindelse med en aftale, der har en lang løbetid, for at kræve tilbagebetaling af omkostninger, der er betalt for at oprette pant i fast ejendom, begynder at løbe på tidspunktet for betalingen, i betragtning af, at den urimelige klausul har udtømt sine virkninger på dette tidspunkt, og der ikke er risiko for, at klausulen atter finder anvendelse?

---

(1)  Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/18 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/18

---

Appel iværksat den 15. december 2021 af Wolfgang Kappes til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 13. oktober 2021 i sag T-429/20, Sedus Stoll AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-784/21 P)

(2022/C 213/22)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Wolfgang Kappes (ved Rechtsanwälte B. Schneiders, J. Schneiders, T. Pfeifer og N. Gottschalk)

De andre parter i appelsagen: Sedus Stoll AG og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 5. april 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Wolfgang Kappes bærer sine egne omkostninger.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/18 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/18

---

Appel iværksat den 15. december 2021 af Wolfgang Kappes til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 13. oktober 2021 i sag T-436/20, Sedus Stoll AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-785/21 P)

(2022/C 213/23)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Wolfgang Kappes (ved Rechtsanwälte B. Schneiders, J. Schneiders, T. Pfeifer og N. Gottschalk)

De andre parter i appelsagen: Sedus Stoll AG og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 5. april 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Wolfgang Kappes bærer sine egne omkostninger.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/18 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/18

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — Bankia SA mod WE og XA

(Sag C-810/21)

(2022/C 213/24)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Barcelona

Parter i hovedsagen

Appellant: Bankia SA

Indstævnte: WE og XA

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Ved anlæggelse af et søgsmål med påstand om, at de genoprettende virkninger af, at et vilkår, der pålægger låntageren omkostningerne i forbindelse formaliseringen af en aftale, erklæres ugyldigt, gøres gældende, er det da foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/2013 (1), at anlæggelsen af søgsmålet gøres til genstand for en forældelsesfrist på 10 år, der begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor vilkåret har udtømt sine virkninger med gennemførelsen af den sidste betaling, og hvor forbrugeren får kendskab til de faktiske omstændigheder, som udgør urimelighed, eller er det nødvendigt, at forbrugeren råder over yderligere oplysninger om den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder?
  Såfremt det er nødvendigt at have kendskab til den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder, skal det tidspunkt, hvor fristen begynder at løbe, da gøres betinget af eksistensen af en fast retspraksis om vilkårets ugyldighed, eller kan den nationale ret tage andre omstændigheder i betragtning? |
| --- | --- |

1)

Ved anlæggelse af et søgsmål med påstand om, at de genoprettende virkninger af, at et vilkår, der pålægger låntageren omkostningerne i forbindelse formaliseringen af en aftale, erklæres ugyldigt, gøres gældende, er det da foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/2013 (1), at anlæggelsen af søgsmålet gøres til genstand for en forældelsesfrist på 10 år, der begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor vilkåret har udtømt sine virkninger med gennemførelsen af den sidste betaling, og hvor forbrugeren får kendskab til de faktiske omstændigheder, som udgør urimelighed, eller er det nødvendigt, at forbrugeren råder over yderligere oplysninger om den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder?

Såfremt det er nødvendigt at have kendskab til den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder, skal det tidspunkt, hvor fristen begynder at løbe, da gøres betinget af eksistensen af en fast retspraksis om vilkårets ugyldighed, eller kan den nationale ret tage andre omstændigheder i betragtning?

| 2) | Eftersom et søgsmål med påstand om tilbagebetaling er underlagt en lang forældelsesfrist på 10 år, skal forbrugeren da være i stand til få kendskab til vilkårets urimelige karakter og til de rettigheder, der tillægges forbrugeren i henhold til direktivet, inden forældelsesfristen begynder at løbe eller inden fristens udløb? |
| --- | --- |

2)

Eftersom et søgsmål med påstand om tilbagebetaling er underlagt en lang forældelsesfrist på 10 år, skal forbrugeren da være i stand til få kendskab til vilkårets urimelige karakter og til de rettigheder, der tillægges forbrugeren i henhold til direktivet, inden forældelsesfristen begynder at løbe eller inden fristens udløb?

---

(1)  Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/19 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/19

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA mod TB og UK

(Sag C-811/21)

(2022/C 213/25)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

Sagsøgte: TB og UK

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Ved anlæggelse af et søgsmål med påstand om, at de genoprettende virkninger af, at et vilkår, der pålægger låntageren omkostningerne i forbindelse formaliseringen af en aftale, erklæres ugyldigt, gøres gældende, er det da foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/2013 (1), at anlæggelsen af søgsmålet gøres til genstand for en forældelsesfrist på 10 år, der begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor vilkåret har udtømt sine virkninger med gennemførelsen af den sidste betaling, og hvor forbrugeren får kendskab til de faktiske omstændigheder, som udgør urimelighed, eller er det nødvendigt, at forbrugeren råder over yderligere oplysninger om den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder?
  Såfremt det er nødvendigt at have kendskab til den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder, skal det tidspunkt, hvor fristen begynder at løbe, da gøres betinget af eksistensen af en fast retspraksis om vilkårets ugyldighed, eller kan den nationale ret tage andre omstændigheder i betragtning? |
| --- | --- |

1)

Ved anlæggelse af et søgsmål med påstand om, at de genoprettende virkninger af, at et vilkår, der pålægger låntageren omkostningerne i forbindelse formaliseringen af en aftale, erklæres ugyldigt, gøres gældende, er det da foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/2013 (1), at anlæggelsen af søgsmålet gøres til genstand for en forældelsesfrist på 10 år, der begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor vilkåret har udtømt sine virkninger med gennemførelsen af den sidste betaling, og hvor forbrugeren får kendskab til de faktiske omstændigheder, som udgør urimelighed, eller er det nødvendigt, at forbrugeren råder over yderligere oplysninger om den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder?

Såfremt det er nødvendigt at have kendskab til den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder, skal det tidspunkt, hvor fristen begynder at løbe, da gøres betinget af eksistensen af en fast retspraksis om vilkårets ugyldighed, eller kan den nationale ret tage andre omstændigheder i betragtning?

| 2) | Eftersom et søgsmål med påstand om tilbagebetaling er underlagt en lang forældelsesfrist på 10 år, skal forbrugeren da være i stand til få kendskab til vilkårets urimelige karakter og til de rettigheder, der tillægges forbrugeren i henhold til direktivet, inden forældelsesfristen begynder at løbe eller inden fristens udløb? |
| --- | --- |

2)

Eftersom et søgsmål med påstand om tilbagebetaling er underlagt en lang forældelsesfrist på 10 år, skal forbrugeren da være i stand til få kendskab til vilkårets urimelige karakter og til de rettigheder, der tillægges forbrugeren i henhold til direktivet, inden forældelsesfristen begynder at løbe eller inden fristens udløb?

---

(1)  Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/19 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/19

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — Banco Santander, SA mod OG

(Sag C-812/21)

(2022/C 213/26)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Banco Santander, SA

Sagsøgt: OG

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Ved anlæggelse af et søgsmål med påstand om, at de genoprettende virkninger af, at et vilkår, der pålægger låntageren omkostningerne i forbindelse formaliseringen af en aftale, erklæres ugyldigt, gøres gældende, er det da foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/2013 (1), at anlæggelsen af søgsmålet gøres til genstand for en forældelsesfrist på 10 år, der begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor vilkåret har udtømt sine virkninger med gennemførelsen af den sidste betaling, og hvor forbrugeren får kendskab til de faktiske omstændigheder, som udgør urimelighed, eller er det nødvendigt, at forbrugeren råder over yderligere oplysninger om den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder?
  Såfremt det er nødvendigt at have kendskab til den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder, skal det tidspunkt, hvor fristen begynder at løbe, da gøres betinget af eksistensen af en fast retspraksis om vilkårets ugyldighed, eller kan den nationale ret tage andre omstændigheder i betragtning? |
| --- | --- |

1)

Ved anlæggelse af et søgsmål med påstand om, at de genoprettende virkninger af, at et vilkår, der pålægger låntageren omkostningerne i forbindelse formaliseringen af en aftale, erklæres ugyldigt, gøres gældende, er det da foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/2013 (1), at anlæggelsen af søgsmålet gøres til genstand for en forældelsesfrist på 10 år, der begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor vilkåret har udtømt sine virkninger med gennemførelsen af den sidste betaling, og hvor forbrugeren får kendskab til de faktiske omstændigheder, som udgør urimelighed, eller er det nødvendigt, at forbrugeren råder over yderligere oplysninger om den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder?

Såfremt det er nødvendigt at have kendskab til den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder, skal det tidspunkt, hvor fristen begynder at løbe, da gøres betinget af eksistensen af en fast retspraksis om vilkårets ugyldighed, eller kan den nationale ret tage andre omstændigheder i betragtning?

| 2) | Eftersom et søgsmål med påstand om tilbagebetaling er underlagt en lang forældelsesfrist på 10 år, skal forbrugeren da være i stand til få kendskab til vilkårets urimelige karakter og til de rettigheder, der tillægges forbrugeren i henhold til direktivet, inden forældelsesfristen begynder at løbe eller inden fristens udløb? |
| --- | --- |

2)

Eftersom et søgsmål med påstand om tilbagebetaling er underlagt en lang forældelsesfrist på 10 år, skal forbrugeren da være i stand til få kendskab til vilkårets urimelige karakter og til de rettigheder, der tillægges forbrugeren i henhold til direktivet, inden forældelsesfristen begynder at løbe eller inden fristens udløb?

---

(1)  Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/20 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/20

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona (Spanien) den 20. december 2021 — OK og PI mod Banco Sabadell

(Sag C-813/21)

(2022/C 213/27)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: OK og PI

Sagsøgt: Banco Sabadell

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Ved anlæggelse af et søgsmål med påstand om, at de genoprettende virkninger af, at et vilkår, der pålægger låntageren omkostningerne i forbindelse formaliseringen af en aftale, erklæres ugyldigt, gøres gældende, er det da foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/2013 (1), at anlæggelsen af søgsmålet gøres til genstand for en forældelsesfrist på 10 år, der begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor vilkåret har udtømt sine virkninger med gennemførelsen af den sidste betaling, og hvor forbrugeren får kendskab til de faktiske omstændigheder, som udgør urimelighed, eller er det nødvendigt, at forbrugeren råder over yderligere oplysninger om den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder?
  Såfremt det er nødvendigt at have kendskab til den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder, skal det tidspunkt, hvor fristen begynder at løbe, da gøres betinget af eksistensen af en fast retspraksis om vilkårets ugyldighed, eller kan den nationale ret tage andre omstændigheder i betragtning? |
| --- | --- |

1)

Ved anlæggelse af et søgsmål med påstand om, at de genoprettende virkninger af, at et vilkår, der pålægger låntageren omkostningerne i forbindelse formaliseringen af en aftale, erklæres ugyldigt, gøres gældende, er det da foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/2013 (1), at anlæggelsen af søgsmålet gøres til genstand for en forældelsesfrist på 10 år, der begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor vilkåret har udtømt sine virkninger med gennemførelsen af den sidste betaling, og hvor forbrugeren får kendskab til de faktiske omstændigheder, som udgør urimelighed, eller er det nødvendigt, at forbrugeren råder over yderligere oplysninger om den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder?

Såfremt det er nødvendigt at have kendskab til den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder, skal det tidspunkt, hvor fristen begynder at løbe, da gøres betinget af eksistensen af en fast retspraksis om vilkårets ugyldighed, eller kan den nationale ret tage andre omstændigheder i betragtning?

| 2) | Eftersom et søgsmål med påstand om tilbagebetaling er underlagt en lang forældelsesfrist på 10 år, skal forbrugeren da være i stand til få kendskab til vilkårets urimelige karakter og til de rettigheder, der tillægges forbrugeren i henhold til direktivet, inden forældelsesfristen begynder at løbe eller inden fristens udløb? |
| --- | --- |

2)

Eftersom et søgsmål med påstand om tilbagebetaling er underlagt en lang forældelsesfrist på 10 år, skal forbrugeren da være i stand til få kendskab til vilkårets urimelige karakter og til de rettigheder, der tillægges forbrugeren i henhold til direktivet, inden forældelsesfristen begynder at løbe eller inden fristens udløb?

---

(1)  Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/21 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/21

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent (Belgien) den 17. januar 2022 — VN mod Belgische Staat

(Sag C-34/22)

(2022/C 213/28)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VN

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Tilsidesætter artikel 21, stk. 1, nr. 5, i W1B 1992, som ændret ved artikel 170 i Wet van 25 april 2014 houdende diverse bepalingen (lov af 25. april 2014 om forskellige bestemmelser), artikel 56 og 63 TEUF og artikel 36 og 40 i EØS-aftalen henset til, at den omtvistede bestemmelse, selv om den uden forskel gælder for inden- og udenlandske tjenesteydere, foreskriver, at ikke alene skal de betingelser, der er analoge med betingelserne i artikel 2 i Koninklijk besluit tot uitvoering van het WIB 1992 (kongelig bekendtgørelse om gennemførelse af WIB 1992, herefter »KB/WIB 1992«), som de facto er specielle for det belgiske marked, være opfyldt, men først og fremmest også foreskriver, at sådanne analoge krav skal være fastsat af myndighederne i de pågældende EØS-stater, hvilket går videre, end det lokale indskudssikringstilsyn kræver, og omfattes af indskudsgarantiordningen i henhold til direktiv 94/19/EF (1), og udenlandske tjenesteydere derfor i alvorlig grad hindres i at tilbyde deres tjenester i Belgien?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF af 30.5.1994 om indskudsgarantiordninger (EFT 1994, L 135, s. 5).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/21 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/21

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Craiova (Rumænien) den 28. januar 2022 — NR mod Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova

(Sag C-58/22)

(2022/C 213/29)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Craiova

Parter i hovedsagen

Appellant og tiltalt: NR

Anden part i proceduren: Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova

Præjudicielt spørgsmål

Skal princippet ne bis in idem, som garanteret af artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med Rumæniens forpligtelser til at opfylde de specifikke benchmarks i MSK-beslutningen (Europa-Kommissionens beslutning 2006/928), fortolkes således, at en beslutning om henlæggelse, som anklagemyndigheden træffer efter indhentning af de væsentlige beviser i den respektive sag, er til hinder for, at der indledes en anden straffesag vedrørende samme forhold, selv med en forskellig retlig kvalifikation, mod samme person, fordi beslutningen er endelig, medmindre det konstateres, at omstændigheden til grund for henlæggelsen ikke foreligger, eller der fremkommer nye forhold eller omstændigheder, hvoraf det fremgår, at omstændigheden til grund for henlæggelsen ikke længere foreligger?

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/22 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/22

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Wiesbaden (Tyskland) den 1. februar 2022 — RL mod Landeshauptstadt Wiesbaden

(Sag C-61/22)

(2022/C 213/30)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Wiesbaden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: RL

Sagsøgt: Landeshauptstadt Wiesbaden

Præjudicielt spørgsmål

Er forpligtelsen til optagelse og lagring af fingeraftryk på identitetskort i henhold til artikel 3, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1157 (1), i strid med trinhøjere EU-ret, navnlig med

| a) | artikel 77, stk. 3, i Traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde |
| --- | --- |

a)

artikel 77, stk. 3, i Traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde

| b) | artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder |
| --- | --- |

b)

artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder

| c) | artikel 35, stk. 10, i generel forordning om databeskyttelse (2), |
| --- | --- |

c)

artikel 35, stk. 10, i generel forordning om databeskyttelse (2),

og er forpligtelsen derfor af en af de pågældende grunde ugyldig?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1157 af 20.6.2019 om styrkelse af sikkerheden af unionsborgeres identitetskort og af opholdsdokumenter, der udstedes til unionsborgere og deres familiemedlemmer, som udøver deres ret til fri bevægelighed (EUT 2019, L 188, s. 67).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27.4.2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) (EUT 2016, L 119, s. 1).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/22 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/22

---

Appel iværksat den 2. februar 2022 af Den Europæiske Investeringsbank til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 24. november 2021 i sag T-370/20, KL mod Den Europæiske Investeringsbank

(Sag C-68/22 P)

(2022/C 213/31)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Den Europæiske Investeringsbank (EIB) (ved G. Faedo og I. Zanin, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: KL

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Appellen antages til realitetsbehandling, og appellanten gives medhold. |
| --- | --- |

—

Appellen antages til realitetsbehandling, og appellanten gives medhold.

| — | Rettens dom i sag T-370/20 ophæves. |
| --- | --- |

—

Rettens dom i sag T-370/20 ophæves.

| — | Hvis Domstolen finder, at sagen er moden til påkendelse, gives EIB medhold i sine påstande i første instans. |
| --- | --- |

—

Hvis Domstolen finder, at sagen er moden til påkendelse, gives EIB medhold i sine påstande i første instans.

| — | KL tilpligtes at betale sagsomkostningerne i begge instanser. |
| --- | --- |

—

KL tilpligtes at betale sagsomkostningerne i begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har EIB fremsat to anbringender.

Det første anbringende, der er opdelt i fire led, vedrører fejlagtig fortolkning af EIB’s interne regler om invaliditet.

For det første begik Retten en retlig fejl med hensyn til begrebet invaliditet, således som dette er fastsat i artikel 46-1 i overgangsbestemmelserne vedrørende pensionsordningen for EIB’s ansatte (herefter »overgangsbestemmelserne«) og artikel 11.1 i EIB’s administrative bestemmelser. Ved at fastslå, at begrebet invaliditet i disse artiklers forstand skal fortolkes således, at det omfatter en ansat ved EIB, som af et invaliditetsudvalg, der er blevet nedsat af EIB, er blevet erklæret uegnet til at genoptage sit arbejde eller et tilsvarende arbejde ved denne institution, misforstod Retten ordlyden og indholdet af EIB’s interne regler og anlagde en fortolkning, der er i strid med formålet med invaliditetspensionen som social beskyttelsesforanstaltning.

For det andet begik Retten en retlig fejl, idet den fastslog, at de af EIB nedsatte invaliditetsudvalg ikke har kompetence til at tage stilling til, om en ansat ved EIB er i stand til at udøve aktiviteter uden for EIB på det almindelige arbejdsmarked.

For det tredje begik Retten en retlig fejl ved at fortolke overgangsbestemmelsernes artikel 46-1 og artikel 11.1 i de administrative bestemmelser på grundlag af en analogislutning ud fra artikel 78 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.

For det fjerde begik Retten en retlig fejl ved at forkaste den af EIB foreslåede fortolkning af overgangsbestemmelsernes artikel 51-1 og ved at undlade at fortolke denne artikel i sammenhæng med overgangsbestemmelsernes artikel 46-1.

Det andet anbringende, der er opdelt i to led, vedrører en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder på to punkter.

For det første begik Retten en retlig fejl, idet den fastslog, at visse dokumenter fra invaliditetsudvalget var retligt bindende, selv om de ikke var blevet underskrevet af samtlige medlemmer af dette udvalg.

For det andet foretog Retten en fejlagtig bedømmelse af indholdet af invaliditetsudvalgets udtalelse, idet den fastslog, at invaliditetsudvalget havde erklæret, at sagsøgeren ikke var i stand til at gøre tjeneste ved EIB, selv om det af flere formularer, som var underskrevet af samtlige medlemmer af dette udvalg, fremgik, at sagsøgeren ikke er invalid.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/23 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/23

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vrchní soud v Praze (Den Tjekkiske Republik) den 7. februar 2022 — ALD Automotive s.r.o. mod DY, kurator for skyldneren GEDEM-STAV a.s.

(Sag C-78/22)

(2022/C 213/32)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Vrchní soud v Praze

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ALD Automotive s.r.o.

Sagsøgt og appelindstævnt: DY, kurator for skyldneren GEDEM-STAV a.s.

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Hvilke kriterier skal være opfyldt for, at der indtræder en ret til som minimum at opnå det faste beløb på 40 EUR, der er nævnt i artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU (1) om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner, i aftaler med gentagne eller løbende ydelser? |
| --- | --- |

1)

Hvilke kriterier skal være opfyldt for, at der indtræder en ret til som minimum at opnå det faste beløb på 40 EUR, der er nævnt i artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU (1) om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner, i aftaler med gentagne eller løbende ydelser?

| 2) | Kan domstolene i medlemsstaterne afvise et krav i henhold til direktivets artikel 6, stk. 1, under henvisning til de almindelige privatretlige principper? |
| --- | --- |

2)

Kan domstolene i medlemsstaterne afvise et krav i henhold til direktivets artikel 6, stk. 1, under henvisning til de almindelige privatretlige principper?

| 3) | Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, hvilke betingelser skal da være opfyldt for, at medlemsstaternes domstole kan afvise at tilkende det beløb, der er nævnt i direktivets artikel 6, stk. 1? |
| --- | --- |

3)

Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, hvilke betingelser skal da være opfyldt for, at medlemsstaternes domstole kan afvise at tilkende det beløb, der er nævnt i direktivets artikel 6, stk. 1?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16.2.2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner EØS-relevant tekst (EUT 2011, L 48, s. 1).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/24 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/24

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia de Cartagena (Spanien) den 8. februar 2022 — RTG mod Tuk Tuk Travel S.L.

(Sag C-83/22)

(2022/C 213/33)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia de Cartagena

Parter i hovedsagen

Sagsøger: RTG

Sagsøgt: Tuk Tuk Travel S.L.

Præjudicielle spørgsmål

| 1. | Skal artikel 169, stk. 1, TEUF og artikel 169, stk. 2, litra a), TEUF og artikel 114, stk. 3, TEUF fortolkes således, at de er til hinder for artikel 5 i direktiv 2015/2302 (1) om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer, da denne artikel blandt de bindende oplysninger, der skal gives til den rejsende forud for aftaleindgåelsen, ikke omfatter den i direktivets artikel 12 anerkendte ret til at opsige aftalen om en pakkerejse inden dens begyndelse med fuld refusion af alle betalinger i tilfælde af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der i væsentlig grad påvirker leveringen af pakkerejsen? |
| --- | --- |

1.

Skal artikel 169, stk. 1, TEUF og artikel 169, stk. 2, litra a), TEUF og artikel 114, stk. 3, TEUF fortolkes således, at de er til hinder for artikel 5 i direktiv 2015/2302 (1) om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer, da denne artikel blandt de bindende oplysninger, der skal gives til den rejsende forud for aftaleindgåelsen, ikke omfatter den i direktivets artikel 12 anerkendte ret til at opsige aftalen om en pakkerejse inden dens begyndelse med fuld refusion af alle betalinger i tilfælde af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der i væsentlig grad påvirker leveringen af pakkerejsen?

| 2. | Er artikel 114 TEUF og 169 TEUF samt artikel 15 i direktiv 2015/2302 til hinder for anvendelsen af forhandlingsgrundsætningen og kongruensprincippet, som er fastsat i artikel 216 og artikel 218, stk. 1, i Ley de Enjuiciamiento Civil (lov om den civile retspleje, herefter »civilprocesloven«), når disse processuelle principper kan hindre den fulde beskyttelse af den sagsøgende forbruger? |
| --- | --- |

2.

Er artikel 114 TEUF og 169 TEUF samt artikel 15 i direktiv 2015/2302 til hinder for anvendelsen af forhandlingsgrundsætningen og kongruensprincippet, som er fastsat i artikel 216 og artikel 218, stk. 1, i Ley de Enjuiciamiento Civil (lov om den civile retspleje, herefter »civilprocesloven«), når disse processuelle principper kan hindre den fulde beskyttelse af den sagsøgende forbruger?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2302 af 25.11.2015 om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer samt om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU og om ophævelse af Rådets direktiv 90/314/EØF (EUT 2015, L 326, s. 1).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/25 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/25

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Korneuburg (Østrig) den 9. februar 2022 — TT mod AK

(Sag C-87/22)

(2022/C 213/34)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht Korneuburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: TT

Sagsøgt: AK

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (1) fortolkes således, at anmodningen fra en medlemsstat, der har kompetence til at påkende sagens realitet, hvis den finder, at en ret i en anden medlemsstat, som barnet har en særlig tilknytning til, er bedre egnet til at behandle sagen eller en specifik del af sagen, om at erklære sig kompetent, også kan tages til følge, hvis den anden medlemsstat er en medlemsstat, som barnet har sædvanligt opholdssted i efter ulovligt at være blevet bortført dertil? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (1) fortolkes således, at anmodningen fra en medlemsstat, der har kompetence til at påkende sagens realitet, hvis den finder, at en ret i en anden medlemsstat, som barnet har en særlig tilknytning til, er bedre egnet til at behandle sagen eller en specifik del af sagen, om at erklære sig kompetent, også kan tages til følge, hvis den anden medlemsstat er en medlemsstat, som barnet har sædvanligt opholdssted i efter ulovligt at være blevet bortført dertil?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:
  Skal artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 fortolkes således, at de i denne bestemmelse nævnte kriterier for overførsel af kompetencen er endeligt reguleret, uden at der kræves yderligere kriterier med hensyn til en sag anlagt i henhold til artikel 8f i Haagerkonventionen af 25. oktober 1980 om de civilretlige virkninger af internationale barnebortførelser? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:

Skal artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 fortolkes således, at de i denne bestemmelse nævnte kriterier for overførsel af kompetencen er endeligt reguleret, uden at der kræves yderligere kriterier med hensyn til en sag anlagt i henhold til artikel 8f i Haagerkonventionen af 25. oktober 1980 om de civilretlige virkninger af internationale barnebortførelser?

---

(1)  EUT 2003, L 338, s. 1

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/25 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/25

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Den Haag, tingstedet i ’s-Hertogenbosch (Nederlandene) den 22. februar 2022 — X og Y herunder på vegne af deres seks mindreårige børn mod Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

(Sag C-125/22)

(2022/C 213/35)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Den Haag, tingstedet i ’s-Hertogenbosch

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X og Y herunder på vegne af deres seks mindreårige børn

Sagsøgt: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 15 i kvalifikationsdirektivet (1), sammenholdt med dette direktivs artikel 2, litra g), og artikel 4 i kvalifikationsdirektivet, artikel 4 i chartret om grundlæggende rettigheder (2) og artikel 19, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at før afgørelsen af spørgsmålet, om en ansøger har behov for subsidiær beskyttelse, skal alle relevante elementer vedrørende ansøgerens individuelle situation og personlige omstændigheder samt den generelle situation i oprindelseslandet altid undersøges og bedømmes fuldt ud og i den indbyrdes sammenhæng, før det bestemmes, hvilke former for alvorlig overlast, der frygtes, og som kan begrundes med disse elementer? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 15 i kvalifikationsdirektivet (1), sammenholdt med dette direktivs artikel 2, litra g), og artikel 4 i kvalifikationsdirektivet, artikel 4 i chartret om grundlæggende rettigheder (2) og artikel 19, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at før afgørelsen af spørgsmålet, om en ansøger har behov for subsidiær beskyttelse, skal alle relevante elementer vedrørende ansøgerens individuelle situation og personlige omstændigheder samt den generelle situation i oprindelseslandet altid undersøges og bedømmes fuldt ud og i den indbyrdes sammenhæng, før det bestemmes, hvilke former for alvorlig overlast, der frygtes, og som kan begrundes med disse elementer?

| 2) | Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål benægtende, er bedømmelsen af ansøgerens individuelle situation og personlige omstændigheder efter kvalifikationsdirektivets artikel 15, litra c), som der, hvilket Domstolen allerede har præciseret, skal tages hensyn til, mere omfattende end prøvelsen efter individualiseringskravet som omhandlet i dommen fra den europæiske menneskerettighedsdomstol i sagen N.A. mod Det Forenede Kongerige? Kan disse elementer tages i betragtning ved den samme ansøgning om subsidiær beskyttelse såvel ved bedømmelsen efter kvalifikationsdirektivets artikel 15, litra b), som ved bedømmelsen efter dette direktivs artikel 15, litra c)? |
| --- | --- |

2)

Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål benægtende, er bedømmelsen af ansøgerens individuelle situation og personlige omstændigheder efter kvalifikationsdirektivets artikel 15, litra c), som der, hvilket Domstolen allerede har præciseret, skal tages hensyn til, mere omfattende end prøvelsen efter individualiseringskravet som omhandlet i dommen fra den europæiske menneskerettighedsdomstol i sagen N.A. mod Det Forenede Kongerige? Kan disse elementer tages i betragtning ved den samme ansøgning om subsidiær beskyttelse såvel ved bedømmelsen efter kvalifikationsdirektivets artikel 15, litra b), som ved bedømmelsen efter dette direktivs artikel 15, litra c)?

| 3) | Skal kvalifikationsdirektivets artikel 15 fortolkes således, at ved bedømmelsen af behovet for subsidiær beskyttelse skal den såkaldte glidende skala, som Domstolen allerede har præciseret skal finde anvendelse, når det gøres gældende, at der er frygt for alvorlig overlast som omhandlet i kvalifikationsdirektivets artikel 15, litra c), også finde anvendelse ved bedømmelsen af, om der er frygt for alvorlig overlast som omhandlet i kvalifikationsdirektivets artikel 15, litra b)? |
| --- | --- |

3)

Skal kvalifikationsdirektivets artikel 15 fortolkes således, at ved bedømmelsen af behovet for subsidiær beskyttelse skal den såkaldte glidende skala, som Domstolen allerede har præciseret skal finde anvendelse, når det gøres gældende, at der er frygt for alvorlig overlast som omhandlet i kvalifikationsdirektivets artikel 15, litra c), også finde anvendelse ved bedømmelsen af, om der er frygt for alvorlig overlast som omhandlet i kvalifikationsdirektivets artikel 15, litra b)?

| 4) | Skal kvalifikationsdirektivets artikel 15, sammenholdt med artikel 1 i chartret om grundlæggende rettigheder, artikel 4 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 19, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at humanitære omstændigheder, der er en (in)direkte følge af en handling eller undladelse fra en aktør, der står bag alvorlig overlast, skal tages i betragtning ved bedømmelsen af, om en ansøger har behov for subsidiær beskyttelse? |
| --- | --- |

4)

Skal kvalifikationsdirektivets artikel 15, sammenholdt med artikel 1 i chartret om grundlæggende rettigheder, artikel 4 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 19, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at humanitære omstændigheder, der er en (in)direkte følge af en handling eller undladelse fra en aktør, der står bag alvorlig overlast, skal tages i betragtning ved bedømmelsen af, om en ansøger har behov for subsidiær beskyttelse?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13.12.2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (omarbejdning) (EUT 2011, L 337 af, s. 9).

(2)  Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, 17.7.2008, nr. 25904/07, N.A. mod Det Forenede Kongerige ECLI:CE:ECHR:2008:0717JUD002590407.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/26 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/26

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgien) den 23. februar 2022 — BV NORDIC INFO mod Belgische Staat

(Sag C-128/22)

(2022/C 213/36)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BV NORDIC INFO

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 2, 4, 5, 27 og 29 i unionsborgskabsdirektiv 2004/38 (1), der gennemfører artikel 20 og 21 TEUF, fortolkes således, at de ikke er til hinder for en ordning i en medlemsstat (in casu i henhold til artikel 18 og 22 i Ministerieel Besluit van 30 juni 2020 houdende dringende maatregelen om de verspreiding van het coronavirus COVID-19 (ministeriel bekendtgørelse af 30. juni 2020 om hasteforanstaltninger til begrænsning af spredning af COVID-19), som ændret ved henholdsvis artikel 3 og 5 i ministeriel bekendtgørelse af 10. juli 2020), der som en generel ordning:






  — | pålægger belgiske statsborgere og deres familiemedlemmer samt unionsborgere, der opholder sig på belgisk område og deres familiemedlemmer, et principielt udrejseforbud med hensyn til ikke nødvendige rejser fra Belgien til lande inden for EU og Schengenzonen, som i henhold til en farvekode udarbejdet på grundlag af epidemiologiske data er farvet røde, |
| --- | --- | --- |

1)

Skal artikel 2, 4, 5, 27 og 29 i unionsborgskabsdirektiv 2004/38 (1), der gennemfører artikel 20 og 21 TEUF, fortolkes således, at de ikke er til hinder for en ordning i en medlemsstat (in casu i henhold til artikel 18 og 22 i Ministerieel Besluit van 30 juni 2020 houdende dringende maatregelen om de verspreiding van het coronavirus COVID-19 (ministeriel bekendtgørelse af 30. juni 2020 om hasteforanstaltninger til begrænsning af spredning af COVID-19), som ændret ved henholdsvis artikel 3 og 5 i ministeriel bekendtgørelse af 10. juli 2020), der som en generel ordning:

—

pålægger belgiske statsborgere og deres familiemedlemmer samt unionsborgere, der opholder sig på belgisk område og deres familiemedlemmer, et principielt udrejseforbud med hensyn til ikke nødvendige rejser fra Belgien til lande inden for EU og Schengenzonen, som i henhold til en farvekode udarbejdet på grundlag af epidemiologiske data er farvet røde,

| — | pålægger ikke belgiske EU-borgere og deres familiemedlemmer (uanset om de har opholdstilladelse på belgisk område) indrejsebegrænsninger (såsom karantæne og tests) med hensyn til ikke nødvendige rejser fra lande inden for EU og Schengenzonen, som i henhold til en farvekode udarbejdet på grundlag af epidemiologiske data er farvet røde? |
| --- | --- |

—

pålægger ikke belgiske EU-borgere og deres familiemedlemmer (uanset om de har opholdstilladelse på belgisk område) indrejsebegrænsninger (såsom karantæne og tests) med hensyn til ikke nødvendige rejser fra lande inden for EU og Schengenzonen, som i henhold til en farvekode udarbejdet på grundlag af epidemiologiske data er farvet røde?

| 2) | Skal artikel 1, 3 og 22 i Schengen-grænsekodeksen (2) fortolkes således, at de ikke er til hinder for en ordning i en medlemsstat (in casu i henhold til artikel 18 og 22 i ministeriel bekendtgørelse af 30. juni 2020 om hasteforanstaltninger til begrænsning af spredning af COVID-19, som ændret ved henholdsvis artikel 3 og 5 i ministeriel bekendtgørelse af 10. juli 2020), som indeholder et udrejseforbud med hensyn til ikke nødvendige rejser fra Belgien til lande inden for EU og Schengenzonen og et indrejseforbud fra disse lande til Belgien, som ikke alene kan kontrolleres og sanktioneres men også håndhæves ex officio af ministeren, borgmesteren og politimesteren? |
| --- | --- |

2)

Skal artikel 1, 3 og 22 i Schengen-grænsekodeksen (2) fortolkes således, at de ikke er til hinder for en ordning i en medlemsstat (in casu i henhold til artikel 18 og 22 i ministeriel bekendtgørelse af 30. juni 2020 om hasteforanstaltninger til begrænsning af spredning af COVID-19, som ændret ved henholdsvis artikel 3 og 5 i ministeriel bekendtgørelse af 10. juli 2020), som indeholder et udrejseforbud med hensyn til ikke nødvendige rejser fra Belgien til lande inden for EU og Schengenzonen og et indrejseforbud fra disse lande til Belgien, som ikke alene kan kontrolleres og sanktioneres men også håndhæves ex officio af ministeren, borgmesteren og politimesteren?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT 2004, L 158, s. 77).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15.3.2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengen-grænsekodeks) (EUT 2006, L 105, s. 1).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/27 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/27

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (Ungarn) den 1. marts 2022 — Straffesag mod T5

(Sag C-147/22)

(2022/C 213/37)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék

Parter i hovedsagen

T5 (tiltalte nr. 5)

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | »Er princippet ne bis in idem, der er fastsat i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) og artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen (herefter »gennemførelseskonventionen«), til hinder for, at der i en medlemsstat indledes en straffesag mod den samme person og for de samme handlinger, for hvilke der allerede er indledt en straffesag i en anden medlemsstat, og som er endeligt afsluttet ved en beslutning fra den offentlige anklager om, at efterforskningen skal indstilles? |
| --- | --- |

1)

»Er princippet ne bis in idem, der er fastsat i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) og artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen (herefter »gennemførelseskonventionen«), til hinder for, at der i en medlemsstat indledes en straffesag mod den samme person og for de samme handlinger, for hvilke der allerede er indledt en straffesag i en anden medlemsstat, og som er endeligt afsluttet ved en beslutning fra den offentlige anklager om, at efterforskningen skal indstilles?

| 2) | Er det foreneligt med princippet ne bis in idem, der er fastsat i [chartrets] artikel 50 og [gennemførelseskonventionens] artikel 54, og er det endeligt til hinder for, at der i en medlemsstat indledes en ny straffesag mod den samme person og for de samme handlinger, at anklagemyndigheden, selv om det er muligt at genoptage en straffesag i en medlemsstat, indtil den strafbare handling er forældet, ikke har anset det for berettiget at genoptage en sådan sag ex officio som følge af en beslutning fra anklagemyndigheden om at opgive straffesagen (efterforskningen) i den pågældende medlemsstat? |
| --- | --- |

2)

Er det foreneligt med princippet ne bis in idem, der er fastsat i [chartrets] artikel 50 og [gennemførelseskonventionens] artikel 54, og er det endeligt til hinder for, at der i en medlemsstat indledes en ny straffesag mod den samme person og for de samme handlinger, at anklagemyndigheden, selv om det er muligt at genoptage en straffesag i en medlemsstat, indtil den strafbare handling er forældet, ikke har anset det for berettiget at genoptage en sådan sag ex officio som følge af en beslutning fra anklagemyndigheden om at opgive straffesagen (efterforskningen) i den pågældende medlemsstat?

| 3) | Er en efterforskning, der er indstillet med hensyn til en sigtet person, som ikke er blevet afhørt som mistænkt i forbindelse med et strafbart forhold, der vedrører dennes medsigtede, selv om der blev gennemført efterforskningsforanstaltninger mod den pågældende person som sigtet, og efterforskningen blev indstillet på grundlag af de oplysninger, der blev fremlagt efter en anmodning om retligt samarbejde, og efter at der blev givet oplysninger om bankkonti og afhøring af de medsigtede som mistænkte, forenelig med princippet ne bis in idem, der er fastsat i [chartrets] artikel 50 og [gennemførelseskonventionens] artikel 54, og kan den anses for tilstrækkelig grundig og udtømmende? |
| --- | --- |

3)

Er en efterforskning, der er indstillet med hensyn til en sigtet person, som ikke er blevet afhørt som mistænkt i forbindelse med et strafbart forhold, der vedrører dennes medsigtede, selv om der blev gennemført efterforskningsforanstaltninger mod den pågældende person som sigtet, og efterforskningen blev indstillet på grundlag af de oplysninger, der blev fremlagt efter en anmodning om retligt samarbejde, og efter at der blev givet oplysninger om bankkonti og afhøring af de medsigtede som mistænkte, forenelig med princippet ne bis in idem, der er fastsat i [chartrets] artikel 50 og [gennemførelseskonventionens] artikel 54, og kan den anses for tilstrækkelig grundig og udtømmende?

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/28 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/28

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 2. marts 2022 — S, A og Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie; anden part: United Nations High Commissioner for Refugees

(Sag C-151/22)

(2022/C 213/38)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: S, A og Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

Anden partt: United Nations High Commissioner fore Refugees

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 10, stk. 1, litra e), i direktiv 2011/95 (1) fortolkes således, at forfølgelsesgrunden »politisk anskuelse« også kan påberåbes af ansøgere, som blot hævder at repræsentere og/eller ytre en politisk mening, uden de under opholdet i oprindelseslandet og siden under opholdet i modtagelseslandet har været i søgelyset hos en aktør, der kan stå bag forfølgelse? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 10, stk. 1, litra e), i direktiv 2011/95 (1) fortolkes således, at forfølgelsesgrunden »politisk anskuelse« også kan påberåbes af ansøgere, som blot hævder at repræsentere og/eller ytre en politisk mening, uden de under opholdet i oprindelseslandet og siden under opholdet i modtagelseslandet har været i søgelyset hos en aktør, der kan stå bag forfølgelse?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, og følgelig allerede en politisk mening er tilstrækkeligt for en kvalificering som politisk anskuelse, hvilken værdi skal styrken af denne politiske mening, grundholdning eller anskuelse og udlændingens interesse i de deraf følgende handlinger da tillægges i forbindelse med behandlingen og vurderingen af en asylansøgning, dvs. i forbindelse med prøvelsen af, hvor realistisk den pågældende ansøgers påståede frygt for forfølgelse er? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, og følgelig allerede en politisk mening er tilstrækkeligt for en kvalificering som politisk anskuelse, hvilken værdi skal styrken af denne politiske mening, grundholdning eller anskuelse og udlændingens interesse i de deraf følgende handlinger da tillægges i forbindelse med behandlingen og vurderingen af en asylansøgning, dvs. i forbindelse med prøvelsen af, hvor realistisk den pågældende ansøgers påståede frygt for forfølgelse er?

| 3) | Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, gælder i så fald standarden om, at denne politiske anskuelse skal være dybt rodfæstet, og hvis dette besvares benægtende, hvilken standard skal da anvendes og hvordan? |
| --- | --- |

3)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, gælder i så fald standarden om, at denne politiske anskuelse skal være dybt rodfæstet, og hvis dette besvares benægtende, hvilken standard skal da anvendes og hvordan?

| 4) | Såfremt der gælder den standard, at denne politiske anskuelse skal være dybt rodfæstet, kan det da forventes af en ansøger, som ikke dokumenterer, at den pågældende repræsenterer en dybt rodfæstet politisk anskuelse, at vedkommende efter at være hjemvendt til sit oprindelsesland afstår fra at ytre sin politiske mening for ikke at komme i søgelyset hos en aktør, der kan stå bag forfølgelse? |
| --- | --- |

4)

Såfremt der gælder den standard, at denne politiske anskuelse skal være dybt rodfæstet, kan det da forventes af en ansøger, som ikke dokumenterer, at den pågældende repræsenterer en dybt rodfæstet politisk anskuelse, at vedkommende efter at være hjemvendt til sit oprindelsesland afstår fra at ytre sin politiske mening for ikke at komme i søgelyset hos en aktør, der kan stå bag forfølgelse?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13.12.2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (EUT 2011, L 337, s. 9).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/28 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/28

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional (Spanien) den 4. marts 2022 — straffesag mod Juan

(Sag C-164/22)

(2022/C 213/39)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Nacional

Tiltalt i straffesagen

Juan

Procesdeltager: Ministerio Fiscal

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er der i den foreliggende sag tale om en »ne bis in idem«-situation i henhold til artikel 50 i den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret om grundlæggende rettigheder«) og artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen, når der er tale om de samme handlinger i henhold til den rækkevidde, som europæisk retspraksis tillægger dette begreb, eller skal den forelæggende ret derimod foretage denne vurdering i overensstemmelse med de principper, der er udtrykt i denne afgørelse, når der er tale om en enkelt fortsat forbrydelse, herunder behovet for at omarbejde sanktionerne og fastsætte en begrænsning af straffen i overensstemmelse med proportionalitetskriterierne? |
| --- | --- |

1)

Er der i den foreliggende sag tale om en »ne bis in idem«-situation i henhold til artikel 50 i den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret om grundlæggende rettigheder«) og artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen, når der er tale om de samme handlinger i henhold til den rækkevidde, som europæisk retspraksis tillægger dette begreb, eller skal den forelæggende ret derimod foretage denne vurdering i overensstemmelse med de principper, der er udtrykt i denne afgørelse, når der er tale om en enkelt fortsat forbrydelse, herunder behovet for at omarbejde sanktionerne og fastsætte en begrænsning af straffen i overensstemmelse med proportionalitetskriterierne?

| 2) | Såfremt det antages, at der ikke er tale om en »ne bis in idem«-situation, fordi der ikke er fuld identitet mellem de strafbare handlinger i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i denne afgørelse:






  A. | Er begrænsningerne af virkningerne af domme fra andre EU-medlemsstater som udtrykkeligt fastsat i artikel 14, stk. 2, i Ley Orgánica 7/2014 de 12 de noviembre, sobre intercambio de información de antecedentes penales y consideración de resoluciones judiciales penales en la Unión Europea (organisk lov nr. 7/2014 af 12.11.2014 om udveksling af oplysninger vedrørende straffeattester og om behandling af strafferetlige afgørelser i Den Europæiske Union, herefter »organisk lov nr. 7/2014«), der gennemfører europæisk lovgivning — når man tager omstændighederne i den foreliggende sag i betragtning — forenelige med Rådets rammeafgørelse 2008/675/RIA (1) af 24. juli 2008 om hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne i Den Europæiske Union i forbindelse med en ny straffesag samt med artikel 45 og artikel 49, stk. 3, i chartret om grundlæggende rettigheder og princippet om gensidig anerkendelse af domme inden for EU? |
| --- | --- | --- |

2)

Såfremt det antages, at der ikke er tale om en »ne bis in idem«-situation, fordi der ikke er fuld identitet mellem de strafbare handlinger i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i denne afgørelse:

A.

Er begrænsningerne af virkningerne af domme fra andre EU-medlemsstater som udtrykkeligt fastsat i artikel 14, stk. 2, i Ley Orgánica 7/2014 de 12 de noviembre, sobre intercambio de información de antecedentes penales y consideración de resoluciones judiciales penales en la Unión Europea (organisk lov nr. 7/2014 af 12.11.2014 om udveksling af oplysninger vedrørende straffeattester og om behandling af strafferetlige afgørelser i Den Europæiske Union, herefter »organisk lov nr. 7/2014«), der gennemfører europæisk lovgivning — når man tager omstændighederne i den foreliggende sag i betragtning — forenelige med Rådets rammeafgørelse 2008/675/RIA (1) af 24. juli 2008 om hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne i Den Europæiske Union i forbindelse med en ny straffesag samt med artikel 45 og artikel 49, stk. 3, i chartret om grundlæggende rettigheder og princippet om gensidig anerkendelse af domme inden for EU?

| B. | Er manglen på en procedure eller mekanisme i spansk ret, der giver mulighed for anerkendelse af udenlandske europæiske domme, omarbejdning og tilpasning eller begrænsning af sanktioner på en måde, der sikrer deres proportionalitet, når en udenlandsk dom skal fuldbyrdes i Spanien, og dommen vedrører handlinger, der er indbyrdes sammenhængende eller har en forbindelse til andre lovovertrædelser, i forhold til hvilke der også er afsagt dom i Spanien, i strid med artikel 45 og artikel 49, stk. 3, i chartret om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 4, stk. 6, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA (2) af 13. juni 2002 og artikel 8, stk. 1 og 2, i Rådets rammeafgørelse 2008/909/RIA (3) af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager om idømmelse af frihedsstraffe eller frihedsberøvende foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse i Den Europæiske Union og generelt med princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser inden for EU’s område? |
| --- | --- |

B.

Er manglen på en procedure eller mekanisme i spansk ret, der giver mulighed for anerkendelse af udenlandske europæiske domme, omarbejdning og tilpasning eller begrænsning af sanktioner på en måde, der sikrer deres proportionalitet, når en udenlandsk dom skal fuldbyrdes i Spanien, og dommen vedrører handlinger, der er indbyrdes sammenhængende eller har en forbindelse til andre lovovertrædelser, i forhold til hvilke der også er afsagt dom i Spanien, i strid med artikel 45 og artikel 49, stk. 3, i chartret om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 4, stk. 6, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA (2) af 13. juni 2002 og artikel 8, stk. 1 og 2, i Rådets rammeafgørelse 2008/909/RIA (3) af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager om idømmelse af frihedsstraffe eller frihedsberøvende foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse i Den Europæiske Union og generelt med princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser inden for EU’s område?

---

(1)  Rådets rammeafgørelse 2008/675/RIA af 24.7.2008 om hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne i Den Europæiske Union i forbindelse med en ny straffesag (EUT 2008, L 220, s. 32).

(2)  Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13.6.2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne — Erklæringer fra en række medlemsstater i forbindelse med rammeafgørelsens vedtagelse (EFT 2002, L 190, s. 1).

(3)  Rådets rammeafgørelse 2008/909/RIA af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager om idømmelse af frihedsstraffe eller frihedsberøvende foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse i Den Europæiske Union (EUT 2008, L 327, s. 27)

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/29 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/29

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Salzburg (Østrig) den 8. marts 2022 — JA mod Wurth Automotive GmbH

(Sag C-177/22)

(2022/C 213/40)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht Salzburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger og appellant: JA

Sagsøgt og appelindstævnt: Wurth Automotive GmbH

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er det ved bedømmelsen af sagsøgerens egenskab af forbruger som omhandlet i artikel 17 og 18 i forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) relevant,






  a) | om sagsøgeren kun udøvede den af hende i sagen oplyste beskæftigelse som grafisk designer og webdesigner som lønnet beskæftigelse eller i det mindste delvis også i forbindelse med en selvstændig virksomhed på tidspunktet for indgåelsen af købekontrakten og umiddelbart derefter, og |
| --- | --- | --- |

1)

Er det ved bedømmelsen af sagsøgerens egenskab af forbruger som omhandlet i artikel 17 og 18 i forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) relevant,

a)

om sagsøgeren kun udøvede den af hende i sagen oplyste beskæftigelse som grafisk designer og webdesigner som lønnet beskæftigelse eller i det mindste delvis også i forbindelse med en selvstændig virksomhed på tidspunktet for indgåelsen af købekontrakten og umiddelbart derefter, og

| b) | til hvilket formål sagsøgeren anskaffede bilen, altså kun til at dække hendes eget behov til privat brug eller også i forbindelse med en nuværende eller fremtidig erhvervsmæssig aktivitet eller målsætning? |
| --- | --- |

b)

til hvilket formål sagsøgeren anskaffede bilen, altså kun til at dække hendes eget behov til privat brug eller også i forbindelse med en nuværende eller fremtidig erhvervsmæssig aktivitet eller målsætning?

| 2) | Kan sagsøgeren ikke længere påberåbe sig egenskab af forbruger, når hun videresolgte bilen i august 2019, og er det relevant, om der er opnået en fortjeneste i denne forbindelse? |
| --- | --- |

2)

Kan sagsøgeren ikke længere påberåbe sig egenskab af forbruger, når hun videresolgte bilen i august 2019, og er det relevant, om der er opnået en fortjeneste i denne forbindelse?

| 3) | Har sagsøgeren ikke egenskab af forbruger allerede af den grund, at hun underskrev en af sagsøgte forud formuleret købekontrakt, som fortrykt indeholdt køberens betegnelse som »firma«, og hvor der under overskriften »Særlige aftaler«, som var skrevet med en mindre skrifttype, var tale om »erhvervskøb/ingen tilbagetagelse, ingen garanti/udlevering sker først, når betalingen er modtaget«, uden at protestere mod dette og henvise til sin egenskab af forbruger? |
| --- | --- |

3)

Har sagsøgeren ikke egenskab af forbruger allerede af den grund, at hun underskrev en af sagsøgte forud formuleret købekontrakt, som fortrykt indeholdt køberens betegnelse som »firma«, og hvor der under overskriften »Særlige aftaler«, som var skrevet med en mindre skrifttype, var tale om »erhvervskøb/ingen tilbagetagelse, ingen garanti/udlevering sker først, når betalingen er modtaget«, uden at protestere mod dette og henvise til sin egenskab af forbruger?

| 4) | Skal sagsøgeren tilregnes adfærden hos sin samlever, der som automobilforhandler formidlede købet, når denne adfærd gav sagsøgte grund til at tro, at sagsøgeren var erhvervsdrivende? |
| --- | --- |

4)

Skal sagsøgeren tilregnes adfærden hos sin samlever, der som automobilforhandler formidlede købet, når denne adfærd gav sagsøgte grund til at tro, at sagsøgeren var erhvervsdrivende?

| 5) | Skal det ved bedømmelsen af egenskaben af forbruger lægges sagsøgeren til last, hvis retten i første instans ikke kunne konstatere, af hvilken grund den skriftlige købekontrakt afviger fra det forudgående tilbud, som var fremsat af sagsøgerens samlever, med hensyn til betegnelsen af køberen, og hvad der blev drøftet i denne forbindelse under de telefoniske kontakter mellem sagsøgerens samlever og en sælger hos sagsøgte? |
| --- | --- |

5)

Skal det ved bedømmelsen af egenskaben af forbruger lægges sagsøgeren til last, hvis retten i første instans ikke kunne konstatere, af hvilken grund den skriftlige købekontrakt afviger fra det forudgående tilbud, som var fremsat af sagsøgerens samlever, med hensyn til betegnelsen af køberen, og hvad der blev drøftet i denne forbindelse under de telefoniske kontakter mellem sagsøgerens samlever og en sælger hos sagsøgte?

| 6. | Er det relevant for sagsøgerens egenskab af forbruger, hvis sagsøgerens samlever nogle uger efter overtagelsen af bilen telefonisk spurgte sagsøgte, om der var mulighed for at specificere momsen? |
| --- | --- |

6.

Er det relevant for sagsøgerens egenskab af forbruger, hvis sagsøgerens samlever nogle uger efter overtagelsen af bilen telefonisk spurgte sagsøgte, om der var mulighed for at specificere momsen?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12.12.2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EUT 2012, L 351, s. 1).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/30 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/30

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 10. marts 2022 — Saint-Louis Sucre mod Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation og SICA des betteraviers d’Etrepagny

(Sag C-183/22)

(2022/C 213/41)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Saint-Louis Sucre

Sagsøgte: Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation og SICA des betteraviers d’Etrepagny

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal bestemmelsen i artikel 153, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 1308/2013 (1) af 17. december 2013, hvorefter producentorganisationens vedtægter forpligter de tilsluttede producenter til »kun at være medlem af én producentorganisation for en given bedrift« fortolkes således, at den udelukkende gælder for tilsluttede producenter? |
| --- | --- |

1)

Skal bestemmelsen i artikel 153, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 1308/2013 (1) af 17. december 2013, hvorefter producentorganisationens vedtægter forpligter de tilsluttede producenter til »kun at være medlem af én producentorganisation for en given bedrift« fortolkes således, at den udelukkende gælder for tilsluttede producenter?

| 2) | For at sikre overholdelse af princippet i artikel 153, stk. 2, litra c), i forordning (EU) nr. 1308/2013, hvorefter tilsluttede producenter i en producentorganisation skal have demokratisk kontrol over deres organisation og de beslutninger, som denne træffer:






  — | skal der for at vurdere uafhængigheden af organisationens medlemmer udelukkende tages hensyn til, om selskabskapitalen ejes af den samme fysiske eller juridiske person, eller også til andre forbindelser, såsom — for ikke-producentmedlemmernes vedkommende — medlemskab af den samme sammenslutning eller — for de tilsluttede producenters vedkommende — udøvelse af ledelsesansvar inden for en sådan sammenslutning? |
| --- | --- | --- |

2)

For at sikre overholdelse af princippet i artikel 153, stk. 2, litra c), i forordning (EU) nr. 1308/2013, hvorefter tilsluttede producenter i en producentorganisation skal have demokratisk kontrol over deres organisation og de beslutninger, som denne træffer:

—

skal der for at vurdere uafhængigheden af organisationens medlemmer udelukkende tages hensyn til, om selskabskapitalen ejes af den samme fysiske eller juridiske person, eller også til andre forbindelser, såsom — for ikke-producentmedlemmernes vedkommende — medlemskab af den samme sammenslutning eller — for de tilsluttede producenters vedkommende — udøvelse af ledelsesansvar inden for en sådan sammenslutning?

| — | er det tilstrækkeligt for at fastslå, at den kontrol, tilsluttede producenter udøver med producentorganisationen, faktisk sker, at de tilsluttede producenter har flertallet af stemmerne, eller skal det i lyset af stemmefordelingen mellem de reelt uafhængige medlemmer undersøges, om stemmeandelen for en eller flere ikke-producentmedlemmer giver dem mulighed for at kontrollere de beslutninger, der træffes af producentorganisationen, selv uden flertal? |
| --- | --- |

—

er det tilstrækkeligt for at fastslå, at den kontrol, tilsluttede producenter udøver med producentorganisationen, faktisk sker, at de tilsluttede producenter har flertallet af stemmerne, eller skal det i lyset af stemmefordelingen mellem de reelt uafhængige medlemmer undersøges, om stemmeandelen for en eller flere ikke-producentmedlemmer giver dem mulighed for at kontrollere de beslutninger, der træffes af producentorganisationen, selv uden flertal?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17.12.2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT 2013, L 347, s. 671).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/31 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/31

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 9. marts 2022 — Sad Trasporto Locale SpA mod Provincia autonoma di Bolzano

(Sag C-186/22)

(2022/C 213/42)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger og appellant: Sad Trasporto Locale SpA

Sagsøgt og indstævnt: Provincia autonoma di Bolzano

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1370/2007 (1) fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at denne forordning anvendes på multimodal national og international offentlig personbefordring, når den offentlige personbefordring på den ene side er genstand for en samlet kontrakt og tilvejebringes med sporvogn, kabelbane og tovbane, og personbefordringen med skinnekøretøjer på den anden side udgør over 50 % af de tjenesteydelser, som operatøren skal tilvejebringe i kraft af den samlede tildelte kontrakt? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1370/2007 (1) fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at denne forordning anvendes på multimodal national og international offentlig personbefordring, når den offentlige personbefordring på den ene side er genstand for en samlet kontrakt og tilvejebringes med sporvogn, kabelbane og tovbane, og personbefordringen med skinnekøretøjer på den anden side udgør over 50 % af de tjenesteydelser, som operatøren skal tilvejebringe i kraft af den samlede tildelte kontrakt?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, og forordning nr. 1370/2007 således også finder anvendelse på multimodal national og international offentlig personbefordring, når den offentlige personbefordring på den ene side er genstand for en samlet kontrakt og tilvejebringes med sporvogn, kabelbane og tovbane, og personbefordringen med skinnekøretøjer på den anden side udgør over 50 % af de tjenesteydelser, som operatøren skal tilvejebringe i kraft af den samlede tildelte kontrakt, skal artikel 5, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1370/2007 da fortolkes således, at der også i tilfælde af direkte tildeling til en intern operatør af en kontrakt om offentlig trafikbetjening, som omfatter personbefordring med sporvogn, skal gennemføres en vurdering af tildelingsforanstaltningens retlige form med den konsekvens, at foranstaltninger, der ikke er udformet som koncessionskontrakter om tjenesteydelser, udelukkes fra anvendelsesområdet for nævnte artikel 5, stk. 2? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, og forordning nr. 1370/2007 således også finder anvendelse på multimodal national og international offentlig personbefordring, når den offentlige personbefordring på den ene side er genstand for en samlet kontrakt og tilvejebringes med sporvogn, kabelbane og tovbane, og personbefordringen med skinnekøretøjer på den anden side udgør over 50 % af de tjenesteydelser, som operatøren skal tilvejebringe i kraft af den samlede tildelte kontrakt, skal artikel 5, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1370/2007 da fortolkes således, at der også i tilfælde af direkte tildeling til en intern operatør af en kontrakt om offentlig trafikbetjening, som omfatter personbefordring med sporvogn, skal gennemføres en vurdering af tildelingsforanstaltningens retlige form med den konsekvens, at foranstaltninger, der ikke er udformet som koncessionskontrakter om tjenesteydelser, udelukkes fra anvendelsesområdet for nævnte artikel 5, stk. 2?

| 3) | Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 5, nr. 1), litra b), og artikel 5, nr. 1), andet afsnit, i direktiv 2014/23/EU (2) da fortolkes således, at den enhed, der har fået tildelt kontrakten, ikke overtager risikoen for driften af de pågældende tjenesteydelser, såfremt den tildelte kontrakt: a) er baseret på bruttoomkostningen, idet den enhed, der foretager tildelingen, oppebærer alle indtægter; b) fastsætter, at operatørens driftsindtægter alene realiseres ved, at den enhed, der foretager tildelingen, betaler et vederlag målt efter tjenesteydelsens omfang (og derfor uden hensyn til risikoen på efterspørgselssiden); c) bestemmer, at den enhed, der foretager tildelingen, bærer driftsrisikoen på efterspørgselssiden (som følge af nedsættelse af vederlag i tilfælde af nedsættelse af tjenesteydelsernes omfang over forhåndsbestemte grænser), den lovmæssige risiko (som følge af ændringer i love og forskrifter samt forsinket udstedelse af tilladelser og/eller certificeringer fra de kompetente enheder), den finansielle risiko (som følge af udeblevet eller forsinket betaling af vederlag samt manglende tilpasning af vederlag) samt risikoen på grund af force majeure (som følge af en uforudsigelig ændring i betingelserne vedrørende levering af tjenesteydelsen); og d) fastsætter, at den enhed, der har fået tildelt kontrakten, bærer driftsrisikoen på udbudssiden (som følge af ændringer i omkostningerne vedrørende faktorer uden for operatørens kontrol — energi, råvarer, materialer), risikoen ved arbejdsmarkedsforholdene (som følge af ændringer i personaleomkostninger i henhold til overenskomster), forretningsrisikoen (som følge af en negativ udvikling af driftsomkostningerne i tilfælde af fejlagtige prognoser) samt den socioøkonomiske og miljømæssige risiko (som følge af uventede begivenheder, som i løbet af kontraktens gennemførelse omfatter goder, der udgør et middel til levering af tjenesteydelsen)? |
| --- | --- |

3)

Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 5, nr. 1), litra b), og artikel 5, nr. 1), andet afsnit, i direktiv 2014/23/EU (2) da fortolkes således, at den enhed, der har fået tildelt kontrakten, ikke overtager risikoen for driften af de pågældende tjenesteydelser, såfremt den tildelte kontrakt: a) er baseret på bruttoomkostningen, idet den enhed, der foretager tildelingen, oppebærer alle indtægter; b) fastsætter, at operatørens driftsindtægter alene realiseres ved, at den enhed, der foretager tildelingen, betaler et vederlag målt efter tjenesteydelsens omfang (og derfor uden hensyn til risikoen på efterspørgselssiden); c) bestemmer, at den enhed, der foretager tildelingen, bærer driftsrisikoen på efterspørgselssiden (som følge af nedsættelse af vederlag i tilfælde af nedsættelse af tjenesteydelsernes omfang over forhåndsbestemte grænser), den lovmæssige risiko (som følge af ændringer i love og forskrifter samt forsinket udstedelse af tilladelser og/eller certificeringer fra de kompetente enheder), den finansielle risiko (som følge af udeblevet eller forsinket betaling af vederlag samt manglende tilpasning af vederlag) samt risikoen på grund af force majeure (som følge af en uforudsigelig ændring i betingelserne vedrørende levering af tjenesteydelsen); og d) fastsætter, at den enhed, der har fået tildelt kontrakten, bærer driftsrisikoen på udbudssiden (som følge af ændringer i omkostningerne vedrørende faktorer uden for operatørens kontrol — energi, råvarer, materialer), risikoen ved arbejdsmarkedsforholdene (som følge af ændringer i personaleomkostninger i henhold til overenskomster), forretningsrisikoen (som følge af en negativ udvikling af driftsomkostningerne i tilfælde af fejlagtige prognoser) samt den socioøkonomiske og miljømæssige risiko (som følge af uventede begivenheder, som i løbet af kontraktens gennemførelse omfatter goder, der udgør et middel til levering af tjenesteydelsen)?

| 4) | Skal artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 108, stk. 3, TEUF endelig fortolkes således, at en kompensation for offentlig tjeneste beregnet på grundlag af driftsomkostninger, der ganske vist er relateret til de forudseelige tjenesteydelseskrav, men er opgjort dels under hensyntagen til de historiske omkostninger af den tjenesteydelse, der blev leveret af den tidligere operatør, som var tildelt en koncessionskontrakt om tjenesteydelser, der blev forlænget i over ti år, dels på grundlag af omkostninger eller vederlag, som vedrører den tidligere tildeling, eller som under alle omstændigheder vedrører markedsmæssige standardparametre, som gælder for hovedparten af operatørerne i sektoren, inden for rammerne af en kontrakt om offentlig personbefordring, som en kompetent lokal myndighed direkte tildeler en intern operatør, udgør statsstøtte, som er underkastet den forudgående kontrolprocedure efter artikel 108, stk. 3, TEUF? |
| --- | --- |

4)

Skal artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 108, stk. 3, TEUF endelig fortolkes således, at en kompensation for offentlig tjeneste beregnet på grundlag af driftsomkostninger, der ganske vist er relateret til de forudseelige tjenesteydelseskrav, men er opgjort dels under hensyntagen til de historiske omkostninger af den tjenesteydelse, der blev leveret af den tidligere operatør, som var tildelt en koncessionskontrakt om tjenesteydelser, der blev forlænget i over ti år, dels på grundlag af omkostninger eller vederlag, som vedrører den tidligere tildeling, eller som under alle omstændigheder vedrører markedsmæssige standardparametre, som gælder for hovedparten af operatørerne i sektoren, inden for rammerne af en kontrakt om offentlig personbefordring, som en kompetent lokal myndighed direkte tildeler en intern operatør, udgør statsstøtte, som er underkastet den forudgående kontrolprocedure efter artikel 108, stk. 3, TEUF?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23.10.2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/70 (EUT 2007, L 315, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26.12.2014 om tildeling af koncessionskontrakter (EUT 2014, L 94, s. 1).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/32 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/32

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien) den 11. marts 2022 — ME mod État belge

(Sag C-191/22)

(2022/C 213/43)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Appellant: ME

Indstævnt: État belge

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7 og 24 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og [artikel 4, stk. 1, litra c)] i Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring (1) samt princippet om ligebehandling og retssikkerhedsprincippet fortolkes således, at medlemsstaterne er forpligtede til at tage hensyn til den familiesammenførte persons alder, ikke på tidspunktet for ansøgningen om familiesammenføring, men på tidspunktet for referencepersons indgivelse af ansøgningen om international beskyttelse, når denne er indrømmet flygtningestatus, og anse barnet for mindreårigt i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 1, litra c), i direktiv 2003/86/EF, når han eller hun var mindreårig på det tidspunkt, hvor referencepersonen indgav sin asylansøgning, men er blevet myndig, inden referencepersonen opnår flygtningestatus, og inden ansøgningen om familiesammenføring indgives?

---

(1)  EUT 2003, L 251, s. 12.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/33 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/33

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 11. marts 2022 — IB mod Regione Lombardia og Provincia di Pavia

(Sag C-196/22)

(2022/C 213/44)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IB

Sagsøgte: Regione Lombardia og Provincia di Pavia

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 (1) om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget, der ikke indeholder nogen ordning vedrørende fortabelse og sanktioner — i lyset af bestemmelserne i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 (2) om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser — til hinder for anvendelsen af en bestemmelse i national lovgivning, der ved gennemførelse af bestemmelserne i forordning 2080/92 foreskriver, at støttemodtagere i tilfælde af konstaterede uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte fortaber retten hertil og skal tilbagebetale modtagne støttebeløb? |
| --- | --- |

1)

Er bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 (1) om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget, der ikke indeholder nogen ordning vedrørende fortabelse og sanktioner — i lyset af bestemmelserne i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 (2) om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser — til hinder for anvendelsen af en bestemmelse i national lovgivning, der ved gennemførelse af bestemmelserne i forordning 2080/92 foreskriver, at støttemodtagere i tilfælde af konstaterede uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte fortaber retten hertil og skal tilbagebetale modtagne støttebeløb?

| 2) | Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, er bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget — i lyset af bestemmelserne i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 samt rimelighedskravet og proportionalitetsprincippet i [tiende] betragtning til den sidstnævnte forordning — da til hinder for anvendelsen af en bestemmelse i national lovgivning, der ved gennemførelse af bestemmelserne i forordning 2080/92 foreskriver, at støttemodtagere i tilfælde af konstaterede uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte fortaber retten hertil og skal tilbagebetale modtagne støttebeløb, såfremt det tilplantede areal eller det forbedrede skovareal viser sig at være 20 % mindre end det, for hvilket støtte er blevet ydet og udbetalt? |
| --- | --- |

2)

Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, er bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget — i lyset af bestemmelserne i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 samt rimelighedskravet og proportionalitetsprincippet i [tiende] betragtning til den sidstnævnte forordning — da til hinder for anvendelsen af en bestemmelse i national lovgivning, der ved gennemførelse af bestemmelserne i forordning 2080/92 foreskriver, at støttemodtagere i tilfælde af konstaterede uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte fortaber retten hertil og skal tilbagebetale modtagne støttebeløb, såfremt det tilplantede areal eller det forbedrede skovareal viser sig at være 20 % mindre end det, for hvilket støtte er blevet ydet og udbetalt?

| 3) | Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, er bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget — i lyset af bestemmelserne i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 — da til hinder for anvendelsen med tilbagevirkende kraft af en bestemmelse i national lovgivning, der ved gennemførelse af bestemmelserne i forordning 2080/92 foreskriver, at støttemodtagere i tilfælde af konstaterede uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte fortaber retten hertil og skal tilbagebetale modtagne støttebeløb? |
| --- | --- |

3)

Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, er bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget — i lyset af bestemmelserne i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 — da til hinder for anvendelsen med tilbagevirkende kraft af en bestemmelse i national lovgivning, der ved gennemførelse af bestemmelserne i forordning 2080/92 foreskriver, at støttemodtagere i tilfælde af konstaterede uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte fortaber retten hertil og skal tilbagebetale modtagne støttebeløb?

| 4) | Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, er bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget — i lyset af bestemmelserne i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 — da til hinder for, at en bestemmelse i national lovgivning, der ved gennemførelse af bestemmelserne i forordning 2080/92 foreskriver, at støttemodtagere i tilfælde af konstaterede uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte fortaber retten hertil og skal tilbagebetale modtagne støttebeløb, fortolkes således, at støttemodtageren har pligt til at tilbagebetale hele støttebeløbet og ikke bare beløbene svarende til det år, for hvilket der er blevet konstateret uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte? |
| --- | --- |

4)

Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, er bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget — i lyset af bestemmelserne i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 — da til hinder for, at en bestemmelse i national lovgivning, der ved gennemførelse af bestemmelserne i forordning 2080/92 foreskriver, at støttemodtagere i tilfælde af konstaterede uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte fortaber retten hertil og skal tilbagebetale modtagne støttebeløb, fortolkes således, at støttemodtageren har pligt til at tilbagebetale hele støttebeløbet og ikke bare beløbene svarende til det år, for hvilket der er blevet konstateret uregelmæssigheder i forbindelse med ydelse af støtte?

---

(1)  Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 af 30.6.1992 om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget (EFT 1992, L 215, s. 96).

(2)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18.12.1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT 1995, L 312, s. 1).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/34 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/34

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Lukovit (Bulgarien) den 18. marts 2022 — straffesag

(Sag C-209/22)

(2022/C 213/45)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Rayonen sad Lukovit (Bulgarien)

Part i hovedsagen

Rayonna prokuratura Lovech, teritorialno otdelenie Lukovit

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er situationer, hvori der i forbindelse med efterforskningen af et strafbart forhold, som vedrører besiddelse af narkotika, er blevet iværksat tvangsforanstaltninger i form af kropsvisitation og beslaglæggelse over for en person, som politiet formoder er i besiddelse af narkotika, omfattet af anvendelsesområdet for henholdsvis direktiv 2013/48/EU (1) om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og i sager angående europæiske arrestordrer og om ret til at få en tredjemand underrettet ved frihedsberøvelse og til at kommunikere med tredjemand og med konsulære myndigheder under frihedsberøvelsen og direktiv 2012/13/EU (2) om ret til information under straffesager? |
| --- | --- |

1)

Er situationer, hvori der i forbindelse med efterforskningen af et strafbart forhold, som vedrører besiddelse af narkotika, er blevet iværksat tvangsforanstaltninger i form af kropsvisitation og beslaglæggelse over for en person, som politiet formoder er i besiddelse af narkotika, omfattet af anvendelsesområdet for henholdsvis direktiv 2013/48/EU (1) om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og i sager angående europæiske arrestordrer og om ret til at få en tredjemand underrettet ved frihedsberøvelse og til at kommunikere med tredjemand og med konsulære myndigheder under frihedsberøvelsen og direktiv 2012/13/EU (2) om ret til information under straffesager?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, ønskes det oplyst, hvilken processuel status en sådan person har i henhold til direktiverne, når den nationale lovgivning ikke anvender det juridiske begreb »mistænkt«, og den pågældende person ikke har modtaget nogen officiel meddelelse om at være blevet »tiltalt«, og har en sådan person ret til information samt til advokatbistand? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, ønskes det oplyst, hvilken processuel status en sådan person har i henhold til direktiverne, når den nationale lovgivning ikke anvender det juridiske begreb »mistænkt«, og den pågældende person ikke har modtaget nogen officiel meddelelse om at være blevet »tiltalt«, og har en sådan person ret til information samt til advokatbistand?

| 3) | Er legalitetsprincippet og forbuddet mod vilkårlige afgørelser til hinder for en national bestemmelse som artikel 219, stk. 2, i Nakazatelno-protsesualen kodeks (strafferetsplejelov, herefter: »strafferetsplejeloven«), som bestemmer, at den efterforskende myndighed også kan rejse tiltale mod en person ved udarbejdelsen af rapporten fra den første efterforskningshandling over for den pågældende, når den nationale lovgivning ikke anvender det juridiske begreb »mistænkt«, og retten til forsvar i henhold til den nationale lovgivning først opstår på tidspunktet for en formel afgørelse om »tiltalerejsning«, hvilket endvidere sker i henhold til den efterforskende myndigheds skøn, og påvirker en sådan national procedure den effektive udøvelse og det væsentlige indhold af retten til adgang til advokatbistand i henhold til artikel 3, stk. 3, litra b), i direktiv 2013/48/EU? |
| --- | --- |

3)

Er legalitetsprincippet og forbuddet mod vilkårlige afgørelser til hinder for en national bestemmelse som artikel 219, stk. 2, i Nakazatelno-protsesualen kodeks (strafferetsplejelov, herefter: »strafferetsplejeloven«), som bestemmer, at den efterforskende myndighed også kan rejse tiltale mod en person ved udarbejdelsen af rapporten fra den første efterforskningshandling over for den pågældende, når den nationale lovgivning ikke anvender det juridiske begreb »mistænkt«, og retten til forsvar i henhold til den nationale lovgivning først opstår på tidspunktet for en formel afgørelse om »tiltalerejsning«, hvilket endvidere sker i henhold til den efterforskende myndigheds skøn, og påvirker en sådan national procedure den effektive udøvelse og det væsentlige indhold af retten til adgang til advokatbistand i henhold til artikel 3, stk. 3, litra b), i direktiv 2013/48/EU?

| 4) | Er princippet om EU-rettens effektive virkning til hinder for en national praksis, ifølge hvilken en retslig prøvelse af tvangsforanstaltninger med henblik på bevisoptagelse, herunder legemsbesigtigelse og beslaglæggelse i forbindelse med efterforskningen, ikke tillader en prøvelse af, om der har været tale om en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af de grundlæggende rettigheder for mistænkte og tiltalte, som er garanteret i artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, i direktiv 2013/48/EU og i direktiv 2012/13/EU? |
| --- | --- |

4)

Er princippet om EU-rettens effektive virkning til hinder for en national praksis, ifølge hvilken en retslig prøvelse af tvangsforanstaltninger med henblik på bevisoptagelse, herunder legemsbesigtigelse og beslaglæggelse i forbindelse med efterforskningen, ikke tillader en prøvelse af, om der har været tale om en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af de grundlæggende rettigheder for mistænkte og tiltalte, som er garanteret i artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, i direktiv 2013/48/EU og i direktiv 2012/13/EU?

| 5. | Er retsstatsprincippet til hinder for national lovgivning og retspraksis, ifølge hvilke domstolene ikke har beføjelse til at prøve en afgørelse om tiltalerejsning mod en person, selv om det netop og udelukkende er denne formelle proceshandling, der er afgørende for, om en fysisk person gives mulighed for at udøve sin ret til forsvar, når der iværksættes tvangsforanstaltninger med efterforskningsformål over for den pågældende? |
| --- | --- |

5.

Er retsstatsprincippet til hinder for national lovgivning og retspraksis, ifølge hvilke domstolene ikke har beføjelse til at prøve en afgørelse om tiltalerejsning mod en person, selv om det netop og udelukkende er denne formelle proceshandling, der er afgørende for, om en fysisk person gives mulighed for at udøve sin ret til forsvar, når der iværksættes tvangsforanstaltninger med efterforskningsformål over for den pågældende?

---

(1)  EUT 2013, L 294, s. 1.

(2)  EUT 2012, L 142, s. 1.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/35 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/35

---

Appel iværksat den 4. april 2022 af Mylan IRE Healthcare Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 26. januar 2022 i sag T-303/16, Mylan IRE Healthcare Ltd mod Kommissionen

(Sag C-237/22 P)

(2022/C 213/46)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Mylan IRE Healthcare Ltd (ved avocats I. Vernimme og L. Bidaine)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og UAB VVB

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Appellen fremmes til realitetsbehandling, og appellanten gives medhold. |
| --- | --- |

—

Appellen fremmes til realitetsbehandling, og appellanten gives medhold.

| — | Den appellerede dom ophæves i sin helhed. |
| --- | --- |

—

Den appellerede dom ophæves i sin helhed.

| — | Såfremt Domstolen måtte finde, at sagen er moden til påkendelse, annulleres Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2016) 2083 final af 4. april 2016 om markedsføringstilladelserne for de humanmedicinske lægemidler »Tobramycin VVB og relaterede navne«, som indeholder det virksomme stof »tobramycin«, jf. artikel 29 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF (herefter »den omtvistede afgørelse«), eller hjemvises sagen til Retten. |
| --- | --- |

—

Såfremt Domstolen måtte finde, at sagen er moden til påkendelse, annulleres Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2016) 2083 final af 4. april 2016 om markedsføringstilladelserne for de humanmedicinske lægemidler »Tobramycin VVB og relaterede navne«, som indeholder det virksomme stof »tobramycin«, jf. artikel 29 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF (herefter »den omtvistede afgørelse«), eller hjemvises sagen til Retten.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale appellantens sagsomkostninger i både appelsagen og sagen i første instans. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale appellantens sagsomkostninger i både appelsagen og sagen i første instans.

| — | UAB VVB tilpligtes at betale sine egne sagsomkostninger i både nærværende appelsag og sagen i første instans. |
| --- | --- |

—

UAB VVB tilpligtes at betale sine egne sagsomkostninger i både nærværende appelsag og sagen i første instans.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende om en retlig fejl ved fortolkningen af begrebet »klinisk overlegenhed« som omhandlet i artikel 8, stk. 3, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 141/2000 af 16. december 1999 om lægemidler til sjældne sygdomme (1) (herefter »forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme«), navnlig henset til Rettens fortolkning af begrebet »væsentlig gavn« som omhandlet i artikel 3 i forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme.

Andet anbringende om Rettens utilstrækkelige begrundelse til støtte for dens konklusion om, at TOBI/Tobramycin VVB var sikrere end Tobi Podhaler for en væsentlig del af målpopulationen, navnlig henset til indholdet af den omtvistede afgørelse.

---

(1)  EFT 2000, L 18, s. 1.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/35 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/35

---

Appel iværksat den 8. april 2022 af Scania AB, Scania CV AB og Scania Deutschland GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 2. februar 2022 i sag T-799/17, Scania m.fl. mod Kommissionen

(Sag C-251/22 P)

(2022/C 213/47)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Scania AB, Scania CV AB og Scania Deutschland GmbH (ved advocaat D. Arts, avocate F. Miotto, advocate N. De Backer, advocaat C.E. Schillemans og advokaterne C. Langenius, S. Falkner, L. Ulrichs og P. Hammarskiöld)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

| — | Den appellerede dom ophæves helt eller delvist. |
| --- | --- |

—

Den appellerede dom ophæves helt eller delvist.

| — | Kommissionens afgørelse C(2017) 6467 final af 27. september 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og artikel 53 i EØS-aftalen (sag AT.39824 — Lastbiler) annulleres helt eller delvis, og/eller de relevante bøder eftergives eller nedsættes, eller |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse C(2017) 6467 final af 27. september 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og artikel 53 i EØS-aftalen (sag AT.39824 — Lastbiler) annulleres helt eller delvis, og/eller de relevante bøder eftergives eller nedsættes, eller

| — | sagen hjemvises til Retten til afgørelse, og |
| --- | --- |

—

sagen hjemvises til Retten til afgørelse, og

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i begge instanser. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanterne fremsat følgende fire anbringender:

| 1. | Med det første anbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den undlod at anerkende, at Kommissionen ved at vedtage forligsafgørelsen (1) og derefter fortsætte sin undersøgelse over for Scania med de samme sagsbehandlere tilsidesatte artikel 41, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som fortolket i Domstolens retspraksis. |
| --- | --- |

1.

Med det første anbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den undlod at anerkende, at Kommissionen ved at vedtage forligsafgørelsen (1) og derefter fortsætte sin undersøgelse over for Scania med de samme sagsbehandlere tilsidesatte artikel 41, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som fortolket i Domstolens retspraksis.

| 2. | Med det andet anbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den karakteriserede den geografiske udstrækning af adfærden på tysk niveau således, at den omfattede hele EØS, hvorimod den var begrænset til Tyskland. |
| --- | --- |

2.

Med det andet anbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den karakteriserede den geografiske udstrækning af adfærden på tysk niveau således, at den omfattede hele EØS, hvorimod den var begrænset til Tyskland.

| 3. | Med det tredje anbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den karakteriserede en række af adfærd på de tre forskellige niveauer som én samlet overtrædelse. |
| --- | --- |

3.

Med det tredje anbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den karakteriserede en række af adfærd på de tre forskellige niveauer som én samlet overtrædelse.

| 4. | Subsidiært har appellanterne med det fjerde anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den opretholdt en bøde i forbindelse med adfærd, der er forældede. |
| --- | --- |

4.

Subsidiært har appellanterne med det fjerde anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den opretholdt en bøde i forbindelse med adfærd, der er forældede.

---

(1)  Kommissionens afgørelse C(2016) 4673 final af 19.7.2016 om en procedure i henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 53 i EØS-aftalen (sag AT.39824 — Lastbiler).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/36 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/36

---

Kendelse afsagt af formanden for Domstolens Femte Afdeling den 11. januar 2022 (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof — Tyskland) — Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG mod E. Leinfelder GmbH, TL, SW og WL

(Sag C-62/21) (1)

(2022/C 213/48)

Processprog: tysk

Formanden for Femte Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

---

(1)  EUT C 189 af 17.5.2021.

---

Retten

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/37 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/37

---

Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund I)

(Sag T-277/21) (1)

(EU-varemærker - ansøgning om EU-figurmærke - gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund I - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001)

(2022/C 213/49)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Daimler AG (Stuttgart, Tyskland) (ved advokat N. Siebertz)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J. Schäfer og E. Markakis, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 18. marts 2021 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1895/2020-5) vedrørende en ansøgning om registrering af et figurtegn, der gengiver stjerner med tre spidser på sort baggrund, som EU-varemærke.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | Daimler AG betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Daimler AG betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 278 af 12.7.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/37 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/37

---

Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund II)

(Sag T-278/21) (1)

(EU-varemærker - ansøgning om EU-figurmærke - gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund II - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001)

(2022/C 213/50)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Daimler AG (Stuttgart, Tyskland) (ved advokat N. Siebertz)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J. Schäfer og E. Markakis, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 18. marts 2021 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1896/2020-5) vedrørende en ansøgning om registrering af et figurtegn, der gengiver stjerner med tre spidser på sort baggrund II, som EU-varemærke.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | Daimler AG betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Daimler AG betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 278 af 12.7.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/38 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/38

---

Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund IV)

(Sag T-279/21) (1)

(EU-varemærker - ansøgning om EU-figurmærke - gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund IV - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001)

(2022/C 213/51)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Daimler AG (Stuttgart, Tyskland) (ved advokat N. Siebertz)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J. Schäfer og E. Markakis, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 18. marts 2021 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1898/2020-5) vedrørende en ansøgning om registrering af et figurtegn, der gengiver stjerner med tre spidser på sort baggrund IV, som EU-varemærke.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | Daimler AG betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Daimler AG betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 278 af 12.7.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/38 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/38

---

Rettens dom af 30. marts 2022 — Daimler mod EUIPO (Gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund III)

(Sag T-280/21) (1)

(EU-varemærker - ansøgning om EU-figurmærket - gengivelse af stjerner med tre spidser på sort baggrund III - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001)

(2022/C 213/52)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Daimler AG (Stuttgart, Tyskland) (ved advokat N. Siebertz)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J. Schäfer og E. Markakis, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 18. marts 2021 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1897/2020-5) vedrørende en ansøgning om registrering af et figurtegn, der gengiver stjerner med tre spidser på sort baggrund III, som EU-varemærke.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | Daimler AG betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Daimler AG betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 278 af 12.7.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/39 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/39

---

Rettens dom af 30. marts 2022 — Copal Tree Brands mod EUIPO — Sumol + Compal Marcas (COPALLI)

(Sag T-445/21) (1)

(EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket COPALLI - det ældre nationale ordmærke COMPAL - relativ registreringshindring - skade på renomméet - artikel 8, stk. 5, i forordning (EU) nr. 2017/1001 - utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé)

(2022/C 213/53)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Copal Tree Brands, Inc. (Oakland, Californien, De Forenede Stater) (ved advokat B. Niemann Fadani)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved T. Frydendahl og D. Gája, som befuldmægtigede)

Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Sumol + Compal Marcas SA (Carnaxide, Portugal) (ved advokat A. de Sampaio)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 25. maj 2021 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1581/2020-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Sumol + Compal Marcas og Copal Tree Brands.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | Copal Tree Brands, Inc. betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Copal Tree Brands, Inc. betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 368 af 13.9.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/39 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/39

---

Rettens kendelse af 24. marts 2022 — Di Taranto mod Den Europæiske Anklagemyndighed

(Sag T-368/21) (1)

(Annullationssøgsmål - regler for institutionerne - forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed - forordning (EU) 2017/1939 - udpegelse af de europæiske delegerede anklagere ved Den Europæiske Anklagemyndighed - afledt ulovlighed - kandidater indstillet af Den Italienske Republik - udpegelse anfægtet ved en national domstol - afvisning)

(2022/C 213/54)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Alessandro Di Taranto (Rom, Italien) (ved advokat G. Pellegrino)

Sagsøgt: Den Europæiske Anklagemyndighed (ved L. De Matteis og T. Gut, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af afgørelse nr. 34/2021 truffet af kollegiet for Den Europæiske Anklagemyndighed den 3. maj 2021 om udpegelse af 15 europæiske delegerede anklagere ved Den Europæiske Anklagemyndighed i Den Italienske Republik.

Konklusion

| 1) | Sagen afvises. |
| --- | --- |

1)

Sagen afvises.

| 2) | Alessandro Di Taranto betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Alessandro Di Taranto betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 368 af 13.9.2021.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/40 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/40

---

Kendelse afsagt af Rettens præsident den 23. februar 2022 — Atesos medical m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-764/21 R)

(Særlige rettergangsformer - medicinsk udstyr - direktiv 93/42/EØF - forordning (EU) 2017/745 - anmodning om udsættelse af gennemførelsen - ingen uopsættelighed)

(2022/C 213/55)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Atesos medical AG (Aarau, Schweiz) og de syv andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til kendelsen (ved advokaterne M. Meulenbelt, B. Natens og I. Willemyns)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved E. Sanfrutos Cano, C. Hödlmayr og C. Vollrath, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Anmodning på grundlag af artikel 278 TEUF og 279 TEUF om udsættelse af gennemførelsen af den ikkeoffentliggjorte afgørelse af ukendt dato fra Kommissionen, hvoraf det fremgår, at udpegelsen af Schweizerische Vereinigung für Qualitäts — und Management Systeme som et organ til overensstemmelsesvurderinger af medicinsk udstyr i henhold til Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr (EFT 1993, L 169, s. 1, berigtiget i EFT 1997, L 323, s. 39) er udløbet, og hvorved dette organ fjernes fra databasen over bemyndigede og udpegede organer med virkning fra den 28. september 2021.

Konklusion

| 1) | Anmodningen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge. |
| --- | --- |

1)

Anmodningen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.

| 2) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes. |
| --- | --- |

2)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/40 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/40

---

Kendelse afsagt af Rettens præsident den 31. marts 2022 — AL mod Rådet

(Sag T-22/22 R)

(Særlige rettergangsformer - personalesag - tjenestemænd - disciplinær forfølgning - fjernelse fra tjenesten - anmodning om foreløbige forholdsregler - uopsættelighed - fumus boni juris - interesseafvejning)

(2022/C 213/56)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: AL (ved advokat R. Rata)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bauer og M. Alver, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål støttet på artikel 278 TEUF og 279 TEUF med påstand dels om udsættelse af gennemførelsen af Rådets afgørelse af 27. september 2021, hvorved sagsøgeren blev pålagt en disciplinær sanktion i form af fjernelse fra tjenesten med virkning fra den 1. oktober 2021, dels om, at sagsøgeren genindsættes som tjenestemand i sin tidligere funktion og stilling.

Konklusion

| 1) | Gennemførelsen af afgørelse af 27. september 2021 truffet af Rådet for Den Europæiske Union, hvorved sagsøgeren pålægges en disciplinær sanktion i form af fjernelse fra tjenesten med virkning fra den 1. oktober 2021, udsættes. |
| --- | --- |

1)

Gennemførelsen af afgørelse af 27. september 2021 truffet af Rådet for Den Europæiske Union, hvorved sagsøgeren pålægges en disciplinær sanktion i form af fjernelse fra tjenesten med virkning fra den 1. oktober 2021, udsættes.

| 2) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes. |
| --- | --- |

2)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/41 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/41

---

Kendelse afsagt af Rettens præsident den 30. marts 2022 — RT France mod Rådet

(Sag T-125/22 R)

(Særlige rettergangsformer - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine - suspension af visse mediers udsendelsesaktiviteter - anmodning om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed - interesseafvejning)

(2022/C 213/57)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: RT France (Boulogne-Billancourt, Frankrig) (ved advokat E. Piwnica)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved S. Lejeune, R. Meyer og S. Emmerechts, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål støttet på artikel 278 TEUF og 279 TEUF med påstand om udsættelse af gennemførelsen af Rådets afgørelse (FUSP) 2022/351 af 1. marts 2022 om ændring af afgørelse 2014/512/FUSP om restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine (EUT 2022, L 65, s. 5), og af Rådets forordning (EU) 2022/350 af 1. marts 2022 om ændring af forordning (EU) nr. 833/2014 om restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine (EUT 2022, L 65, s. 1), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.

Konklusion

| 1) | Anmodningen om foreløbige forholdsregler forkastes. |
| --- | --- |

1)

Anmodningen om foreløbige forholdsregler forkastes.

| 2) | Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse om de anmodninger om intervention, der er blevet fremsat af Europa-Kommissionen, Kongeriget Belgien, Den Franske Republik og Republikken Polen. |
| --- | --- |

2)

Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse om de anmodninger om intervention, der er blevet fremsat af Europa-Kommissionen, Kongeriget Belgien, Den Franske Republik og Republikken Polen.

| 3) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes med undtagelse af de omkostninger, som er blevet afholdt af Europa-Kommissionen, Kongeriget Belgien, Den Franske Republik og Republikken Polen. De sidstnævnte bærer omkostningerne i forbindelse med deres anmodninger om intervention. |
| --- | --- |

3)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes med undtagelse af de omkostninger, som er blevet afholdt af Europa-Kommissionen, Kongeriget Belgien, Den Franske Republik og Republikken Polen. De sidstnævnte bærer omkostningerne i forbindelse med deres anmodninger om intervention.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/42 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/42

---

Sag anlagt den 25. marts 2022 — Ryanair mod Kommissionen

(Sag T-164/22)

(2022/C 213/58)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Ryanair DAC (Swords, Irland) (ved advokaterne E. Vahida, F.-C. Laprévote, V. Blanc, D. Pérez de Lamo og S. Rating)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Europa-Kommissionens afgørelse (EU) af 21. december 2021 om statsstøtte SA.63402 (2021/N) — Portugal — Covid-19: kompensation for skade til TAP II annulleres. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionens afgørelse (EU) af 21. december 2021 om statsstøtte SA.63402 (2021/N) — Portugal — Covid-19: kompensation for skade til TAP II annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at Europa-Kommissionen har anvendt artikel 107, stk. 2, litra b), urigtigt og har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af, om støtte til de skader, der er forårsaget af covid-19-pandemien, er forholdsmæssig. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at Europa-Kommissionen har anvendt artikel 107, stk. 2, litra b), urigtigt og har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af, om støtte til de skader, der er forårsaget af covid-19-pandemien, er forholdsmæssig.

| 2. | Andet anbringende om, at Europa-Kommissionen har tilsidesat specifikke bestemmelser i EUF-traktaten og de almindelige EU-retlige principper, der har understøttet liberaliseringen af luftfarten i EU siden slutningen af 1980'erne (såsom forbud mod forskelsbehandling, den frie udveksling af tjenesteydelser og den frie etableringsret). |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at Europa-Kommissionen har tilsidesat specifikke bestemmelser i EUF-traktaten og de almindelige EU-retlige principper, der har understøttet liberaliseringen af luftfarten i EU siden slutningen af 1980'erne (såsom forbud mod forskelsbehandling, den frie udveksling af tjenesteydelser og den frie etableringsret).

| 3. | Tredje anbringende om, at Europa-Kommissionen har undladt at indlede en formel undersøgelsesprocedure på trods af »alvorlige vanskeligheder« og har tilsidesat sagsøgerens proceduremæssige rettigheder. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at Europa-Kommissionen har undladt at indlede en formel undersøgelsesprocedure på trods af »alvorlige vanskeligheder« og har tilsidesat sagsøgerens proceduremæssige rettigheder.

| 4. | Fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sin begrundelsespligt i henhold til artikel 296, stk. 2, TEUF. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sin begrundelsespligt i henhold til artikel 296, stk. 2, TEUF.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/42 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/42

---

Sag anlagt den 6. april 2022 — Pharol mod Kommissionen

(Sag T-181/22)

(2022/C 213/59)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Pharol, SGPS, SA (Lissabon, Portugal) (ved advokaterne N. Mimoso Ruiz og L. Bettencourt Nunes)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at sagsøgeren har søgsmålsinteresse i dette annullationssøgsmål i henhold til artikel 263 TEUF. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at sagsøgeren har søgsmålsinteresse i dette annullationssøgsmål i henhold til artikel 263 TEUF.

| — | Det fastslås, at søgsmålet er forskriftsmæssigt anlagt og kan antages til realitetsbehandling i henhold til artikel 263 TEUF. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at søgsmålet er forskriftsmæssigt anlagt og kan antages til realitetsbehandling i henhold til artikel 263 TEUF.

| — | Afgørelse C(2022) 324 final af 25. januar 2022 om ændring af afgørelse C(2013) 306 final af 23. januar 2013 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF (AT.39839 — Telefónica og Portugal Telecom) annulleres i henhold til artikel 264 TEUF. |
| --- | --- |

—

Afgørelse C(2022) 324 final af 25. januar 2022 om ændring af afgørelse C(2013) 306 final af 23. januar 2013 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF (AT.39839 — Telefónica og Portugal Telecom) annulleres i henhold til artikel 264 TEUF.

| — | Subsidiært nedsættes den bøde, som sagsøgeren er blevet pålagt i henhold til den anfægtede afgørelses artikel 1, i henhold til artikel 264 TEUF af de anførte grunde. |
| --- | --- |

—

Subsidiært nedsættes den bøde, som sagsøgeren er blevet pålagt i henhold til den anfægtede afgørelses artikel 1, i henhold til artikel 264 TEUF af de anførte grunde.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.

| 1. | Det første anbringende om en materiel tilsidesættelse af Rettens dom. Sagsøgeren har gjort gældende, at afgørelse C(2022) 324 final af 25. januar 2022 om ændring af afgørelse C(2013) 306 final 23. januar 2013 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF (AT.39839 — Telefónica og Portugal Telecom) indebærer en ny fortolkning af konkurrenceklausulen, hvilket er en tilsidesættelse af, hvad Retten fastslog, hvorfor den anfægtede afgørelse skal annulleres. |
| --- | --- |

1.

Det første anbringende om en materiel tilsidesættelse af Rettens dom. Sagsøgeren har gjort gældende, at afgørelse C(2022) 324 final af 25. januar 2022 om ændring af afgørelse C(2013) 306 final 23. januar 2013 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF (AT.39839 — Telefónica og Portugal Telecom) indebærer en ny fortolkning af konkurrenceklausulen, hvilket er en tilsidesættelse af, hvad Retten fastslog, hvorfor den anfægtede afgørelse skal annulleres.

| 2. | Det andet anbringende om en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og Pharols ret til forsvar, idet Kommissionen ikke vedtog en klagepunktsmeddelelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at når Kommissionen anlægger en ny fortolkning af konkurrenceklausulen, som påvirker konklusionerne om overtrædelsens omfang, skal den vedtage en ny klagepunktsmeddelelse, hvilket udgør en tilsidesættelse af de væsentlige formkrav og af sagsøgerens ret til forsvar, hvorfor den anfægtede afgørelse skal annulleres. |
| --- | --- |

2.

Det andet anbringende om en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og Pharols ret til forsvar, idet Kommissionen ikke vedtog en klagepunktsmeddelelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at når Kommissionen anlægger en ny fortolkning af konkurrenceklausulen, som påvirker konklusionerne om overtrædelsens omfang, skal den vedtage en ny klagepunktsmeddelelse, hvilket udgør en tilsidesættelse af de væsentlige formkrav og af sagsøgerens ret til forsvar, hvorfor den anfægtede afgørelse skal annulleres.

| 3. | Det tredje anbringende om en fejl ved fastlæggelsen af afsætningens værdi i forbindelse med overtrædelsen. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at det væsentligste element i analysen af, om der foreligger potentiel konkurrence, med henblik på den nøjagtige fastlæggelse af den afsætning, som er direkte eller indirekte forbundet med overtrædelsen, skal være den effektive mulighed for adgang til hvert enkelt relevant marked, at der ikke er uoverstigelige hindringer for adgangen, og, såfremt sådanne måtte foreligge, at en virksomhed har reelle og konkrete muligheder for at få adgang til hvert enkelt marked, idet Kommissionens konstatering i den anfægtede afgørelse af, at der ikke er uoverstigelige hindringer, som også blevet fastlagt urigtigt, ikke er tilstrækkelig. |
| --- | --- |

3.

Det tredje anbringende om en fejl ved fastlæggelsen af afsætningens værdi i forbindelse med overtrædelsen. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at det væsentligste element i analysen af, om der foreligger potentiel konkurrence, med henblik på den nøjagtige fastlæggelse af den afsætning, som er direkte eller indirekte forbundet med overtrædelsen, skal være den effektive mulighed for adgang til hvert enkelt relevant marked, at der ikke er uoverstigelige hindringer for adgangen, og, såfremt sådanne måtte foreligge, at en virksomhed har reelle og konkrete muligheder for at få adgang til hvert enkelt marked, idet Kommissionens konstatering i den anfægtede afgørelse af, at der ikke er uoverstigelige hindringer, som også blevet fastlagt urigtigt, ikke er tilstrækkelig.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/43 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/43

---

Sag anlagt den 8. april 2022 — Ryanair mod Kommissionen

(Sag T-185/22)

(2022/C 213/60)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Ryanair DAC (Swords, Irland) (ved advokaterne E. Vahida, F.-C. Laprévote, V. Blanc, D. Pérez de Lamo og S. Rating)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Europa-Kommissionens afgørelse (EU) af 22. december 2021 om statsstøtte SA.100121 (2021/N) — Portugal — Covid-19: kompensation for skade til TAP III annulleres. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionens afgørelse (EU) af 22. december 2021 om statsstøtte SA.100121 (2021/N) — Portugal — Covid-19: kompensation for skade til TAP III annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at Europa-Kommissionen har anvendt artikel 107, stk. 2, litra b), urigtigt og har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af, om støtten til de skader, der er forårsaget af covid-19-pandemien, er forholdsmæssig. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at Europa-Kommissionen har anvendt artikel 107, stk. 2, litra b), urigtigt og har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af, om støtten til de skader, der er forårsaget af covid-19-pandemien, er forholdsmæssig.

| 2. | Andet anbringende om, at Europa-Kommissionen har tilsidesat specifikke bestemmelser i EUF-traktaten og de almindelige EU-retlige principper, der har understøttet liberaliseringen af luftfarten i EU siden slutningen af 1980'erne (såsom forbud mod forskelsbehandling, den frie udveksling af tjenesteydelser og den frie etableringsret). |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at Europa-Kommissionen har tilsidesat specifikke bestemmelser i EUF-traktaten og de almindelige EU-retlige principper, der har understøttet liberaliseringen af luftfarten i EU siden slutningen af 1980'erne (såsom forbud mod forskelsbehandling, den frie udveksling af tjenesteydelser og den frie etableringsret).

| 3. | Tredje anbringende om, at Europa-Kommissionen har undladt at indlede en formel undersøgelsesprocedure på trods af »alvorlige vanskeligheder« og har tilsidesat sagsøgerens proceduremæssige rettigheder. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at Europa-Kommissionen har undladt at indlede en formel undersøgelsesprocedure på trods af »alvorlige vanskeligheder« og har tilsidesat sagsøgerens proceduremæssige rettigheder.

| 4. | Fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sin begrundelsespligt i henhold til artikel 296, stk. 2, TEUF. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sin begrundelsespligt i henhold til artikel 296, stk. 2, TEUF.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/44 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/44

---

Sag anlagt den 12. april 2022 — BNP Paribas mod ECB

(Sag T-186/22)

(2022/C 213/61)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: BNP Paribas (Paris, Frankrig) (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og M. Dalon)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Sagsøgerens påstande

| — | Afsnit 1.10 og 3.10.1 — 3.10.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRBNP-7 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Afsnit 1.10 og 3.10.1 — 3.10.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRBNP-7 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

| — | Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter. |
| --- | --- |

—

Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

| 1. | Det første anbringende vedrører en retlig fejl og en tilsidesættelse af artikel 266 TEUF. Sagsøgeren gør i denne henseende gældende, at ECB ved i forbindelse med den anfægtede afgørelse at pålægge en foranstaltning af generel karakter baseret på en begrundelse, som ikke tager hensyn til sagsøgerens individuelle tilsynsmæssige situation, har overskredet sine beføjelser i henhold til forordning nr. 1024/2013 (1), således som de er præciseret i Rettens praksis. |
| --- | --- |

1.

Det første anbringende vedrører en retlig fejl og en tilsidesættelse af artikel 266 TEUF. Sagsøgeren gør i denne henseende gældende, at ECB ved i forbindelse med den anfægtede afgørelse at pålægge en foranstaltning af generel karakter baseret på en begrundelse, som ikke tager hensyn til sagsøgerens individuelle tilsynsmæssige situation, har overskredet sine beføjelser i henhold til forordning nr. 1024/2013 (1), således som de er præciseret i Rettens praksis.

| 2. | Det andet anbringende vedrører et åbenbart urigtigt skøn og en tilsidesættelse af princippet om god forvaltning. Efter sagsøgerens opfattelse har ECB ved ikke at tage hensyn til samtlige relevante forhold vedrørende sagsøgerens særlige situation draget urigtige konklusioner hvad angår de forsigtighedsrisici, som anvendelsen af uigenkaldelige betalingsforpligtelser kan medføre for sagsøgerens individuelle situation. |
| --- | --- |

2.

Det andet anbringende vedrører et åbenbart urigtigt skøn og en tilsidesættelse af princippet om god forvaltning. Efter sagsøgerens opfattelse har ECB ved ikke at tage hensyn til samtlige relevante forhold vedrørende sagsøgerens særlige situation draget urigtige konklusioner hvad angår de forsigtighedsrisici, som anvendelsen af uigenkaldelige betalingsforpligtelser kan medføre for sagsøgerens individuelle situation.

| 3. | Det tredje anbringende vedrører en retlig fejl som følge af, at de EU-retlige bestemmelser om anvendelse af uigenkaldelige betalingsforpligtelser er blevet frataget deres effektive virkning. Sagsøgeren har anført, at eftersom ECB baserede sin analyse på principielle betragtninger, der kun kunne føre til et krav om fuldstændigt fradrag af uigenkaldelige betalingsforpligtelser fra egentlig kernekapital, ville dette medføre, at de EU-retsakter, i henhold til hvilke kreditinstitutterne kan anvende uigenkaldelige betalingsforpligtelser med henblik på at opfylde en del af deres forpligtelser over for afviklingsfonde og indskudsgarantiordninger, blev frataget deres effektive virkning. |
| --- | --- |

3.

Det tredje anbringende vedrører en retlig fejl som følge af, at de EU-retlige bestemmelser om anvendelse af uigenkaldelige betalingsforpligtelser er blevet frataget deres effektive virkning. Sagsøgeren har anført, at eftersom ECB baserede sin analyse på principielle betragtninger, der kun kunne føre til et krav om fuldstændigt fradrag af uigenkaldelige betalingsforpligtelser fra egentlig kernekapital, ville dette medføre, at de EU-retsakter, i henhold til hvilke kreditinstitutterne kan anvende uigenkaldelige betalingsforpligtelser med henblik på at opfylde en del af deres forpligtelser over for afviklingsfonde og indskudsgarantiordninger, blev frataget deres effektive virkning.

| 4. | Det fjerde anbringende vedrører en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet ECB pålagde sagsøgeren en uberettiget og uforholdsmæssig fradragsforanstaltning henset til sagsøgerens tilsynsmæssige situation. |
| --- | --- |

4.

Det fjerde anbringende vedrører en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet ECB pålagde sagsøgeren en uberettiget og uforholdsmæssig fradragsforanstaltning henset til sagsøgerens tilsynsmæssige situation.

---

(1)  Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15.10.2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT 2013, L 287, s. 63).

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/45 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/45

---

Sag anlagt den 12. april 2022 — BPCE m.fl. mod ECB

(Sag T-187/22)

(2022/C 213/62)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: BPCE (Paris, Frankrig) og 51 andre sagsøgere (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og M. Dalon)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Sagsøgernes påstande

| — | Afsnit 1.3 og 3.3.1 — 3.3.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRBPC-10 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Afsnit 1.3 og 3.3.1 — 3.3.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRBPC-10 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

| — | Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter. |
| --- | --- |

—

Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat fire anbringender, som er identiske med eller ligner de anbringender, der er fremsat i sag T-186/22, BNP Paribas mod ECB.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/46 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/46

---

Sag anlagt den 12. april 2022 — Crédit agricole m.fl. mod ECB

(Sag T-188/22)

(2022/C 213/63)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Crédit agricole SA (Montrouge, Frankrig) og 63 andre sagsøgere (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og M. Dalon)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Sagsøgernes påstande

| — | Afsnit 1.5 og 3.5.1 — 3.5.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRCAG-5 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Afsnit 1.5 og 3.5.1 — 3.5.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRCAG-5 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

| — | Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter. |
| --- | --- |

—

Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat fire anbringender, som er identiske med eller ligner de anbringender, der er fremsat i sag T-186/22, BNP Paribas mod ECB.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/46 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/46

---

Sag anlagt den 12. april 2022 — Conféderation nationale du Crédit Mutuel m.fl. mod ECB

(Sag T-189/22)

(2022/C 213/64)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Conféderation nationale du Crédit Mutuel (Paris, Frankrig) og 37 andre sagsøgere (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og M. Dalon)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Sagsøgernes påstande

| — | Afsnit 1.4 og 3.4.1 — 3.4.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRCMU-6 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Afsnit 1.4 og 3.4.1 — 3.4.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRCMU-6 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

| — | Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter. |
| --- | --- |

—

Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat fire anbringender, som er identiske med eller ligner de anbringender, der er fremsat i sag T-186/22, BNP Paribas mod ECB.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/47 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/47

---

Sag anlagt den 12. april 2022 — Banque postale mod ECB

(Sag T-190/22)

(2022/C 213/65)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: La Banque postale (Paris, Frankrig) (ved advokaterne A. Gosset Grainville, M. Trabucchi og M. Dalon)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Sagsøgerens påstande

| — | Afsnit 1.2 og 3.2.1 — 3.2.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRBPL-1 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Afsnit 1.2 og 3.2.1 — 3.2.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRBPL-1 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

| — | Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter. |
| --- | --- |

—

Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender, som er identiske med eller ligner de anbringender, der er fremsat i sag T-186/22, BNP Paribas mod ECB.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/47 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/47

---

Sag anlagt den 12. april 2022 — Société générale mod ECB

(Sag T-191/22)

(2022/C 213/66)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Société générale (Paris, Frankrig) (ved advokaterne A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi og M. Dalon)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Sagsøgerens påstande

| — | Afsnit 1.6 og 3.6.1 — 3.6.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRSOG-7 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde. |
| --- | --- |

—

Afsnit 1.6 og 3.6.1 — 3.6.8 i ECB’s afgørelse ECB-SSM-2022-FRSOG-7 (og bilag hertil) af 2. februar 2022 annulleres, for så vidt som den fastsætter de foranstaltninger, der skal træffes angående de uigenkaldelige betalingsforpligtelser vedrørende indskudsgarantiordninger og afviklingsfonde.

| — | ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

| — | Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter. |
| --- | --- |

—

Der træffes bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 88 og 89 i Rettens procesreglement, hvorved ECB pålægges at fremlægge de afgørelser om uigenkaldelige betalingsforpligtelser, der er truffet vedrørende andre pengeinstitutter for 2021, særligt de afgørelser, der vedrører de andre franske pengeinstitutter.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender, som er identiske med eller ligner de anbringender, der er fremsat i sag T-186/22, BNP Paribas mod ECB.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/48 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/48

---

Sag anlagt den 15. april 2022 — OT mod Rådet

(Sag T-193/22)

(2022/C 213/67)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: OT (ved advokaterne J.-P. Hordies og C. Sand)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/427 af 15. marts 2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 87I, s. 1), annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren. |
| --- | --- |

—

Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/427 af 15. marts 2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 87I, s. 1), annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.

| — | Rådets afgørelse (FUSP) 2022/429 af 15. marts 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 87I, s. 44), annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren. |
| --- | --- |

—

Rådets afgørelse (FUSP) 2022/429 af 15. marts 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 87I, s. 44), annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.

| — | Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder de af sagsøgeren afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

—

Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder de af sagsøgeren afholdte omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat syv anbringender.

| 1. | Første anbringende om en ulovlighedsindsigelse med hensyn til artikel 1, litra d) og g), i Rådets forordning (EU) 2022/330 af 25. februar 2022 om ændring af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 51, s. 1), og om en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om god forvaltning. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om en ulovlighedsindsigelse med hensyn til artikel 1, litra d) og g), i Rådets forordning (EU) 2022/330 af 25. februar 2022 om ændring af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 51, s. 1), og om en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om god forvaltning.

| 2. | Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 7 og 24 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, om en tilsidesættelse af artikel 2 og 3 i konventionen om barnets rettigheder, undertegnet i New York, samt om en tilsidesættelse af artikel 8 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 7 og 24 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, om en tilsidesættelse af artikel 2 og 3 i konventionen om barnets rettigheder, undertegnet i New York, samt om en tilsidesættelse af artikel 8 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.

| 3. | Tredje anbringende om en tilsidesættelse af begrundelsespligten. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om en tilsidesættelse af begrundelsespligten.

| 4. | Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af retten til forsvar. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af retten til forsvar.

| 5. | Femte anbringende om et åbenbart urigtigt skøn for så vidt angår de faktiske omstændigheder. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om et åbenbart urigtigt skøn for så vidt angår de faktiske omstændigheder.

| 6. | Sjette anbringende om en tilsidesættelse af det almindelige proportionalitetsprincip. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende om en tilsidesættelse af det almindelige proportionalitetsprincip.

| 7. | Syvende anbringende om en uforholdsmæssig tilsidesættelse af ejendomsretten, af friheden til at oprette og drive egen virksomhed og af retten til at udøve et erhverv. |
| --- | --- |

7.

Syvende anbringende om en uforholdsmæssig tilsidesættelse af ejendomsretten, af friheden til at oprette og drive egen virksomhed og af retten til at udøve et erhverv.

---

| 30.5.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 213/49 |
| --- | --- | --- | --- |

30.5.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 213/49

---

Rettens kendelse af 28. marts 2022 — El Corte Inglés mod EUIPO — Rimex Trading (UNK UNIK)

(Sag T-144/21) (1)

(2022/C 213/68)

Processprog: spansk

Formanden for Femte Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

---

(1)  EUT C 163 af 3.5.2021.

---