# Europeiska unionens L 339/2017

| | ISSN 1977-0820 |
| --- | --- |
| Europeiska unionens
  officiella tidning | L 339 |
| | |
| Svensk utgåva | Lagstiftning | 60 årgången19 december 2017 |

ISSN 1977-0820

Europeiska unionens

officiella tidning

L 339

Svensk utgåva

Lagstiftning

60 årgången19 december 2017

---

| Innehållsförteckning | | II   Icke-lagstiftningsakter | Sida |
| --- | --- | --- | --- |
| | | BESLUT |
| | * | Kommissionens beslut (EU) 2017/2336 av den 7 februari 2017 SA.21877 (C 24/2007), SA.27585 (2012/C) och SA.31149 (2012/C) – Tyskland om påstått statligt stöd till Flughafen Lübeck GmbH, Infratil Limited, Ryanair och flygbolag som nyttjar Lübecks flygplats
  [delgivet med nr C(2017) 602]

   (
  1
  ) | 1 |
| | * | Kommissionens beslut (EU) 2017/2337 av den 29 maj 2017 om de belopp som anslagits för tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn samt för produktion och saluföring av kvalitetsprodukter från jordbruket i enlighet med lagen om mjölk och fetter enligt statligt stöd SA.35484 (2013/C) (f.d. SA.35484 [2012/NN])
  [delgivet med nr C(2017) 3487] | 50 |
| | | REKOMMENDATIONER |
| | * | Kommissionens rekommendation (EU) 2017/2338 av den 16 november 2017 om upprättande av en gemensam Handbok om återvändande som ska användas av medlemsstaternas behöriga myndigheter när de utför uppgifter i samband med återvändande | 83 |

Innehållsförteckning

II   Icke-lagstiftningsakter

Sida

BESLUT

*

Kommissionens beslut (EU) 2017/2336 av den 7 februari 2017 SA.21877 (C 24/2007), SA.27585 (2012/C) och SA.31149 (2012/C) – Tyskland om påstått statligt stöd till Flughafen Lübeck GmbH, Infratil Limited, Ryanair och flygbolag som nyttjar Lübecks flygplats
  [delgivet med nr C(2017) 602]

   (
  1
  )

[delgivet med nr C(2017) 602]

1

1

*

Kommissionens beslut (EU) 2017/2337 av den 29 maj 2017 om de belopp som anslagits för tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn samt för produktion och saluföring av kvalitetsprodukter från jordbruket i enlighet med lagen om mjölk och fetter enligt statligt stöd SA.35484 (2013/C) (f.d. SA.35484 [2012/NN])
  [delgivet med nr C(2017) 3487]

[delgivet med nr C(2017) 3487]

50

REKOMMENDATIONER

*

Kommissionens rekommendation (EU) 2017/2338 av den 16 november 2017 om upprättande av en gemensam Handbok om återvändande som ska användas av medlemsstaternas behöriga myndigheter när de utför uppgifter i samband med återvändande

83

| | |
| --- | --- |
| | (1)   Text av betydelse för EES. |

---

(1)   Text av betydelse för EES.

1

| SV | De rättsakter vilkas titlar är tryckta med fin stil är sådana rättsakter som har avseende på den löpande handläggningen av jordbrukspolitiska frågor. De har normalt en begränsad giltighetstid.
  Beträffande alla övriga rättsakter gäller att titlarna är tryckta med fetstil och föregås av en asterisk. |
| --- | --- |

SV

De rättsakter vilkas titlar är tryckta med fin stil är sådana rättsakter som har avseende på den löpande handläggningen av jordbrukspolitiska frågor. De har normalt en begränsad giltighetstid.

Beträffande alla övriga rättsakter gäller att titlarna är tryckta med fetstil och föregås av en asterisk.

---

II Icke-lagstiftningsakter

BESLUT

| 19.12.2017 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | L 339/1 |
| --- | --- | --- | --- |

19.12.2017

SV

Europeiska unionens officiella tidning

L 339/1

---

KOMMISSIONENS BESLUT (EU) 2017/2336

av den 7 februari 2017

SA.21877 (C 24/2007), SA.27585 (2012/C) och SA.31149 (2012/C) – Tyskland om påstått statligt stöd till Flughafen Lübeck GmbH, Infratil Limited, Ryanair och flygbolag som nyttjar Lübecks flygplats

[delgivet med nr C(2017) 602]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,

efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1) och med beaktande av dessa synpunkter,

efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (2) och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

1.   FÖRFARANDE

FÖRFARANDE

1.1   FÖRFARANDE SA.21877

FÖRFARANDE SA.21877

| (1) | Under åren 2002, 2003, 2004, 2005 och 2006 mottog kommissionen ett flertal klagomål från flygbolaget Air Berlin, en icke-statlig miljöskyddsorganisation (Bund für Umwelt und Naturschutz) samt från privatpersoner om ett påstått statligt stöd till Flughafen Lübeck GmbH (nedan kallad FLG), till Infratil Limited (nedan kallad Infratil) (3) och till flygbolaget Ryanair (4). |
| --- | --- |

(1)

Under åren 2002, 2003, 2004, 2005 och 2006 mottog kommissionen ett flertal klagomål från flygbolaget Air Berlin, en icke-statlig miljöskyddsorganisation (Bund für Umwelt und Naturschutz) samt från privatpersoner om ett påstått statligt stöd till Flughafen Lübeck GmbH (nedan kallad FLG), till Infratil Limited (nedan kallad Infratil) (3) och till flygbolaget Ryanair (4).

FLG

Infratil

3

4

| (2) | Den 7 november 2005 begärde kommissionen upplysningar från de tyska myndigheterna, som lämnade dessa upplysningar genom en skrivelse av den 7 februari 2006. Ytterligare upplysningar begärdes in genom en skrivelse av den 22 mars 2006, som de tyska myndigheterna besvarade den 12 juni 2006. Den 14 oktober respektive den 4 december 2006 hölls möten mellan kommissionen, Infratil, majoritetsägaren för flygplatsoperatören samt Lübecks stad. I anslutning till dessa möten lämnade Infratil ytterligare upplysningar via e-post och fax av den 16 och 31 oktober, den 6 november samt den 4, 6 och 21 december 2006. |
| --- | --- |

(2)

Den 7 november 2005 begärde kommissionen upplysningar från de tyska myndigheterna, som lämnade dessa upplysningar genom en skrivelse av den 7 februari 2006. Ytterligare upplysningar begärdes in genom en skrivelse av den 22 mars 2006, som de tyska myndigheterna besvarade den 12 juni 2006. Den 14 oktober respektive den 4 december 2006 hölls möten mellan kommissionen, Infratil, majoritetsägaren för flygplatsoperatören samt Lübecks stad. I anslutning till dessa möten lämnade Infratil ytterligare upplysningar via e-post och fax av den 16 och 31 oktober, den 6 november samt den 4, 6 och 21 december 2006.

| (3) | Genom en skrivelse av den 18 januari 2007 begärde de tyska myndigheterna att kommissionen skulle senarelägga det preliminära granskningsförfarandet. Genom en skrivelse av den 2 maj 2007 avslog kommissionen denna begäran. |
| --- | --- |

(3)

Genom en skrivelse av den 18 januari 2007 begärde de tyska myndigheterna att kommissionen skulle senarelägga det preliminära granskningsförfarandet. Genom en skrivelse av den 2 maj 2007 avslog kommissionen denna begäran.

| (4) | Den 24 april 2007 inkom de tyska myndigheterna med ytterligare synpunkter till kommissionen. Den 21 juni 2007 hölls ett möte mellan de tyska myndigheterna och kommissionen. |
| --- | --- |

(4)

Den 24 april 2007 inkom de tyska myndigheterna med ytterligare synpunkter till kommissionen. Den 21 juni 2007 hölls ett möte mellan de tyska myndigheterna och kommissionen.

| (5) | Genom en skrivelse av den 10 juli 2007 underrättade kommissionen de tyska myndigheterna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avseende finansieringen av Lübecks flygplats, de finansiella förbindelserna mellan Lübecks stad och Infratil samt de finansiella förbindelserna mellan flygplatsen och Ryanair (nedan kallat 2007 års beslut om att inleda förfarandet). Det formella granskningsförfarandet registrerades under nummer SA.21877 (C 24/2007). |
| --- | --- |

(5)

Genom en skrivelse av den 10 juli 2007 underrättade kommissionen de tyska myndigheterna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avseende finansieringen av Lübecks flygplats, de finansiella förbindelserna mellan Lübecks stad och Infratil samt de finansiella förbindelserna mellan flygplatsen och Ryanair (nedan kallat 2007 års beslut om att inleda förfarandet). Det formella granskningsförfarandet registrerades under nummer SA.21877 (C 24/2007).

2007 års beslut om att inleda förfarandet

| (6) | Den 24 oktober 2007 antogs en rättelse av 2007 års beslut om att inleda förfarandet. |
| --- | --- |

(6)

Den 24 oktober 2007 antogs en rättelse av 2007 års beslut om att inleda förfarandet.

| (7) | Beslutet om att inleda förfarandet offentliggjordes den 29 november 2007 i Europeiska unionens officiella tidning (5). Rättelsen offentliggjordes den 7 december 2007 (6). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärderna i fråga inom en månad efter dagen för offentliggörandet. |
| --- | --- |

(7)

Beslutet om att inleda förfarandet offentliggjordes den 29 november 2007 i Europeiska unionens officiella tidning (5). Rättelsen offentliggjordes den 7 december 2007 (6). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärderna i fråga inom en månad efter dagen för offentliggörandet.

Europeiska unionens officiella tidning

5

6

| (8) | Kommissionen har mottagit synpunkter från Ryanair, Air Berlin, Infratil, FLG, två icke-statliga organisationer (7), Lübecks industri- och handelskammare (nedan kallat IHK Lübeck) (8), den federala sammanslutningen för tyska lufttrafikföretag (Bundesverband der Deutschen Fluggesellschaften, nedan kallat BDF) samt privatpersoner (9). De tyska myndigheterna svarade på dessa synpunkter den 17 april 2008. |
| --- | --- |

(8)

Kommissionen har mottagit synpunkter från Ryanair, Air Berlin, Infratil, FLG, två icke-statliga organisationer (7), Lübecks industri- och handelskammare (nedan kallat IHK Lübeck) (8), den federala sammanslutningen för tyska lufttrafikföretag (Bundesverband der Deutschen Fluggesellschaften, nedan kallat BDF) samt privatpersoner (9). De tyska myndigheterna svarade på dessa synpunkter den 17 april 2008.

7

IHK Lübeck

8

BDF

9

| (9) | Den 24 juli 2008 begärde kommissionens oberoende konsultföretag Ecorys in upplysningar från de tyska myndigheterna för att kunna utarbeta en rapport om ärendet. Den 1 augusti 2008 vände sig de tyska myndigheterna till kommissionen för att ifrågasätta Ecorys rätt att inhämta upplysningar och underlag. I sitt svar av den 8 augusti 2008 bekräftade kommissionen att kommissionens befogenheter i detta ärende hade överförts till Ecorys. Den 18 september 2008 inkom därefter de begärda upplysningarna. |
| --- | --- |

(9)

Den 24 juli 2008 begärde kommissionens oberoende konsultföretag Ecorys in upplysningar från de tyska myndigheterna för att kunna utarbeta en rapport om ärendet. Den 1 augusti 2008 vände sig de tyska myndigheterna till kommissionen för att ifrågasätta Ecorys rätt att inhämta upplysningar och underlag. I sitt svar av den 8 augusti 2008 bekräftade kommissionen att kommissionens befogenheter i detta ärende hade överförts till Ecorys. Den 18 september 2008 inkom därefter de begärda upplysningarna.

| (10) | Den 16 april 2009 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna. Den 21 april 2009 och därefter den 7 juli 2009 begärde de tyska myndigheterna en förlängning av tidsfristen. De begärda upplysningarna inkom den 30 oktober 2009. Den 29 oktober 2009 begärde kommissionen in ytterligare upplysningar, vilka de tyska myndigheterna lämnade den 16 december 2009. |
| --- | --- |

(10)

Den 16 april 2009 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna. Den 21 april 2009 och därefter den 7 juli 2009 begärde de tyska myndigheterna en förlängning av tidsfristen. De begärda upplysningarna inkom den 30 oktober 2009. Den 29 oktober 2009 begärde kommissionen in ytterligare upplysningar, vilka de tyska myndigheterna lämnade den 16 december 2009.

| (11) | Den 17 oktober 2010 mottog kommissionen upplysningar från Air Berlin. |
| --- | --- |

(11)

Den 17 oktober 2010 mottog kommissionen upplysningar från Air Berlin.

| (12) | Genom en skrivelse av den 28 mars 2011 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna. Den 15 april 2011 begärde de tyska myndigheterna en förlängning av tidsfristen. Kommissionen beviljade de tyska myndigheterna denna förlängning den 20 april 2011. Den 21 april 2011 begärde de tyska myndigheterna ytterligare en förlängning av tidsfristen, vilket kommissionen beviljade den 27 april 2011. Den 16 maj 2011 inkom de tyska myndigheterna med den första delen av de begärda upplysningarna. Genom en skrivelse av den 20 maj 2011 meddelade kommissionen att de upplysningar som lämnats bedömdes vara ofullständiga och begärde in övriga upplysningar. De tyska myndigheterna invände mot denna ståndpunkt genom en skrivelse av den 7 juni 2011. I sitt svar av den 15 juni 2011 begärde kommissionen in de upplysningar som saknades. |
| --- | --- |

(12)

Genom en skrivelse av den 28 mars 2011 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna. Den 15 april 2011 begärde de tyska myndigheterna en förlängning av tidsfristen. Kommissionen beviljade de tyska myndigheterna denna förlängning den 20 april 2011. Den 21 april 2011 begärde de tyska myndigheterna ytterligare en förlängning av tidsfristen, vilket kommissionen beviljade den 27 april 2011. Den 16 maj 2011 inkom de tyska myndigheterna med den första delen av de begärda upplysningarna. Genom en skrivelse av den 20 maj 2011 meddelade kommissionen att de upplysningar som lämnats bedömdes vara ofullständiga och begärde in övriga upplysningar. De tyska myndigheterna invände mot denna ståndpunkt genom en skrivelse av den 7 juni 2011. I sitt svar av den 15 juni 2011 begärde kommissionen in de upplysningar som saknades.

| (13) | Den 8 april 2011 överlämnade kommissionen ett frågeformulär till Ryanair. Svaren lämnades till kommissionen den 4 juli 2011. Den 18 juli 2011 vidarebefordrade kommissionen dessa svar till de tyska myndigheterna och uppmanade dem att inkomma med sina synpunkter senast den 18 augusti 2011. Den 8 augusti 2011 lämnade kommissionen en översatt version av Ryanairs svar till de tyska myndigheterna och förlängde deras svarsfrist till den 9 september 2011. Den 8 september 2011 lämnade slutligen de tyska myndigheterna sina synpunkter till kommissionen. Med avseende på Oxeras analys begärde kommissionen den 7 februari 2012 att Ryanair skulle lämna ytterligare upplysningar utöver dem som lämnats den 4 juli 2011. Den 13 februari 2012 begärde Ryanair en förlängning av svarsfristen. Den 16 februari 2012 bad Oxera att kommissionen skulle förtydliga en av de ställda frågorna. Kommissionen lämnade sitt förtydligande den 17 februari 2012. Ryanair översände sina synpunkter till kommissionen den 13 april 2012. Den 27 juni 2012 vidarebefordrade kommissionen dessa synpunkter till de tyska myndigheterna. Genom en skrivelse av den 10 september 2012 inkom de tyska myndigheterna med synpunkter på Ryanairs svar. |
| --- | --- |

(13)

Den 8 april 2011 överlämnade kommissionen ett frågeformulär till Ryanair. Svaren lämnades till kommissionen den 4 juli 2011. Den 18 juli 2011 vidarebefordrade kommissionen dessa svar till de tyska myndigheterna och uppmanade dem att inkomma med sina synpunkter senast den 18 augusti 2011. Den 8 augusti 2011 lämnade kommissionen en översatt version av Ryanairs svar till de tyska myndigheterna och förlängde deras svarsfrist till den 9 september 2011. Den 8 september 2011 lämnade slutligen de tyska myndigheterna sina synpunkter till kommissionen. Med avseende på Oxeras analys begärde kommissionen den 7 februari 2012 att Ryanair skulle lämna ytterligare upplysningar utöver dem som lämnats den 4 juli 2011. Den 13 februari 2012 begärde Ryanair en förlängning av svarsfristen. Den 16 februari 2012 bad Oxera att kommissionen skulle förtydliga en av de ställda frågorna. Kommissionen lämnade sitt förtydligande den 17 februari 2012. Ryanair översände sina synpunkter till kommissionen den 13 april 2012. Den 27 juni 2012 vidarebefordrade kommissionen dessa synpunkter till de tyska myndigheterna. Genom en skrivelse av den 10 september 2012 inkom de tyska myndigheterna med synpunkter på Ryanairs svar.

| (14) | Ecorys slutrapport av den 29 mars 2011 överlämnades den 29 juni 2011 till de tyska myndigheterna för synpunkter. Den 24 augusti 2011 mottog de tyska myndigheterna en översättning av rapporten för synpunkter senast den 26 september 2011. De tyska myndigheterna inkom med sina synpunkter den 10 oktober 2011. |
| --- | --- |

(14)

Ecorys slutrapport av den 29 mars 2011 överlämnades den 29 juni 2011 till de tyska myndigheterna för synpunkter. Den 24 augusti 2011 mottog de tyska myndigheterna en översättning av rapporten för synpunkter senast den 26 september 2011. De tyska myndigheterna inkom med sina synpunkter den 10 oktober 2011.

| (15) | Den 30 juni 2011 översände de tyska myndigheterna den andra delen av de upplysningar som kommissionen begärt. Den 29 juni 2011 besvarade de tyska myndigheterna kommissionens skrivelse av den 15 juni 2011. Den 5 juli 2011 begärde kommissionen att de tyska myndigheterna skulle lämna de upplysningar som saknades. De tyska myndigheterna lämnade de upplysningar som saknades den 15 juli 2011. |
| --- | --- |

(15)

Den 30 juni 2011 översände de tyska myndigheterna den andra delen av de upplysningar som kommissionen begärt. Den 29 juni 2011 besvarade de tyska myndigheterna kommissionens skrivelse av den 15 juni 2011. Den 5 juli 2011 begärde kommissionen att de tyska myndigheterna skulle lämna de upplysningar som saknades. De tyska myndigheterna lämnade de upplysningar som saknades den 15 juli 2011.

| (16) | Den 4 juli 2011 översände Ryanair synpunkter till kommissionen, vilka vidarebefordrades till de tyska myndigheterna den 8 augusti 2011. Den 8 oktober 2011 inkom de tyska myndigheterna med synpunkter på detta svar. |
| --- | --- |

(16)

Den 4 juli 2011 översände Ryanair synpunkter till kommissionen, vilka vidarebefordrades till de tyska myndigheterna den 8 augusti 2011. Den 8 oktober 2011 inkom de tyska myndigheterna med synpunkter på detta svar.

| (17) | Den 20 februari 2012 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna. Den 19 mars 2012 begärde de tyska myndigheterna att svarsfristen skulle förlängas till den 17 april 2012. Kommissionen beviljade detta den 21 mars 2012. Genom en skrivelse av den 17 april 2012 besvarade de tyska myndigheterna kommissionens frågor av den 24 februari 2012. Den 18 april 2012 begärde kommissionen att de tyska myndigheterna skulle lämna de upplysningar som saknades senast den 28 april 2012, utan möjlighet till förlängning. Kommissionen konstaterade vidare att bristande efterlevnad skulle leda till att det utfärdades ett föreläggande om att lämna upplysningar enligt artikel 10.3 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 (10). Den 2 maj 2012 hölls ett möte mellan kommissionen och de tyska myndigheterna. Den 3 maj 2012 beviljade kommissionen en förlängning av tidsfristen till den 11 maj 2012. Genom en skrivelse av den 7 maj 2012 anförde de tyska myndigheterna att kommissionen hade gjort sig skyldig till förfarandefel och vägrade att lämna ytterligare upplysningar. |
| --- | --- |

(17)

Den 20 februari 2012 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna. Den 19 mars 2012 begärde de tyska myndigheterna att svarsfristen skulle förlängas till den 17 april 2012. Kommissionen beviljade detta den 21 mars 2012. Genom en skrivelse av den 17 april 2012 besvarade de tyska myndigheterna kommissionens frågor av den 24 februari 2012. Den 18 april 2012 begärde kommissionen att de tyska myndigheterna skulle lämna de upplysningar som saknades senast den 28 april 2012, utan möjlighet till förlängning. Kommissionen konstaterade vidare att bristande efterlevnad skulle leda till att det utfärdades ett föreläggande om att lämna upplysningar enligt artikel 10.3 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 (10). Den 2 maj 2012 hölls ett möte mellan kommissionen och de tyska myndigheterna. Den 3 maj 2012 beviljade kommissionen en förlängning av tidsfristen till den 11 maj 2012. Genom en skrivelse av den 7 maj 2012 anförde de tyska myndigheterna att kommissionen hade gjort sig skyldig till förfarandefel och vägrade att lämna ytterligare upplysningar.

10

| (18) | Genom en skrivelse av den 10 april 2013 överlämnade Ryanair en rapport till kommissionen om Oxeras tillvägagångssätt för marknadsekonomitestet. Denna rapport vidarebefordrades till de tyska myndigheterna den 3 maj 2013. Den 20 december 2013 översändes Ryanairs ytterligare synpunkter till kommissionen. |
| --- | --- |

(18)

Genom en skrivelse av den 10 april 2013 överlämnade Ryanair en rapport till kommissionen om Oxeras tillvägagångssätt för marknadsekonomitestet. Denna rapport vidarebefordrades till de tyska myndigheterna den 3 maj 2013. Den 20 december 2013 översändes Ryanairs ytterligare synpunkter till kommissionen.

| (19) | Genom en skrivelse av den 24 februari 2014 uppmanade kommissionen Ryanair att inkomma med synpunkter på tillämpningen av 2014 års luftfartsriktlinjer (11). Den 21 mars 2014 uppmanade kommissionen Infratil att inkomma med synpunkter på tillämpningen av 2014 års luftfartsriktlinjer. I Europeiska unionens officiella tidning av den 15 april 2014 (12) offentliggjordes en formell uppmaning till samtliga berörda parter att inkomma med synpunkter på 2014 års luftfartsriktlinjer. De tyska myndigheterna inkom med sina synpunkter den 12 maj 2014. Ytterligare synpunkter inkom från Air Berlin, Infratil och Schutzgemeinschaft gegen Fluglärm Lübeck und Umgebung eV (nedan kallad SGF) (13). |
| --- | --- |

(19)

Genom en skrivelse av den 24 februari 2014 uppmanade kommissionen Ryanair att inkomma med synpunkter på tillämpningen av 2014 års luftfartsriktlinjer (11). Den 21 mars 2014 uppmanade kommissionen Infratil att inkomma med synpunkter på tillämpningen av 2014 års luftfartsriktlinjer. I Europeiska unionens officiella tidning av den 15 april 2014 (12) offentliggjordes en formell uppmaning till samtliga berörda parter att inkomma med synpunkter på 2014 års luftfartsriktlinjer. De tyska myndigheterna inkom med sina synpunkter den 12 maj 2014. Ytterligare synpunkter inkom från Air Berlin, Infratil och Schutzgemeinschaft gegen Fluglärm Lübeck und Umgebung eV (nedan kallad SGF) (13).

11

Europeiska unionens officiella tidning

12

SGF

13

1.2   FÖRFARANDE SA.27585 OCH SA.31149

FÖRFARANDE SA.27585 OCH SA.31149

| (20) | Den 28 januari 2009 inkom SGF med ett klagomål avseende stödärende SA.21877. Klagomålet registrerades som stödärende CP 31/2009 (SA.27585). |
| --- | --- |

(20)

Den 28 januari 2009 inkom SGF med ett klagomål avseende stödärende SA.21877. Klagomålet registrerades som stödärende CP 31/2009 (SA.27585).

| (21) | Genom en skrivelse av den 5 februari 2009 uppmanade kommissionen de tyska myndigheterna att inkomma med upplysningar om pressmeddelanden avseende Lübecks flygplats. De tyska myndigheterna svarade genom skrivelser av den 5 mars respektive den 12 mars 2009. |
| --- | --- |

(21)

Genom en skrivelse av den 5 februari 2009 uppmanade kommissionen de tyska myndigheterna att inkomma med upplysningar om pressmeddelanden avseende Lübecks flygplats. De tyska myndigheterna svarade genom skrivelser av den 5 mars respektive den 12 mars 2009.

| (22) | Genom en skrivelse av den 16 april 2009 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna, som sedan svarade den 9 juli 2009. |
| --- | --- |

(22)

Genom en skrivelse av den 16 april 2009 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna, som sedan svarade den 9 juli 2009.

| (23) | Den 22 och 30 juni 2010 inkom SGF med ytterligare ett klagomål, i vilket det hävdades att de tyska myndigheterna hade beviljat FLG och Infratil ytterligare olagligt statligt stöd. Klagomålet registrerades som stödärende CP 162/2010 (SA.31149). |
| --- | --- |

(23)

Den 22 och 30 juni 2010 inkom SGF med ytterligare ett klagomål, i vilket det hävdades att de tyska myndigheterna hade beviljat FLG och Infratil ytterligare olagligt statligt stöd. Klagomålet registrerades som stödärende CP 162/2010 (SA.31149).

| (24) | Kommissionen överlämnade klagomålet till de tyska myndigheterna genom en skrivelse av den 7 juli 2010 med en uppmaning om att inkomma med upplysningar. Genom en skrivelse av den 13 juli 2010 begärde de tyska myndigheterna en förlängning av svarsfristen. Kommissionen beviljade de tyska myndigheterna denna förlängning genom en skrivelse av den 14 oktober 2010. |
| --- | --- |

(24)

Kommissionen överlämnade klagomålet till de tyska myndigheterna genom en skrivelse av den 7 juli 2010 med en uppmaning om att inkomma med upplysningar. Genom en skrivelse av den 13 juli 2010 begärde de tyska myndigheterna en förlängning av svarsfristen. Kommissionen beviljade de tyska myndigheterna denna förlängning genom en skrivelse av den 14 oktober 2010.

| (25) | Genom en skrivelse av den 28 mars 2011 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna. Genom en skrivelse av den 8 april 2011 begärde kommissionen att Ryanair skulle lämna upplysningar om sina avtal med FLG. |
| --- | --- |

(25)

Genom en skrivelse av den 28 mars 2011 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna. Genom en skrivelse av den 8 april 2011 begärde kommissionen att Ryanair skulle lämna upplysningar om sina avtal med FLG.

| (26) | De tyska myndigheterna begärde en förlängning av svarsfristen till den 15 juli 2011. Genom en skrivelse av den 20 april 2011 uppmanade kommissionen de tyska myndigheterna att inkomma med sina synpunkter på klagomålen i fråga senast den 28 april 2011. Genom en skrivelse av den 21 april 2011 begärde de tyska myndigheterna ytterligare en förlängning av tidsfristen. Genom en skrivelse av den 27 april 2011 beviljade kommissionen en förlängning av tidsfristen till den 16 maj 2011. De tyska myndigheterna lämnade upplysningarna den 16 maj 2011. |
| --- | --- |

(26)

De tyska myndigheterna begärde en förlängning av svarsfristen till den 15 juli 2011. Genom en skrivelse av den 20 april 2011 uppmanade kommissionen de tyska myndigheterna att inkomma med sina synpunkter på klagomålen i fråga senast den 28 april 2011. Genom en skrivelse av den 21 april 2011 begärde de tyska myndigheterna ytterligare en förlängning av tidsfristen. Genom en skrivelse av den 27 april 2011 beviljade kommissionen en förlängning av tidsfristen till den 16 maj 2011. De tyska myndigheterna lämnade upplysningarna den 16 maj 2011.

| (27) | Den 20 maj 2011 lämnade kommissionen en påminnelse enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999, i vilken det angavs att de lämnade upplysningarna var ofullständiga. Svarsfristen var den 7 juni 2011. De tyska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 7 juni 2011 och tillbakavisade att skrivelsen av den 20 maj 2011 skulle utgöra en påminnelse enligt förordning (EG) nr 659/1999 eftersom två av frågorna uppenbarligen hade omformulerats och en av frågorna sålunda var ny för de tyska myndigheterna. |
| --- | --- |

(27)

Den 20 maj 2011 lämnade kommissionen en påminnelse enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999, i vilken det angavs att de lämnade upplysningarna var ofullständiga. Svarsfristen var den 7 juni 2011. De tyska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 7 juni 2011 och tillbakavisade att skrivelsen av den 20 maj 2011 skulle utgöra en påminnelse enligt förordning (EG) nr 659/1999 eftersom två av frågorna uppenbarligen hade omformulerats och en av frågorna sålunda var ny för de tyska myndigheterna.

| (28) | Genom en skrivelse av den 15 juni 2011 lämnade kommissionen en andra påminnelse enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999 och slog fast att upplysningar skulle lämnas senast den 29 juni 2011. Vid bristande efterlevnad av denna påminnelse skulle kommissionen överväga ett föreläggande om att lämna upplysningar. De tyska myndigheterna svarade på vissa av frågorna genom en skrivelse av den 29 juni 2011 och underrättade kommissionen om att svaren på övriga frågor skulle lämnas under juli månad 2011. |
| --- | --- |

(28)

Genom en skrivelse av den 15 juni 2011 lämnade kommissionen en andra påminnelse enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999 och slog fast att upplysningar skulle lämnas senast den 29 juni 2011. Vid bristande efterlevnad av denna påminnelse skulle kommissionen överväga ett föreläggande om att lämna upplysningar. De tyska myndigheterna svarade på vissa av frågorna genom en skrivelse av den 29 juni 2011 och underrättade kommissionen om att svaren på övriga frågor skulle lämnas under juli månad 2011.

| (29) | Genom en skrivelse av den 4 juli 2011 mottog kommissionen ytterligare upplysningar från Ryanair. |
| --- | --- |

(29)

Genom en skrivelse av den 4 juli 2011 mottog kommissionen ytterligare upplysningar från Ryanair.

| (30) | Genom en skrivelse av den 5 juli 2011 lämnade kommissionen en tredje påminnelse enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999 och slog fast att de obesvarade frågorna skulle besvaras senast den 15 juli 2011. De tyska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 15 juli 2011. |
| --- | --- |

(30)

Genom en skrivelse av den 5 juli 2011 lämnade kommissionen en tredje påminnelse enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999 och slog fast att de obesvarade frågorna skulle besvaras senast den 15 juli 2011. De tyska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 15 juli 2011.

| (31) | Genom en skrivelse av den 18 juli 2011 vidarebefordrade kommissionen Ryanairs svar av den 4 juli 2011 till de tyska myndigheterna och uppmanade dem att inkomma med synpunkter. De tyska myndigheterna önskade få Ryanairs redogörelse översatt till tyska. Genom en skrivelse av den 8 augusti 2011 översände kommissionen den tyska versionen av texten till de tyska myndigheterna. |
| --- | --- |

(31)

Genom en skrivelse av den 18 juli 2011 vidarebefordrade kommissionen Ryanairs svar av den 4 juli 2011 till de tyska myndigheterna och uppmanade dem att inkomma med synpunkter. De tyska myndigheterna önskade få Ryanairs redogörelse översatt till tyska. Genom en skrivelse av den 8 augusti 2011 översände kommissionen den tyska versionen av texten till de tyska myndigheterna.

| (32) | Genom en skrivelse av den 8 september 2011 inkom de tyska myndigheterna med synpunkter på Ryanairs svar. Den 7 februari 2012 begärde kommissionen att Ryanair skulle lämna ytterligare upplysningar om Oxeras analys. Den 13 februari 2012 begärde Ryanair en förlängning av svarsfristen. Den 16 februari 2012 begärdes ett förtydligande av en av de frågor som kommissionen ställt. Kommissionen lämnade detta förtydligande den 17 februari 2012. |
| --- | --- |

(32)

Genom en skrivelse av den 8 september 2011 inkom de tyska myndigheterna med synpunkter på Ryanairs svar. Den 7 februari 2012 begärde kommissionen att Ryanair skulle lämna ytterligare upplysningar om Oxeras analys. Den 13 februari 2012 begärde Ryanair en förlängning av svarsfristen. Den 16 februari 2012 begärdes ett förtydligande av en av de frågor som kommissionen ställt. Kommissionen lämnade detta förtydligande den 17 februari 2012.

| (33) | Genom en skrivelse av den 22 februari 2012 underrättade kommissionen de tyska myndigheterna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avseende det möjliga statliga stödet till Infratil, FLG, Ryanair och andra flygbolag som bedriver verksamhet från Lübecks flygplats (nedan kallat 2012 års beslut om att inleda förfarandet) (14). I sin svarsskrivelse av den 14 mars 2012 bad de tyska myndigheterna kommissionen att avlägsna vissa upplysningar i beslutet om att inleda förfarandet. Genom en skrivelse av den 20 mars 2012 tillmötesgick kommissionen detta önskemål till viss del, men ansåg sig inte kunna avlägsna vissa upplysningar. Genom en skrivelse av den 3 april 2012 invände de tyska myndigheterna ytterligare mot kommissionens bedömning av konfidentialiteten. Med avseende på detta översände kommissionen den 25 april 2012 en skrivelse till de tyska myndigheterna, där kommissionen bifogade ytterligare en version av 2012 års beslut om att inleda förfarandet och anförde ytterligare argument. |
| --- | --- |

(33)

Genom en skrivelse av den 22 februari 2012 underrättade kommissionen de tyska myndigheterna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avseende det möjliga statliga stödet till Infratil, FLG, Ryanair och andra flygbolag som bedriver verksamhet från Lübecks flygplats (nedan kallat 2012 års beslut om att inleda förfarandet) (14). I sin svarsskrivelse av den 14 mars 2012 bad de tyska myndigheterna kommissionen att avlägsna vissa upplysningar i beslutet om att inleda förfarandet. Genom en skrivelse av den 20 mars 2012 tillmötesgick kommissionen detta önskemål till viss del, men ansåg sig inte kunna avlägsna vissa upplysningar. Genom en skrivelse av den 3 april 2012 invände de tyska myndigheterna ytterligare mot kommissionens bedömning av konfidentialiteten. Med avseende på detta översände kommissionen den 25 april 2012 en skrivelse till de tyska myndigheterna, där kommissionen bifogade ytterligare en version av 2012 års beslut om att inleda förfarandet och anförde ytterligare argument.

2012 års beslut om att inleda förfarandet

14

| (34) | Den 2 mars 2012 begärde Ryanair att kommissionen skulle ge företaget möjlighet att ta del av 2012 års beslut om att inleda förfarandet innan det offentliggjordes, i syfte att förhindra att konfidentiella upplysningar offentliggjordes. I sitt svar av den 6 mars 2012 hänvisade kommissionen till att det var medlemsstatens uppgift att lämna dessa upplysningar till Ryanair. Efter ett längre åsiktsutbyte mellan Ryanair, kommissionen och de tyska myndigheterna begärde Ryanair den 27 april 2012 ett flertal gånger att konfidentiella upplysningar skulle raderas och kritiserade förfarandet. Den 30 april 2012 begärde även de tyska myndigheterna att kommissionen skulle ta bort vissa upplysningar avseende Ryanair. Den 29 juni 2012 översändes den censurerade versionen av 2012 års beslut om att inleda förfarandet till Ryanair. |
| --- | --- |

(34)

Den 2 mars 2012 begärde Ryanair att kommissionen skulle ge företaget möjlighet att ta del av 2012 års beslut om att inleda förfarandet innan det offentliggjordes, i syfte att förhindra att konfidentiella upplysningar offentliggjordes. I sitt svar av den 6 mars 2012 hänvisade kommissionen till att det var medlemsstatens uppgift att lämna dessa upplysningar till Ryanair. Efter ett längre åsiktsutbyte mellan Ryanair, kommissionen och de tyska myndigheterna begärde Ryanair den 27 april 2012 ett flertal gånger att konfidentiella upplysningar skulle raderas och kritiserade förfarandet. Den 30 april 2012 begärde även de tyska myndigheterna att kommissionen skulle ta bort vissa upplysningar avseende Ryanair. Den 29 juni 2012 översändes den censurerade versionen av 2012 års beslut om att inleda förfarandet till Ryanair.

| (35) | I enlighet med kommissionens begäran av den 7 februari 2012 inkom Ryanair med synpunkter genom skrivelse av den 13 april 2012. Den 27 juni 2012 vidarebefordrade kommissionen dessa synpunkter till de tyska myndigheterna. Genom en skrivelse av den 10 september 2012 inkom de tyska myndigheterna med synpunkter på Ryanairs svar. |
| --- | --- |

(35)

I enlighet med kommissionens begäran av den 7 februari 2012 inkom Ryanair med synpunkter genom skrivelse av den 13 april 2012. Den 27 juni 2012 vidarebefordrade kommissionen dessa synpunkter till de tyska myndigheterna. Genom en skrivelse av den 10 september 2012 inkom de tyska myndigheterna med synpunkter på Ryanairs svar.

| (36) | Genom en skrivelse av den 24 februari 2012 uppmanade kommissionen de tyska myndigheterna att lämna ytterligare upplysningar inom 20 dagar. Den 19 mars 2012 begärde de tyska myndigheterna att fristen skulle förlängas till den 20 april 2012. Genom en skrivelse av den 21 mars 2012 beviljade kommissionen en förlängning av tidsfristen till den 17 april 2012. De tyska myndigheterna lämnade de begärda upplysningarna den 17 april 2012. Genom en skrivelse av den 18 april 2012 meddelade kommissionen att de lämnade upplysningarna bedömdes vara ofullständiga och begärde att de upplysningar som saknades skulle lämnas senast den 28 april 2012. Kommissionen konstaterade vidare att bristande efterlevnad skulle leda till att det utfärdades ett föreläggande om att lämna upplysningar enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999. Genom ytterligare en skrivelse uppmanade kommissionen den 3 maj 2012 de tyska myndigheterna att skyndsamt inkomma med de upplysningar som saknades senast den 11 maj 2012. |
| --- | --- |

(36)

Genom en skrivelse av den 24 februari 2012 uppmanade kommissionen de tyska myndigheterna att lämna ytterligare upplysningar inom 20 dagar. Den 19 mars 2012 begärde de tyska myndigheterna att fristen skulle förlängas till den 20 april 2012. Genom en skrivelse av den 21 mars 2012 beviljade kommissionen en förlängning av tidsfristen till den 17 april 2012. De tyska myndigheterna lämnade de begärda upplysningarna den 17 april 2012. Genom en skrivelse av den 18 april 2012 meddelade kommissionen att de lämnade upplysningarna bedömdes vara ofullständiga och begärde att de upplysningar som saknades skulle lämnas senast den 28 april 2012. Kommissionen konstaterade vidare att bristande efterlevnad skulle leda till att det utfärdades ett föreläggande om att lämna upplysningar enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999. Genom ytterligare en skrivelse uppmanade kommissionen den 3 maj 2012 de tyska myndigheterna att skyndsamt inkomma med de upplysningar som saknades senast den 11 maj 2012.

| (37) | Den 14 maj 2012 inkom de tyska myndigheterna med sina synpunkter på 2012 års beslut om att inleda förfarandet till kommissionen. |
| --- | --- |

(37)

Den 14 maj 2012 inkom de tyska myndigheterna med sina synpunkter på 2012 års beslut om att inleda förfarandet till kommissionen.

| (38) | Den 10 augusti 2012 offentliggjordes 2012 års beslut om att inleda förfarandet i Europeiska unionens officiella tidning (15). Samtliga berörda parter gavs tillfälle att inkomma med synpunkter på beslutet inom en månad. Genom två skrivelser av den 16 augusti respektive den 22 augusti 2012 begärde Ryanair en förlängning av svarsfristen till den 24 september 2012. Den 24 augusti 2012 begärde Wizz Air en förlängning till den 24 september 2012. Den 31 augusti 2012 begärde Infratil en förlängning till den 10 oktober 2012. Den 5 september 2012 begärde Lübecks stad och FLG att kommissionen skulle förlänga tidsfristen till den 10 oktober 2012. Den 7 september 2012 begärde Bundesverband der deutschen Verkehrsflughäfen (nedan kallat ADV) (16) en förlängning av tidsfristen till den 10 oktober 2012. Samma dag beviljade kommissionen dessa förlängningar för Ryanair, Wizz Air, ADV, Lübecks stad, FLG och Infratil. |
| --- | --- |

(38)

Den 10 augusti 2012 offentliggjordes 2012 års beslut om att inleda förfarandet i Europeiska unionens officiella tidning (15). Samtliga berörda parter gavs tillfälle att inkomma med synpunkter på beslutet inom en månad. Genom två skrivelser av den 16 augusti respektive den 22 augusti 2012 begärde Ryanair en förlängning av svarsfristen till den 24 september 2012. Den 24 augusti 2012 begärde Wizz Air en förlängning till den 24 september 2012. Den 31 augusti 2012 begärde Infratil en förlängning till den 10 oktober 2012. Den 5 september 2012 begärde Lübecks stad och FLG att kommissionen skulle förlänga tidsfristen till den 10 oktober 2012. Den 7 september 2012 begärde Bundesverband der deutschen Verkehrsflughäfen (nedan kallat ADV) (16) en förlängning av tidsfristen till den 10 oktober 2012. Samma dag beviljade kommissionen dessa förlängningar för Ryanair, Wizz Air, ADV, Lübecks stad, FLG och Infratil.

Europeiska unionens officiella tidning

15

ADV

16

| (39) | Den 9 september 2012 inkom Pro Airport Lübeck e.V. med sina synpunkter. |
| --- | --- |

(39)

Den 9 september 2012 inkom Pro Airport Lübeck e.V. med sina synpunkter.

| (40) | Den 10 september 2012 begärde Flughafen Hamburg GmbH och Schleswig-Holsteins delstatsregering att kommissionen skulle förlänga tidsfristen för att inkomma med synpunkter till den 10 oktober 2012. Följande dag beviljade kommissionen denna förlängning. Den 10 september 2012 lämnade SGF sina synpunkter till kommissionen. |
| --- | --- |

(40)

Den 10 september 2012 begärde Flughafen Hamburg GmbH och Schleswig-Holsteins delstatsregering att kommissionen skulle förlänga tidsfristen för att inkomma med synpunkter till den 10 oktober 2012. Följande dag beviljade kommissionen denna förlängning. Den 10 september 2012 lämnade SGF sina synpunkter till kommissionen.

| (41) | Den 24 september 2012 inkom Ryanair med sina synpunkter till kommissionen, inbegripet en rapport från Oxera. Genom en skrivelse av den 8 oktober 2012 inkom Lübecks stad med sina synpunkter till kommissionen. Den 10 oktober 2012 mottog kommissionen synpunkter från ADV, FLG, Infratil och Wizz Air, inbegripet en rapport från Oxera. Samma dag inkom Ryanair också med ytterligare rapporter från Oxera. |
| --- | --- |

(41)

Den 24 september 2012 inkom Ryanair med sina synpunkter till kommissionen, inbegripet en rapport från Oxera. Genom en skrivelse av den 8 oktober 2012 inkom Lübecks stad med sina synpunkter till kommissionen. Den 10 oktober 2012 mottog kommissionen synpunkter från ADV, FLG, Infratil och Wizz Air, inbegripet en rapport från Oxera. Samma dag inkom Ryanair också med ytterligare rapporter från Oxera.

| (42) | Den 3 maj 2014 översände kommissionen de icke-konfidentiella versionerna av Oxera-rapporterna till de tyska myndigheterna och uppmanade dem att inkomma med synpunkter. |
| --- | --- |

(42)

Den 3 maj 2014 översände kommissionen de icke-konfidentiella versionerna av Oxera-rapporterna till de tyska myndigheterna och uppmanade dem att inkomma med synpunkter.

| (43) | Den 15 maj 2013 samt den 17 och 31 januari 2014 inkom Ryanair med ytterligare upplysningar. |
| --- | --- |

(43)

Den 15 maj 2013 samt den 17 och 31 januari 2014 inkom Ryanair med ytterligare upplysningar.

| (44) | Genom en skrivelse av den 11 februari 2013 uppmanade kommissionen de tyska myndigheterna att inom tjugo dagar överlämna samtliga avtal som rörde privatiseringen av Lübecks flygplats. Genom en skrivelse av den 28 februari 2014 nekades kommissionen inblick i detta, eftersom detta förfarande inte gällde privatiseringen av Lübecks flygplats. Efter samråd mellan kommissionen och de tyska myndigheterna lämnade de tyska myndigheterna närmare uppgifter om privatiseringen av Lübecks flygplats genom skrivelse av den 13 mars 2014. |
| --- | --- |

(44)

Genom en skrivelse av den 11 februari 2013 uppmanade kommissionen de tyska myndigheterna att inom tjugo dagar överlämna samtliga avtal som rörde privatiseringen av Lübecks flygplats. Genom en skrivelse av den 28 februari 2014 nekades kommissionen inblick i detta, eftersom detta förfarande inte gällde privatiseringen av Lübecks flygplats. Efter samråd mellan kommissionen och de tyska myndigheterna lämnade de tyska myndigheterna närmare uppgifter om privatiseringen av Lübecks flygplats genom skrivelse av den 13 mars 2014.

| (45) | Den 24 februari 2013 respektive den 17 mars 2014 informerade kommissionen de tyska myndigheterna om införandet av 2014 års luftfartsriktlinjer och deras betydelse för det aktuella förfarandet samt uppmanade de tyska myndigheterna att inkomma med synpunkter. Med anledning av detta inkom de tyska myndigheterna med upplysningar den 27 mars 2014. Ytterligare svar lämnades av Wizz Air genom en skrivelse av den 30 april 2014 samt av de tyska myndigheterna genom en skrivelse av den 12 maj 2014. |
| --- | --- |

(45)

Den 24 februari 2013 respektive den 17 mars 2014 informerade kommissionen de tyska myndigheterna om införandet av 2014 års luftfartsriktlinjer och deras betydelse för det aktuella förfarandet samt uppmanade de tyska myndigheterna att inkomma med synpunkter. Med anledning av detta inkom de tyska myndigheterna med upplysningar den 27 mars 2014. Ytterligare svar lämnades av Wizz Air genom en skrivelse av den 30 april 2014 samt av de tyska myndigheterna genom en skrivelse av den 12 maj 2014.

| (46) | Genom skrivelser av den 2 september, 12 september respektive 26 september 2014 överlämnade Ryanair ytterligare rapporter från Oxera med tanke på kommissionens aktuella analys för marknadsekonomitestet. |
| --- | --- |

(46)

Genom skrivelser av den 2 september, 12 september respektive 26 september 2014 överlämnade Ryanair ytterligare rapporter från Oxera med tanke på kommissionens aktuella analys för marknadsekonomitestet.

1.3   FÖRENAT FÖRFARANDE FÖR SA.21877, SA.27585 OCH SA.31149

FÖRENAT FÖRFARANDE FÖR SA.21877, SA.27585 OCH SA.31149

| (47) | År 2014 förenade kommissionen förfarandena SA.21877, SA.27585 och SA.31149. |
| --- | --- |

(47)

År 2014 förenade kommissionen förfarandena SA.21877, SA.27585 och SA.31149.

| (48) | Genom en skrivelse av den 30 september 2014 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna. |
| --- | --- |

(48)

Genom en skrivelse av den 30 september 2014 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de tyska myndigheterna.

| (49) | Den 6 oktober 2014 begärde de tyska myndigheterna att kommissionen skulle förlänga tidsfristen för att inkomma med de begärda upplysningarna till den 30 november 2014. Kommissionen förlängde tidsfristen till den 17 november 2014. Den 21 november 2014 sände kommissionen en påminnelse till de tyska myndigheterna om att inkomma med de begärda upplysningarna senast den 3 december 2014. Kommissionen konstaterade att bristande efterlevnad av denna påminnelse skulle leda till att det utfärdades ett föreläggande om att lämna upplysningar enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999. De tyska myndigheterna lämnade de begärda upplysningarna den 3 december 2014. Efter en telefonkonferens den 18 december 2014 lämnade de tyska myndigheterna ytterligare upplysningar den 12 respektive den 14 januari 2015. |
| --- | --- |

(49)

Den 6 oktober 2014 begärde de tyska myndigheterna att kommissionen skulle förlänga tidsfristen för att inkomma med de begärda upplysningarna till den 30 november 2014. Kommissionen förlängde tidsfristen till den 17 november 2014. Den 21 november 2014 sände kommissionen en påminnelse till de tyska myndigheterna om att inkomma med de begärda upplysningarna senast den 3 december 2014. Kommissionen konstaterade att bristande efterlevnad av denna påminnelse skulle leda till att det utfärdades ett föreläggande om att lämna upplysningar enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999. De tyska myndigheterna lämnade de begärda upplysningarna den 3 december 2014. Efter en telefonkonferens den 18 december 2014 lämnade de tyska myndigheterna ytterligare upplysningar den 12 respektive den 14 januari 2015.

| (50) | Ryanair svarade kommissionen genom e-postmeddelanden av den 26 januari, 9 februari respektive 27 februari 2015. |
| --- | --- |

(50)

Ryanair svarade kommissionen genom e-postmeddelanden av den 26 januari, 9 februari respektive 27 februari 2015.

| (51) | Den 30 januari 2015 angav Air Berlin sitt intresse för ett kommissionsbeslut om det påstådda statliga stödet till Ryanair. |
| --- | --- |

(51)

Den 30 januari 2015 angav Air Berlin sitt intresse för ett kommissionsbeslut om det påstådda statliga stödet till Ryanair.

| (52) | Genom en skrivelse av den 23 mars 2015 vidarebefordrade kommissionen ytterligare kommentarer från tredje parter och uppmanade de tyska myndigheterna att inkomma med synpunkter. I ett svar av den 9 april 2015 lämnade de tyska myndigheterna sina synpunkter på kommentarerna från tredje parter. |
| --- | --- |

(52)

Genom en skrivelse av den 23 mars 2015 vidarebefordrade kommissionen ytterligare kommentarer från tredje parter och uppmanade de tyska myndigheterna att inkomma med synpunkter. I ett svar av den 9 april 2015 lämnade de tyska myndigheterna sina synpunkter på kommentarerna från tredje parter.

| (53) | Genom ett e-postmeddelande av den 20 april 2015 vidarebefordrade kommissionen upplysningar om Yasmina Flughafenmanagement GmbH (nedan kallat Yasmina) (17), operatör för Lübecks flygplats under åren 2013 och 2014. Den 4 maj 2015 översändes ytterligare frågor till de tyska myndigheterna om det pris som Infratil betalat för säljoptionen. |
| --- | --- |

(53)

Genom ett e-postmeddelande av den 20 april 2015 vidarebefordrade kommissionen upplysningar om Yasmina Flughafenmanagement GmbH (nedan kallat Yasmina) (17), operatör för Lübecks flygplats under åren 2013 och 2014. Den 4 maj 2015 översändes ytterligare frågor till de tyska myndigheterna om det pris som Infratil betalat för säljoptionen.

Yasmina

17

| (54) | Den 5 maj 2015 svarade Lübecks stad på frågorna om Yasmina. Genom en skrivelse av den 11 maj 2015 besvarade de tyska myndigheterna kommissionens begäran om ytterligare upplysningar om priset för säljoptionen. |
| --- | --- |

(54)

Den 5 maj 2015 svarade Lübecks stad på frågorna om Yasmina. Genom en skrivelse av den 11 maj 2015 besvarade de tyska myndigheterna kommissionens begäran om ytterligare upplysningar om priset för säljoptionen.

| (55) | Den 13 maj 2015 tillfrågade kommissionen Oxera om det påstådda statliga stödet avseende avgifter för avisning. Med anledning av detta överlämnade Oxera den 18 maj 2015 en rapport om avisningen. |
| --- | --- |

(55)

Den 13 maj 2015 tillfrågade kommissionen Oxera om det påstådda statliga stödet avseende avgifter för avisning. Med anledning av detta överlämnade Oxera den 18 maj 2015 en rapport om avisningen.

| (56) | Genom e-postmeddelande av den 22 maj 2015 bad kommissionen Oxera att förtydliga sina rapporter från september 2014 respektive februari 2015 beträffande lönsamheten för 2010 års tilläggsavtal mellan Ryanair och FLG. Svar inkom till kommissionen den 28 maj 2015. |
| --- | --- |

(56)

Genom e-postmeddelande av den 22 maj 2015 bad kommissionen Oxera att förtydliga sina rapporter från september 2014 respektive februari 2015 beträffande lönsamheten för 2010 års tilläggsavtal mellan Ryanair och FLG. Svar inkom till kommissionen den 28 maj 2015.

| (57) | Den 23 juni 2015 begärde kommissionen att de tyska myndigheterna skulle lämna ytterligare upplysningar. Svar inkom den 25 juni respektive 3 juli 2015. Den 29 juni 2015 vidarebefordrade kommissionen vissa frågor till de tyska myndigheterna, vilka besvarades genom en skrivelse av den 24 juli 2015. |
| --- | --- |

(57)

Den 23 juni 2015 begärde kommissionen att de tyska myndigheterna skulle lämna ytterligare upplysningar. Svar inkom den 25 juni respektive 3 juli 2015. Den 29 juni 2015 vidarebefordrade kommissionen vissa frågor till de tyska myndigheterna, vilka besvarades genom en skrivelse av den 24 juli 2015.

| (58) | Den 3 juli 2015 mottog kommissionen ett tolkningsmeddelande från Oxera via Ryanair. |
| --- | --- |

(58)

Den 3 juli 2015 mottog kommissionen ett tolkningsmeddelande från Oxera via Ryanair.

| (59) | Den 4 augusti 2015 begärde kommissionen att de tyska myndigheterna skulle lämna ytterligare upplysningar. Svar inkom den 10 september 2015. |
| --- | --- |

(59)

Den 4 augusti 2015 begärde kommissionen att de tyska myndigheterna skulle lämna ytterligare upplysningar. Svar inkom den 10 september 2015.

| (60) | Den 30 november 2015 överlämnade Ryanair ytterligare ett Oxera-meddelande till kommissionen om hur avtalen mellan flygplatsen och flygbolagen skulle bedömas enligt marknadsekonomitestet sett till flygplatsens totala lönsamhet. Ytterligare upplysningar lämnades av Lübecks stad den 20 januari 2016 och av de tyska myndigheterna den 19 februari 2016. |
| --- | --- |

(60)

Den 30 november 2015 överlämnade Ryanair ytterligare ett Oxera-meddelande till kommissionen om hur avtalen mellan flygplatsen och flygbolagen skulle bedömas enligt marknadsekonomitestet sett till flygplatsens totala lönsamhet. Ytterligare upplysningar lämnades av Lübecks stad den 20 januari 2016 och av de tyska myndigheterna den 19 februari 2016.

1.4   ÖVERKLAGANDE AV 2012 ÅRS BESLUT OM ATT INLEDA FÖRFARANDET MED AVSEENDE PÅ FLYGPLATSENS AVGIFTSTABELL

ÖVERKLAGANDE AV 2012 ÅRS BESLUT OM ATT INLEDA FÖRFARANDET MED AVSEENDE PÅ FLYGPLATSENS AVGIFTSTABELL

| (61) | Lübecks stad begärde att 2012 års beslut om att inleda förfarandet delvis skulle upphävas. Tribunalen upphävde 2012 års beslut om att inleda förfarandet med avseende på 2006 års avgiftstabell för Lübecks flygplats (nedan kallad 2006 års avgiftstabell) (18). Denna dom överklagades av kommissionen. Tribunalens dom fastställdes av domstolen (19). Detta innebar att 2012 års beslut om att inleda förfarande mot 2006 års avgiftstabell slutgiltigt ogiltigförklarades. Detta beslut gäller följaktligen inte 2006 års avgiftstabell. |
| --- | --- |

(61)

Lübecks stad begärde att 2012 års beslut om att inleda förfarandet delvis skulle upphävas. Tribunalen upphävde 2012 års beslut om att inleda förfarandet med avseende på 2006 års avgiftstabell för Lübecks flygplats (nedan kallad 2006 års avgiftstabell) (18). Denna dom överklagades av kommissionen. Tribunalens dom fastställdes av domstolen (19). Detta innebar att 2012 års beslut om att inleda förfarande mot 2006 års avgiftstabell slutgiltigt ogiltigförklarades. Detta beslut gäller följaktligen inte 2006 års avgiftstabell.

2006 års avgiftstabell

18

19

2.   DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

2.1   BAKGRUND TILL GRANSKNINGEN OCH ÅTGÄRDERNAS SAMMANHANG

BAKGRUND TILL GRANSKNINGEN OCH ÅTGÄRDERNAS SAMMANHANG

2.1.1   
  Upptagningsområde, passagerarvolymens utveckling och flygbolag som flyger till flygplatsen

Upptagningsområde, passagerarvolymens utveckling och flygbolag som flyger till flygplatsen

| (62) | Lübecks flygplats ligger i Schleswig-Holstein ca 73 km från Hamburg. |
| --- | --- |

(62)

Lübecks flygplats ligger i Schleswig-Holstein ca 73 km från Hamburg.

| (63) | Flygplatsen anger Hamburg- och Öresundsregionen (Köpenhamns- och Malmöregionen) som sitt upptagningsområde. I denna region finns följande flygplatser:






  — | Hamburgs flygplats (ca 78 km från Lübecks flygplats, restid med bil: ca 65 minuter). |
| --- | --- | --- |

(63)

Flygplatsen anger Hamburg- och Öresundsregionen (Köpenhamns- och Malmöregionen) som sitt upptagningsområde. I denna region finns följande flygplatser:

—

Hamburgs flygplats (ca 78 km från Lübecks flygplats, restid med bil: ca 65 minuter).

| — | Rostocks flygplats (ca 134 km från Lübecks flygplats, restid med bil: ca 1 timme 19 minuter). |
| --- | --- |

—

Rostocks flygplats (ca 134 km från Lübecks flygplats, restid med bil: ca 1 timme 19 minuter).

| — | Bremens flygplats (ca 185 km från Lübecks flygplats, restid med bil: ca 1 timme 56 minuter). |
| --- | --- |

—

Bremens flygplats (ca 185 km från Lübecks flygplats, restid med bil: ca 1 timme 56 minuter).

| — | Hannovers flygplats (ca 208 km från Lübecks flygplats, restid med bil: ca 2 timmar 8 minuter). |
| --- | --- |

—

Hannovers flygplats (ca 208 km från Lübecks flygplats, restid med bil: ca 2 timmar 8 minuter).

| — | Köpenhamns flygplats (ca 280 km från Lübecks flygplats, restid med bil och färja: ca 3 timmar). |
| --- | --- |

—

Köpenhamns flygplats (ca 280 km från Lübecks flygplats, restid med bil och färja: ca 3 timmar).

| (64) | Merparten av (de avresande) passagerarna från Lübecks flygplats kom från Hamburg (närmare bestämt 47,20 procent), enligt en marknadsstudie som, gjordes av flygplatsen 2009. Flygplatsen räknar med att antalet danska (avresande) passagerare kommer att öka så snart den fasta förbindelsen över Fehmarn bält mellan Tyskland och Danmark är klar. Abbildung 1 visar var passagerarna på Lübecks flygplats kommer från.

  Figur 1


  Ursprung för avresande passagerare från Lübecks flygplats (marknadsstudie från 2009)




  Hamburg; 47 %
  Schleswig-Holstein; 33 %
  Bremen; 14 %
  Denmark; 5 % |
| --- | --- |

(64)

Merparten av (de avresande) passagerarna från Lübecks flygplats kom från Hamburg (närmare bestämt 47,20 procent), enligt en marknadsstudie som, gjordes av flygplatsen 2009. Flygplatsen räknar med att antalet danska (avresande) passagerare kommer att öka så snart den fasta förbindelsen över Fehmarn bält mellan Tyskland och Danmark är klar. Abbildung 1 visar var passagerarna på Lübecks flygplats kommer från.

Figur 1

Figur 1

Ursprung för avresande passagerare från Lübecks flygplats (marknadsstudie från 2009)

Ursprung för avresande passagerare från Lübecks flygplats (marknadsstudie från 2009)

Hamburg; 47 %

Schleswig-Holstein; 33 %

Bremen; 14 %

Denmark; 5 %

| (65) | Flygplatsens passagerarvolym ökade från 48 652 år 1999 till 546 146 år 2010 (se tabell 1). Flygplatsen räknade med att antalet passagerare skulle öka till 2,2 miljoner fram till 2015. Så blev det emellertid inte.

  Tabell 1


  Passagerarvolym på Lübecks flygplats 1999–2013
   (20)







  År | Antal passagerare |
| --- | --- | --- |
| 1999 | 48 652 |
| 2000 | 142 586 |
| 2001 | 192 726 |
| 2002 | 244 768 |
| 2003 | 514 560 |
| 2004 | 578 475 |
| 2005 | 710 788 |
| 2006 | 677 638 |
| 2007 | 612 858 |
| 2008 | 544 339 |
| 2009 | 697 559 |
| 2010 | 546 146 |
| 2011 | 344 068 |
| 2012 | 359 974 |
| 2013 | 367 252 |

(65)

Flygplatsens passagerarvolym ökade från 48 652 år 1999 till 546 146 år 2010 (se tabell 1). Flygplatsen räknade med att antalet passagerare skulle öka till 2,2 miljoner fram till 2015. Så blev det emellertid inte.

Tabell 1

Tabell 1

Passagerarvolym på Lübecks flygplats 1999–2013
   (20)

Passagerarvolym på Lübecks flygplats 1999–2013

20

År

Antal passagerare

1999

48 652

2000

142 586

2001

192 726

2002

244 768

2003

514 560

2004

578 475

2005

710 788

2006

677 638

2007

612 858

2008

544 339

2009

697 559

2010

546 146

2011

344 068

2012

359 974

2013

367 252

| (66) | Vid tidpunkten för detta beslut används inte Lübecks flygplats av något flygbolag. Varken reguljär- eller charterflygningar erbjuds. |
| --- | --- |

(66)

Vid tidpunkten för detta beslut används inte Lübecks flygplats av något flygbolag. Varken reguljär- eller charterflygningar erbjuds.

2.1.2   
  Ägande

Ägande

| (67) | Lübecks flygplats drevs inledningsvis av Flughafen Lübeck GmbH, ett bolag med begränsad ansvarighet. En del av flygplatsinfrastrukturen och tomtmarken ägdes fortfarande av Lübecks stad. FLG kunde nyttja flygplatsinfrastrukturen genom ett leasingavtal. FLG:s ägandeförhållanden har ändrats ett flertal gånger de senaste åren. Fram till den 30 november 2005 ägdes samtliga aktier (100 procent) i FLG av Lübecks stad. Inom ramen för ”2005 års avtal om deltagande” sålde Lübecks stad 90 procent av sina aktier i FLG till Infratil den 1 december 2005. Lübecks stad behöll ett minoritetsinnehav på 10 procent. I 2005 års avtal om deltagande fanns en rad olika villkor, t.ex. sälj- och köpoptioner för båda parter (som beskrivs närmare under punkt 2.3.1). |
| --- | --- |

(67)

Lübecks flygplats drevs inledningsvis av Flughafen Lübeck GmbH, ett bolag med begränsad ansvarighet. En del av flygplatsinfrastrukturen och tomtmarken ägdes fortfarande av Lübecks stad. FLG kunde nyttja flygplatsinfrastrukturen genom ett leasingavtal. FLG:s ägandeförhållanden har ändrats ett flertal gånger de senaste åren. Fram till den 30 november 2005 ägdes samtliga aktier (100 procent) i FLG av Lübecks stad. Inom ramen för ”2005 års avtal om deltagande” sålde Lübecks stad 90 procent av sina aktier i FLG till Infratil den 1 december 2005. Lübecks stad behöll ett minoritetsinnehav på 10 procent. I 2005 års avtal om deltagande fanns en rad olika villkor, t.ex. sälj- och köpoptioner för båda parter (som beskrivs närmare under punkt 2.3.1).

| (68) | För att förhindra att Infratil utnyttjade sin säljoption undertecknades ett kompletterande avtal mellan Lübecks stad och Infratil 2009. Enligt detta kompletterande avtal måste Infratil fortsätta att driva flygplatsen fram till oktober 2009 och ersattes därför för vissa kostnader (se tabell 3). |
| --- | --- |

(68)

För att förhindra att Infratil utnyttjade sin säljoption undertecknades ett kompletterande avtal mellan Lübecks stad och Infratil 2009. Enligt detta kompletterande avtal måste Infratil fortsätta att driva flygplatsen fram till oktober 2009 och ersattes därför för vissa kostnader (se tabell 3).

| (69) | I slutet av 2009 utnyttjade Infratil sin säljoption och återlämnade sina aktier till Lübecks stad. |
| --- | --- |

(69)

I slutet av 2009 utnyttjade Infratil sin säljoption och återlämnade sina aktier till Lübecks stad.

| (70) | Från november 2009 var Lübecks stad åter ensam ägare (100 procent av aktierna) till FLG. I november 2009 beslutade Bürgerschaft von Lübeck (21) att en ny privat investerare skulle hittas för FLG senast i februari 2010 och att flygplatsen inte skulle tilldelas ytterligare medel för finansiering. |
| --- | --- |

(70)

Från november 2009 var Lübecks stad åter ensam ägare (100 procent av aktierna) till FLG. I november 2009 beslutade Bürgerschaft von Lübeck (21) att en ny privat investerare skulle hittas för FLG senast i februari 2010 och att flygplatsen inte skulle tilldelas ytterligare medel för finansiering.

Bürgerschaft von Lübeck

21

| (71) | Genom ett medborgarbeslut den 25 april 2010 uttalade sig Lübecks medborgare för att flygplatsens överlevnad skulle säkerställas. Lübecks stad ansåg att det krävdes ytterligare investeringar för att förbättra flygplatsens infrastruktur om flygplatsen skulle privatiseras. |
| --- | --- |

(71)

Genom ett medborgarbeslut den 25 april 2010 uttalade sig Lübecks medborgare för att flygplatsens överlevnad skulle säkerställas. Lübecks stad ansåg att det krävdes ytterligare investeringar för att förbättra flygplatsens infrastruktur om flygplatsen skulle privatiseras.

| (72) | Den 16 augusti 2012 offentliggjorde Lübecks stad ett anbudsförfarande för försäljningen av Lübecks flygplats i bilagan till Europeiska unionens officiella tidning (22). Fram till och med den 24 september 2012 kom det in sju intresseanmälningar. Fram till och med den 15 oktober 2012 lämnade fem parter indikativa och icke bindande anbud. Fram till och med den 20 november 2012 lämnade tre parter bindande och slutgiltiga anbud. Dessa treanbud jämfördes. I samband med detta användes ett poängsystem och såväl det finansiella anbudet som de aktuella affärs- och byggplanerna beaktades. Anbudet från 3Y Logistic und Projektbetreuung GmbH, Frankfurt (nedan kallat 3Y), som omfattade en överföring av tillgångar (”asset deal)”, var det absolut mest fördelaktiga. 3Y är Yasminas holdingbolag, ett bolag med begränsad ansvarighet som har bildats för köpet och driften av Lübecks flygplats. Den 29 november 2012 röstade Bürgerschaft von Lübeck för villkoren och försäljningen. Försäljningsavtalet undertecknades den 14 december 2012 och trädde i kraft den 1 januari 2013. Yasmina förvärvade en del av FLG:s tillgångar. De tillgångar som inte såldes till Yasmina överfördes till Lübecks stad genom fusion mellan FLG och Lübecks stad. FLG var då inte längre någon självständig juridisk person. |
| --- | --- |

(72)

Den 16 augusti 2012 offentliggjorde Lübecks stad ett anbudsförfarande för försäljningen av Lübecks flygplats i bilagan till Europeiska unionens officiella tidning (22). Fram till och med den 24 september 2012 kom det in sju intresseanmälningar. Fram till och med den 15 oktober 2012 lämnade fem parter indikativa och icke bindande anbud. Fram till och med den 20 november 2012 lämnade tre parter bindande och slutgiltiga anbud. Dessa treanbud jämfördes. I samband med detta användes ett poängsystem och såväl det finansiella anbudet som de aktuella affärs- och byggplanerna beaktades. Anbudet från 3Y Logistic und Projektbetreuung GmbH, Frankfurt (nedan kallat 3Y), som omfattade en överföring av tillgångar (”asset deal)”, var det absolut mest fördelaktiga. 3Y är Yasminas holdingbolag, ett bolag med begränsad ansvarighet som har bildats för köpet och driften av Lübecks flygplats. Den 29 november 2012 röstade Bürgerschaft von Lübeck för villkoren och försäljningen. Försäljningsavtalet undertecknades den 14 december 2012 och trädde i kraft den 1 januari 2013. Yasmina förvärvade en del av FLG:s tillgångar. De tillgångar som inte såldes till Yasmina överfördes till Lübecks stad genom fusion mellan FLG och Lübecks stad. FLG var då inte längre någon självständig juridisk person.

Europeiska unionens officiella tidning

22

3Y

överföring av tillgångar (

asset deal)

Bürgerschaft von Lübeck

| (73) | Till följd av flygplatsens löpande förluster anmälde Yasmina konkurs i april 2014, vilket resulterade i att ett konkursförfarande inleddes den 23 april 2014. Den 1 augusti 2014 övertogs Lübecks flygplats av den kinesiska investeraren PuRen Germany GmbH (nedan kallad PuRen). I september 2015 anmälde PuRen konkurs, vilket resulterade i att ett konkursförfarande inleddes den 30 september 2015. Den 1 juli 2016 övertogs Lübecks flygplats av Stöcker Flughafen GmbH & Co. KG (nedan kallat Stöcker). |
| --- | --- |

(73)

Till följd av flygplatsens löpande förluster anmälde Yasmina konkurs i april 2014, vilket resulterade i att ett konkursförfarande inleddes den 23 april 2014. Den 1 augusti 2014 övertogs Lübecks flygplats av den kinesiska investeraren PuRen Germany GmbH (nedan kallad PuRen). I september 2015 anmälde PuRen konkurs, vilket resulterade i att ett konkursförfarande inleddes den 30 september 2015. Den 1 juli 2016 övertogs Lübecks flygplats av Stöcker Flughafen GmbH & Co. KG (nedan kallat Stöcker).

PuRen

Stöcker

| (74) | Kommissionen granskade följande åtgärder som eventuellt kunde utgöra ett statligt stöd till FLG, Infratil, Ryanair och andra flygbolag. |
| --- | --- |

(74)

Kommissionen granskade följande åtgärder som eventuellt kunde utgöra ett statligt stöd till FLG, Infratil, Ryanair och andra flygbolag.

2.2   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

| (75) | Kommissionen inledde ett formellt granskningsförfarande med avseende på följande åtgärder till förmån för FLG:






  — | Övertagande av samtliga förluster från perioden 1978–2004. |
| --- | --- | --- |

(75)

Kommissionen inledde ett formellt granskningsförfarande med avseende på följande åtgärder till förmån för FLG:

—

Övertagande av samtliga förluster från perioden 1978–2004.

| — | Leasingavtal för mark och flygplatsinfrastruktur (före den 1 januari 2006) till ett pris under marknadspris. |
| --- | --- |

—

Leasingavtal för mark och flygplatsinfrastruktur (före den 1 januari 2006) till ett pris under marknadspris.

| — | Övertagande av samtliga utestående skulder, som omfattade ett antal lån som FLG tagit hos affärsbanker. |
| --- | --- |

—

Övertagande av samtliga utestående skulder, som omfattade ett antal lån som FLG tagit hos affärsbanker.

| — | Investeringsstöd till FLG i enlighet med 2005 års beslut om regionalflygplatser (23) och det påstådda åsidosättandet. |
| --- | --- |

—

Investeringsstöd till FLG i enlighet med 2005 års beslut om regionalflygplatser (23) och det påstådda åsidosättandet.

23

| — | Ersättning av FLG:s förluster sedan november 2009. |
| --- | --- |

—

Ersättning av FLG:s förluster sedan november 2009.

| — | Lübecks stads och delstaten Schleswig-Holsteins finansiering av infrastrukturinvesteringar under åren 2010–2015. |
| --- | --- |

—

Lübecks stads och delstaten Schleswig-Holsteins finansiering av infrastrukturinvesteringar under åren 2010–2015.

| — | Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG som förlagslån. |
| --- | --- |

—

Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG som förlagslån.

2.3   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

2.3.1   
  Försäljning av aktier i FLG

Försäljning av aktier i FLG

| (76) | Fortsatta rörelseförluster i FLG ledde till att Lübecks stad beslutade sig för att sälja sina aktier i FLG. För att få bästa tänkbara köpare tillkännagav Lübecks stad att det skulle genomföras ett anbudsförfarande, vilket offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 21 mars 2003. |
| --- | --- |

(76)

Fortsatta rörelseförluster i FLG ledde till att Lübecks stad beslutade sig för att sälja sina aktier i FLG. För att få bästa tänkbara köpare tillkännagav Lübecks stad att det skulle genomföras ett anbudsförfarande, vilket offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 21 mars 2003.

Europeiska unionens officiella tidning

| (77) | Lübecks stad fick intresseanmälningar från fem olika företag. Till de första fyra företagen skickade Lübecks stad ut paket med detaljerad information. Ett företag hade lämnat sitt anbud den 17 juni 2003, dvs. efter tidsfristens utgång. |
| --- | --- |

(77)

Lübecks stad fick intresseanmälningar från fem olika företag. Till de första fyra företagen skickade Lübecks stad ut paket med detaljerad information. Ett företag hade lämnat sitt anbud den 17 juni 2003, dvs. efter tidsfristens utgång.

| (78) | Endast ett företag, Infratil, inkom med ett formellt anbud. Lübecks stad inledde därför förhandlingar med Infratil. Ett första försäljningsavtal ingicks i mars 2005. Som villkor för avtalet ställdes att det skulle finnas ett slutgiltigt planbeslut om förlängning av flygplatsens landningsbana inom en viss tid. Detta villkor kunde emellertid inte längre uppfyllas efter domen från högre förvaltningsdomstolen i Schleswig (Oberverwaltungsgericht Schleswig) den 18 juli 2005 (24). |
| --- | --- |

(78)

Endast ett företag, Infratil, inkom med ett formellt anbud. Lübecks stad inledde därför förhandlingar med Infratil. Ett första försäljningsavtal ingicks i mars 2005. Som villkor för avtalet ställdes att det skulle finnas ett slutgiltigt planbeslut om förlängning av flygplatsens landningsbana inom en viss tid. Detta villkor kunde emellertid inte längre uppfyllas efter domen från högre förvaltningsdomstolen i Schleswig (Oberverwaltungsgericht Schleswig) den 18 juli 2005 (24).

Oberverwaltungsgericht Schleswig

24

| (79) | Domen fick stora konsekvenser för de båda parternas förhandlingspositioner. Eftersom den tidigare genomförda offentliga upphandlingen hade resulterat i ett enda formellt anbud, ansåg Lübecks stad att det knappast skulle finnas fler intressenter när utbyggnaden av flygplatsen hade skjutits upp. Lübecks stad beslutade därför att inte offentliggöra en andra upphandling. I stället inledde Lübecks stad och Infratil nya förhandlingar utifrån de nya förutsättningarna och enades om ett privatiseringsavtal kopplat till dessa villkor. Den 24 oktober 2005 ingicks ett avtal om deltagande (nedan kallat 2005 års avtal om deltagande). Det trädde i kraft den 1 december 2005. |
| --- | --- |

(79)

Domen fick stora konsekvenser för de båda parternas förhandlingspositioner. Eftersom den tidigare genomförda offentliga upphandlingen hade resulterat i ett enda formellt anbud, ansåg Lübecks stad att det knappast skulle finnas fler intressenter när utbyggnaden av flygplatsen hade skjutits upp. Lübecks stad beslutade därför att inte offentliggöra en andra upphandling. I stället inledde Lübecks stad och Infratil nya förhandlingar utifrån de nya förutsättningarna och enades om ett privatiseringsavtal kopplat till dessa villkor. Den 24 oktober 2005 ingicks ett avtal om deltagande (nedan kallat 2005 års avtal om deltagande). Det trädde i kraft den 1 december 2005.

2005 års avtal om deltagande

| (80) | Enligt 2005 års avtal om deltagande skulle 90 procent av aktierna i FLG överföras från Lübecks stad till Infratil senast den 1 december 2005. Till Lübecks stad skulle Infratil i gengäld betala ”inköpspris I” på [...] (*1) euro samt ytterligare [...] euro, motsvarande ett kontantlån som Lübecks stad tidigare hade beviljat FLG för finansieringen av driftskostnader och nya investeringar. Infratil skulle även överta flygplatsens rörelseförluster från år 2005. |
| --- | --- |

(80)

Enligt 2005 års avtal om deltagande skulle 90 procent av aktierna i FLG överföras från Lübecks stad till Infratil senast den 1 december 2005. Till Lübecks stad skulle Infratil i gengäld betala ”inköpspris I” på [...] (*1) euro samt ytterligare [...] euro, motsvarande ett kontantlån som Lübecks stad tidigare hade beviljat FLG för finansieringen av driftskostnader och nya investeringar. Infratil skulle även överta flygplatsens rörelseförluster från år 2005.

*1

| (81) | Enligt 2005 års avtal om deltagande skulle Infratil dessutom i ett senare skede betala ”inköpspris II” på [...] euro, under förutsättning att båda följande villkor var uppfyllda:






  a) | Att flygplatsen fått ett ovillkorat och slutgiltigt planbeslut med ett i avtal fastställt innehåll (se punkt 82), som innebar att FLG inte behövde vidta några aktiva bullerskyddsåtgärder såsom ett förbud mot nattflygningar eller en bullerkvot, eller att FLG enligt avtal måste åta sig att genomföra byggarbeten till ett visst värde av de i avtal fastställda åtgärderna. |
| --- | --- | --- |

(81)

Enligt 2005 års avtal om deltagande skulle Infratil dessutom i ett senare skede betala ”inköpspris II” på [...] euro, under förutsättning att båda följande villkor var uppfyllda:

a)

Att flygplatsen fått ett ovillkorat och slutgiltigt planbeslut med ett i avtal fastställt innehåll (se punkt 82), som innebar att FLG inte behövde vidta några aktiva bullerskyddsåtgärder såsom ett förbud mot nattflygningar eller en bullerkvot, eller att FLG enligt avtal måste åta sig att genomföra byggarbeten till ett visst värde av de i avtal fastställda åtgärderna.

| b) | Att trafiken år 2008 omfattade minst [...] passagerare eller, om villkor 1 var uppfyllt redan år 2006 eller 2007, minst [...] passagerare år 2006 eller minst [...] passagerare år 2007. |
| --- | --- |

b)

Att trafiken år 2008 omfattade minst [...] passagerare eller, om villkor 1 var uppfyllt redan år 2006 eller 2007, minst [...] passagerare år 2006 eller minst [...] passagerare år 2007.

| (82) | Planbeslutet omfattade följande i avtal fastställda innehåll:






  — | Utbyggnad av start- och landningsbanor. |
| --- | --- | --- |

(82)

Planbeslutet omfattade följande i avtal fastställda innehåll:

—

Utbyggnad av start- och landningsbanor.

| — | Upprättande av ett instrumentlandningssystem, kategori II eller III (nedan kallat ILS CAT II eller ILS CAT III). |
| --- | --- |

—

Upprättande av ett instrumentlandningssystem, kategori II eller III (nedan kallat ILS CAT II eller ILS CAT III).

ILS CAT II

ILS CAT III

| — | Utbyggnad av parkeringsplatser. |
| --- | --- |

—

Utbyggnad av parkeringsplatser.

| — | Befintlig flygplats. |
| --- | --- |

—

Befintlig flygplats.

| — | Utbyggnad av rampen. |
| --- | --- |

—

Utbyggnad av rampen.

| (83) | Från inköpspris II skulle följande poster dras:






  — | Inköpspris I ([...] euro). |
| --- | --- | --- |

(83)

Från inköpspris II skulle följande poster dras:

—

Inköpspris I ([...] euro).

| — | Flygplatsens rörelseförluster från åren 2005–2008 till ett sammanlagt belopp av högst [...] euro. |
| --- | --- |

—

Flygplatsens rörelseförluster från åren 2005–2008 till ett sammanlagt belopp av högst [...] euro.

| — | Kostnaderna för den rättsprocess avseende statligt stöd som Air Berlin inlett vid tyska allmänna domstolar. De tyska myndigheterna beräknade dessa kostnader till [...] euro. |
| --- | --- |

—

Kostnaderna för den rättsprocess avseende statligt stöd som Air Berlin inlett vid tyska allmänna domstolar. De tyska myndigheterna beräknade dessa kostnader till [...] euro.

| — | Under förutsättning att planbeslutet utfärdas med det i avtal fastställda innehållet (se punkt 82): differensen mellan kostnaderna för planbeslutet (ej medräknat kostnader för kompensationsåtgärder) och ett schablonbelopp på [...] euro. De tyska myndigheterna beräknar denna differens till [...] euro. |
| --- | --- |

—

Under förutsättning att planbeslutet utfärdas med det i avtal fastställda innehållet (se punkt 82): differensen mellan kostnaderna för planbeslutet (ej medräknat kostnader för kompensationsåtgärder) och ett schablonbelopp på [...] euro. De tyska myndigheterna beräknar denna differens till [...] euro.

| — | Planbeslutskostnaderna för den händelse att planbeslutet inte utfärdas med det i avtal fastställda innehållet (se punkt 82). |
| --- | --- |

—

Planbeslutskostnaderna för den händelse att planbeslutet inte utfärdas med det i avtal fastställda innehållet (se punkt 82).

| (84) | Enligt 2005 års avtal om deltagande omfattar planbeslutskostnaderna samtliga kostnader som påverkar likviditeten. Här ingår kostnader som avser kompensationsåtgärder för planprocessen mellan den 1 oktober 2005 och den 31 december 2008. |
| --- | --- |

(84)

Enligt 2005 års avtal om deltagande omfattar planbeslutskostnaderna samtliga kostnader som påverkar likviditeten. Här ingår kostnader som avser kompensationsåtgärder för planprocessen mellan den 1 oktober 2005 och den 31 december 2008.

| (85) | I 2005 års avtal om deltagande fanns även en säljoption, som enligt Infratil innebar att det ursprungliga köpet av aktier i FLG kunde gå tillbaka och att vissa av de avtalade kostnaderna kunde ersättas, förutsatt att






  — | planbeslutet inte hade utfärdats eller byggarbetena för de åtgärder som anges under punkt 82 inte hade fastställts i avtal senast den 31 december 2008 och |
| --- | --- | --- |

(85)

I 2005 års avtal om deltagande fanns även en säljoption, som enligt Infratil innebar att det ursprungliga köpet av aktier i FLG kunde gå tillbaka och att vissa av de avtalade kostnaderna kunde ersättas, förutsatt att

—

planbeslutet inte hade utfärdats eller byggarbetena för de åtgärder som anges under punkt 82 inte hade fastställts i avtal senast den 31 december 2008 och

| — | ett visst antal passagerare inte hade uppnåtts. |
| --- | --- |

—

ett visst antal passagerare inte hade uppnåtts.

| (86) | Om säljoptionen utnyttjades måste Lübecks stad täcka inköpspris I samt ersätta vissa förluster. Enligt 2005 års avtal om deltagande måste Lübecks stad betala [...] euro till Infratil om Infratil utnyttjade säljoptionen. Detta belopp beräknades enligt följande:

  Tabell 2


  Pris på säljoption per den 31 december 2008 i euro







  Aktieägarlån 2005 | (...) |
| --- | --- | --- |
| + saldo för aktieägarlån som beviljats för | |
| faktiskt godkända rörelseförluster | (...) |
| faktiskt godkända investeringskostnader | (...) |
| – offentliga medel | (...) |
| + planprocesskostnader | (...) |
| kostnader för den rättsprocess som inletts av Air Berlin | (...) |
| = saldo för beviljade aktieägarlån | (...) |
| + 5 procents årsränta på aktieägarlån | (...) |
| + inköpspris I | (...) |
| Totalt | (...) |

(86)

Om säljoptionen utnyttjades måste Lübecks stad täcka inköpspris I samt ersätta vissa förluster. Enligt 2005 års avtal om deltagande måste Lübecks stad betala [...] euro till Infratil om Infratil utnyttjade säljoptionen. Detta belopp beräknades enligt följande:

Tabell 2

Tabell 2

Pris på säljoption per den 31 december 2008 i euro

Pris på säljoption per den 31 december 2008 i euro

Aktieägarlån 2005

(...)

- saldo för aktieägarlån som beviljats för

faktiskt godkända rörelseförluster

(...)

faktiskt godkända investeringskostnader

(...)

– offentliga medel

(...)

- planprocesskostnader

(...)

kostnader för den rättsprocess som inletts av Air Berlin

(...)

= saldo för beviljade aktieägarlån

= saldo för beviljade aktieägarlån

(...)

(...)

- 5 procents årsränta på aktieägarlån

(...)

- inköpspris I

(...)

Totalt

Totalt

(...)

(...)

2.3.2   
  Det kompletterande avtalet från 2009 och omförhandlingen av säljoptionen – övertagande av ytterligare förluster, investeringar och andra kostnader

Det kompletterande avtalet från 2009 och omförhandlingen av säljoptionen – övertagande av ytterligare förluster, investeringar och andra kostnader

| (87) | År 2008 meddelade Infratil att företaget ville utnyttja sin köpoption eftersom planbeslutet inte hade utfärdats, antalet passagerare inte hade kommit upp i den nivå som fastställts i 2005 års avtal om deltagande och FLG:s rörelseförluster var högre än förväntat. För att behålla Infratil som flygplatsoperatör enades Lübecks stad om att omförhandla vissa klausuler som rörde säljoptionen i 2005 års avtal om deltagande. Resultatet blev det kompletterande avtalet från 2009, som undertecknades den 12 november 2008. I detta avtal fastställdes att Lübecks stad utöver säljoptionspriset enligt 2005 års avtal om deltagande skulle täcka ytterligare förluster, investeringar och andra kostnader. |
| --- | --- |

(87)

År 2008 meddelade Infratil att företaget ville utnyttja sin köpoption eftersom planbeslutet inte hade utfärdats, antalet passagerare inte hade kommit upp i den nivå som fastställts i 2005 års avtal om deltagande och FLG:s rörelseförluster var högre än förväntat. För att behålla Infratil som flygplatsoperatör enades Lübecks stad om att omförhandla vissa klausuler som rörde säljoptionen i 2005 års avtal om deltagande. Resultatet blev det kompletterande avtalet från 2009, som undertecknades den 12 november 2008. I detta avtal fastställdes att Lübecks stad utöver säljoptionspriset enligt 2005 års avtal om deltagande skulle täcka ytterligare förluster, investeringar och andra kostnader.

| (88) | Enligt det kompletterande avtalet från 2009 beräknades säljoptionens nya pris enligt följande

  Tabell 3


  Säljoptionens pris i oktober 2009 i euro







  Säljoptionens pris (31 december 2008) | (...) |
| --- | --- | --- |
| + [...] % ränta på 2008 års säljoptionspris för 2009 | (...) |
| + saldo för aktieägarlån som beviljats för | |
| faktiskt godkända rörelseförluster 2009 | (...) |
| faktiskt godkända investeringskostnader 2009 | (...) |
| planprocesskostnader 2009 | (...) |
| övriga kostnader 2009 | (...) |
| kostnader för den rättsprocess som inletts av Air Berlin 2009 | (...) |
| = saldo för beviljade aktieägarlån | (...) |
| + [...] % ränta på aktieägarlån för 2009 | (...) |
| – kostnader som inte täcks genom lån 2009 | (...) |
| + ersättning för kollektivförsäkringstjänster (dvs. den andel av Infratils kollektivförsäkringspremier som ska tillskrivas FLG) | (...) |
| Totalt | (...) |

(88)

Enligt det kompletterande avtalet från 2009 beräknades säljoptionens nya pris enligt följande

Tabell 3

Tabell 3

Säljoptionens pris i oktober 2009 i euro

Säljoptionens pris i oktober 2009 i euro

Säljoptionens pris (31 december 2008)

(...)

- [...] % ränta på 2008 års säljoptionspris för 2009

(...)

- saldo för aktieägarlån som beviljats för

faktiskt godkända rörelseförluster 2009

(...)

faktiskt godkända investeringskostnader 2009

(...)

planprocesskostnader 2009

(...)

övriga kostnader 2009

(...)

kostnader för den rättsprocess som inletts av Air Berlin 2009

(...)

= saldo för beviljade aktieägarlån

= saldo för beviljade aktieägarlån

(...)

(...)

- [...] % ränta på aktieägarlån för 2009

(...)

– kostnader som inte täcks genom lån 2009

(...)

- ersättning för kollektivförsäkringstjänster (dvs. den andel av Infratils kollektivförsäkringspremier som ska tillskrivas FLG)

(...)

Totalt

Totalt

(...)

(...)

| (89) | Lübecks stad måste betala för kollektivförsäkringstjänster till följd av ett aktieägarlån som Infratil hade beviljat FLG. Försäkringen omfattade samtliga flygplatser som förvaltas av Infratil. Andelen som ska tillskrivas FLG uppgick till [...] euro. |
| --- | --- |

(89)

Lübecks stad måste betala för kollektivförsäkringstjänster till följd av ett aktieägarlån som Infratil hade beviljat FLG. Försäkringen omfattade samtliga flygplatser som förvaltas av Infratil. Andelen som ska tillskrivas FLG uppgick till [...] euro.

| (90) | Differensen mellan säljoptionens pris enligt det kompletterande avtalet från 2009 och det pris som Lübecks stad skulle ha fått betala för säljoptionen enligt 2005 års avtal om deltagande är därmed [...] euro. |
| --- | --- |

(90)

Differensen mellan säljoptionens pris enligt det kompletterande avtalet från 2009 och det pris som Lübecks stad skulle ha fått betala för säljoptionen enligt 2005 års avtal om deltagande är därmed [...] euro.

| (91) | Som motprestation avstod Infratil från sin rätt att utnyttja säljoptionen före den 22 oktober 2009 och tilldelade Lübecks stad ytterligare deltaganderättigheter. För Lübecks stad presenterade Infratil en skriftlig avsiktsförklaring mellan FLG och Ryanair, där båda parter bekräftade att de hade för avsikt att öka antalet passagerare och samarbeta kring upprättandet av Ryanairs bas på Lübecks flygplats. |
| --- | --- |

(91)

Som motprestation avstod Infratil från sin rätt att utnyttja säljoptionen före den 22 oktober 2009 och tilldelade Lübecks stad ytterligare deltaganderättigheter. För Lübecks stad presenterade Infratil en skriftlig avsiktsförklaring mellan FLG och Ryanair, där båda parter bekräftade att de hade för avsikt att öka antalet passagerare och samarbeta kring upprättandet av Ryanairs bas på Lübecks flygplats.

2.4   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

2.4.1   
  Avtalet från 2000

Avtalet från 2000

| (92) | Fram till 2000 finansierades den FLG-drivna flygplatsen genom luftfartsrelaterade intäkter från charterflygningar och reguljär flygtrafik. År 2000 ändrade flygplatsen affärsmodell och blev i stället en flygplats för lågprisbolag, där intäkterna kom från en kombination av luftfartsrelaterad och icke luftfartsrelaterad verksamhet. |
| --- | --- |

(92)

Fram till 2000 finansierades den FLG-drivna flygplatsen genom luftfartsrelaterade intäkter från charterflygningar och reguljär flygtrafik. År 2000 ändrade flygplatsen affärsmodell och blev i stället en flygplats för lågprisbolag, där intäkterna kom från en kombination av luftfartsrelaterad och icke luftfartsrelaterad verksamhet.

| (93) | Den 29 maj 2000 undertecknade FLG och Ryanair ett avtal om flygplatstjänster (nedan kallat avtalet från 2000). I avtalet från 2000 specificerades vilka flygplatsavgifter som skulle betalas av Ryanair samt vilka marknadsföringsåtgärder som flygplatsen skulle få betalt för. Avtalet från 2000 skulle löpa från och med den 1 juni 2000 till och med den 31 maj 2010. |
| --- | --- |

(93)

Den 29 maj 2000 undertecknade FLG och Ryanair ett avtal om flygplatstjänster (nedan kallat avtalet från 2000). I avtalet från 2000 specificerades vilka flygplatsavgifter som skulle betalas av Ryanair samt vilka marknadsföringsåtgärder som flygplatsen skulle få betalt för. Avtalet från 2000 skulle löpa från och med den 1 juni 2000 till och med den 31 maj 2010.

avtalet från 2000

| (94) | För sträckan till London-Stansted beräknade flygplatsen kostnader och intäkter enligt följande:

  Tabell 4


  Kostnader och intäkter enligt avtalet från 2000 ur FLG:s synvinkel








  Komponenter i avtalet med Ryanair | < 18 hanterade flygplan per vecka | ≥ 18 hanterade flygplan per vecka |
| --- | --- | --- | --- |
| FLG:s kostnader i euro |
| Marknadsföringsstöd – kostnader per ankommande passagerare | (...) | (...) |
| | Före den 31 maj 2005 | Från den 1 juni 2005 |
| FLG:s intäkter i euro |
| Avgifter som Ryanair ska betala per flygplan | (...) | (...) |
| Avgifter som Ryanair ska betala per ankommande passagerare | (...) | (...) |
| Nettoavgifter som Ryanair ska betala per ankommande passagerare (avgifter minus marknadsföringsstöd) | (...) | (...) |
| Övrigt: |
| Avgift beräknad på omsättningen för varje biljett som sålts av FLG | [...] % | [...] % |
| Andel i omsättningen för hyrbilar som bokats via FLG | [...] % | [...] % |
| Säkerhetsavgift (som betalas av Ryanair till behörig myndighet) i euro | (...) | (...) |

(94)

För sträckan till London-Stansted beräknade flygplatsen kostnader och intäkter enligt följande:

Tabell 4

Tabell 4

Kostnader och intäkter enligt avtalet från 2000 ur FLG:s synvinkel

Kostnader och intäkter enligt avtalet från 2000 ur FLG:s synvinkel

Komponenter i avtalet med Ryanair

< 18 hanterade flygplan per vecka

≥ 18 hanterade flygplan per vecka

FLG:s kostnader i euro

FLG:s kostnader i euro

Marknadsföringsstöd – kostnader per ankommande passagerare

(...)

(...)

Före den 31 maj 2005

Från den 1 juni 2005

FLG:s intäkter i euro

FLG:s intäkter i euro

Avgifter som Ryanair ska betala per flygplan

(...)

(...)

Avgifter som Ryanair ska betala per ankommande passagerare

(...)

(...)

Nettoavgifter som Ryanair ska betala per ankommande passagerare (avgifter minus marknadsföringsstöd)

Nettoavgifter som Ryanair ska betala per ankommande passagerare (avgifter minus marknadsföringsstöd)

(...)

(...)

(...)

(...)

Övrigt:

Övrigt:

Avgift beräknad på omsättningen för varje biljett som sålts av FLG

[...] %

[...] %

Andel i omsättningen för hyrbilar som bokats via FLG

[...] %

[...] %

Säkerhetsavgift (som betalas av Ryanair till behörig myndighet) i euro

(...)

(...)

2.4.2   
  Avtalen från 2010

Avtalen från 2010

| (95) | Den 29 mars 2010 undertecknade Ryanair och Lübecks flygplats det första tilläggsavtalet till avtalet från 2000 för perioden 28 mars–30 oktober 2010. Genom detta tilläggsavtal förlängdes avtalet från 2000 fram till och med den 30 oktober 2010. I tilläggsavtalet fastställdes att ekonomiska incitament skulle betalas till Ryanair motsvarande [...] euro per passagerare – detta var utöver den betalning för marknadsföringstjänster som fastställts i avtalet om flygplatstjänster 2000 samt ett belopp på [...] euro per passagerare (om antalet turnarounds, dvs. processen från och med ankomst och till och med avgång för ett flyg, understeg 18 per vecka) respektive [...] euro per passagerare (om antalet turnarounds översteg 18 per vecka). Ryanairs flygtrafik omfattade mer än 18 turnarounds per vecka, vilket innebar att FLG måste betala sammanlagt [...] euro per passagerare till Ryanair. Samtliga övriga villkor i avtalet från 2000 bibehölls. Detta innebar att de passagerarserviceavgifter som skulle betalas till FLG per avresande passagerare uppgick till [...] euro, att ramptjänstavgifterna per hanterat flygplan uppgick till [...] euro, att passagerarhanteringsavgifterna per passagerare uppgick till [...] euro samt att säkerhetsavgifterna per passagerare uppgick till [...] euro. |
| --- | --- |

(95)

Den 29 mars 2010 undertecknade Ryanair och Lübecks flygplats det första tilläggsavtalet till avtalet från 2000 för perioden 28 mars–30 oktober 2010. Genom detta tilläggsavtal förlängdes avtalet från 2000 fram till och med den 30 oktober 2010. I tilläggsavtalet fastställdes att ekonomiska incitament skulle betalas till Ryanair motsvarande [...] euro per passagerare – detta var utöver den betalning för marknadsföringstjänster som fastställts i avtalet om flygplatstjänster 2000 samt ett belopp på [...] euro per passagerare (om antalet turnarounds, dvs. processen från och med ankomst och till och med avgång för ett flyg, understeg 18 per vecka) respektive [...] euro per passagerare (om antalet turnarounds översteg 18 per vecka). Ryanairs flygtrafik omfattade mer än 18 turnarounds per vecka, vilket innebar att FLG måste betala sammanlagt [...] euro per passagerare till Ryanair. Samtliga övriga villkor i avtalet från 2000 bibehölls. Detta innebar att de passagerarserviceavgifter som skulle betalas till FLG per avresande passagerare uppgick till [...] euro, att ramptjänstavgifterna per hanterat flygplan uppgick till [...] euro, att passagerarhanteringsavgifterna per passagerare uppgick till [...] euro samt att säkerhetsavgifterna per passagerare uppgick till [...] euro.

| (96) | I oktober 2010 undertecknades det andra tilläggsavtalet, som inte innehöll samma villkor som det första tilläggsavtalet utan utgjorde en återgång till marknadsföringsbetalningarna enligt det ursprungliga avtalet om marknadsföringstjänster från 2000. Genom tilläggsavtalet från oktober 2010 förlängdes bestämmelserna i avtalet från 2000 med tre år till den 1 november 2013. |
| --- | --- |

(96)

I oktober 2010 undertecknades det andra tilläggsavtalet, som inte innehöll samma villkor som det första tilläggsavtalet utan utgjorde en återgång till marknadsföringsbetalningarna enligt det ursprungliga avtalet om marknadsföringstjänster från 2000. Genom tilläggsavtalet från oktober 2010 förlängdes bestämmelserna i avtalet från 2000 med tre år till den 1 november 2013.

| (97) | Samma dag som det första tilläggsavtalet undertecknades, den 29 mars 2010, undertecknade FLG även ett avtal om marknadsföringstjänster med Airport Marketing Services Limited (nedan kallat AMS), ett helägt dotterbolag till Ryanair. Även detta avtal om marknadsföringstjänster omfattade perioden 29 mars–30 oktober 2010 och fastställde vilka marknadsföringstjänster som AMS skulle tillhandahålla på webbplatsen www.ryanair.com. För dessa tjänster skulle FLG betala [...] euro. |
| --- | --- |

(97)

Samma dag som det första tilläggsavtalet undertecknades, den 29 mars 2010, undertecknade FLG även ett avtal om marknadsföringstjänster med Airport Marketing Services Limited (nedan kallat AMS), ett helägt dotterbolag till Ryanair. Även detta avtal om marknadsföringstjänster omfattade perioden 29 mars–30 oktober 2010 och fastställde vilka marknadsföringstjänster som AMS skulle tillhandahålla på webbplatsen www.ryanair.com. För dessa tjänster skulle FLG betala [...] euro.

AMS

2.5   AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

| (98) | I ordningen med specialavgifter anges avisningsavgifter för samtliga flygbolag som använder flygplatsen. Ordningen med specialavgifter är ett separat dokument som inte ingår i flygplatsens allmänna avgiftstabell. Den uppdateras regelbundet. I ordningen med specialavgifter görs åtskillnad mellan ett antal olika kategorier, närmare bestämt avisning av flygplan med maximal startvikt upp till 10 ton, avisning av flygplan med maximal startvikt från och med 10 ton, avisningsvätska och varmvatten. För var och en av dessa kategorier fastställs ett visst pris. |
| --- | --- |

(98)

I ordningen med specialavgifter anges avisningsavgifter för samtliga flygbolag som använder flygplatsen. Ordningen med specialavgifter är ett separat dokument som inte ingår i flygplatsens allmänna avgiftstabell. Den uppdateras regelbundet. I ordningen med specialavgifter görs åtskillnad mellan ett antal olika kategorier, närmare bestämt avisning av flygplan med maximal startvikt upp till 10 ton, avisning av flygplan med maximal startvikt från och med 10 ton, avisningsvätska och varmvatten. För var och en av dessa kategorier fastställs ett visst pris.

3.   SKÄL TILL ATT INLEDA DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET

SKÄL TILL ATT INLEDA DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET

| (99) | I kommissionens beslut om att inleda förfarandet från 2007 och 2012 inledde kommissionen granskningar av ett eventuellt statligt stöd till FLG, Infratil, Ryanair, Wizz Air och andra flygbolag på uppdrag av Globalis Reisen. |
| --- | --- |

(99)

I kommissionens beslut om att inleda förfarandet från 2007 och 2012 inledde kommissionen granskningar av ett eventuellt statligt stöd till FLG, Infratil, Ryanair, Wizz Air och andra flygbolag på uppdrag av Globalis Reisen.

3.1   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

| (100) | Kommissionen hyste tvivel beträffande avtalet om vinst- och förlustöverföring av den 19 oktober 1978 (nedan kallat avtalet om övertagande av förluster), där det fastställdes att Lübecks stad skulle täcka FLG:s rörelseförluster mellan 1978 och 2004, leasingavtalet för tomtmark och flygplatsinfrastruktur samt övertagandet av utestående skulder. Kommissionen hyste även tvivel beträffande det eventuella investeringsstödet inom ramen för 2005 års beslut om regionalflygplatser och det påstådda åsidosättandet, ersättningen av förluster sedan november 2009, Lübecks stads och delstaten Schleswig-Holsteins finansiering av infrastrukturinvesteringar samt Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG som förlagslån. Vad gäller dessa åtgärder uttryckte kommissionen tvivel om huruvida en marknadsekonomisk aktör skulle ha gett FLG liknande fördelar enligt normala marknadsvillkor. |
| --- | --- |

(100)

Kommissionen hyste tvivel beträffande avtalet om vinst- och förlustöverföring av den 19 oktober 1978 (nedan kallat avtalet om övertagande av förluster), där det fastställdes att Lübecks stad skulle täcka FLG:s rörelseförluster mellan 1978 och 2004, leasingavtalet för tomtmark och flygplatsinfrastruktur samt övertagandet av utestående skulder. Kommissionen hyste även tvivel beträffande det eventuella investeringsstödet inom ramen för 2005 års beslut om regionalflygplatser och det påstådda åsidosättandet, ersättningen av förluster sedan november 2009, Lübecks stads och delstaten Schleswig-Holsteins finansiering av infrastrukturinvesteringar samt Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG som förlagslån. Vad gäller dessa åtgärder uttryckte kommissionen tvivel om huruvida en marknadsekonomisk aktör skulle ha gett FLG liknande fördelar enligt normala marknadsvillkor.

avtalet om övertagande av förluster

3.2   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

| (101) | När 90 procent av aktierna i FLG såldes till Infratil uttryckte kommissionen tvivel om huruvida privatiseringsprocessen var förenlig med stödlagstiftningen. Kommissionen förmodade också att det kunde röra sig om ett eventuellt statligt stöd när villkoren för säljoptionen omförhandlades 2008/2009. |
| --- | --- |

(101)

När 90 procent av aktierna i FLG såldes till Infratil uttryckte kommissionen tvivel om huruvida privatiseringsprocessen var förenlig med stödlagstiftningen. Kommissionen förmodade också att det kunde röra sig om ett eventuellt statligt stöd när villkoren för säljoptionen omförhandlades 2008/2009.

3.3   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

| (102) | Vad gäller avtalet från 2000 med Ryanair samt tilläggsavtalen från mars och oktober 2010 uttryckte kommissionen tvivel om huruvida detta avtal inte medförde en särskild fördel för Ryanair och därmed utgjorde statligt stöd. |
| --- | --- |

(102)

Vad gäller avtalet från 2000 med Ryanair samt tilläggsavtalen från mars och oktober 2010 uttryckte kommissionen tvivel om huruvida detta avtal inte medförde en särskild fördel för Ryanair och därmed utgjorde statligt stöd.

3.4   AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

| (103) | Kommissionen tvivlade på om de avisningsavgifter som tagits ut sedan november 2009 utgjorde statligt stöd, eftersom det fanns indikationer på att priserna för avisning av flygplan understeg flygplatsens faktiska kostnader. |
| --- | --- |

(103)

Kommissionen tvivlade på om de avisningsavgifter som tagits ut sedan november 2009 utgjorde statligt stöd, eftersom det fanns indikationer på att priserna för avisning av flygplan understeg flygplatsens faktiska kostnader.

4.   TYSKLANDS SYNPUNKTER

TYSKLANDS SYNPUNKTER

4.1   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

| (104) | De tyska myndigheterna påpekade att FLG inte längre existerar. I samband med privatiseringen av Lübecks flygplats fusionerade FLG med Lübecks stad. Därmed blev Lübecks stad FLG:s efterträdare och anspråken mellan FLG och Lübecks stad var inte längre aktuella. De tyska myndigheterna menade därför att samtliga frågor beträffande ett statligt stöd från Lübecks stad till FLG var irrelevanta. De tyska myndigheterna inkom även med synpunkter på de enskilda åtgärderna och hävdade att samtliga åtgärder var förenliga med stödlagstiftningen, eftersom de antingen utgjorde ett befintligt stöd eller också uppfyllde marknadsekonomitestet.






  — | Avtal om övertagande av förluster: Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna kan avtalet om vinst- och förlustöverföring inte ingå i bedömningen, eftersom det ingicks 1978 och löpte ut den 31 december 2004. Skulle det klassificeras som statligt stöd skulle detta stöd endast utgöra ett ”befintligt stöd”. De tyska myndigheterna hävdade också att avtalet om övertagande av förluster utgör en allmän ekonomisk-politisk åtgärd som inte kan anses utgöra statligt stöd. Enligt de tyska myndigheterna uppfyller dessutom avtalet om vinst- och förlustöverföring marknadsekonomitestet, eftersom de relevanta åtgärderna syftar till att övertyga flygbolag att etablera sig på flygplatsen samt att höja antalet passagerare. |
| --- | --- | --- |

(104)

De tyska myndigheterna påpekade att FLG inte längre existerar. I samband med privatiseringen av Lübecks flygplats fusionerade FLG med Lübecks stad. Därmed blev Lübecks stad FLG:s efterträdare och anspråken mellan FLG och Lübecks stad var inte längre aktuella. De tyska myndigheterna menade därför att samtliga frågor beträffande ett statligt stöd från Lübecks stad till FLG var irrelevanta. De tyska myndigheterna inkom även med synpunkter på de enskilda åtgärderna och hävdade att samtliga åtgärder var förenliga med stödlagstiftningen, eftersom de antingen utgjorde ett befintligt stöd eller också uppfyllde marknadsekonomitestet.

—

Avtal om övertagande av förluster: Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna kan avtalet om vinst- och förlustöverföring inte ingå i bedömningen, eftersom det ingicks 1978 och löpte ut den 31 december 2004. Skulle det klassificeras som statligt stöd skulle detta stöd endast utgöra ett ”befintligt stöd”. De tyska myndigheterna hävdade också att avtalet om övertagande av förluster utgör en allmän ekonomisk-politisk åtgärd som inte kan anses utgöra statligt stöd. Enligt de tyska myndigheterna uppfyller dessutom avtalet om vinst- och förlustöverföring marknadsekonomitestet, eftersom de relevanta åtgärderna syftar till att övertyga flygbolag att etablera sig på flygplatsen samt att höja antalet passagerare.

| — | Leasingavtal och övertagande av lån: Enligt de tyska myndigheterna ska varje stöd i samband med dessa åtgärder klassificeras som befintligt stöd. De tyska myndigheterna hänvisade även till att leasingräntan var marknadsmässig, vilket framgår av en oberoende studie från Ernst & Young som genomförts på uppdrag av Lübecks stad innan FLG såldes till Infratil. De tyska myndigheterna överlämnade denna studie till kommissionen. Vad gäller övertagandet av lån angav de tyska myndigheterna att samtliga skuldgarantier hade tillhandahållits inom ramen för förfinanseringen av infrastrukturåtgärder, vilka under alla omständigheter finansierades i ett senare skede genom betalningar inom ramen för avtalet om övertagande av förluster. |
| --- | --- |

—

Leasingavtal och övertagande av lån: Enligt de tyska myndigheterna ska varje stöd i samband med dessa åtgärder klassificeras som befintligt stöd. De tyska myndigheterna hänvisade även till att leasingräntan var marknadsmässig, vilket framgår av en oberoende studie från Ernst & Young som genomförts på uppdrag av Lübecks stad innan FLG såldes till Infratil. De tyska myndigheterna överlämnade denna studie till kommissionen. Vad gäller övertagandet av lån angav de tyska myndigheterna att samtliga skuldgarantier hade tillhandahållits inom ramen för förfinanseringen av infrastrukturåtgärder, vilka under alla omständigheter finansierades i ett senare skede genom betalningar inom ramen för avtalet om övertagande av förluster.

| — | Investeringsstöd till FLG i enlighet med 2005 års beslut om regionalflygplatser och det påstådda åsidosättandet: För samtliga berörda åtgärder hävdade de tyska myndigheterna att de aldrig hade genomförts eller också utgjorde offentlig verksamhet. |
| --- | --- |

—

Investeringsstöd till FLG i enlighet med 2005 års beslut om regionalflygplatser och det påstådda åsidosättandet: För samtliga berörda åtgärder hävdade de tyska myndigheterna att de aldrig hade genomförts eller också utgjorde offentlig verksamhet.

| — | Ersättning av FLG:s förluster sedan november 2009: De tyska myndigheterna menade att Lübecks stads finansiering av FLG sedan 2009 var förenlig med EU:s stödlagstiftning, eftersom FLG inte utövar någon ekonomisk verksamhet och detta rörde sig om tjänster inom ramen för offentlig verksamhet eller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. |
| --- | --- |

—

Ersättning av FLG:s förluster sedan november 2009: De tyska myndigheterna menade att Lübecks stads finansiering av FLG sedan 2009 var förenlig med EU:s stödlagstiftning, eftersom FLG inte utövar någon ekonomisk verksamhet och detta rörde sig om tjänster inom ramen för offentlig verksamhet eller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.

| — | Lübecks stads och delstaten Schleswig-Holsteins finansiering av infrastrukturinvesteringar: De tyska myndigheterna hävdade att finansieringen av infrastrukturinvesteringar avsåg allmännyttiga tjänster eller tjänster inom ramen för offentlig verksamhet och därmed var förenliga med stödlagstiftningen i enlighet med 1994 års luftfartsriktlinjer (25) (samma sak gäller även för ersättningen av förluster sedan 2009). |
| --- | --- |

—

Lübecks stads och delstaten Schleswig-Holsteins finansiering av infrastrukturinvesteringar: De tyska myndigheterna hävdade att finansieringen av infrastrukturinvesteringar avsåg allmännyttiga tjänster eller tjänster inom ramen för offentlig verksamhet och därmed var förenliga med stödlagstiftningen i enlighet med 1994 års luftfartsriktlinjer (25) (samma sak gäller även för ersättningen av förluster sedan 2009).

25

| — | Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG som förlagslån: De tyska myndigheterna menade att Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG utgjorde vanlig marknadspraxis och inte hade medfört några fördelar för FLG. |
| --- | --- |

—

Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG som förlagslån: De tyska myndigheterna menade att Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG utgjorde vanlig marknadspraxis och inte hade medfört några fördelar för FLG.

4.2   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

4.2.1   
  Försäljning av aktier i FLG

Försäljning av aktier i FLG

| (105) | De tyska myndigheterna hävdade att det avtalade inköpspriset var marknadsmässigt. De tyska myndigheterna menade också att anbudsförfarandet för försäljning av 90 procent av aktierna i FLG hade varit öppet, överblickbart, villkorslöst och icke-diskriminerande. De tyska myndigheterna angav att omförhandlingen av avtalet, som hade föranletts av beslutet i högre förvaltningsdomstolen i Schleswig den 18 juli 2005 (26), inte påverkade själva utgången av anbudsförfarandet, nämligen att Infratil hade lämnat det enda och högsta anbudet. Enligt de tyska myndigheterna skulle det ha varit meningslöst att gå ut med en ny inbjudan att lämna anbud efter den domen, eftersom situationen hade blivit ännu mindre attraktiv för potentiella anbudsgivare än tidigare. |
| --- | --- |

(105)

De tyska myndigheterna hävdade att det avtalade inköpspriset var marknadsmässigt. De tyska myndigheterna menade också att anbudsförfarandet för försäljning av 90 procent av aktierna i FLG hade varit öppet, överblickbart, villkorslöst och icke-diskriminerande. De tyska myndigheterna angav att omförhandlingen av avtalet, som hade föranletts av beslutet i högre förvaltningsdomstolen i Schleswig den 18 juli 2005 (26), inte påverkade själva utgången av anbudsförfarandet, nämligen att Infratil hade lämnat det enda och högsta anbudet. Enligt de tyska myndigheterna skulle det ha varit meningslöst att gå ut med en ny inbjudan att lämna anbud efter den domen, eftersom situationen hade blivit ännu mindre attraktiv för potentiella anbudsgivare än tidigare.

26

| (106) | De tyska myndigheterna hävdade att det inte hade funnits något skäl att gå ut med en ny inbjudan att lämna anbud, eftersom beslutet i högre förvaltningsdomstolen i Schleswig visserligen hade påverkat flygplatsens värde, men inte det faktiska föremålet för anbudsförfarandet. Vidare anser de tyska myndigheterna att det alltid måste kunna göras ändringar i avtal. Som stöd för dessa argument hänvisade de tyska myndigheterna till den tyska lagstiftningen om offentlig upphandling. |
| --- | --- |

(106)

De tyska myndigheterna hävdade att det inte hade funnits något skäl att gå ut med en ny inbjudan att lämna anbud, eftersom beslutet i högre förvaltningsdomstolen i Schleswig visserligen hade påverkat flygplatsens värde, men inte det faktiska föremålet för anbudsförfarandet. Vidare anser de tyska myndigheterna att det alltid måste kunna göras ändringar i avtal. Som stöd för dessa argument hänvisade de tyska myndigheterna till den tyska lagstiftningen om offentlig upphandling.

| (107) | Enligt de tyska myndigheterna framgick det även av sakkunnigutlåtandet från Ernst & Young att privatiseringsvillkoren avspeglade FLG:s marknadsvärde vid denna tidpunkt och att detta låg betydligt högre än resultatet efter en eventuell avveckling. |
| --- | --- |

(107)

Enligt de tyska myndigheterna framgick det även av sakkunnigutlåtandet från Ernst & Young att privatiseringsvillkoren avspeglade FLG:s marknadsvärde vid denna tidpunkt och att detta låg betydligt högre än resultatet efter en eventuell avveckling.

4.2.2   
  Det kompletterande avtalet från 2009 och omförhandlingen av säljoptionen – övertagande av ytterligare förluster, investeringar och andra kostnader

Det kompletterande avtalet från 2009 och omförhandlingen av säljoptionen – övertagande av ytterligare förluster, investeringar och andra kostnader

| (108) | Enligt de tyska myndigheterna måste avtalet mellan Infratil och Lübecks stad bedömas i förhållande till den rättsliga och ekonomiska situationen för Lübecks flygplats 2009, t.ex. planbeslutet som ännu inte hade utfärdats, den anhängiggjorda rättsprocessen där flygplatsen var part i målet samt den ekonomiska och finansiella krisen. |
| --- | --- |

(108)

Enligt de tyska myndigheterna måste avtalet mellan Infratil och Lübecks stad bedömas i förhållande till den rättsliga och ekonomiska situationen för Lübecks flygplats 2009, t.ex. planbeslutet som ännu inte hade utfärdats, den anhängiggjorda rättsprocessen där flygplatsen var part i målet samt den ekonomiska och finansiella krisen.

| (109) | De tyska myndigheterna bestrider påståendet att Infratil skulle ha fått en fördel, eftersom priset för säljoptionen förhandlades fram redan i samband med det ursprungliga avtalet med Infratil från 2005 inom ramen för ett offentligt, överblickbart och icke-diskriminerande anbudsförfarande. De tyska myndigheterna hävdade att 2009 års måttliga prishöjning skulle anses som lämplig i förhållande till den nivå på Infratils motprestation som avtalats 2005. |
| --- | --- |

(109)

De tyska myndigheterna bestrider påståendet att Infratil skulle ha fått en fördel, eftersom priset för säljoptionen förhandlades fram redan i samband med det ursprungliga avtalet med Infratil från 2005 inom ramen för ett offentligt, överblickbart och icke-diskriminerande anbudsförfarande. De tyska myndigheterna hävdade att 2009 års måttliga prishöjning skulle anses som lämplig i förhållande till den nivå på Infratils motprestation som avtalats 2005.

| (110) | De tyska myndigheterna menade att alternativet att överta förlusterna var ekonomiskt mer fördelaktigt än konsekvenserna av att Infratil utnyttjade sin säljoption. De tyska myndigheterna framhöll att för det första hade en nedläggning av flygplatsen inte varit aktuell eftersom det ingick i skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster att erbjuda en flygplats med full drift. För det andra skulle det inte ha varit möjligt att hitta en ny privat investerare inom rimlig tid, eftersom det i så fall hade krävts en EU-omfattande offentlig upphandling. Ett sådant förfarande var både tidsödande och resurskrävande (varaktighet: cirka tolv månader). |
| --- | --- |

(110)

De tyska myndigheterna menade att alternativet att överta förlusterna var ekonomiskt mer fördelaktigt än konsekvenserna av att Infratil utnyttjade sin säljoption. De tyska myndigheterna framhöll att för det första hade en nedläggning av flygplatsen inte varit aktuell eftersom det ingick i skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster att erbjuda en flygplats med full drift. För det andra skulle det inte ha varit möjligt att hitta en ny privat investerare inom rimlig tid, eftersom det i så fall hade krävts en EU-omfattande offentlig upphandling. Ett sådant förfarande var både tidsödande och resurskrävande (varaktighet: cirka tolv månader).

4.3   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

4.3.1   
  Avtalet från 2000

Avtalet från 2000

| (111) | Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna medförde detta ingen ekonomisk fördel för Ryanair. De tyska myndigheterna menade att en privat operatör som är jämförbar med FLG också skulle ha ingått avtalet med Ryanair enligt likartade villkor. När avtalet från 2000 ingicks var FLG:s mål att uppnå lönsamhet på lång sikt. I detta avseende hävdade de tyska myndigheterna att flygplatsers affärsstrategi i regel baserades både på luftfartsrelaterad och på icke luftfartsrelaterad verksamhet såsom drift av butiker, restauranger och parkeringsplatser. Enligt de tyska myndigheterna lönar det sig därför att erbjuda samtliga flygbolag låga flygplatsavgifter för att på så sätt höja passagerarantalet och uppnå en betydande tillväxt inom det icke luftfartsrelaterade segmentet, vilket kan kompensera för lägre intäkter inom det luftfartsrelaterade segmentet. |
| --- | --- |

(111)

Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna medförde detta ingen ekonomisk fördel för Ryanair. De tyska myndigheterna menade att en privat operatör som är jämförbar med FLG också skulle ha ingått avtalet med Ryanair enligt likartade villkor. När avtalet från 2000 ingicks var FLG:s mål att uppnå lönsamhet på lång sikt. I detta avseende hävdade de tyska myndigheterna att flygplatsers affärsstrategi i regel baserades både på luftfartsrelaterad och på icke luftfartsrelaterad verksamhet såsom drift av butiker, restauranger och parkeringsplatser. Enligt de tyska myndigheterna lönar det sig därför att erbjuda samtliga flygbolag låga flygplatsavgifter för att på så sätt höja passagerarantalet och uppnå en betydande tillväxt inom det icke luftfartsrelaterade segmentet, vilket kan kompensera för lägre intäkter inom det luftfartsrelaterade segmentet.

| (112) | De tyska myndigheterna påpekade också att det fanns flera fördelar med att locka till sig flygbolag som erbjöd reguljärtrafik. Framför allt hävdade de att flygplatsen kunde utgå från att de berörda flygbolagen inte skulle ingå några avtal med konkurrerande flygplatser framöver. På så vis skulle flygplatsen även locka till sig andra flygbolag. |
| --- | --- |

(112)

De tyska myndigheterna påpekade också att det fanns flera fördelar med att locka till sig flygbolag som erbjöd reguljärtrafik. Framför allt hävdade de att flygplatsen kunde utgå från att de berörda flygbolagen inte skulle ingå några avtal med konkurrerande flygplatser framöver. På så vis skulle flygplatsen även locka till sig andra flygbolag.

| (113) | Till stöd för sitt argument om att detta hade skett till marknadsvillkor åberopade de tyska myndigheterna sakkunnigutlåtandet från Ernst & Young. De tyska myndigheterna påpekade även att den privata majoritetsägaren Infratil fortsatte att följa den strategi som anges under punkt 112 efter privatiseringen. |
| --- | --- |

(113)

Till stöd för sitt argument om att detta hade skett till marknadsvillkor åberopade de tyska myndigheterna sakkunnigutlåtandet från Ernst & Young. De tyska myndigheterna påpekade även att den privata majoritetsägaren Infratil fortsatte att följa den strategi som anges under punkt 112 efter privatiseringen.

| (114) | De tyska myndigheterna hävdade att 2000 års affärsstrategi var motiverad även sett i ett efterhandsperspektiv. Antalet passagerare hade stigit avsevärt, Ryanair hade lagt till nya flygdestinationer och Lübecks flygplats hade kunnat locka till sig nya flygbolag som Wizz Air. Enligt de tyska myndigheterna hade avtalet med Ryanair varit avgörande för att attrahera den privata investeraren Infratil. |
| --- | --- |

(114)

De tyska myndigheterna hävdade att 2000 års affärsstrategi var motiverad även sett i ett efterhandsperspektiv. Antalet passagerare hade stigit avsevärt, Ryanair hade lagt till nya flygdestinationer och Lübecks flygplats hade kunnat locka till sig nya flygbolag som Wizz Air. Enligt de tyska myndigheterna hade avtalet med Ryanair varit avgörande för att attrahera den privata investeraren Infratil.

| (115) | De tyska myndigheterna hävdade även att Ryanair inte hade fått en selektiv fördel, eftersom FLG skulle ha erbjudit ett annat intresserat flygbolag samma villkor. |
| --- | --- |

(115)

De tyska myndigheterna hävdade även att Ryanair inte hade fått en selektiv fördel, eftersom FLG skulle ha erbjudit ett annat intresserat flygbolag samma villkor.

| (116) | Mot bakgrund av domen i Stardust Marine-målet (27) anser inte de tyska myndigheterna att de påstådda fördelarna för Ryanair kan tillskrivas staten. Enligt de tyska myndigheterna har FLG agerat självständigt och utan statlig påverkan, både före, under och efter avtalets ingående med Ryanair år 2000. De tyska myndigheterna menade också att FLG inte hade införlivats med den offentliga förvaltningen. Slutligen påpekade de tyska myndigheterna att myndigheternas tillsyn över FLG:s förvaltning endast omfattade luftfart och frågor som är underställda de offentliga myndigheterna, men inte några ledningsuppgifter. Vidare hävdade de tyska myndigheterna att Lübecks stad och framför allt FLG:s styrelse inte varit delaktiga i beslutet om avtalet med Ryanair, vilket framgick både av protokollet från styrelsemötet den 11 juli 2000 samt av en skriftlig bekräftelse från FLG:s dåvarande verkställande direktör. |
| --- | --- |

(116)

Mot bakgrund av domen i Stardust Marine-målet (27) anser inte de tyska myndigheterna att de påstådda fördelarna för Ryanair kan tillskrivas staten. Enligt de tyska myndigheterna har FLG agerat självständigt och utan statlig påverkan, både före, under och efter avtalets ingående med Ryanair år 2000. De tyska myndigheterna menade också att FLG inte hade införlivats med den offentliga förvaltningen. Slutligen påpekade de tyska myndigheterna att myndigheternas tillsyn över FLG:s förvaltning endast omfattade luftfart och frågor som är underställda de offentliga myndigheterna, men inte några ledningsuppgifter. Vidare hävdade de tyska myndigheterna att Lübecks stad och framför allt FLG:s styrelse inte varit delaktiga i beslutet om avtalet med Ryanair, vilket framgick både av protokollet från styrelsemötet den 11 juli 2000 samt av en skriftlig bekräftelse från FLG:s dåvarande verkställande direktör.

27

| (117) | De tyska myndigheterna menade också att avtalet från 2000 inte snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen eller påverkar handeln mellan medlemsstaterna, eftersom det inte förekommer någon verklig konkurrens mellan Lübecks flygplats och andra flygplatser. |
| --- | --- |

(117)

De tyska myndigheterna menade också att avtalet från 2000 inte snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen eller påverkar handeln mellan medlemsstaterna, eftersom det inte förekommer någon verklig konkurrens mellan Lübecks flygplats och andra flygplatser.

4.3.2   
  Avtalen från 2010

Avtalen från 2010

| (118) | De tyska myndigheterna hävdade att det första tilläggsavtalet följde normala marknadsvillkor och inte innebar någon fördel för Ryanair. Med hänvisning till Helaba I-målet (28) menade de tyska myndigheterna att det inte förelåg någon fördel om andra regionala flygplatsers operatörer erbjöd Ryanair liknande villkor. De tyska myndigheterna ansåg även att detta hade styrkts genom Ryanairs jämförande analys. |
| --- | --- |

(118)

De tyska myndigheterna hävdade att det första tilläggsavtalet följde normala marknadsvillkor och inte innebar någon fördel för Ryanair. Med hänvisning till Helaba I-målet (28) menade de tyska myndigheterna att det inte förelåg någon fördel om andra regionala flygplatsers operatörer erbjöd Ryanair liknande villkor. De tyska myndigheterna ansåg även att detta hade styrkts genom Ryanairs jämförande analys.

28

| (119) | De tyska myndigheterna hävdade att lågprisbolag som Ryanair och Wizz Air har mindre behov av marktjänster och infrastruktur. För det första krävs det färre incheckningsdiskar eftersom Ryanairs incheckning kan göras via nätet och det är mindre bagage som transporteras. För det andra fanns det inga passagerarbussar. För det tredje står Ryanairs flygplan inte lika lång tid på marken eftersom det är korta gångsträckor på Lübecks flygplats. För det fjärde behövs det inga arrangemang för anslutningsflyg eftersom det inte förekommer några anslutningsflygningar. För det femte finns det mindre behov av markstädtjänster eftersom det ofta är ombordpersonalen som sköter flygplansstädningen. |
| --- | --- |

(119)

De tyska myndigheterna hävdade att lågprisbolag som Ryanair och Wizz Air har mindre behov av marktjänster och infrastruktur. För det första krävs det färre incheckningsdiskar eftersom Ryanairs incheckning kan göras via nätet och det är mindre bagage som transporteras. För det andra fanns det inga passagerarbussar. För det tredje står Ryanairs flygplan inte lika lång tid på marken eftersom det är korta gångsträckor på Lübecks flygplats. För det fjärde behövs det inga arrangemang för anslutningsflyg eftersom det inte förekommer några anslutningsflygningar. För det femte finns det mindre behov av markstädtjänster eftersom det ofta är ombordpersonalen som sköter flygplansstädningen.

| (120) | De tyska myndigheterna påpekade att tilläggsavtalen inte kunde tillskrivas staten och grundade detta på samma argument som för avtalet från 2000. |
| --- | --- |

(120)

De tyska myndigheterna påpekade att tilläggsavtalen inte kunde tillskrivas staten och grundade detta på samma argument som för avtalet från 2000.

| (121) | De tyska myndigheterna påpekade att det andra tilläggsavtalet utgjorde en förlängning av 2000 års avtal och inte innehöll några väsentliga ändringar av det avtalet. Eftersom avtalet från 2000 uppfyller marknadskraven gäller detsamma för det andra tilläggsavtalet. |
| --- | --- |

(121)

De tyska myndigheterna påpekade att det andra tilläggsavtalet utgjorde en förlängning av 2000 års avtal och inte innehöll några väsentliga ändringar av det avtalet. Eftersom avtalet från 2000 uppfyller marknadskraven gäller detsamma för det andra tilläggsavtalet.

| (122) | Slutligen påpekade de tyska myndigheterna att det inte hade förekommit några negativa konsekvenser för konkurrensen eller handeln, eftersom Lübecks flygplats är en mindre regionalflygplats som inte konkurrerar med Hamburgs flygplats. |
| --- | --- |

(122)

Slutligen påpekade de tyska myndigheterna att det inte hade förekommit några negativa konsekvenser för konkurrensen eller handeln, eftersom Lübecks flygplats är en mindre regionalflygplats som inte konkurrerar med Hamburgs flygplats.

4.4   AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

| (123) | De tyska myndigheterna konstaterade att avisningsavgifterna inte hade förhandlats fram individuellt, utan baserades på en ordning med specialtjänster som gäller för samtliga flygbolag. De angav även att det inte förelåg något statligt stöd eftersom grundförutsättningarna för ett sådant stöd saknades. För det första hade avgifterna inte varit selektiva. För det andra skulle avgifterna inte tillskrivas staten, vilket bekräftas av att dessa avgifter hade fastställts av de båda privata investerarna Infratil och Yasmina under den avsevärda period som de drev flygplatsen. För det tredje hade det inte uppstått någon fördel. De privata investerarna Infratil och Yasmina hade beslutat att inte ändra ordningen med specialtjänster, vilket innebar att avisningsavgifterna uppfyllde marknadskraven. |
| --- | --- |

(123)

De tyska myndigheterna konstaterade att avisningsavgifterna inte hade förhandlats fram individuellt, utan baserades på en ordning med specialtjänster som gäller för samtliga flygbolag. De angav även att det inte förelåg något statligt stöd eftersom grundförutsättningarna för ett sådant stöd saknades. För det första hade avgifterna inte varit selektiva. För det andra skulle avgifterna inte tillskrivas staten, vilket bekräftas av att dessa avgifter hade fastställts av de båda privata investerarna Infratil och Yasmina under den avsevärda period som de drev flygplatsen. För det tredje hade det inte uppstått någon fördel. De privata investerarna Infratil och Yasmina hade beslutat att inte ändra ordningen med specialtjänster, vilket innebar att avisningsavgifterna uppfyllde marknadskraven.

5.   SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

5.1   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

| (124) | Vad gäller frågan om ett eventuellt statligt stöd till FLG intog merparten av de berörda parter som inkommit med synpunkter samma ståndpunkt som de tyska myndigheterna. Detta gäller i synnerhet för Ryanair, FLG, IHK Lübeck och ADV. |
| --- | --- |

(124)

Vad gäller frågan om ett eventuellt statligt stöd till FLG intog merparten av de berörda parter som inkommit med synpunkter samma ståndpunkt som de tyska myndigheterna. Detta gäller i synnerhet för Ryanair, FLG, IHK Lübeck och ADV.

| (125) | SGF, BDF samt de båda privatpersonerna Peter C. Klanowski och Horst Conrad var av annan åsikt. Dessa berörda parter ansåg att FLG hade erhållit statligt stöd från Lübecks stad:






  — | Avtal om övertagande av förluster: När det gäller driften av flygplatsen ansåg SGF att det endast förelåg en skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster för allmän luftfart, men inte för kommersiell luftfart. Till skillnad från de tyska myndigheterna ansåg SGF att flygplatser i Tyskland kan stängas på flygplatsoperatörens begäran. Vidare påpekade SGF att FLG hade betalat en alltför låg leasing både före och efter 2006. |
| --- | --- | --- |

(125)

SGF, BDF samt de båda privatpersonerna Peter C. Klanowski och Horst Conrad var av annan åsikt. Dessa berörda parter ansåg att FLG hade erhållit statligt stöd från Lübecks stad:

—

Avtal om övertagande av förluster: När det gäller driften av flygplatsen ansåg SGF att det endast förelåg en skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster för allmän luftfart, men inte för kommersiell luftfart. Till skillnad från de tyska myndigheterna ansåg SGF att flygplatser i Tyskland kan stängas på flygplatsoperatörens begäran. Vidare påpekade SGF att FLG hade betalat en alltför låg leasing både före och efter 2006.

| — | Leasingavtal och övertagande av lån: Förekomsten av stöd styrks enligt BDF av att de tyska myndigheterna har underlåtit att lämna tillräckliga upplysningar till kommissionen. |
| --- | --- |

—

Leasingavtal och övertagande av lån: Förekomsten av stöd styrks enligt BDF av att de tyska myndigheterna har underlåtit att lämna tillräckliga upplysningar till kommissionen.

| — | Eventuellt investeringsstöd till FLG i enlighet med 2005 års beslut om regionalflygplatser och det påstådda åsidosättandet: Tvärtemot vad som angavs i beslutet om att inleda förfarandet menade SGF att flygplatsen hade fått stöd i förtid, eftersom det ännu inte hade förelegat något planbeslut. Enligt SGF ledde detta till att Lübecks flygplats fick en tidsmässig fördel gentemot andra flygplatser, vilket hotade konkurrensen på marknaden. Vad gäller det eventuella stödet till infrastrukturåtgärder ansåg SGF och Klanowski att vissa av åtgärderna (närmare bestämt finansieringen av säkerhetsstängsel, belysning och instrumentlandningssystem) måste anses utgöra driftsstöd. Vidare menade SGF att dessa åtgärder inte uppfyllde de räkenskaps- och redovisningskriterier som domstolen hade slagit fast i domen i målet Altmark (29). Vidare ansåg SGF att åtgärderna inte uppfyllde ett väl avgränsat mål av gemensamt intresse. Det föreföll inte heller finnas någon tillfredsställande prognos på medellång sikt för nyttjandet av infrastruktur. Slutligen menade SGF att inte heller den nya avgiftstabellen hade medfört en enhetlig och icke-diskriminerande tillgång till den nya infrastrukturen, eftersom endast Ryanair kunde uppfylla kriterierna för att få de lägsta avgifterna. |
| --- | --- |

—

Eventuellt investeringsstöd till FLG i enlighet med 2005 års beslut om regionalflygplatser och det påstådda åsidosättandet: Tvärtemot vad som angavs i beslutet om att inleda förfarandet menade SGF att flygplatsen hade fått stöd i förtid, eftersom det ännu inte hade förelegat något planbeslut. Enligt SGF ledde detta till att Lübecks flygplats fick en tidsmässig fördel gentemot andra flygplatser, vilket hotade konkurrensen på marknaden. Vad gäller det eventuella stödet till infrastrukturåtgärder ansåg SGF och Klanowski att vissa av åtgärderna (närmare bestämt finansieringen av säkerhetsstängsel, belysning och instrumentlandningssystem) måste anses utgöra driftsstöd. Vidare menade SGF att dessa åtgärder inte uppfyllde de räkenskaps- och redovisningskriterier som domstolen hade slagit fast i domen i målet Altmark (29). Vidare ansåg SGF att åtgärderna inte uppfyllde ett väl avgränsat mål av gemensamt intresse. Det föreföll inte heller finnas någon tillfredsställande prognos på medellång sikt för nyttjandet av infrastruktur. Slutligen menade SGF att inte heller den nya avgiftstabellen hade medfört en enhetlig och icke-diskriminerande tillgång till den nya infrastrukturen, eftersom endast Ryanair kunde uppfylla kriterierna för att få de lägsta avgifterna.

29

| — | Lübecks stads och delstaten Schleswig-Holsteins finansiering av infrastrukturinvesteringar: Vidare hävdade SGF att de framtida investeringarna hade beräknats på grundval av felaktiga antaganden och därför låg alltför högt. Flygplatsen hade inte bara saknat förmåga att öka passagerarantalet, utan också varit oförmögen att minska sina förluster, enligt SGF. Med hänvisning till det nordtyska flygtrafikkonceptet hävdade SGF att alla större flygplatser i Nordtyskland (inbegripet Hamburg) hade tillräcklig kapacitet. Det förekom inga kapacitetsbelastningar åtminstone fram till 2030. Investeringarna i framför allt instrumentlandningssystemet kunde inte heller anses utgöra ersättning för en allmän tjänst. Investeringarna i detta system berodde enligt SGF på att FLG hade ett ekonomiskt intresse av att uppnå sina ekonomiska mål på medellång sikt. |
| --- | --- |

—

Lübecks stads och delstaten Schleswig-Holsteins finansiering av infrastrukturinvesteringar: Vidare hävdade SGF att de framtida investeringarna hade beräknats på grundval av felaktiga antaganden och därför låg alltför högt. Flygplatsen hade inte bara saknat förmåga att öka passagerarantalet, utan också varit oförmögen att minska sina förluster, enligt SGF. Med hänvisning till det nordtyska flygtrafikkonceptet hävdade SGF att alla större flygplatser i Nordtyskland (inbegripet Hamburg) hade tillräcklig kapacitet. Det förekom inga kapacitetsbelastningar åtminstone fram till 2030. Investeringarna i framför allt instrumentlandningssystemet kunde inte heller anses utgöra ersättning för en allmän tjänst. Investeringarna i detta system berodde enligt SGF på att FLG hade ett ekonomiskt intresse av att uppnå sina ekonomiska mål på medellång sikt.

det nordtyska flygtrafikkonceptet

| — | Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG som förlagslån: SGF ansåg att Lübecks flygplats var ett företag i svårigheter och hade varit det redan 2008/2009. Mot denna bakgrund bedömde SGF att beviljandet av aktieägarlån som förlagslån hade utgjort ett viktigt instrument för att förhindra insolvens. Enligt SGF uppgick beviljandet av aktieägarlån som förlagslån till [...] euro. |
| --- | --- |

—

Lübecks stads beviljande av aktieägarlån till FLG som förlagslån: SGF ansåg att Lübecks flygplats var ett företag i svårigheter och hade varit det redan 2008/2009. Mot denna bakgrund bedömde SGF att beviljandet av aktieägarlån som förlagslån hade utgjort ett viktigt instrument för att förhindra insolvens. Enligt SGF uppgick beviljandet av aktieägarlån som förlagslån till [...] euro.

5.2   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

5.2.1   
  Försäljning av aktier i FLG

Försäljning av aktier i FLG

5.2.1.1   Infratil

Infratil

| (126) | Enligt Infratil hade aktierna i FLG köpts inom ramen för ett anbudsförfarande, som varit EU-omfattande, öppet, överblickbart och icke-diskriminerande. Inköpspriset motsvarar för övrigt marknadsvärdet för 90 procent av aktierna i FLG under rådande villkor. Mot denna bakgrund innehåller 2005 års avtal om deltagande inga inslag av statligt stöd. Infratil tillade att de hade lämnat det bästa anbudet, vilket inte heller påverkade det faktum att Lübecks stad och Infratil hade inlett en andra förhandlingsomgång för att ändra villkoren i det ursprungliga avtalet. |
| --- | --- |

(126)

Enligt Infratil hade aktierna i FLG köpts inom ramen för ett anbudsförfarande, som varit EU-omfattande, öppet, överblickbart och icke-diskriminerande. Inköpspriset motsvarar för övrigt marknadsvärdet för 90 procent av aktierna i FLG under rådande villkor. Mot denna bakgrund innehåller 2005 års avtal om deltagande inga inslag av statligt stöd. Infratil tillade att de hade lämnat det bästa anbudet, vilket inte heller påverkade det faktum att Lübecks stad och Infratil hade inlett en andra förhandlingsomgång för att ändra villkoren i det ursprungliga avtalet.

5.2.1.2   Ryanair

Ryanair

| (127) | Enligt Ryanair genomfördes privatiseringen inom ramen för ett öppet, överblickbart och icke-diskriminerande anbudsförfarande, vilket hade bekräftats genom sakkunnigutlåtandet från Ernst & Young. I samband med detta framhöll Ryanair Ernst & Youngs anseende och oberoende. Enligt Ryanair skulle en nedläggning av flygplatsen inte ha varit aktuell av ekonomiska och politiska skäl. |
| --- | --- |

(127)

Enligt Ryanair genomfördes privatiseringen inom ramen för ett öppet, överblickbart och icke-diskriminerande anbudsförfarande, vilket hade bekräftats genom sakkunnigutlåtandet från Ernst & Young. I samband med detta framhöll Ryanair Ernst & Youngs anseende och oberoende. Enligt Ryanair skulle en nedläggning av flygplatsen inte ha varit aktuell av ekonomiska och politiska skäl.

5.2.1.3   Schutzgemeinschaft gegen Fluglärm (SGF)

Schutzgemeinschaft gegen Fluglärm (SGF)

| (128) | Vad gäller ett eventuellt statligt stöd i samband med FLG:s privatisering uttryckte SGF avsevärda tvivel om huruvida inköpspriset var marknadsmässigt. Vidare hävdade SGF att avtalet innehöll garantier från Lübecks stad som också var relevanta för frågan om statligt stöd. |
| --- | --- |

(128)

Vad gäller ett eventuellt statligt stöd i samband med FLG:s privatisering uttryckte SGF avsevärda tvivel om huruvida inköpspriset var marknadsmässigt. Vidare hävdade SGF att avtalet innehöll garantier från Lübecks stad som också var relevanta för frågan om statligt stöd.

5.2.2   
  Det kompletterande avtalet från 2009 och omförhandlingen av säljoptionen – övertagande av ytterligare förluster, investeringar och andra kostnader

Det kompletterande avtalet från 2009 och omförhandlingen av säljoptionen – övertagande av ytterligare förluster, investeringar och andra kostnader

5.2.2.1   Infratil

Infratil

| (129) | Infratil förklarade att det kompletterande avtalet från 2009 måste bedömas med hänsyn till 2005 års avtal om deltagande samt villkoret om beviljat planbeslut. När planbeslutet sedan inte utfärdades till följd av domen i högre förvaltningsdomstolen i Schleswig, meddelade Infratil 2008 att företaget ville utnyttja sin säljoption. Enda möjligheten för Lübecks stad att förhindra Infratil från att göra detta var det kompletterande avtalet från 2009. |
| --- | --- |

(129)

Infratil förklarade att det kompletterande avtalet från 2009 måste bedömas med hänsyn till 2005 års avtal om deltagande samt villkoret om beviljat planbeslut. När planbeslutet sedan inte utfärdades till följd av domen i högre förvaltningsdomstolen i Schleswig, meddelade Infratil 2008 att företaget ville utnyttja sin säljoption. Enda möjligheten för Lübecks stad att förhindra Infratil från att göra detta var det kompletterande avtalet från 2009.

| (130) | Infratil förklarade att det alternativ som Lübecks stad hade valt var marknadsmässigt. Om Infratil hade utnyttjat säljoptionen skulle Lübecks stad ha fått täcka samtliga kostnader och förluster som uppstod i samband med driften av Lübecks flygplats från och med den 31 december 2008. Det skulle inte ha varit möjligt att på kort tid sälja flygplatsen till en annan privat investerare och att lägga ned flygplatsen hade inte varit aktuellt för Lübecks stad på grund av skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster samt av ekonomiska skäl. Om Infratil hoppade av skulle detta också med stor sannolikhet ha lett till att Ryanair begränsade eller upphörde med sina tjänster på Lübecks flygplats. Enligt Infratil skulle därför FLG:s rörelseförluster ha varit högre om Infratil utnyttjat sin säljoption. |
| --- | --- |

(130)

Infratil förklarade att det alternativ som Lübecks stad hade valt var marknadsmässigt. Om Infratil hade utnyttjat säljoptionen skulle Lübecks stad ha fått täcka samtliga kostnader och förluster som uppstod i samband med driften av Lübecks flygplats från och med den 31 december 2008. Det skulle inte ha varit möjligt att på kort tid sälja flygplatsen till en annan privat investerare och att lägga ned flygplatsen hade inte varit aktuellt för Lübecks stad på grund av skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster samt av ekonomiska skäl. Om Infratil hoppade av skulle detta också med stor sannolikhet ha lett till att Ryanair begränsade eller upphörde med sina tjänster på Lübecks flygplats. Enligt Infratil skulle därför FLG:s rörelseförluster ha varit högre om Infratil utnyttjat sin säljoption.

| (131) | Infratil menade att differensen mellan det pris som skulle ha betalats för säljoptionen enligt det kompletterande avtalet från 2009 och det pris som skulle ha betalats för säljoptionen i januari 2009 berodde på de tjänster som parterna hade enats om. Efter avprivatiseringen skulle Lübecks stad under alla omständigheter ha fått täcka samtliga ytterligare utgifter utom två, vilket ledde till slutsatsen att det kompletterande avtalet från 2009 hade varit det mest fördelaktiga beslutet ekonomiskt sett. |
| --- | --- |

(131)

Infratil menade att differensen mellan det pris som skulle ha betalats för säljoptionen enligt det kompletterande avtalet från 2009 och det pris som skulle ha betalats för säljoptionen i januari 2009 berodde på de tjänster som parterna hade enats om. Efter avprivatiseringen skulle Lübecks stad under alla omständigheter ha fått täcka samtliga ytterligare utgifter utom två, vilket ledde till slutsatsen att det kompletterande avtalet från 2009 hade varit det mest fördelaktiga beslutet ekonomiskt sett.

ekonomiskt sett

| (132) | Vidare hävdade Infratil att de ytterligare utgifterna inte utgjorde någon fördel för Infratil. För det första skulle Infratil inte ha behövt överta förlusterna från 2009 även om företaget utnyttjat sin säljoption. För det andra kunde det inte anses utgöra en ekonomisk fördel att Lübecks stad var skyldig att betala ränta för aktieägarlånen under perioden 1 januari–22 oktober 2009, eftersom Infratil skulle ha fått samma eller ännu högre intäkter av att utnyttja sin säljoption i januari 2009. I ett hypotetiskt scenario skulle Infratil ha kunnat använda dessa intäkter till att återbetala befintliga skulder för att på så sätt slippa betala ränta. Vidare har det inte uppstått någon fördel för Infratil eftersom utgångspunkten inte kunde vara att Lübecks flygplats skulle gå med vinst på kort sikt, utan snarare skulle komma att göra ytterligare förluster. |
| --- | --- |

(132)

Vidare hävdade Infratil att de ytterligare utgifterna inte utgjorde någon fördel för Infratil. För det första skulle Infratil inte ha behövt överta förlusterna från 2009 även om företaget utnyttjat sin säljoption. För det andra kunde det inte anses utgöra en ekonomisk fördel att Lübecks stad var skyldig att betala ränta för aktieägarlånen under perioden 1 januari–22 oktober 2009, eftersom Infratil skulle ha fått samma eller ännu högre intäkter av att utnyttja sin säljoption i januari 2009. I ett hypotetiskt scenario skulle Infratil ha kunnat använda dessa intäkter till att återbetala befintliga skulder för att på så sätt slippa betala ränta. Vidare har det inte uppstått någon fördel för Infratil eftersom utgångspunkten inte kunde vara att Lübecks flygplats skulle gå med vinst på kort sikt, utan snarare skulle komma att göra ytterligare förluster.

| (133) | Infratil hävdade att utnyttjandet av säljoptionen inte skulle leda till att Infratil helt återgick till utgångsläget ex quo ante, eftersom Infratil måste bära vissa förluster (differensen mellan de godkända rörelseförlusterna och de faktiska förlusterna) utan kompensation. |
| --- | --- |

(133)

Infratil hävdade att utnyttjandet av säljoptionen inte skulle leda till att Infratil helt återgick till utgångsläget ex quo ante, eftersom Infratil måste bära vissa förluster (differensen mellan de godkända rörelseförlusterna och de faktiska förlusterna) utan kompensation.

ex quo ante

| (134) | Även om kommissionen skulle dra slutsatsen att omförhandlingen av säljoptionen utgjorde ett statligt stöd skulle den enligt Infratil vara förenlig med den inre marknaden. Skulle kommissionen slå fast att Lübecks stad hade gett Infratil en fördel genom att överta FLG:s rörelseförluster år 2009, hävdar Infratil att detta enbart var en kompensation för de förluster som uppstått till följd av fullgörandet av skyldigheten av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. |
| --- | --- |

(134)

Även om kommissionen skulle dra slutsatsen att omförhandlingen av säljoptionen utgjorde ett statligt stöd skulle den enligt Infratil vara förenlig med den inre marknaden. Skulle kommissionen slå fast att Lübecks stad hade gett Infratil en fördel genom att överta FLG:s rörelseförluster år 2009, hävdar Infratil att detta enbart var en kompensation för de förluster som uppstått till följd av fullgörandet av skyldigheten av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.

5.2.2.2   Lübecks stad

Lübecks stad

| (135) | Lübecks stad hävdade att överenskommelsen om övertagande av förluster hade varit det mest fördelaktiga och minst riskabla alternativet. Detta motiverades i synnerhet med att Lübecks stad hade en lagstadgad skyldighet att driva flygplatsen enligt 45 § första stycket i förordningen om operativa licenser för luftfart (Luftverkehrs-Zulassungs-Ordnung, nedan kallad LuftVZO). Att lägga ned flygplatsen var därför inte aktuellt. En nedläggning av flygplatsen skulle dessutom ha varit alldeles för tids- och resurskrävande. |
| --- | --- |

(135)

Lübecks stad hävdade att överenskommelsen om övertagande av förluster hade varit det mest fördelaktiga och minst riskabla alternativet. Detta motiverades i synnerhet med att Lübecks stad hade en lagstadgad skyldighet att driva flygplatsen enligt 45 § första stycket i förordningen om operativa licenser för luftfart (Luftverkehrs-Zulassungs-Ordnung, nedan kallad LuftVZO). Att lägga ned flygplatsen var därför inte aktuellt. En nedläggning av flygplatsen skulle dessutom ha varit alldeles för tids- och resurskrävande.

LuftVZO

| (136) | Lübecks stad påminde också kommissionen om att varken Lübecks stad eller Infratil hade tidigare erfarenheter av flygplatsprivatiseringar. Detta kunde resultera i vissa felaktiga beräkningar, men man kunde inte utifrån detta dra slutsatsen att parterna agerade i strid med marknadsekonomiska principer. Lübecks stad menade också att eftersom Infratil varit den enda anbudsgivaren i samband med privatiseringen hade Lübecks stad fått en svagare förhandlingsposition. |
| --- | --- |

(136)

Lübecks stad påminde också kommissionen om att varken Lübecks stad eller Infratil hade tidigare erfarenheter av flygplatsprivatiseringar. Detta kunde resultera i vissa felaktiga beräkningar, men man kunde inte utifrån detta dra slutsatsen att parterna agerade i strid med marknadsekonomiska principer. Lübecks stad menade också att eftersom Infratil varit den enda anbudsgivaren i samband med privatiseringen hade Lübecks stad fått en svagare förhandlingsposition.

5.2.2.3   Schutzgemeinschaft gegen Fluglärm (SGF)

Schutzgemeinschaft gegen Fluglärm (SGF)

| (137) | SGF hävdade att det kompletterande avtalet från 2009 utgjorde ett nytt stöd och hade medfört en fördel för Infratil. Eftersom stödet överskrider gränsen för stöd av mindre betydelse borde det ha anmälts, vilket de tyska myndigheterna inte har gjort. |
| --- | --- |

(137)

SGF hävdade att det kompletterande avtalet från 2009 utgjorde ett nytt stöd och hade medfört en fördel för Infratil. Eftersom stödet överskrider gränsen för stöd av mindre betydelse borde det ha anmälts, vilket de tyska myndigheterna inte har gjort.

| (138) | Enligt SGF fick Infratil helt klart en fördel genom det kompletterande avtalet från 2009. Vad gäller marknadsekonomitestet framhöll SGF att det inte skulle tas någon hänsyn till om ett avtal fick positiva konsekvenser för regionen. I detta sammanhang hävdade SGF att det inte fanns några lönsamhetsutsikter för Lübecks flygplats. SGF tillade att Infratils eftergifter hade varit enda möjligheten för FLG att undvika konkurs i början av 2008. SGF ansåg inte att marknadsekonomitestet uppfylldes, eftersom det inte hade funnits någon privat investerare som varit beredd att fortsätta driva flygplatsen med dessa förluster, vilket också bekräftades genom att Infratil utnyttjat säljoptionen. |
| --- | --- |

(138)

Enligt SGF fick Infratil helt klart en fördel genom det kompletterande avtalet från 2009. Vad gäller marknadsekonomitestet framhöll SGF att det inte skulle tas någon hänsyn till om ett avtal fick positiva konsekvenser för regionen. I detta sammanhang hävdade SGF att det inte fanns några lönsamhetsutsikter för Lübecks flygplats. SGF tillade att Infratils eftergifter hade varit enda möjligheten för FLG att undvika konkurs i början av 2008. SGF ansåg inte att marknadsekonomitestet uppfylldes, eftersom det inte hade funnits någon privat investerare som varit beredd att fortsätta driva flygplatsen med dessa förluster, vilket också bekräftades genom att Infratil utnyttjat säljoptionen.

| (139) | Vad gäller nedläggningen av flygplatsen hävdade SGF att Hamburg hade tillräcklig kapacitet för att säkerställa sin drift utan Lübeck som kapacitetsreserv. De nedläggningskostnader som FLG hade angett låg alltför högt, enligt SGF. Tabell 5 var mer realistisk, även om SGF ansåg att värdena fortfarande kunde ligga alltför högt:

  Tabell 5


  Kostnader för nedläggning av Lübecks flygplats, enligt SGF







  Kostnader | Tusental euro |
| --- | --- | --- |
| Kostnader för konkursförvaltare | (...) |
| Nya förluster till följd av den temporärt fortsatta driften till och med 2010/2011 | (...) |
| Social plan | (...) |
| Återbetalning av subventioner | (...) |
| Kostnader för revisor | (...) |

(139)

Vad gäller nedläggningen av flygplatsen hävdade SGF att Hamburg hade tillräcklig kapacitet för att säkerställa sin drift utan Lübeck som kapacitetsreserv. De nedläggningskostnader som FLG hade angett låg alltför högt, enligt SGF. Tabell 5 var mer realistisk, även om SGF ansåg att värdena fortfarande kunde ligga alltför högt:

Tabell 5

Tabell 5

Kostnader för nedläggning av Lübecks flygplats, enligt SGF

Kostnader för nedläggning av Lübecks flygplats, enligt SGF

Kostnader

Tusental euro

Kostnader för konkursförvaltare

(...)

Nya förluster till följd av den temporärt fortsatta driften till och med 2010/2011

(...)

Social plan

(...)

Återbetalning av subventioner

(...)

Kostnader för revisor

(...)

| (140) | SGF tvivlade också på att den påstådda skyldigheten att driva flygplatsen skulle utgöra en allmännyttig tjänst, eftersom driftstillståndet för en flygplats inte per automatik innebar att det rörde sig om en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse. Ett sådant tillstånd kunde också återkallas. |
| --- | --- |

(140)

SGF tvivlade också på att den påstådda skyldigheten att driva flygplatsen skulle utgöra en allmännyttig tjänst, eftersom driftstillståndet för en flygplats inte per automatik innebar att det rörde sig om en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse. Ett sådant tillstånd kunde också återkallas.

5.2.2.4   Ryanair

Ryanair

| (141) | Differensen mellan 2005 och 2009 års avtalade priser för säljoptionen och det pris som Lübecks stad faktiskt hade betalat för säljoptionen kunde enligt Ryanair bero på flera olika faktorer, t.ex. variationer i aktiekurserna. De rådande ekonomiska villkoren hade varit betydligt mer positiva 2005 än 2009, vilket kunde motivera prisskillnaden. |
| --- | --- |

(141)

Differensen mellan 2005 och 2009 års avtalade priser för säljoptionen och det pris som Lübecks stad faktiskt hade betalat för säljoptionen kunde enligt Ryanair bero på flera olika faktorer, t.ex. variationer i aktiekurserna. De rådande ekonomiska villkoren hade varit betydligt mer positiva 2005 än 2009, vilket kunde motivera prisskillnaden.

5.3   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

5.3.1   
  Avtalet från 2000

Avtalet från 2000

5.3.1.1   Ryanair

Ryanair

| (142) | Ryanair menade att avtalet med Lübecks stad hade ingåtts baserat på ekonomiska överväganden. Lübecks flygplats var en funktionsduglig sekundärflygplats till Hamburgs flygplats och Lübeck bedömdes som en intressant kulturdestination i sig. På Lübecks flygplats hade det dessutom införts tjänster i syfte att uppnå en låg kostnadsbas och analysera de demografiska strukturerna för att fastställa om det fanns ett tillräckligt stort upptagningsområde omkring den nya flygplatsen. Ryanair kunde visserligen inte presentera någon affärsplan som motiverade att företaget börjat trafikera Lübecks flygplats, men Ryanair underströk att det principiellt sett inte krävdes någon sådan affärsplan för en privat marknadsinvesterare. Ryanair förklarade att företaget inte längre tillhandahöll tjänster på Lübecks flygplats av ekonomiska skäl, bland annat för att kostnaderna ökat och vinsterna blivit lägre än väntat (till följd av den ekonomiska krisen). |
| --- | --- |

(142)

Ryanair menade att avtalet med Lübecks stad hade ingåtts baserat på ekonomiska överväganden. Lübecks flygplats var en funktionsduglig sekundärflygplats till Hamburgs flygplats och Lübeck bedömdes som en intressant kulturdestination i sig. På Lübecks flygplats hade det dessutom införts tjänster i syfte att uppnå en låg kostnadsbas och analysera de demografiska strukturerna för att fastställa om det fanns ett tillräckligt stort upptagningsområde omkring den nya flygplatsen. Ryanair kunde visserligen inte presentera någon affärsplan som motiverade att företaget börjat trafikera Lübecks flygplats, men Ryanair underströk att det principiellt sett inte krävdes någon sådan affärsplan för en privat marknadsinvesterare. Ryanair förklarade att företaget inte längre tillhandahöll tjänster på Lübecks flygplats av ekonomiska skäl, bland annat för att kostnaderna ökat och vinsterna blivit lägre än väntat (till följd av den ekonomiska krisen).

| (143) | Ryanair menade att det var ett svårt marknadsläge för regionflygplatserna i EU. Detta innebär att flygplatsens intäkter från såväl luftfartsrelaterad verksamhet som icke-luftfartsrelaterad verksamhet måste beaktas, även kallat principen om ”single-till”. Eftersom avtalen med Ryanair normalt kan förväntas leda till höga passagerarsiffror brukade affärsförbindelserna också normalt ge flygplatserna ett ökat igenkänningsvärde och attrahera andra flygbolag samt detaljister och andra tjänsteleverantörer. Ryanair förklarade också att det fanns tydliga indikationer på att ett högre passagerarantal skulle leda till högre intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet. Som belägg för detta lämnade Ryanair in följande tabell:

  Tabell 6


  Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet i förhållande till vissa utvalda flygplatsers totala intäkter







  Milj. GBP | 2010/11 (%) |
| --- | --- | --- |
| Bournemouth | [...] |
| Liverpool | [...] |
| Leeds Bradford | [...] |
| Humberside | [...] |
| Doncaster Sheffield | [...] |
| Exeter | [...] |
| Bristol | [...] |
| Luton | [...] |
| Manchester | [...] |
| Belfast International | [...] |
| East Midlands | [...] |
| Newcastle | [...] |
| Birmingham | [...] |
| Glasgow | [...] |
| Cardiff | [...] |
| Stansted | [...] |
| Edinburgh | [...] |
| Aberdeen | [...] |
| Southampton | [...] |
| Medel | [...] |
| Källa: UK Airports Performance Indicator. |

(143)

Ryanair menade att det var ett svårt marknadsläge för regionflygplatserna i EU. Detta innebär att flygplatsens intäkter från såväl luftfartsrelaterad verksamhet som icke-luftfartsrelaterad verksamhet måste beaktas, även kallat principen om ”single-till”. Eftersom avtalen med Ryanair normalt kan förväntas leda till höga passagerarsiffror brukade affärsförbindelserna också normalt ge flygplatserna ett ökat igenkänningsvärde och attrahera andra flygbolag samt detaljister och andra tjänsteleverantörer. Ryanair förklarade också att det fanns tydliga indikationer på att ett högre passagerarantal skulle leda till högre intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet. Som belägg för detta lämnade Ryanair in följande tabell:

Tabell 6

Tabell 6

Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet i förhållande till vissa utvalda flygplatsers totala intäkter

Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet i förhållande till vissa utvalda flygplatsers totala intäkter

Milj. GBP

2010/11 (%)

Bournemouth

[...]

Liverpool

[...]

Leeds Bradford

[...]

Humberside

[...]

Doncaster Sheffield

[...]

Exeter

[...]

Bristol

[...]

Luton

[...]

Manchester

[...]

Belfast International

[...]

East Midlands

[...]

Newcastle

[...]

Birmingham

[...]

Glasgow

[...]

Cardiff

[...]

Stansted

[...]

Edinburgh

[...]

Aberdeen

[...]

Southampton

[...]

Medel

[...]

Källa: UK Airports Performance Indicator.

Källa:

| (144) | Med tanke på marknadsekonomitestet hävdade Ryanair att varje affärserbjudande i regel medförde en förbättring av nuläget så länge som den förväntade marginalnyttan översteg marginalkostnaderna. Ryanair hävdade också att man måste beakta att Ryanair hade betydligt mindre behov till följd av sin affärsmodell och effektivitet. |
| --- | --- |

(144)

Med tanke på marknadsekonomitestet hävdade Ryanair att varje affärserbjudande i regel medförde en förbättring av nuläget så länge som den förväntade marginalnyttan översteg marginalkostnaderna. Ryanair hävdade också att man måste beakta att Ryanair hade betydligt mindre behov till följd av sin affärsmodell och effektivitet.

| (145) | För att komma med bättre belägg för att avtalet från 2000 var förenligt med marknadskraven jämförde Ryanair Lübecks flygplats med flygplatser i en jämförbar situation och storlek. De referensflygplatser som användes var Bournemouth, Grenoble, Knock, Maastricht, Nîmes och Prestwick. Jämförde man de avgifter som Ryanair betalade på referensflygplatserna visade det sig att Ryanairs avgifter på Lübecks flygplats generellt sett låg högre än referensflygplatsernas genomsnittsvärde, både per passagerare och per hanterat flygplan. Ryanair uppmanade bestämt kommissionen att i sin bedömning lägga större vikt vid den jämförande analysen än lönsamhetsanalysen i de fall då avtalet från 2000 uppfyller marknadsekonomitestet. |
| --- | --- |

(145)

För att komma med bättre belägg för att avtalet från 2000 var förenligt med marknadskraven jämförde Ryanair Lübecks flygplats med flygplatser i en jämförbar situation och storlek. De referensflygplatser som användes var Bournemouth, Grenoble, Knock, Maastricht, Nîmes och Prestwick. Jämförde man de avgifter som Ryanair betalade på referensflygplatserna visade det sig att Ryanairs avgifter på Lübecks flygplats generellt sett låg högre än referensflygplatsernas genomsnittsvärde, både per passagerare och per hanterat flygplan. Ryanair uppmanade bestämt kommissionen att i sin bedömning lägga större vikt vid den jämförande analysen än lönsamhetsanalysen i de fall då avtalet från 2000 uppfyller marknadsekonomitestet.

| (146) | I sin rapport beräknar Oxera nettonuvärdet (nedan kallat NNV) för avtalet från 2000. Enligt denna rapport uppgår positivt NNV till [...] euro. För denna beräkning genomförde Oxera ett antal sensitivitetstest. |
| --- | --- |

(146)

I sin rapport beräknar Oxera nettonuvärdet (nedan kallat NNV) för avtalet från 2000. Enligt denna rapport uppgår positivt NNV till [...] euro. För denna beräkning genomförde Oxera ett antal sensitivitetstest.

NNV

5.3.1.2   Air Berlin

Air Berlin

| (147) | Air Berlin konstaterade att Ryanairs flygförbindelser från Lübecks flygplats stod i direkt konkurrens med Air Berlins flygförbindelser från Hamburgs flygplats. Detta gällde i synnerhet för destinationerna London, Milano och Barcelona som båda flygbolagen flög till. |
| --- | --- |

(147)

Air Berlin konstaterade att Ryanairs flygförbindelser från Lübecks flygplats stod i direkt konkurrens med Air Berlins flygförbindelser från Hamburgs flygplats. Detta gällde i synnerhet för destinationerna London, Milano och Barcelona som båda flygbolagen flög till.

| (148) | Air Berlin hävdade att syftet med Ryanairs marknadsföringsstrategi hade varit att locka över potentiella kunder från bland annat Air Berlin. Ryanairs låga priser gjorde att kunderna valde att flyga från Lübecks flygplats i stället för Hamburg. Air Berlin hävdade att det statliga stödet hade lett till stora ekonomiska förluster för Air Berlin. Ryanairs parallella utbud på Lübecks flygplats hade resulterat i att Air Berlin tvingats att dra in några flygförbindelser. Enligt Air Berlin var det också svårt att flyga till nya destinationer från Hamburgs flygplats så länge Ryanair flög till liknande destinationer från Lübecks flygplats till extremt låga priser. |
| --- | --- |

(148)

Air Berlin hävdade att syftet med Ryanairs marknadsföringsstrategi hade varit att locka över potentiella kunder från bland annat Air Berlin. Ryanairs låga priser gjorde att kunderna valde att flyga från Lübecks flygplats i stället för Hamburg. Air Berlin hävdade att det statliga stödet hade lett till stora ekonomiska förluster för Air Berlin. Ryanairs parallella utbud på Lübecks flygplats hade resulterat i att Air Berlin tvingats att dra in några flygförbindelser. Enligt Air Berlin var det också svårt att flyga till nya destinationer från Hamburgs flygplats så länge Ryanair flög till liknande destinationer från Lübecks flygplats till extremt låga priser.

| (149) | Som stöd för sina argument om Ryanairs oskäligt låga avgifter och konkurrensen mellan Lübeck och Hamburg framhöll Air Berlin också sexdagarsstängningen av Lübecks flygplats från och med den 19 april 2004. Under de dagar då flygplatsen var stängd tvingades Ryanair att flytta sin flygtrafik från Lübecks flygplats till Hamburgs flygplats. Eftersom flygplatsavgifterna var högre på Hamburgs flygplats hade Ryanair debiterat FLG för dessa merkostnader motsvarande [...] euro. Enligt Air Berlin visar detta att Ryanair på bara sex dagar har fått en fördel på [...] euro jämfört med de flygbolag som trafikerar Hamburgs flygplats. |
| --- | --- |

(149)

Som stöd för sina argument om Ryanairs oskäligt låga avgifter och konkurrensen mellan Lübeck och Hamburg framhöll Air Berlin också sexdagarsstängningen av Lübecks flygplats från och med den 19 april 2004. Under de dagar då flygplatsen var stängd tvingades Ryanair att flytta sin flygtrafik från Lübecks flygplats till Hamburgs flygplats. Eftersom flygplatsavgifterna var högre på Hamburgs flygplats hade Ryanair debiterat FLG för dessa merkostnader motsvarande [...] euro. Enligt Air Berlin visar detta att Ryanair på bara sex dagar har fått en fördel på [...] euro jämfört med de flygbolag som trafikerar Hamburgs flygplats.

| (150) | Som stöd för sitt argument presenterade Air Berlin även en tabell med uppgifter om passagerare och flygningar innan (dvs. fram till 1999) och efter det att (från och med 2000) Ryanair börjat trafikera Lübecks flygplats:

  Tabell 7


  Passagerare och flygningar (tabell som lämnats av Air Berlin) | Antal passagerare (personer) | Flygplansrörelser |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | 34 132 | (...) |
| 1998 | 60 520 | (...) |
| 1999 | 48 522 | (...) |
| 2000 | 142 586 | (...) |
| 2001 | 192 726 | (...) |
| 2002 | 244 684 | (...) |
| 2003 | 514 472 | (...) |

(150)

Som stöd för sitt argument presenterade Air Berlin även en tabell med uppgifter om passagerare och flygningar innan (dvs. fram till 1999) och efter det att (från och med 2000) Ryanair börjat trafikera Lübecks flygplats:

Tabell 7

Tabell 7

Passagerare och flygningar (tabell som lämnats av Air Berlin)

Passagerare och flygningar (tabell som lämnats av Air Berlin)

Antal passagerare (personer)

Flygplansrörelser

1997

34 132

(...)

1998

60 520

(...)

1999

48 522

(...)

2000

142 586

(...)

2001

192 726

(...)

2002

244 684

(...)

2003

514 472

(...)

| (151) | Tabell 7 visar en tydlig ökning av antalet passagerare år 2000 då Ryanair började trafikera flygplatsen. Enligt Air Berlin försvann 97 procent av passagerarna till Ryanair. Detta ska emellertid ställas mot FLG:s förluster innan (dvs. fram till 1999) och efter det att (från och med 2000) Ryanair börjat trafikera Lübecks flygplats:

  Tabell 8


  FLG:s förluster (tabell som lämnats av Air Berlin)







  FLG | Förluster (i euro) |
| --- | --- | --- |
| 1999 | (...) |
| 2000 | (...) |
| 2001 | (...) |
| 2002 | (...) |
| 2003 | (...) |
| Totalt | (...) |

(151)

Tabell 7 visar en tydlig ökning av antalet passagerare år 2000 då Ryanair började trafikera flygplatsen. Enligt Air Berlin försvann 97 procent av passagerarna till Ryanair. Detta ska emellertid ställas mot FLG:s förluster innan (dvs. fram till 1999) och efter det att (från och med 2000) Ryanair börjat trafikera Lübecks flygplats:

Tabell 8

Tabell 8

FLG:s förluster (tabell som lämnats av Air Berlin)

FLG:s förluster (tabell som lämnats av Air Berlin)

FLG

Förluster (i euro)

1999

(...)

2000

(...)

2001

(...)

2002

(...)

2003

(...)

Totalt

Totalt

(...)

(...)

| (152) | Med stöd av tabell 7 och tabell 8 hävdade Air Berlin att antalet passagerare visserligen hade närapå fördubblats mellan 2002 och 2003, men att förlusterna under samma period uppgick till mer än [...] euro. Air Berlin menade också att FLG beviljade Ryanair specialvillkor, rabatter samt ersättningar och andra betalningar. De avgifter som Ryanair betalade till Lübecks flygplats låg lägre än vad som angavs i den dåvarande avgiftstabellen. Utöver detta fick Ryanair enligt Air Berlin marknadsföringstjänster som var frikopplade från marknadsföringskostnaderna. Enligt Air Berlin verkade fördelarna med de marknadsföringstjänster som Ryanair fick inte motsvara Ryanairs faktiska marknadsföringskostnader. |
| --- | --- |

(152)

Med stöd av tabell 7 och tabell 8 hävdade Air Berlin att antalet passagerare visserligen hade närapå fördubblats mellan 2002 och 2003, men att förlusterna under samma period uppgick till mer än [...] euro. Air Berlin menade också att FLG beviljade Ryanair specialvillkor, rabatter samt ersättningar och andra betalningar. De avgifter som Ryanair betalade till Lübecks flygplats låg lägre än vad som angavs i den dåvarande avgiftstabellen. Utöver detta fick Ryanair enligt Air Berlin marknadsföringstjänster som var frikopplade från marknadsföringskostnaderna. Enligt Air Berlin verkade fördelarna med de marknadsföringstjänster som Ryanair fick inte motsvara Ryanairs faktiska marknadsföringskostnader.

| (153) | Air Berlin anser därför att avtalet från 2000 mellan FLG och Ryanair inte uppfyllde de marknadsekonomiska kraven. Enligt Air Berlin drivs Lübecks flygplats av regionalpolitiska skäl och inte med tanke på lönsamheten. |
| --- | --- |

(153)

Air Berlin anser därför att avtalet från 2000 mellan FLG och Ryanair inte uppfyllde de marknadsekonomiska kraven. Enligt Air Berlin drivs Lübecks flygplats av regionalpolitiska skäl och inte med tanke på lönsamheten.

| (154) | Air Berlin ansåg att det finns en närmast oskiljaktig koppling mellan förekomsten av förmånliga villkor för Ryanair i Lübeck å ena sidan och flygplatsens privatisering med olika kopplade villkor å andra sidan. Air Berlin anser inte att avtalet om deltagande med Infratil utgör något bevis för att marknadsekonomitestet är uppfyllt eftersom det omfattar en säljoption. Air Berlin anser däremot att en marknadsekonomisk aktör skulle ha inlett ett nytt anbudsförfarande för flygplatsen år 2005. |
| --- | --- |

(154)

Air Berlin ansåg att det finns en närmast oskiljaktig koppling mellan förekomsten av förmånliga villkor för Ryanair i Lübeck å ena sidan och flygplatsens privatisering med olika kopplade villkor å andra sidan. Air Berlin anser inte att avtalet om deltagande med Infratil utgör något bevis för att marknadsekonomitestet är uppfyllt eftersom det omfattar en säljoption. Air Berlin anser däremot att en marknadsekonomisk aktör skulle ha inlett ett nytt anbudsförfarande för flygplatsen år 2005.

| (155) | Vidare menade Air Berlin att avtalet med Ryanair skulle tillskrivas Tyskland. Enligt FLG:s bolagsordning måste styrelsen godkänna avgifter som uppstår till följd av nyttjandet av flygplatsen (12 § i bolagsordningen). Fyra av sex styrelseledamöter hade valts av Lübecks stad. Air Berlin drog därför slutsatsen att Lübecks stad kunde ställas till ansvar. Air Berlin ansåg att vissa uttalanden från ledande FLG-medarbetare ytterligare styrkte att det ifrågavarande avtalet kunde tillskrivas Lübecks stad. |
| --- | --- |

(155)

Vidare menade Air Berlin att avtalet med Ryanair skulle tillskrivas Tyskland. Enligt FLG:s bolagsordning måste styrelsen godkänna avgifter som uppstår till följd av nyttjandet av flygplatsen (12 § i bolagsordningen). Fyra av sex styrelseledamöter hade valts av Lübecks stad. Air Berlin drog därför slutsatsen att Lübecks stad kunde ställas till ansvar. Air Berlin ansåg att vissa uttalanden från ledande FLG-medarbetare ytterligare styrkte att det ifrågavarande avtalet kunde tillskrivas Lübecks stad.

5.3.1.3   Infratil

Infratil

| (156) | Vad gäller ett eventuellt statligt stöd till Ryanair menade Infratil att avtalet från 2000 varit ekonomiskt rationellt, haft stor betydelse för flygplatsens utveckling samt uppfyllt marknadsekonomitestet fullt ut. Vidare ansåg Infratil att avtalet från 2000 och dess genomförande inte kunde tillskrivas Lübecks stad eller andra statliga organ. Lübecks stad respektive styrelsen utfärdade inga föreskrifter eller riktlinjer om att avtalet från 2000 skulle antas och kontrollerade inte heller avtalets antagande. |
| --- | --- |

(156)

Vad gäller ett eventuellt statligt stöd till Ryanair menade Infratil att avtalet från 2000 varit ekonomiskt rationellt, haft stor betydelse för flygplatsens utveckling samt uppfyllt marknadsekonomitestet fullt ut. Vidare ansåg Infratil att avtalet från 2000 och dess genomförande inte kunde tillskrivas Lübecks stad eller andra statliga organ. Lübecks stad respektive styrelsen utfärdade inga föreskrifter eller riktlinjer om att avtalet från 2000 skulle antas och kontrollerade inte heller avtalets antagande.

5.3.1.4   Bundesverband der Deutschen Fluggesellschaften (BDF)

Bundesverband der Deutschen Fluggesellschaften (BDF)

| (157) | BDF ansåg att de villkor som Ryanair fått av FLG inte var förenliga med den inre marknaden, eftersom de inte uppfyllde kraven om översiktlighet och icke-diskriminering och inte omfattade några sanktioner för den händelse att Ryanair inte fullgjorde sina avtalsskyldigheter enligt avtalet från 2000. |
| --- | --- |

(157)

BDF ansåg att de villkor som Ryanair fått av FLG inte var förenliga med den inre marknaden, eftersom de inte uppfyllde kraven om översiktlighet och icke-diskriminering och inte omfattade några sanktioner för den händelse att Ryanair inte fullgjorde sina avtalsskyldigheter enligt avtalet från 2000.

| (158) | Enligt BDF leder diskriminerande undantagsbestämmelser från gällande avgiftsordningar som gynnar ett visst flygbolag till betydande snedvridningar av konkurrensen samt till en subventionerad omfördelning av passagerarna inom en storstadsregion, vilket inte är makroekonomiskt försvarbart. Vidare konstaterade BDF att en åtgärd ska anmälas till kommissionen om det inte kan uteslutas att den utgör statligt stöd. BDF ansåg att det under vissa omständigheter var juridiskt möjligt att lägga ned en tysk flygplats på operatörens begäran. |
| --- | --- |

(158)

Enligt BDF leder diskriminerande undantagsbestämmelser från gällande avgiftsordningar som gynnar ett visst flygbolag till betydande snedvridningar av konkurrensen samt till en subventionerad omfördelning av passagerarna inom en storstadsregion, vilket inte är makroekonomiskt försvarbart. Vidare konstaterade BDF att en åtgärd ska anmälas till kommissionen om det inte kan uteslutas att den utgör statligt stöd. BDF ansåg att det under vissa omständigheter var juridiskt möjligt att lägga ned en tysk flygplats på operatörens begäran.

5.3.2   
  Avtalen från 2010

Avtalen från 2010

5.3.2.1   Flughafen Lübeck GmbH

Flughafen Lübeck GmbH

| (159) | FLG menade att åtgärden inte skulle tillskrivas Tyskland, eftersom FLG hade förhandlat fram avtalen från 2010 på egen hand. |
| --- | --- |

(159)

FLG menade att åtgärden inte skulle tillskrivas Tyskland, eftersom FLG hade förhandlat fram avtalen från 2010 på egen hand.

5.3.2.2   Ryanair

Ryanair

| (160) | Ryanair hävdade att avtalen från 2010 inte skulle tillskrivas staten. |
| --- | --- |

(160)

Ryanair hävdade att avtalen från 2010 inte skulle tillskrivas staten.

| (161) | Det första respektive det andra tilläggsavtalet med Ryanair var endast kortfattade tilläggsavtal för att förlänga löptiden för de befintliga överenskommelserna efter Ryanair-avtalet från 2000. Det enda nya inslaget var att det på marknadsvillkor hade förhandlats fram en ändring om marknadsföringsstöd i det första tilläggsavtalet. Ryanair förklarade därför att de båda tilläggsavtalens konsekvenser hade behandlats genom Ryanairs kommentarer avseende avtalet från 2000. |
| --- | --- |

(161)

Det första respektive det andra tilläggsavtalet med Ryanair var endast kortfattade tilläggsavtal för att förlänga löptiden för de befintliga överenskommelserna efter Ryanair-avtalet från 2000. Det enda nya inslaget var att det på marknadsvillkor hade förhandlats fram en ändring om marknadsföringsstöd i det första tilläggsavtalet. Ryanair förklarade därför att de båda tilläggsavtalens konsekvenser hade behandlats genom Ryanairs kommentarer avseende avtalet från 2000.

| (162) | Ryanair presenterade en rapport från Oxera (30), där den förväntade lönsamheten för det första respektive andra tilläggsavtalet hade undersökts på grundval av 2009 års affärsplan (31), som Lübecks flygplats hade utarbetat innan det första och det andra tilläggsavtalet undertecknades. Av rapporten framgår att slutsatsen att tilläggsavtalenskulle ge tillräcklig lönsamhet byggde på realistiska antaganden vid den tidpunkt då avtalen ingicks. En flygplats som agerar som en marknadsekonomisk aktör skulle ha erbjudit liknande villkor. Enligt Oxera skulle detta gälla även om 2010 års avtal om marknadsföringstjänster bedömdes tillsammans med tilläggsavtalen från mars och oktober 2010. Marknadsföringskostnaderna för Lübecks flygplats inkluderades därför i bedömningen. |
| --- | --- |

(162)

Ryanair presenterade en rapport från Oxera (30), där den förväntade lönsamheten för det första respektive andra tilläggsavtalet hade undersökts på grundval av 2009 års affärsplan (31), som Lübecks flygplats hade utarbetat innan det första och det andra tilläggsavtalet undertecknades. Av rapporten framgår att slutsatsen att tilläggsavtalenskulle ge tillräcklig lönsamhet byggde på realistiska antaganden vid den tidpunkt då avtalen ingicks. En flygplats som agerar som en marknadsekonomisk aktör skulle ha erbjudit liknande villkor. Enligt Oxera skulle detta gälla även om 2010 års avtal om marknadsföringstjänster bedömdes tillsammans med tilläggsavtalen från mars och oktober 2010. Marknadsföringskostnaderna för Lübecks flygplats inkluderades därför i bedömningen.

30

31

5.3.2.3   Air Berlin

Air Berlin

| (163) | Air Berlin påpekade att det var tre olika avtal som undertecknats år 2010: det första tilläggsavtalet, det andra tilläggsavtalet samt avtalet om marknadsföringstjänster från 2010. Kommissionen borde beakta samtliga avtal från 2010 i sin bedömning. |
| --- | --- |

(163)

Air Berlin påpekade att det var tre olika avtal som undertecknats år 2010: det första tilläggsavtalet, det andra tilläggsavtalet samt avtalet om marknadsföringstjänster från 2010. Kommissionen borde beakta samtliga avtal från 2010 i sin bedömning.

5.4   AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

RYANAIR OCH WIZZ AIR

| (164) | Ryanair och Wizz Air hävdar att i enlighet med domen i Stardust Marine-målet (32) ska inga av de statliga stöd som Lübecks flygplats påstås ha gett till Wizz Air och andra flygbolag tillskrivas den tyska staten. Wizz Air hävdade att Lübecks stad visserligen hade haft exklusiv äganderätt till flygplatsen vid den aktuella tidpunkten, men att detta inte var tillräckligt för att styrka statens ansvar. Enligt Wizz Air var det ännu mer uppenbart att stödet inte kunde tillskrivas Tyskland under den period då Infratil innehade 90 procent av aktierna i FLG. |
| --- | --- |

(164)

Ryanair och Wizz Air hävdar att i enlighet med domen i Stardust Marine-målet (32) ska inga av de statliga stöd som Lübecks flygplats påstås ha gett till Wizz Air och andra flygbolag tillskrivas den tyska staten. Wizz Air hävdade att Lübecks stad visserligen hade haft exklusiv äganderätt till flygplatsen vid den aktuella tidpunkten, men att detta inte var tillräckligt för att styrka statens ansvar. Enligt Wizz Air var det ännu mer uppenbart att stödet inte kunde tillskrivas Tyskland under den period då Infratil innehade 90 procent av aktierna i FLG.

32

| (165) | Ryanair och Wizz Air menade att dessa avgifter och eventuella rabatter utgjorde en obetydlig andel av ett flygbolags flygplatskostnader. Enligt Ryanair kunde dessa avgifter inte bedömas separat, eftersom det inte fanns någon slutkundsmarknad för avisningstjänster. En avisningsrabatt skulle med stor sannolikhet kompenseras genom att flygplatsen förhandlade fram affärsnytta på annat sätt. Ryanair citerade domen i målet Charleroi, där det bekräftas att ”[n]är kriteriet privat investerare tillämpas måste [...] hänsyn tas till transaktionen i dess helhet” (33). |
| --- | --- |

(165)

Ryanair och Wizz Air menade att dessa avgifter och eventuella rabatter utgjorde en obetydlig andel av ett flygbolags flygplatskostnader. Enligt Ryanair kunde dessa avgifter inte bedömas separat, eftersom det inte fanns någon slutkundsmarknad för avisningstjänster. En avisningsrabatt skulle med stor sannolikhet kompenseras genom att flygplatsen förhandlade fram affärsnytta på annat sätt. Ryanair citerade domen i målet Charleroi, där det bekräftas att ”[n]är kriteriet privat investerare tillämpas måste [...] hänsyn tas till transaktionen i dess helhet” (33).

33

| (166) | Slutligen menade Ryanair och Wizz Air att priset för avisningsmedel på Lübecks flygplats motsvarade normalpriset på allmänna och privata flygplatser. |
| --- | --- |

(166)

Slutligen menade Ryanair och Wizz Air att priset för avisningsmedel på Lübecks flygplats motsvarade normalpriset på allmänna och privata flygplatser.

6.   TYSKLANDS KOMMENTARER TILL DE BERÖRDA PARTENAS SVAR

TYSKLANDS KOMMENTARER TILL DE BERÖRDA PARTENAS SVAR

6.1   KOMMENTARER TILL RYANAIRS SVAR

KOMMENTARER TILL RYANAIRS SVAR

| (167) | Enligt de tyska myndigheterna framgår det av Ryanairs svar att FLG uppfyllde marknadsekonomitestet. |
| --- | --- |

(167)

Enligt de tyska myndigheterna framgår det av Ryanairs svar att FLG uppfyllde marknadsekonomitestet.

| (168) | De tyska myndigheterna hänvisade framför allt till att Ryanair effektivt hade styrkt att avtalet var förenligt med marknaden, genom såväl en lönsamhetsanalys som en jämförande analys. |
| --- | --- |

(168)

De tyska myndigheterna hänvisade framför allt till att Ryanair effektivt hade styrkt att avtalet var förenligt med marknaden, genom såväl en lönsamhetsanalys som en jämförande analys.

| (169) | Enligt de tyska myndigheterna är det första och andra tilläggsavtalet inte relevant för denna undersökning. För det första ska tilläggsavtalen från mars och oktober 2010 inte tillskrivas staten eftersom de hade förhandlats fram och ingåtts på egen hand av FLG utan att Lübecks stad varit involverad. För det andra hänvisade de tyska myndigheterna till att det andra tilläggsavtalet endast utgjorde en utökning av det ursprungliga avtalet och därmed inte medförde någon väsentlig förändring. Samtliga överväganden som rörde avtalet från 2000 skulle därför gälla även för tilläggsavtalen. |
| --- | --- |

(169)

Enligt de tyska myndigheterna är det första och andra tilläggsavtalet inte relevant för denna undersökning. För det första ska tilläggsavtalen från mars och oktober 2010 inte tillskrivas staten eftersom de hade förhandlats fram och ingåtts på egen hand av FLG utan att Lübecks stad varit involverad. För det andra hänvisade de tyska myndigheterna till att det andra tilläggsavtalet endast utgjorde en utökning av det ursprungliga avtalet och därmed inte medförde någon väsentlig förändring. Samtliga överväganden som rörde avtalet från 2000 skulle därför gälla även för tilläggsavtalen.

| (170) | De tyska myndigheterna förklarade att de inte förstod varför 2010 års avtal om marknadsföringstjänster skulle ingå i denna undersökning, eftersom det avtalet inte omfattade några offentliga medel. De kostnader som fastställts i avtalet om marknadsföringstjänster skulle täckas av IHK Lübeck. De tyska myndigheterna påpekade också att avtalet om marknadsföringstjänster kan anses vara marknadsmässigt. Detta bekräftades genom iakttagelsen att FLG hade lägre kostnader än andra flygplatser med liknande avtal. Avtalet om marknadsföringstjänster med Lübecks flygplats baserades även på Ryanairs löfte om att utöka sitt utbud av flygförbindelser med två destinationer. |
| --- | --- |

(170)

De tyska myndigheterna förklarade att de inte förstod varför 2010 års avtal om marknadsföringstjänster skulle ingå i denna undersökning, eftersom det avtalet inte omfattade några offentliga medel. De kostnader som fastställts i avtalet om marknadsföringstjänster skulle täckas av IHK Lübeck. De tyska myndigheterna påpekade också att avtalet om marknadsföringstjänster kan anses vara marknadsmässigt. Detta bekräftades genom iakttagelsen att FLG hade lägre kostnader än andra flygplatser med liknande avtal. Avtalet om marknadsföringstjänster med Lübecks flygplats baserades även på Ryanairs löfte om att utöka sitt utbud av flygförbindelser med två destinationer.

| (171) | Enligt de tyska myndigheterna bör det även beaktas att Lübecks flygplats fungerar som kapacitetsreserv för Hamburgs flygplats och tillhandahåller nödvändig infrastruktur för den nordtyska befolkningen. |
| --- | --- |

(171)

Enligt de tyska myndigheterna bör det även beaktas att Lübecks flygplats fungerar som kapacitetsreserv för Hamburgs flygplats och tillhandahåller nödvändig infrastruktur för den nordtyska befolkningen.

6.2   KOMMENTARER TILL SGF:S SVAR

KOMMENTARER TILL SGF:S SVAR

| (172) | De tyska myndigheterna påpekade att SGF inte utgjorde en berörd part enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget eller intresserad part enligt artikel 1 h i förordning (EG) nr 659/1999 och därmed inte var behörig att inkomma med synpunkter. SGF-medlemmarna hade endast tomtmark i flygplatsens omedelbara närhet och ville därför framföra sina upplevda nackdelar av flygplatsdriften. För detta ändamål måste emellertid nationella rättsmedel användas. |
| --- | --- |

(172)

De tyska myndigheterna påpekade att SGF inte utgjorde en berörd part enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget eller intresserad part enligt artikel 1 h i förordning (EG) nr 659/1999 och därmed inte var behörig att inkomma med synpunkter. SGF-medlemmarna hade endast tomtmark i flygplatsens omedelbara närhet och ville därför framföra sina upplevda nackdelar av flygplatsdriften. För detta ändamål måste emellertid nationella rättsmedel användas.

| (173) | Vidare hävdade de tyska myndigheterna att svaren från SGF inte varit korrekta till innehållet. För det första motsätter sig de tyska myndigheterna SGF:s påstående om att Lübecks flygplats inte tillhandahåller någon allmännyttig tjänst. SGF hade hävdat att flygplatsdriften endast varit allmännyttig vad gäller intresset av en allmän luftfart. De tyska myndigheterna gjorde gällande att Lübecks flygplats måste omfattas av trafikeringsplikt på grund av den infrastrukturrelaterade allmännyttiga tjänsten samt funktionen som kapacitetsreserv för Hamburgs flygplats. Denna funktion var officiellt förankrad i det nordtyska flygtrafikkonceptet. |
| --- | --- |

(173)

Vidare hävdade de tyska myndigheterna att svaren från SGF inte varit korrekta till innehållet. För det första motsätter sig de tyska myndigheterna SGF:s påstående om att Lübecks flygplats inte tillhandahåller någon allmännyttig tjänst. SGF hade hävdat att flygplatsdriften endast varit allmännyttig vad gäller intresset av en allmän luftfart. De tyska myndigheterna gjorde gällande att Lübecks flygplats måste omfattas av trafikeringsplikt på grund av den infrastrukturrelaterade allmännyttiga tjänsten samt funktionen som kapacitetsreserv för Hamburgs flygplats. Denna funktion var officiellt förankrad i det nordtyska flygtrafikkonceptet.

| (174) | Vad gäller leasingavtalet upprepade de tyska myndigheterna sin ståndpunkt att varken det gamla leasingavtalet som gällde fram till och med 2005 eller det nya leasingavtalet som gällde från och med 2006 hade medfört någon fördel för FLG. |
| --- | --- |

(174)

Vad gäller leasingavtalet upprepade de tyska myndigheterna sin ståndpunkt att varken det gamla leasingavtalet som gällde fram till och med 2005 eller det nya leasingavtalet som gällde från och med 2006 hade medfört någon fördel för FLG.

| (175) | De tyska myndigheterna inkom även med synpunkter på de svar som SGF lämnat om infrastrukturinvesteringar. Enligt de tyska myndigheterna var planbeslutet endast ett administrativt instrument som kunde beviljas retroaktivt. Det utgjorde ingen förutsättning för att finansiering skulle beviljas och påverkade inte heller konkurrensen. De tyska myndigheterna motsätter sig också att SGF klassificerar investeringarna som underhållsåtgärder och inte som förbättringsåtgärder för flygplatsens transportfunktion. Enligt de tyska myndigheterna hade dessa åtgärder varit nödvändiga för att följa nationella och internationella bestämmelser. De tyska myndigheterna menade att det inte behövde röra sig om ett stöd bara för att det var Ryanair som utnyttjade flygplatsen mest. |
| --- | --- |

(175)

De tyska myndigheterna inkom även med synpunkter på de svar som SGF lämnat om infrastrukturinvesteringar. Enligt de tyska myndigheterna var planbeslutet endast ett administrativt instrument som kunde beviljas retroaktivt. Det utgjorde ingen förutsättning för att finansiering skulle beviljas och påverkade inte heller konkurrensen. De tyska myndigheterna motsätter sig också att SGF klassificerar investeringarna som underhållsåtgärder och inte som förbättringsåtgärder för flygplatsens transportfunktion. Enligt de tyska myndigheterna hade dessa åtgärder varit nödvändiga för att följa nationella och internationella bestämmelser. De tyska myndigheterna menade att det inte behövde röra sig om ett stöd bara för att det var Ryanair som utnyttjade flygplatsen mest.

| (176) | Enligt de tyska myndigheterna hade felaktiga svar lämnats vad gäller SGF:s beräkning av prognoser för Lübecks flygplats på medellång sikt. De tyska myndigheterna hävdar att prognoserna på medellång sikt bevisligen var optimistiska vid den tidpunkt då investeringen gjordes, vilket kommissionen också har bekräftat i sitt beslut om att inleda förfarandet från 2007. |
| --- | --- |

(176)

Enligt de tyska myndigheterna hade felaktiga svar lämnats vad gäller SGF:s beräkning av prognoser för Lübecks flygplats på medellång sikt. De tyska myndigheterna hävdar att prognoserna på medellång sikt bevisligen var optimistiska vid den tidpunkt då investeringen gjordes, vilket kommissionen också har bekräftat i sitt beslut om att inleda förfarandet från 2007.

| (177) | Vidare hade de tyska myndigheterna synpunkter på SGF:s påstående om att FLG var ett företag i svårigheter. De tyska myndigheterna ansåg att SGF:s argumentation var irrelevant vad gäller riktlinjerna för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter. Enligt de tyska myndigheterna var dessa riktlinjer inte tillämpliga eftersom de tillhandahållna tjänsterna inte utgjorde statligt stöd i första hand. Dessa tjänster hade aldrig klassificerats som undsättnings- eller omstruktureringsstöd och borde hur som helst klassificeras enligt andra riktlinjer. |
| --- | --- |

(177)

Vidare hade de tyska myndigheterna synpunkter på SGF:s påstående om att FLG var ett företag i svårigheter. De tyska myndigheterna ansåg att SGF:s argumentation var irrelevant vad gäller riktlinjerna för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter. Enligt de tyska myndigheterna var dessa riktlinjer inte tillämpliga eftersom de tillhandahållna tjänsterna inte utgjorde statligt stöd i första hand. Dessa tjänster hade aldrig klassificerats som undsättnings- eller omstruktureringsstöd och borde hur som helst klassificeras enligt andra riktlinjer.

| (178) | De tyska myndigheterna invände mot SGF:s påstående att Lübecks stad skulle ha angett att en nedläggning av flygplatsen var omöjlig och att detta var ett alternativ som staden inte hade övervägt. Enligt de tyska myndigheterna hade Lübecks stad övervägt denna möjlighet, men bestämt sig för att inte välja det alternativet, eftersom detta inte var det mest rationella ekonomiskt sett. De tyska myndigheterna slog även fast att enligt 45 § första stycket i LuftVZO gick det inte att tillfälligt lägga ned en flygplats. Flygplatser var allmännyttiga och måste fullgöra en trafikplikt. För att lägga ned flygplatsen krävdes först en långvarig rättsprocess innan driftstillståndet drogs in. Enligt de tyska myndigheterna vore det uteslutet med en indragning av tillståndet om behörig myndighet bedömer att allmänintresset av fortsatt flygplatsverksamhet väger tyngre. Det skulle därför inte ha varit omöjligt att försöka lägga ned flygplatsen, men det skulle med all säkerhet ha blivit krångligt, tidsödande och därmed även kostsamt. Så hade det t.ex. blivit vid nedläggningen av flygplatsen Berlin-Tempelhof. De tyska myndigheterna ansåg därför att beslutet att inte lägga ned flygplatsen utan i stället bygga ut den och investera i infrastruktur hade varit en mer rationell lösning, ekonomiskt sett. I efterhand hade detta också visat sig stämma eftersom man hade hittat en privat investerare. |
| --- | --- |

(178)

De tyska myndigheterna invände mot SGF:s påstående att Lübecks stad skulle ha angett att en nedläggning av flygplatsen var omöjlig och att detta var ett alternativ som staden inte hade övervägt. Enligt de tyska myndigheterna hade Lübecks stad övervägt denna möjlighet, men bestämt sig för att inte välja det alternativet, eftersom detta inte var det mest rationella ekonomiskt sett. De tyska myndigheterna slog även fast att enligt 45 § första stycket i LuftVZO gick det inte att tillfälligt lägga ned en flygplats. Flygplatser var allmännyttiga och måste fullgöra en trafikplikt. För att lägga ned flygplatsen krävdes först en långvarig rättsprocess innan driftstillståndet drogs in. Enligt de tyska myndigheterna vore det uteslutet med en indragning av tillståndet om behörig myndighet bedömer att allmänintresset av fortsatt flygplatsverksamhet väger tyngre. Det skulle därför inte ha varit omöjligt att försöka lägga ned flygplatsen, men det skulle med all säkerhet ha blivit krångligt, tidsödande och därmed även kostsamt. Så hade det t.ex. blivit vid nedläggningen av flygplatsen Berlin-Tempelhof. De tyska myndigheterna ansåg därför att beslutet att inte lägga ned flygplatsen utan i stället bygga ut den och investera i infrastruktur hade varit en mer rationell lösning, ekonomiskt sett. I efterhand hade detta också visat sig stämma eftersom man hade hittat en privat investerare.

6.3   KOMMENTARER TILL AIR BERLINS SVAR

KOMMENTARER TILL AIR BERLINS SVAR

| (179) | Enligt de tyska myndigheterna skulle Air Berlin ha fått samma fördelar som Ryanair, om samma kriterier hade uppfyllts vad gäller passagerarantal och trafikfrekvens. I stället hade Air Berlin avvisat varje förhandlingserbjudande med FLG, eftersom företaget aldrig hade haft för avsikt att trafikera Lübecks flygplats. Tvärtemot vad som sagts hade Air Berlin aldrig invänt mot Ryanairs villkor för att trafikera Hamburgs flygplats. Vidare hade ettantal flygbolag inkommit med klagomål (däribland till kommissionen) om att Air Berlin skulle ha gynnats av omfattande statligt stöd från Förenade Arabemiraten. Air Berlin kunde därför inte utge sig för att vara ett offer för sin största konkurrent Ryanair. |
| --- | --- |

(179)

Enligt de tyska myndigheterna skulle Air Berlin ha fått samma fördelar som Ryanair, om samma kriterier hade uppfyllts vad gäller passagerarantal och trafikfrekvens. I stället hade Air Berlin avvisat varje förhandlingserbjudande med FLG, eftersom företaget aldrig hade haft för avsikt att trafikera Lübecks flygplats. Tvärtemot vad som sagts hade Air Berlin aldrig invänt mot Ryanairs villkor för att trafikera Hamburgs flygplats. Vidare hade ettantal flygbolag inkommit med klagomål (däribland till kommissionen) om att Air Berlin skulle ha gynnats av omfattande statligt stöd från Förenade Arabemiraten. Air Berlin kunde därför inte utge sig för att vara ett offer för sin största konkurrent Ryanair.

| (180) | De tyska myndigheterna invände dessutom mot Air Berlins kommentar vad gäller konkurrensen mellan Lübecks och Hamburgs båda flygplatser. De tyska myndigheterna hänvisar framför allt till det faktum att Hamburg hade sjuttio gånger så många passagerare som Lübecks flygplats år 2000 när avtalet med Ryanair undertecknades. Att det inte inkommit några klagomål från andra flygplatser visar att det inte förekom någon konkurrens mellan de båda flygplatserna. De tyska myndigheterna påpekade även att Hamburgs och Rostocks båda flygplatser uppvisade tillväxt 2008, medan antalet passagerare sjönk med 10 procent på Lübecks flygplats. |
| --- | --- |

(180)

De tyska myndigheterna invände dessutom mot Air Berlins kommentar vad gäller konkurrensen mellan Lübecks och Hamburgs båda flygplatser. De tyska myndigheterna hänvisar framför allt till det faktum att Hamburg hade sjuttio gånger så många passagerare som Lübecks flygplats år 2000 när avtalet med Ryanair undertecknades. Att det inte inkommit några klagomål från andra flygplatser visar att det inte förekom någon konkurrens mellan de båda flygplatserna. De tyska myndigheterna påpekade även att Hamburgs och Rostocks båda flygplatser uppvisade tillväxt 2008, medan antalet passagerare sjönk med 10 procent på Lübecks flygplats.

| (181) | De tyska myndigheterna tillbakavisade även Air Berlins argument att Ryanair skulle ha fått en ekonomisk fördel. Enligt de tyska myndigheterna utgick Air Berlin från slarviga beräkningar och att marknadsekonomitestet måste vara det enda relevanta testet när förenligheten med marknaden skulle bedömas. De tyska myndigheterna ansåg att avtalen med Ryanair uppfyllde marknadskraven eftersom de långsiktiga prognoserna för flygplatsen var positiva år 2000. |
| --- | --- |

(181)

De tyska myndigheterna tillbakavisade även Air Berlins argument att Ryanair skulle ha fått en ekonomisk fördel. Enligt de tyska myndigheterna utgick Air Berlin från slarviga beräkningar och att marknadsekonomitestet måste vara det enda relevanta testet när förenligheten med marknaden skulle bedömas. De tyska myndigheterna ansåg att avtalen med Ryanair uppfyllde marknadskraven eftersom de långsiktiga prognoserna för flygplatsen var positiva år 2000.

6.4   KOMMENTARER TILL BDF:S SVAR

KOMMENTARER TILL BDF:S SVAR

| (182) | De tyska myndigheterna påpekade att Air Berlin var medlem i BDF, vilket innebar att det fanns nära kopplingar och svaren blir därför ganska likartade. De tyska myndigheterna instämde inte i att FLG skulle ha skapat en artificiellt ökad efterfrågan genom extremt låga priser och ha gynnat ett flygbolag genom att frångå avgiftstabellen på ett diskriminerande sätt. Enligt de tyska myndigheterna skulle FLG inte ha haft någon anledning att diskriminera enskilda flygbolag i syfte att höja efterfrågan. Fler flygbolag på Lübecks flygplats skulle i stället innebära ökad affärsverksamhet. De tyska myndigheterna hävdar att alla flygbolag hade kunnat ingå ett avtal med Lübecks flygplats till liknande villkor om de hade inkommit med ett anbud som var jämförbart med Ryanair-anbudet. |
| --- | --- |

(182)

De tyska myndigheterna påpekade att Air Berlin var medlem i BDF, vilket innebar att det fanns nära kopplingar och svaren blir därför ganska likartade. De tyska myndigheterna instämde inte i att FLG skulle ha skapat en artificiellt ökad efterfrågan genom extremt låga priser och ha gynnat ett flygbolag genom att frångå avgiftstabellen på ett diskriminerande sätt. Enligt de tyska myndigheterna skulle FLG inte ha haft någon anledning att diskriminera enskilda flygbolag i syfte att höja efterfrågan. Fler flygbolag på Lübecks flygplats skulle i stället innebära ökad affärsverksamhet. De tyska myndigheterna hävdar att alla flygbolag hade kunnat ingå ett avtal med Lübecks flygplats till liknande villkor om de hade inkommit med ett anbud som var jämförbart med Ryanair-anbudet.

7.   BEDÖMNING AV STÖDET

BEDÖMNING AV STÖDET

7.1   INLEDNING

INLEDNING

| (183) | Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget ”är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna”. De kriterier som anges i artikel 107.1 i EUF-fördraget är kumulativa. En åtgärd utgör alltså statligt stöd endast om vart och ett av följande villkor är uppfyllda:






  — | Stödmottagaren är ett företag. |
| --- | --- | --- |

(183)

Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget ”är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna”. De kriterier som anges i artikel 107.1 i EUF-fördraget är kumulativa. En åtgärd utgör alltså statligt stöd endast om vart och ett av följande villkor är uppfyllda:

—

Stödmottagaren är ett företag.

| — | Åtgärden ger mottagaren en fördel. |
| --- | --- |

—

Åtgärden ger mottagaren en fördel.

| — | Fördelen ges med hjälp av statliga medel. |
| --- | --- |

—

Fördelen ges med hjälp av statliga medel.

| — | Fördelen är selektiv. |
| --- | --- |

—

Fördelen är selektiv.

| — | Åtgärden snedvrider eller riskerar att snedvrida konkurrensen och kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. |
| --- | --- |

—

Åtgärden snedvrider eller riskerar att snedvrida konkurrensen och kan påverka handeln mellan medlemsstaterna.

| (184) | Det ska följaktligen undersökas om dessa villkor är uppfyllda för var och en av de aktuella åtgärderna. De åtgärder det rör sig om är:






  — | Det eventuella statliga stödet till FLG. |
| --- | --- | --- |

(184)

Det ska följaktligen undersökas om dessa villkor är uppfyllda för var och en av de aktuella åtgärderna. De åtgärder det rör sig om är:

—

Det eventuella statliga stödet till FLG.

| — | Det eventuella statliga stödet till Infratil. |
| --- | --- |

—

Det eventuella statliga stödet till Infratil.

| — | Det eventuella statliga stödet till Ryanair. |
| --- | --- |

—

Det eventuella statliga stödet till Ryanair.

| — | Avgifterna för avisning av flygplan på flygplatsen. |
| --- | --- |

—

Avgifterna för avisning av flygplan på flygplatsen.

| (185) | Vad gäller det eventuella statliga stödet till FLG ska kommissionen först undersöka om FLG är mottagare av det eventuella statliga stödet på samma sätt som tidigare, samt i annat fall om dess ekonomiska verksamhet har fortsatt. Kommissionen måste även undersöka om den eventuella fördel som ett eventuellt statligt stöd till FLG skulle kunna medföra har överlämnats till dess efterträdare, dvs. om det förelåg ekonomisk kontinuitet. |
| --- | --- |

(185)

Vad gäller det eventuella statliga stödet till FLG ska kommissionen först undersöka om FLG är mottagare av det eventuella statliga stödet på samma sätt som tidigare, samt i annat fall om dess ekonomiska verksamhet har fortsatt. Kommissionen måste även undersöka om den eventuella fördel som ett eventuellt statligt stöd till FLG skulle kunna medföra har överlämnats till dess efterträdare, dvs. om det förelåg ekonomisk kontinuitet.

| (186) | Vad gäller det eventuella statliga stödet till Ryanair kommer kommissionen endast att granska avtalet från 2000. Vid tidpunkten för detta beslut har kommissionen inte tillräckligt med uppgifter för att kunna undersöka om de senare ingångna avtalen, framför allt från 2010, utgör statligt stöd till Ryanair. Kommissionen kommer därför att fatta beslut om dessa avtal separat. |
| --- | --- |

(186)

Vad gäller det eventuella statliga stödet till Ryanair kommer kommissionen endast att granska avtalet från 2000. Vid tidpunkten för detta beslut har kommissionen inte tillräckligt med uppgifter för att kunna undersöka om de senare ingångna avtalen, framför allt från 2010, utgör statligt stöd till Ryanair. Kommissionen kommer därför att fatta beslut om dessa avtal separat.

7.2   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL FLG

7.2.1   
  Stödmottagare för ett eventuellt statligt stöd

Stödmottagare för ett eventuellt statligt stöd

| (187) | Kommissionen inledde ett formellt granskningsförfarande avseende ett eventuellt statligt stöd till FLG. I januari 2013 såldes emellertid en del av FLG:s tillgångar till Yasmina. FLG integrerades i Lübecks stad, vilket innebär att den juridiska personen FLG inte längre existerar. Yasmina anmälde konkurs i april 2014, vilket resulterade i att ett konkursförfarande inleddes i april 2014. I augusti 2014 övertog PuRen Yasminas tillgångar. |
| --- | --- |

(187)

Kommissionen inledde ett formellt granskningsförfarande avseende ett eventuellt statligt stöd till FLG. I januari 2013 såldes emellertid en del av FLG:s tillgångar till Yasmina. FLG integrerades i Lübecks stad, vilket innebär att den juridiska personen FLG inte längre existerar. Yasmina anmälde konkurs i april 2014, vilket resulterade i att ett konkursförfarande inleddes i april 2014. I augusti 2014 övertog PuRen Yasminas tillgångar.

| (188) | Om kommissionen avger ett negativt beslut som innebär att ett stöd som beviljats ett företag är oförenligt med den inre marknaden i enlighet med artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget och därför ska återkrävas, kan skyldigheten att återbetala stödet utsträckas till ett annat företag som mottagaren av det dåvarande stödet helt eller delvis har överfört eller sålt sina tillgångar till, förutsatt att överföringen eller försäljningen är utformad på ett sådant sätt att det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan de båda företagen. |
| --- | --- |

(188)

Om kommissionen avger ett negativt beslut som innebär att ett stöd som beviljats ett företag är oförenligt med den inre marknaden i enlighet med artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget och därför ska återkrävas, kan skyldigheten att återbetala stödet utsträckas till ett annat företag som mottagaren av det dåvarande stödet helt eller delvis har överfört eller sålt sina tillgångar till, förutsatt att överföringen eller försäljningen är utformad på ett sådant sätt att det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan de båda företagen.

| (189) | Om kommissionen skulle dra slutsatsen att FLG har erhållit ett stöd som är oförenligt med den inre marknaden och måste återkrävas, ska kommissionen kontrollera vem som har gynnats av stödet samt mot vilket företag som återbetalningsskyldigheten ska göras gällande. Finns det inget annat företag som återbetalningsskyldigheten kan utsträckas till, behöver kommissionen inte undersöka om det föreligger ett stöd till FLG. Kommissionen anser det därför lämpligt att först undersöka om det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina och om återbetalningsskyldigheten kan utsträckas till Yasmina (se punkt 7.2.2) samt om PuRen möjligtvis har gynnats av stödet i egenskap av förvärvare av Yasminas tillgångar (se punkt 7.2.3). Därefter undersöker kommissionen om den ekonomiska verksamhet som eventuellt har gynnats genom stödet har bedrivits på samma sätt som tidigare (se punkt 7.2.4). Frågan om åtgärderna omfattar statligt stöd till FLG och om detta stöd i så fall är förenligt med den inre marknaden behöver endast undersökas om det är möjligt att fastställa en stödmottagare, dvs. om det antingen förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina eller PuRen eller om stödet har gynnat den ekonomiska verksamheten i sig, dvs. driften av Lübecks flygplats. |
| --- | --- |

(189)

Om kommissionen skulle dra slutsatsen att FLG har erhållit ett stöd som är oförenligt med den inre marknaden och måste återkrävas, ska kommissionen kontrollera vem som har gynnats av stödet samt mot vilket företag som återbetalningsskyldigheten ska göras gällande. Finns det inget annat företag som återbetalningsskyldigheten kan utsträckas till, behöver kommissionen inte undersöka om det föreligger ett stöd till FLG. Kommissionen anser det därför lämpligt att först undersöka om det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina och om återbetalningsskyldigheten kan utsträckas till Yasmina (se punkt 7.2.2) samt om PuRen möjligtvis har gynnats av stödet i egenskap av förvärvare av Yasminas tillgångar (se punkt 7.2.3). Därefter undersöker kommissionen om den ekonomiska verksamhet som eventuellt har gynnats genom stödet har bedrivits på samma sätt som tidigare (se punkt 7.2.4). Frågan om åtgärderna omfattar statligt stöd till FLG och om detta stöd i så fall är förenligt med den inre marknaden behöver endast undersökas om det är möjligt att fastställa en stödmottagare, dvs. om det antingen förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina eller PuRen eller om stödet har gynnat den ekonomiska verksamheten i sig, dvs. driften av Lübecks flygplats.

7.2.2   
  Ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina

Ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina

| (190) | I sitt beslut om försäljningen av flygbolaget Alitalias tillgångar (34) ansåg kommissionen att man inte kan utgå från att det nya företaget har gynnats av den konkurrensfördel som det ursprungliga företaget fick genom det statliga stödet, om tillgångarna har förvärvats till marknadspris och det inte föreligger någon ekonomisk kontinuitet mellan det ursprungliga respektive det nya företaget. |
| --- | --- |

(190)

I sitt beslut om försäljningen av flygbolaget Alitalias tillgångar (34) ansåg kommissionen att man inte kan utgå från att det nya företaget har gynnats av den konkurrensfördel som det ursprungliga företaget fick genom det statliga stödet, om tillgångarna har förvärvats till marknadspris och det inte föreligger någon ekonomisk kontinuitet mellan det ursprungliga respektive det nya företaget.

34

| (191) | Enligt fast rättspraxis (35) används ett antal olika faktorer för att fastställa om det föreligger ekonomisk kontinuitet mellan det ursprungliga och det nya företaget. Dessa faktorer bekräftades av EU-domstolen i målet Ryanair mot kommissionen (36). Här handlar det emellertid inte om kumulativa villkor som samtliga måste vara uppfyllda i varje enskilt fall (37). För att undersöka om det föreligger ekonomisk kontinuitet mellan två företag kan följande faktorer beaktas:






  — | Omfattningen av sålda tillgångar (tillgångar och skulder, arbetskraftens kontinuitet, paket av tillgångar). |
| --- | --- | --- |

(191)

Enligt fast rättspraxis (35) används ett antal olika faktorer för att fastställa om det föreligger ekonomisk kontinuitet mellan det ursprungliga och det nya företaget. Dessa faktorer bekräftades av EU-domstolen i målet Ryanair mot kommissionen (36). Här handlar det emellertid inte om kumulativa villkor som samtliga måste vara uppfyllda i varje enskilt fall (37). För att undersöka om det föreligger ekonomisk kontinuitet mellan två företag kan följande faktorer beaktas:

35

36

37

—

Omfattningen av sålda tillgångar (tillgångar och skulder, arbetskraftens kontinuitet, paket av tillgångar).

| — | Försäljningspriset. |
| --- | --- |

—

Försäljningspriset.

| — | Köparens/köparnas identiteter. |
| --- | --- |

—

Köparens/köparnas identiteter.

| — | Tidpunkten för försäljningen (efter att en preliminär bedömning har påbörjats, efter det att det formella granskningsförfarandet har inletts eller efter det slutgiltiga beslutet). |
| --- | --- |

—

Tidpunkten för försäljningen (efter att en preliminär bedömning har påbörjats, efter det att det formella granskningsförfarandet har inletts eller efter det slutgiltiga beslutet).

| — | Transaktionens ekonomiska syfte. |
| --- | --- |

—

Transaktionens ekonomiska syfte.

7.2.2.1   Omfattningen av sålda tillgångar

Omfattningen av sålda tillgångar

| (192) | Kommissionen konstaterar först och främst att ett fullständigt övertagande av säljarens tillgångar principiellt sett tyder på att det föreligger ekonomisk kontinuitet mellan säljaren och köparen. Men det är även möjligt att det inte är tal om ekonomisk kontinuitet, om en samlad bedömning visar att försäljningens omfattning överlåts till marknaden. Om försäljningens omfattning t.ex. fastställs inom ramen för ett öppet, överblickbart, icke-diskriminerande och villkorslöst anbudsförfarande, kan detta tala emot att det föreligger ekonomisk kontinuitet. I detta sammanhang ska anbudsgivarna fritt kunna bestämma om de vill välja ett anbud för vissa tillgångar, för en grupp av tillgångar eller för samtliga tillgångar, de ska inte vara tvungna att överta ingångna avtal från säljaren och de ska fritt kunna välja om de vill överta samtliga, vissa eller inga arbetstagare från säljaren. |
| --- | --- |

(192)

Kommissionen konstaterar först och främst att ett fullständigt övertagande av säljarens tillgångar principiellt sett tyder på att det föreligger ekonomisk kontinuitet mellan säljaren och köparen. Men det är även möjligt att det inte är tal om ekonomisk kontinuitet, om en samlad bedömning visar att försäljningens omfattning överlåts till marknaden. Om försäljningens omfattning t.ex. fastställs inom ramen för ett öppet, överblickbart, icke-diskriminerande och villkorslöst anbudsförfarande, kan detta tala emot att det föreligger ekonomisk kontinuitet. I detta sammanhang ska anbudsgivarna fritt kunna bestämma om de vill välja ett anbud för vissa tillgångar, för en grupp av tillgångar eller för samtliga tillgångar, de ska inte vara tvungna att överta ingångna avtal från säljaren och de ska fritt kunna välja om de vill överta samtliga, vissa eller inga arbetstagare från säljaren.

| (193) | Kommissionen konstaterar att det offentliggjorda tillkännagivandet av anbudet om försäljning av tillgångar i FLG föreskrev att anbudsgivarna antingen kunde köpa 90 procent av aktierna i FLG eller också välja en jämförbar ekonomisk lösning för övertagandet av flygplatsen. Detta innebar att anbudsgivarna kunde lämna ett anbud för aktierna i FLG, för tillgångar eller paket av tillgångar eller också välja en annan ekonomisk lösning, t.ex. leasing av tillgångarna. Detta bekräftades i informationsbroschyren som överlämnades till samtliga intresserade anbudsgivare innan de inkom med sina intresseanmälningar. De intresserade anbudsgivarna var alltså helt på det klara med att de kunde lämna anbud för köp av aktier, tillgångar eller paket av tillgångar. Av de fem anbudsgivare som inkom med ett indikativt anbud lämnade sålunda två anbudsgivare ett anbud om att köpa tillgångar och övriga ett anbud om att köpa aktier. Av de tre anbudsgivare som inkom med ett bindande anbud lämnade två anbudsgivare ett anbud om att köpa tillgångar och en anbudsgivare ett anbud om att köpa aktier. 3Y, Yasminas holdingbolag, erbjöd det högsta priset för att överta ett paket av tillgångar. Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna övertog Yasmina ca [...] procent av FLG:s tillgångar, beräknat utifrån samtliga tillgångars redovisade värde i förhållande till värdet för de övertagna tillgångarna. Till de tillgångar som inte övertagits hör bland annat [...]. |
| --- | --- |

(193)

Kommissionen konstaterar att det offentliggjorda tillkännagivandet av anbudet om försäljning av tillgångar i FLG föreskrev att anbudsgivarna antingen kunde köpa 90 procent av aktierna i FLG eller också välja en jämförbar ekonomisk lösning för övertagandet av flygplatsen. Detta innebar att anbudsgivarna kunde lämna ett anbud för aktierna i FLG, för tillgångar eller paket av tillgångar eller också välja en annan ekonomisk lösning, t.ex. leasing av tillgångarna. Detta bekräftades i informationsbroschyren som överlämnades till samtliga intresserade anbudsgivare innan de inkom med sina intresseanmälningar. De intresserade anbudsgivarna var alltså helt på det klara med att de kunde lämna anbud för köp av aktier, tillgångar eller paket av tillgångar. Av de fem anbudsgivare som inkom med ett indikativt anbud lämnade sålunda två anbudsgivare ett anbud om att köpa tillgångar och övriga ett anbud om att köpa aktier. Av de tre anbudsgivare som inkom med ett bindande anbud lämnade två anbudsgivare ett anbud om att köpa tillgångar och en anbudsgivare ett anbud om att köpa aktier. 3Y, Yasminas holdingbolag, erbjöd det högsta priset för att överta ett paket av tillgångar. Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna övertog Yasmina ca [...] procent av FLG:s tillgångar, beräknat utifrån samtliga tillgångars redovisade värde i förhållande till värdet för de övertagna tillgångarna. Till de tillgångar som inte övertagits hör bland annat [...].

| (194) | Kommissionen konstaterar att två leasingavtal ingicks mellan Yasmina och Lübecks stad för de tillgångar som inte övertagits: Ett av leasingavtalen avsåg flygplatsinfrastruktur och tomtmark som före försäljningen hade omfattats av ett leasingavtal mellan FLG och Lübecks stad. Detta avtal övertogs av Yasmina. Det andra leasingavtalet gällde flygplatsens övriga tillgångar som Lübecks stad hade övertagit i samband med övertagandet av FLG. |
| --- | --- |

(194)

Kommissionen konstaterar att två leasingavtal ingicks mellan Yasmina och Lübecks stad för de tillgångar som inte övertagits: Ett av leasingavtalen avsåg flygplatsinfrastruktur och tomtmark som före försäljningen hade omfattats av ett leasingavtal mellan FLG och Lübecks stad. Detta avtal övertogs av Yasmina. Det andra leasingavtalet gällde flygplatsens övriga tillgångar som Lübecks stad hade övertagit i samband med övertagandet av FLG.

| (195) | Att FLG avyttrades genom försäljning av tillgångar och att köparen inte förvärvade merparten av tillgångarna talar å ena sidan emot att det föreligger ekonomisk kontinuitet. Men eftersom Yasmina å andra sidan leasade de tillgångar som företaget inte övertog från Lübecks stad kunde företaget uppenbarligen ändå utnyttja samtliga tillgångar genom anbudsförfarandet. Detta talar snarare för att det föreligger ekonomisk kontinuitet. |
| --- | --- |

(195)

Att FLG avyttrades genom försäljning av tillgångar och att köparen inte förvärvade merparten av tillgångarna talar å ena sidan emot att det föreligger ekonomisk kontinuitet. Men eftersom Yasmina å andra sidan leasade de tillgångar som företaget inte övertog från Lübecks stad kunde företaget uppenbarligen ändå utnyttja samtliga tillgångar genom anbudsförfarandet. Detta talar snarare för att det föreligger ekonomisk kontinuitet.

| (196) | Vad gäller arbetstagarna angavs i försäljningsavtalet att dessa skulle övertas av Yasmina enligt 613a § i den tyska civillagen (Bürgerliches Gesetzbuch, BGB). Bestämmelsen 613a § BGB baseras på rådets direktiv 2001/23/EG (38) och avser rättigheter och skyldigheter vid överlåtelse av företag. I 613a § fastställs följande: ”När en verksamhet eller del av en verksamhet genom en rättshandling övergår till en annan ägare, ska den nya ägaren överta de rättigheter och skyldigheter som följer av löpande anställningsavtal vid tidpunkten för övergången. Om dessa rättigheter och skyldigheter regleras genom rättsregler i ett kollektivavtal eller en företagsöverenskommelse, ska de ingå i anställningsavtalet mellan den nya ägaren och arbetstagaren och får inte ändras till nackdel för arbetstagaren förrän tidigast ett år efter tidpunkten för övergången.” (39) Den tidigare arbetsgivaren eller den nya ägaren ska dessutom skriftligen underrätta de arbetstagare som berörs av övergången och varje arbetstagare har rätt att skriftligen invända mot övergången av anställningsavtalet. |
| --- | --- |

(196)

Vad gäller arbetstagarna angavs i försäljningsavtalet att dessa skulle övertas av Yasmina enligt 613a § i den tyska civillagen (Bürgerliches Gesetzbuch, BGB). Bestämmelsen 613a § BGB baseras på rådets direktiv 2001/23/EG (38) och avser rättigheter och skyldigheter vid överlåtelse av företag. I 613a § fastställs följande: ”När en verksamhet eller del av en verksamhet genom en rättshandling övergår till en annan ägare, ska den nya ägaren överta de rättigheter och skyldigheter som följer av löpande anställningsavtal vid tidpunkten för övergången. Om dessa rättigheter och skyldigheter regleras genom rättsregler i ett kollektivavtal eller en företagsöverenskommelse, ska de ingå i anställningsavtalet mellan den nya ägaren och arbetstagaren och får inte ändras till nackdel för arbetstagaren förrän tidigast ett år efter tidpunkten för övergången.” (39) Den tidigare arbetsgivaren eller den nya ägaren ska dessutom skriftligen underrätta de arbetstagare som berörs av övergången och varje arbetstagare har rätt att skriftligen invända mot övergången av anställningsavtalet.

38

39

| (197) | I enlighet med denna bestämmelse underrättades arbetstagarna och övertogs, förutsatt att de inte hade några invändningar. FLG hade [...] arbetstagare, varav [...] invände mot övergången av anställningsavtal. Dessa [...] arbetstagare övertogs i anställning av Lübecks stad. |
| --- | --- |

(197)

I enlighet med denna bestämmelse underrättades arbetstagarna och övertogs, förutsatt att de inte hade några invändningar. FLG hade [...] arbetstagare, varav [...] invände mot övergången av anställningsavtal. Dessa [...] arbetstagare övertogs i anställning av Lübecks stad.

| (198) | Vid överföringen av tillgångar föreskrevs inga villkor utöver de rättsliga skyldigheterna, t.ex. vad gäller antalet anställda som skulle övertas eller i form av en skyldighet att anställa arbetstagarna utöver de avtalsmässiga skyldigheter som fastställs genom arbetsrätten. |
| --- | --- |

(198)

Vid överföringen av tillgångar föreskrevs inga villkor utöver de rättsliga skyldigheterna, t.ex. vad gäller antalet anställda som skulle övertas eller i form av en skyldighet att anställa arbetstagarna utöver de avtalsmässiga skyldigheter som fastställs genom arbetsrätten.

| (199) | Den enda avtalsbestämmelse som avser arbetstagarna är en hänvisning till gällande arbetsrätt. Enbart det faktum att merparten av arbetstagarna övertogs innebär inte nödvändigtvis att det förelåg ekonomisk kontinuitet (40). |
| --- | --- |

(199)

Den enda avtalsbestämmelse som avser arbetstagarna är en hänvisning till gällande arbetsrätt. Enbart det faktum att merparten av arbetstagarna övertogs innebär inte nödvändigtvis att det förelåg ekonomisk kontinuitet (40).

40

| (200) | I förlängningen kunde Yasmina ändå nyttja samtliga tillgångar som tidigare hade ägts och nyttjats av FLG i och med att köpet av en del av tillgångarna kombinerades med två leasingavtal av övriga tillgångar. I praktiken pekar omfattningen av de sålda tillgångarna därför snarast på att det föreligger ekonomisk kontinuitet. |
| --- | --- |

(200)

I förlängningen kunde Yasmina ändå nyttja samtliga tillgångar som tidigare hade ägts och nyttjats av FLG i och med att köpet av en del av tillgångarna kombinerades med två leasingavtal av övriga tillgångar. I praktiken pekar omfattningen av de sålda tillgångarna därför snarast på att det föreligger ekonomisk kontinuitet.

7.2.2.2   Försäljningspris

Försäljningspris

| (201) | För att undvika ekonomisk kontinuitet måste tillgångarna säljas till marknadspris, t.ex. genom ett öppet, överblickbart, icke-diskriminerande och villkorslöst anbudsförfarande. |
| --- | --- |

(201)

För att undvika ekonomisk kontinuitet måste tillgångarna säljas till marknadspris, t.ex. genom ett öppet, överblickbart, icke-diskriminerande och villkorslöst anbudsförfarande.

| (202) | Kommissionen måste därför undersöka om FLG:s tillgångar hade sålts inom ramen för ett öppet, översiktligt, icke-diskriminerande och villkorslöst anbudsförfarande till den anbudsgivare som hade inkommit med det högsta anbudet sett till transaktionssäkerheten. |
| --- | --- |

(202)

Kommissionen måste därför undersöka om FLG:s tillgångar hade sålts inom ramen för ett öppet, översiktligt, icke-diskriminerande och villkorslöst anbudsförfarande till den anbudsgivare som hade inkommit med det högsta anbudet sett till transaktionssäkerheten.

| (203) | Kommissionen konstaterar för det första att inbjudan att anmäla intresse för FLG:s tillgångar inte innehöll några begränsningar vad gäller vilka anbudsgivare som hade rätt att delta samt att inga villkor uppställdes för potentiella anbudsgivare. Alla intressenter kunde inkomma med anbud inom ramen för anbudsförfarandet. Inbjudan tillkännagavs dessutom genom offentliggörande i det elektroniska supplementet till Europeiska unionens officiella tidning. |
| --- | --- |

(203)

Kommissionen konstaterar för det första att inbjudan att anmäla intresse för FLG:s tillgångar inte innehöll några begränsningar vad gäller vilka anbudsgivare som hade rätt att delta samt att inga villkor uppställdes för potentiella anbudsgivare. Alla intressenter kunde inkomma med anbud inom ramen för anbudsförfarandet. Inbjudan tillkännagavs dessutom genom offentliggörande i det elektroniska supplementet till Europeiska unionens officiella tidning.

Europeiska unionens officiella tidning

| (204) | Vad gäller principen om öppenhet konstaterar kommissionen för det andra att anbudsgivarna hade mer än en månad på sig att avgöra om de skulle lämna en intresseanmälan och kunde grunda sitt beslut på en informationsbroschyr som rekvirerades från säljaren. Därefter hade potentiella anbudsgivare som anmält sitt intresse ungefär tre veckor på sig att bedöma den information som lämnats inom ramen för ett due diligence-förfarande (41) för att sedan bestämma sig för om de ville lämna ett indikativt anbud senast den 15 oktober 2012. Samtliga anbudsgivare som inkommit med ett indikativt anbud fick delta i ett informationsevenemang med säljaren. Tidsfristen för att inkomma med ett bindande anbud var den 20 november 2012. |
| --- | --- |

(204)

Vad gäller principen om öppenhet konstaterar kommissionen för det andra att anbudsgivarna hade mer än en månad på sig att avgöra om de skulle lämna en intresseanmälan och kunde grunda sitt beslut på en informationsbroschyr som rekvirerades från säljaren. Därefter hade potentiella anbudsgivare som anmält sitt intresse ungefär tre veckor på sig att bedöma den information som lämnats inom ramen för ett due diligence-förfarande (41) för att sedan bestämma sig för om de ville lämna ett indikativt anbud senast den 15 oktober 2012. Samtliga anbudsgivare som inkommit med ett indikativt anbud fick delta i ett informationsevenemang med säljaren. Tidsfristen för att inkomma med ett bindande anbud var den 20 november 2012.

41

| (205) | Vidare konstaterar kommissionen att säljaren hade fastställt kriterierna för att välja det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet redan innan anbudsförfarandet hade offentliggjorts samt att anbudsgivarna hade informerats om dessa kriterier redan innan förfarandet hade inletts. |
| --- | --- |

(205)

Vidare konstaterar kommissionen att säljaren hade fastställt kriterierna för att välja det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet redan innan anbudsförfarandet hade offentliggjorts samt att anbudsgivarna hade informerats om dessa kriterier redan innan förfarandet hade inletts.

| (206) | För det tredje hade det inte förekommit diskriminering mellan anbudsgivarna under något skede av anbudsförfarandet. Samtliga anbudsgivare erhöll samma upplysningar och förklaringar avseende anbudsbestämmelser och anbudsförfarande, tidsfrister för att inkomma med anbud samt avseende FLG. Ingen anbudsgivare erbjöds exklusiva förhandlingar. I slutskedet inkom tre anbudsgivare med bindande anbud. |
| --- | --- |

(206)

För det tredje hade det inte förekommit diskriminering mellan anbudsgivarna under något skede av anbudsförfarandet. Samtliga anbudsgivare erhöll samma upplysningar och förklaringar avseende anbudsbestämmelser och anbudsförfarande, tidsfrister för att inkomma med anbud samt avseende FLG. Ingen anbudsgivare erbjöds exklusiva förhandlingar. I slutskedet inkom tre anbudsgivare med bindande anbud.

| (207) | När de bindande anbuden hade bedömts utifrån de kriterier som fastställts innan förfarandet inletts, konstaterade Lübecks stad att 3Y hade inkommit med det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. På grundval av detta föreslog Lübecks stad för Bürgerschaft att försäljningsavtalet skulle ingås. Den 29 november 2012 beslutade Bürgerschaft att godta Yasminas anbud. På grundval av detta såldes FLG:s tillgångar med verkan från och med den 1 januari 2013 till bolaget 3Y, som hade bildat bolaget Yasmina för detta ändamål. |
| --- | --- |

(207)

När de bindande anbuden hade bedömts utifrån de kriterier som fastställts innan förfarandet inletts, konstaterade Lübecks stad att 3Y hade inkommit med det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. På grundval av detta föreslog Lübecks stad för Bürgerschaft att försäljningsavtalet skulle ingås. Den 29 november 2012 beslutade Bürgerschaft att godta Yasminas anbud. På grundval av detta såldes FLG:s tillgångar med verkan från och med den 1 januari 2013 till bolaget 3Y, som hade bildat bolaget Yasmina för detta ändamål.

| (208) | Ett anbudsförfarande för försäljning av tillgångar ska för det fjärde anses vara villkorslöst när en potentiell köpare generellt har full frihet att förvärva de tillgångar som ska säljas och använda dem för sina egna ändamål, oavsett om denna potentiella köpare driver vissa affärsverksamheter eller inte (42). I detta sammanhang konstaterar kommissionen att det framgick av det offentliggjorda anbudsförfarandet avseende försäljning av FLG:s tillgångar att köparen skulle fortsätta att driva flygplatsen. Vidare betalade den utvalda anbudsgivaren, Yasmina, slutligen ett pris på [...] euro för förvärvet av FLG:s tillgångar. Yasmina ingick dessutom två leasingavtal avseende flygplatsinfrastruktur, tomtmark och övriga tillgångar som ägdes av Lübecks stad. Leasingräntan uppgick till [...] euro per år för det ena och [...] euro per år för det andra leasingavtalet. Samtidigt åtog sig Lübecks stad att ge Yasmina ett investeringsstöd på [...] euro, under förutsättning att vissa villkor var uppfyllda. Det fanns en direkt koppling mellan köpet av FLG:s tillgångar och det kommande investeringsstödet till Yasmina. Eftersom detta kommande stöd låg högre än inköpspriset, var inköpspriset negativt. |
| --- | --- |

(208)

Ett anbudsförfarande för försäljning av tillgångar ska för det fjärde anses vara villkorslöst när en potentiell köpare generellt har full frihet att förvärva de tillgångar som ska säljas och använda dem för sina egna ändamål, oavsett om denna potentiella köpare driver vissa affärsverksamheter eller inte (42). I detta sammanhang konstaterar kommissionen att det framgick av det offentliggjorda anbudsförfarandet avseende försäljning av FLG:s tillgångar att köparen skulle fortsätta att driva flygplatsen. Vidare betalade den utvalda anbudsgivaren, Yasmina, slutligen ett pris på [...] euro för förvärvet av FLG:s tillgångar. Yasmina ingick dessutom två leasingavtal avseende flygplatsinfrastruktur, tomtmark och övriga tillgångar som ägdes av Lübecks stad. Leasingräntan uppgick till [...] euro per år för det ena och [...] euro per år för det andra leasingavtalet. Samtidigt åtog sig Lübecks stad att ge Yasmina ett investeringsstöd på [...] euro, under förutsättning att vissa villkor var uppfyllda. Det fanns en direkt koppling mellan köpet av FLG:s tillgångar och det kommande investeringsstödet till Yasmina. Eftersom detta kommande stöd låg högre än inköpspriset, var inköpspriset negativt.

42

| (209) | Dessa omständigheter gör att kommissionen tvivlar på att anbudsförfarandet var villkorslöst. När försäljningen av tillgångar sker genom ett villkorat anbudsförfarande kan man inte utgå från att transaktionen som genomförs till följd av detta anbudsförfarande sker på marknadsmässiga grunder. Mot denna bakgrund kan kommissionen inte slutgiltigt fastställa om Yasmina har betalat marknadspris för FLG:s tillgångar. Om Yasmina faktiskt hade betalat ett belopp under marknadspris, skulle detta tala för att det föreligger ekonomisk kontinuitet. |
| --- | --- |

(209)

Dessa omständigheter gör att kommissionen tvivlar på att anbudsförfarandet var villkorslöst. När försäljningen av tillgångar sker genom ett villkorat anbudsförfarande kan man inte utgå från att transaktionen som genomförs till följd av detta anbudsförfarande sker på marknadsmässiga grunder. Mot denna bakgrund kan kommissionen inte slutgiltigt fastställa om Yasmina har betalat marknadspris för FLG:s tillgångar. Om Yasmina faktiskt hade betalat ett belopp under marknadspris, skulle detta tala för att det föreligger ekonomisk kontinuitet.

7.2.2.3   Köparens identitet

Köparens identitet

| (210) | Köpare var Yasmina, ett dotterbolag till 3Y. Ensam ägare till 3Y var den saudiarabiske medborgaren Adel Mohammed Saleh M. Alghanmi. Yasmina var ett privat bolag utan tidigare kopplingar till Lübecks stad eller FLG. Det faktum att Yasmina var självständigt i förhållande till såväl FLG som myndigheterna tyder på att det inte föreligger ekonomisk kontinuitet. Kommissionen drar därför slutsatsen att köparens identitet talar emot att det förelåg ekonomisk kontinuitet. |
| --- | --- |

(210)

Köpare var Yasmina, ett dotterbolag till 3Y. Ensam ägare till 3Y var den saudiarabiske medborgaren Adel Mohammed Saleh M. Alghanmi. Yasmina var ett privat bolag utan tidigare kopplingar till Lübecks stad eller FLG. Det faktum att Yasmina var självständigt i förhållande till såväl FLG som myndigheterna tyder på att det inte föreligger ekonomisk kontinuitet. Kommissionen drar därför slutsatsen att köparens identitet talar emot att det förelåg ekonomisk kontinuitet.

7.2.2.4   Tidpunkt för försäljningen

Tidpunkt för försäljningen

| (211) | Lübecks stad hade haft för avsikt att privatisera flygplatsen redan innan kommissionen inledde sina undersökningar. Sedan det första privatiseringsförsöket med Infratil hade misslyckats 2009 gjorde Lübecks stad ett nytt försök 2012 och sålde flygplatsen till Yasmina. Försäljningen till Yasmina genomfördes efter 2007 och 2012 års beslut om att inleda förfarandet, men innan kommissionen hade fattat något slutgiltigt beslut. Det faktum att försäljningen av flygplatsen utgjorde ett led i Lübecks stads kontinuerliga strävanden att privatisera flygplatsen styrker att det inte rörde sig om ett medvetet försök att förhindra återkrav av stödet. Tidpunkten för försäljningen talar sålunda emot att det skulle föreligga ekonomisk kontinuitet. |
| --- | --- |

(211)

Lübecks stad hade haft för avsikt att privatisera flygplatsen redan innan kommissionen inledde sina undersökningar. Sedan det första privatiseringsförsöket med Infratil hade misslyckats 2009 gjorde Lübecks stad ett nytt försök 2012 och sålde flygplatsen till Yasmina. Försäljningen till Yasmina genomfördes efter 2007 och 2012 års beslut om att inleda förfarandet, men innan kommissionen hade fattat något slutgiltigt beslut. Det faktum att försäljningen av flygplatsen utgjorde ett led i Lübecks stads kontinuerliga strävanden att privatisera flygplatsen styrker att det inte rörde sig om ett medvetet försök att förhindra återkrav av stödet. Tidpunkten för försäljningen talar sålunda emot att det skulle föreligga ekonomisk kontinuitet.

| (212) | Enligt domstolen föreligger ekonomisk kontinuitet om det kan konstateras att den objektiva omständigheten är ”att överföringen får till följd att skyldigheten att återbetala det omtvistade stödet kringgås” (43). Men eftersom det inte utfärdats något kommissionsbeslut om förekomsten av statligt stöd till Lübecks flygplats sedan 2007, när förfarandet inleddes, kan man inte utgå från att det fanns något sådant syfte med privatiseringen. I förevarande ärende har Lübecks stad däremot agerat ekonomiskt rationellt eftersom en privatisering av flygplatsen hade övervägts redan innan kommissionen tog upp frågan om Lübecks flygplats möjligtvis kunde ha fått statligt stöd (44). |
| --- | --- |

(212)

Enligt domstolen föreligger ekonomisk kontinuitet om det kan konstateras att den objektiva omständigheten är ”att överföringen får till följd att skyldigheten att återbetala det omtvistade stödet kringgås” (43). Men eftersom det inte utfärdats något kommissionsbeslut om förekomsten av statligt stöd till Lübecks flygplats sedan 2007, när förfarandet inleddes, kan man inte utgå från att det fanns något sådant syfte med privatiseringen. I förevarande ärende har Lübecks stad däremot agerat ekonomiskt rationellt eftersom en privatisering av flygplatsen hade övervägts redan innan kommissionen tog upp frågan om Lübecks flygplats möjligtvis kunde ha fått statligt stöd (44).

43

44

| (213) | Domstolen har även slagit fast att ekonomisk kontinuitet kan föreligga när ett bolag har bildats i syfte att fortsätta driva en del av ett insolvent bolags verksamhet (45). Så är emellertid inte fallet här, eftersom Lübecks stad både inledde och avslutade försäljningen av FLG till Yasmina utan att FLG gått i konkurs. Kommissionen drar därför slutsatsen att tidpunkten för försäljning talar emot att det förelåg ekonomisk kontinuitet. |
| --- | --- |

(213)

Domstolen har även slagit fast att ekonomisk kontinuitet kan föreligga när ett bolag har bildats i syfte att fortsätta driva en del av ett insolvent bolags verksamhet (45). Så är emellertid inte fallet här, eftersom Lübecks stad både inledde och avslutade försäljningen av FLG till Yasmina utan att FLG gått i konkurs. Kommissionen drar därför slutsatsen att tidpunkten för försäljning talar emot att det förelåg ekonomisk kontinuitet.

45

7.2.2.5   Rättshandlingens ekonomiska syfte

Rättshandlingens ekonomiska syfte

| (214) | Inom ramen för sin intresseanmälan presenterade företaget Yasmina en ambitiös affärsplan med syftet att omvandla Lübecks flygplats till en modern flygplats som var attraktiv för en rad olika företag. Enligt planen skulle företag lockas dit med en modern högteknologisk företagspark, biografer, banker, kaféer, restauranger och parkeringsplatser med särskilda testbanor, en kartingbana, en ishall, modebutiker, ett boutiquehotell, ett kongresscenter samt en outletby för modekläder. Vidare skulle det uppföras ett särskilt omlastningscenter för attlänka samman och på så sätt förbättra land-, vatten- och flygtrafik. I samband med detta skulle det även skapas lagermöjligheter, start- och landningsbanorna skulle förlängas och underhållsinfrastruktur skulle uppföras. Det övervägdes även en del ändringar av den befintliga affärsplanen, t.ex. billigare bränsle för mindre flygplan, en självincheckningstjänst, en FBO-tjänst för VIP-passagerare samt att flygplatsen skulle ansöka om att få evenemang som flyguppvisningar och flygutställningar. Samtidigt skulle Lübecks flygplats fortsätta med sin normala flygverksamhet genom att tillhandahålla charter- och reguljärflygningar. Enligt förhandsbedömningen skulle Lübecks flygplats fortfarande vara en flygplats, men få en ny affärsplan. |
| --- | --- |

(214)

Inom ramen för sin intresseanmälan presenterade företaget Yasmina en ambitiös affärsplan med syftet att omvandla Lübecks flygplats till en modern flygplats som var attraktiv för en rad olika företag. Enligt planen skulle företag lockas dit med en modern högteknologisk företagspark, biografer, banker, kaféer, restauranger och parkeringsplatser med särskilda testbanor, en kartingbana, en ishall, modebutiker, ett boutiquehotell, ett kongresscenter samt en outletby för modekläder. Vidare skulle det uppföras ett särskilt omlastningscenter för attlänka samman och på så sätt förbättra land-, vatten- och flygtrafik. I samband med detta skulle det även skapas lagermöjligheter, start- och landningsbanorna skulle förlängas och underhållsinfrastruktur skulle uppföras. Det övervägdes även en del ändringar av den befintliga affärsplanen, t.ex. billigare bränsle för mindre flygplan, en självincheckningstjänst, en FBO-tjänst för VIP-passagerare samt att flygplatsen skulle ansöka om att få evenemang som flyguppvisningar och flygutställningar. Samtidigt skulle Lübecks flygplats fortsätta med sin normala flygverksamhet genom att tillhandahålla charter- och reguljärflygningar. Enligt förhandsbedömningen skulle Lübecks flygplats fortfarande vara en flygplats, men få en ny affärsplan.

| (215) | Kommissionen konstaterar att det i Yasminas affärsplan visserligen görs åtskillnad mellan FLG:s verksamheter, men att Yasmina skulle tillhandahålla liknande flygtrafiktjänster som FLG. Detta talar snarare för att det föreligger ekonomisk kontinuitet. Denna slutsats påverkas inte av det faktum att Yasmina till sist ändå tillhandahöll färre flygtrafiktjänster eftersom Ryanair valde bort Lübecks flygplats och i stället trafikerade närbelägna Hamburgs flygplats. |
| --- | --- |

(215)

Kommissionen konstaterar att det i Yasminas affärsplan visserligen görs åtskillnad mellan FLG:s verksamheter, men att Yasmina skulle tillhandahålla liknande flygtrafiktjänster som FLG. Detta talar snarare för att det föreligger ekonomisk kontinuitet. Denna slutsats påverkas inte av det faktum att Yasmina till sist ändå tillhandahöll färre flygtrafiktjänster eftersom Ryanair valde bort Lübecks flygplats och i stället trafikerade närbelägna Hamburgs flygplats.

7.2.2.6   Slutsats om ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina

Slutsats om ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina

| (216) | Kommissionen konstaterar att det finns vissa indikationer på att det inte förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina och vissa som talar för. Kommissionen kan framför allt inte utesluta att Yasmina har betalat ett pris som understiger marknadspriset för FLG:s tillgångar. Även om det finns vissa indikationer som talar emot att det förelåg ekonomisk kontinuitet, kan kommissionen därför inte utesluta att det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina. Här måste det emellertid beaktas att företagen 3Y och Yasmina numera är upplösta. Detta innebär att återbetalningsskyldigheten inte längre kan utsträckas till Yasmina, även om det faktiskt förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina. |
| --- | --- |

(216)

Kommissionen konstaterar att det finns vissa indikationer på att det inte förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina och vissa som talar för. Kommissionen kan framför allt inte utesluta att Yasmina har betalat ett pris som understiger marknadspriset för FLG:s tillgångar. Även om det finns vissa indikationer som talar emot att det förelåg ekonomisk kontinuitet, kan kommissionen därför inte utesluta att det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina. Här måste det emellertid beaktas att företagen 3Y och Yasmina numera är upplösta. Detta innebär att återbetalningsskyldigheten inte längre kan utsträckas till Yasmina, även om det faktiskt förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina.

7.2.3   
  Ekonomisk kontinuitet mellan FLG och PuRen

Ekonomisk kontinuitet mellan FLG och PuRen

| (217) | Om det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina tillkom ytterligare ett steg för kommissionen eftersom Yasmina numera var upplöst: kommissionen måste i så fall undersöka om köparen av Yasminas tillgångar hade gynnats av ett eventuellt statligt stöd till FLG och om återbetalningsskyldigheten eventuellt kunde utsträckas till denna köpare. |
| --- | --- |

(217)

Om det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina tillkom ytterligare ett steg för kommissionen eftersom Yasmina numera var upplöst: kommissionen måste i så fall undersöka om köparen av Yasminas tillgångar hade gynnats av ett eventuellt statligt stöd till FLG och om återbetalningsskyldigheten eventuellt kunde utsträckas till denna köpare.

| (218) | Innan Yasmina upplöstes såldes bolagets tillgångar till en annan privatinvesterare, närmare bestämt PuRen. Kommissionen konstaterar att Yasminas tillgångar hade avyttrats inom ramen för ett konkursförfarande enligt tysk rätt under tysk domstols överinseende (46). Detta tyder under alla omständigheter på att om det förelåg någon form av ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina, så har kedjan av ekonomisk kontinuitet brutits på just denna punkt. Därmed hade PuRen inte gynnats av ett eventuellt statligt stöd till FLG. |
| --- | --- |

(218)

Innan Yasmina upplöstes såldes bolagets tillgångar till en annan privatinvesterare, närmare bestämt PuRen. Kommissionen konstaterar att Yasminas tillgångar hade avyttrats inom ramen för ett konkursförfarande enligt tysk rätt under tysk domstols överinseende (46). Detta tyder under alla omständigheter på att om det förelåg någon form av ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina, så har kedjan av ekonomisk kontinuitet brutits på just denna punkt. Därmed hade PuRen inte gynnats av ett eventuellt statligt stöd till FLG.

46

7.2.4   
  Fördel till såld ekonomisk verksamhet

Fördel till såld ekonomisk verksamhet

| (219) | FLG:s viktigaste ekonomiska aktivitet, driften av Lübecks flygplats, existerar inte heller numera, eftersom Lübecks flygplats inte längre tillhandahåller reguljär- eller charterflygningar. Vid tidpunkten för detta beslut används inte Lübecks flygplats av något flygbolag. På grund av detta kan den sålda ekonomiska verksamheten inte heller ha gynnats av ett eventuellt statligt stöd till FLG. |
| --- | --- |

(219)

FLG:s viktigaste ekonomiska aktivitet, driften av Lübecks flygplats, existerar inte heller numera, eftersom Lübecks flygplats inte längre tillhandahåller reguljär- eller charterflygningar. Vid tidpunkten för detta beslut används inte Lübecks flygplats av något flygbolag. På grund av detta kan den sålda ekonomiska verksamheten inte heller ha gynnats av ett eventuellt statligt stöd till FLG.

| (220) | Kommissionen måste även undersöka om den ekonomiska verksamhet som sålts, i det här fallet alltså flygplatsen, kan ha gynnats av att Yasmina betalade ett negativt inköpspris för FLG:s tillgångar (47). För detta ändamål måste kommissionen undersöka om Lübecks stad har agerat som en marknadsekonomisk aktör. Kostnaderna för försäljningen av flygplatsen ska därför jämföras med kostnaderna för ett kontrafaktiskt scenario, dvs. i förevarande fall exempelvis att flygplatsen läggs ned eller fortsätter att drivas av FLG. |
| --- | --- |

(220)

Kommissionen måste även undersöka om den ekonomiska verksamhet som sålts, i det här fallet alltså flygplatsen, kan ha gynnats av att Yasmina betalade ett negativt inköpspris för FLG:s tillgångar (47). För detta ändamål måste kommissionen undersöka om Lübecks stad har agerat som en marknadsekonomisk aktör. Kostnaderna för försäljningen av flygplatsen ska därför jämföras med kostnaderna för ett kontrafaktiskt scenario, dvs. i förevarande fall exempelvis att flygplatsen läggs ned eller fortsätter att drivas av FLG.

47

| (221) | Men eftersom det vid tidpunkten för detta beslut inte fanns något flygbolag som trafikerade flygplatsen och därmed inte längre tillhandahålls några linje- eller charterflygningar till eller från Lübecks flygplats, anser inte kommissionen att det är nödvändigt att undersöka om den sålda ekonomiska verksamheten gynnades av det negativa inköpspriset. Den ekonomiska verksamheten har försvunnit från marknaden. |
| --- | --- |

(221)

Men eftersom det vid tidpunkten för detta beslut inte fanns något flygbolag som trafikerade flygplatsen och därmed inte längre tillhandahålls några linje- eller charterflygningar till eller från Lübecks flygplats, anser inte kommissionen att det är nödvändigt att undersöka om den sålda ekonomiska verksamheten gynnades av det negativa inköpspriset. Den ekonomiska verksamheten har försvunnit från marknaden.

| (222) | Detta konstaterande leder till att det inte heller behöver undersökas om den senaste försäljningen av Lübecks flygplats till Stöcker omfattade ett statligt stöd för köparens del. Kommissionen uppmärksammar också de tyska myndigheterna på att eventuella åtgärder för att förbereda ett återupptagande av linje- eller charterflygningar på Lübecks flygplats omfattas av stödkontrollen och måste anmälas till kommissionen. |
| --- | --- |

(222)

Detta konstaterande leder till att det inte heller behöver undersökas om den senaste försäljningen av Lübecks flygplats till Stöcker omfattade ett statligt stöd för köparens del. Kommissionen uppmärksammar också de tyska myndigheterna på att eventuella åtgärder för att förbereda ett återupptagande av linje- eller charterflygningar på Lübecks flygplats omfattas av stödkontrollen och måste anmälas till kommissionen.

7.2.5   
  Slutsats

Slutsats

| (223) | Det behövs inget beslut för att avgöra om eventuella statliga stöd till FLG utgör statliga stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget och i så fall kan förklaras förenliga med den inre marknaden. Den juridiska personen FLG och dess ekonomiska verksamhet existerar inte längre. Även om det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina, skulle stödet inte längre kunna återkrävas från Yasmina, eftersom Yasmina har upplösts och dess tillgångar har avyttrats inom ramen för ett konkursförfarande enligt tysk rätt under domstols överinseende. |
| --- | --- |

(223)

Det behövs inget beslut för att avgöra om eventuella statliga stöd till FLG utgör statliga stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget och i så fall kan förklaras förenliga med den inre marknaden. Den juridiska personen FLG och dess ekonomiska verksamhet existerar inte längre. Även om det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina, skulle stödet inte längre kunna återkrävas från Yasmina, eftersom Yasmina har upplösts och dess tillgångar har avyttrats inom ramen för ett konkursförfarande enligt tysk rätt under domstols överinseende.

7.3   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL INFRATIL

7.3.1   
  Försäljning av aktier i FLG

Försäljning av aktier i FLG

7.3.1.1   Fördel

Fördel

| (224) | Varje ekonomisk fördel som ett företag inte skulle ha fått enligt normala villkor, dvs. utan statligt ingripande, utgör en fördel i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget (48). |
| --- | --- |

(224)

Varje ekonomisk fördel som ett företag inte skulle ha fått enligt normala villkor, dvs. utan statligt ingripande, utgör en fördel i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget (48).

48

| (225) | Artikel 345 i EUF-fördraget har följande lydelse: ”Fördragen ska inte i något hänseende ingripa i medlemsstaternas egendomsordning.” Privatiseringen av ett företag – dvs. en övergång från den offentliga till den privata sektorn – är ett ekonomiskt beslut som i sig utgör medlemsstaternas exklusiva behörighet. |
| --- | --- |

(225)

Artikel 345 i EUF-fördraget har följande lydelse: ”Fördragen ska inte i något hänseende ingripa i medlemsstaternas egendomsordning.” Privatiseringen av ett företag – dvs. en övergång från den offentliga till den privata sektorn – är ett ekonomiskt beslut som i sig utgör medlemsstaternas exklusiva behörighet.

| (226) | Enligt fast rättspraxis (49) och kommissionens beslutspraxis (50) medför det ingen fördel för köparen om staten säljer aktier i ett företag om staten samtidigt agerar på samma sätt som en marknadsekonomisk aktör. Så är fallet om en hypotetisk privat aktieägare skulle ha genomfört den aktuella rättshandlingen med tanke på vinstutsikterna. Icke-ekonomiska överväganden som industri- eller sysselsättningspolitiska skäl eller regionala utvecklingsmål har alltså ingen betydelse vid denna bedömning. Denna princip har vid flera tillfällen bekräftats av kommissionen och EU-domstolen (51). |
| --- | --- |

(226)

Enligt fast rättspraxis (49) och kommissionens beslutspraxis (50) medför det ingen fördel för köparen om staten säljer aktier i ett företag om staten samtidigt agerar på samma sätt som en marknadsekonomisk aktör. Så är fallet om en hypotetisk privat aktieägare skulle ha genomfört den aktuella rättshandlingen med tanke på vinstutsikterna. Icke-ekonomiska överväganden som industri- eller sysselsättningspolitiska skäl eller regionala utvecklingsmål har alltså ingen betydelse vid denna bedömning. Denna princip har vid flera tillfällen bekräftats av kommissionen och EU-domstolen (51).

49

50

51

| (227) | I sin dom i målet Stardust Marine slog domstolen fast att ”det är mot bakgrund av förhållandena vid tidpunkten då stödåtgärderna vidtogs som det skall bedömas huruvida staten har agerat som en försiktig investerare i en marknadsekonomi i syfte att fastställa om dess agerande var ekonomiskt förnuftigt. All bedömning som grundar sig på senare förhållanden skall undvikas” (52). |
| --- | --- |

(227)

I sin dom i målet Stardust Marine slog domstolen fast att ”det är mot bakgrund av förhållandena vid tidpunkten då stödåtgärderna vidtogs som det skall bedömas huruvida staten har agerat som en försiktig investerare i en marknadsekonomi i syfte att fastställa om dess agerande var ekonomiskt förnuftigt. All bedömning som grundar sig på senare förhållanden skall undvikas” (52).

52

| (228) | När det prövas om Lübecks stad har agerat som en marknadsekonomisk aktör vid privatiseringen av Lübecks flygplats, måste det bedömas vilka handlingsalternativ som Lübecks stad hade att välja mellan så att det kan fastställas om Lübecks stad har valt det ekonomiskt mest fördelaktiga alternativet. Principiellt sett är det möjligt att åberopa en bedömning från ett oberoende konsultföretag för att styrka en rättshandlings marknadsvärde. |
| --- | --- |

(228)

När det prövas om Lübecks stad har agerat som en marknadsekonomisk aktör vid privatiseringen av Lübecks flygplats, måste det bedömas vilka handlingsalternativ som Lübecks stad hade att välja mellan så att det kan fastställas om Lübecks stad har valt det ekonomiskt mest fördelaktiga alternativet. Principiellt sett är det möjligt att åberopa en bedömning från ett oberoende konsultföretag för att styrka en rättshandlings marknadsvärde.

| (229) | År 2004 gav Lübecks stad en oberoende privatbank i uppdrag att genomföra en bedömning av en nedläggning respektive en fortsatt drift av flygplatsen (nedan kallad Berenberg-studien) (53). I denna studie bedöms det mest fördelaktiga och det mest ofördelaktiga resultatet av följande handlingsalternativ:

  Tabell 9


  Lübecks stads handlingsalternativ och Berenberg Consults bedömning









  Handlingsalternativ | Mest ofördelaktiga scenariot (i euro) | Mest fördelaktiga scenariot (i euro) | Genomsnittligt värde (i euro) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Privatisering (det mest fördelaktiga scenariot, inbegripet subventioner, försäljning av flygplatsanläggningen 2009, återbetalning av efterskänkta lån vid framtida vinster) | (...) | (...) | (...) |
| Ordnad nedläggning (det mest fördelaktiga scenariot utan ansvarsgenombrott) | (...) | (...) | (...) |
| Konkurs (det mest fördelaktiga scenariot utan ansvarsgenombrott) | (...) | (...) | (...) |
| Oförändrad fortsatt drift (ingen skillnad mellan det mest fördelaktiga och det mest ofördelaktiga scenariot) | (...) | (...) | (...) |

(229)

År 2004 gav Lübecks stad en oberoende privatbank i uppdrag att genomföra en bedömning av en nedläggning respektive en fortsatt drift av flygplatsen (nedan kallad Berenberg-studien) (53). I denna studie bedöms det mest fördelaktiga och det mest ofördelaktiga resultatet av följande handlingsalternativ:

Berenberg-studien

53

Tabell 9

Tabell 9

Lübecks stads handlingsalternativ och Berenberg Consults bedömning

Lübecks stads handlingsalternativ och Berenberg Consults bedömning

Handlingsalternativ

Mest ofördelaktiga scenariot (i euro)

Mest fördelaktiga scenariot (i euro)

Genomsnittligt värde (i euro)

Privatisering (det mest fördelaktiga scenariot, inbegripet subventioner, försäljning av flygplatsanläggningen 2009, återbetalning av efterskänkta lån vid framtida vinster)

(...)

(...)

(...)

Ordnad nedläggning (det mest fördelaktiga scenariot utan ansvarsgenombrott)

(...)

(...)

(...)

Konkurs (det mest fördelaktiga scenariot utan ansvarsgenombrott)

(...)

(...)

(...)

Oförändrad fortsatt drift (ingen skillnad mellan det mest fördelaktiga och det mest ofördelaktiga scenariot)

(...)

(...)

(...)

| (230) | Referensdag var den 31 december 2003. Enligt Berenberg-studien skulle det ha kostat [...] euro att fortsätta driva flygplatsen. Utgångspunkten var att flygplatsen skulle fortsätta att gå med förlust under de närmaste åren. Kostnaderna för en privatisering beräknades till mellan [...] euro och [...] euro. Denna bedömning grundades på antagandet om ett positivt försäljningspris på [...] euro. Eftersom en potentiell köpare skulle väga in flygplatsens eventuella förväntade förluster i sitt anbud om inköpspris, kan man utifrån denna uppskattning av försäljningspriset dra slutsatsen att bedömningen byggde på att flygplatsen skulle kunna drivas med vinst efter privatiseringen. Detta antagande bygger på en förväntan om att effektiviseringen och passagerarsiffrorna skulle öka efter privatiseringen. Det fanns följaktligen fog för detta antagande. Här ska det särskilt framhållas att Ryanair meddelade att företaget skulle etablera sig på Lübecks flygplats förutsatt att start- och landningsbanorna byggdes ut. |
| --- | --- |

(230)

Referensdag var den 31 december 2003. Enligt Berenberg-studien skulle det ha kostat [...] euro att fortsätta driva flygplatsen. Utgångspunkten var att flygplatsen skulle fortsätta att gå med förlust under de närmaste åren. Kostnaderna för en privatisering beräknades till mellan [...] euro och [...] euro. Denna bedömning grundades på antagandet om ett positivt försäljningspris på [...] euro. Eftersom en potentiell köpare skulle väga in flygplatsens eventuella förväntade förluster i sitt anbud om inköpspris, kan man utifrån denna uppskattning av försäljningspriset dra slutsatsen att bedömningen byggde på att flygplatsen skulle kunna drivas med vinst efter privatiseringen. Detta antagande bygger på en förväntan om att effektiviseringen och passagerarsiffrorna skulle öka efter privatiseringen. Det fanns följaktligen fog för detta antagande. Här ska det särskilt framhållas att Ryanair meddelade att företaget skulle etablera sig på Lübecks flygplats förutsatt att start- och landningsbanorna byggdes ut.

| (231) | På grundval av detta bestämde sig Lübecks stad för att inleda förfarandet för att privatisera flygplatsen, eftersom detta var det möjliga handlingsalternativ som var ekonomiskt mest fördelaktigt. Kommissionen konstaterar att utgångspunkten för Berenberg-studien var att flygplatsverksamheten skulle kunna säljas till ett positivt pris, men att den beräknades gå med fortsatta förluster om den var kvar i offentlig ägo. |
| --- | --- |

(231)

På grundval av detta bestämde sig Lübecks stad för att inleda förfarandet för att privatisera flygplatsen, eftersom detta var det möjliga handlingsalternativ som var ekonomiskt mest fördelaktigt. Kommissionen konstaterar att utgångspunkten för Berenberg-studien var att flygplatsverksamheten skulle kunna säljas till ett positivt pris, men att den beräknades gå med fortsatta förluster om den var kvar i offentlig ägo.

| (232) | Det avtal som ingåtts mellan Lübecks stad och Infratil består av flera olika komponenter och omfattar olika scenarion som baseras på situationen i oktober 2005. |
| --- | --- |

(232)

Det avtal som ingåtts mellan Lübecks stad och Infratil består av flera olika komponenter och omfattar olika scenarion som baseras på situationen i oktober 2005.

| (233) | Eftersom planbeslutet inte utfärdades med anledning av domen i högre förvaltningsdomstolen i Schleswig i juli 2005 (se skäl 78), förhindrade Infratil flygplatsens utbyggnad. Detta ledde till att FLG:s värde minskade. Ryanairs planerade utvidgning av flygplansflottan, som skulle ha lett till ökad lönsamhet för flygplatsen, var först och främst avhängigt av att planbeslutet utfärdades. |
| --- | --- |

(233)

Eftersom planbeslutet inte utfärdades med anledning av domen i högre förvaltningsdomstolen i Schleswig i juli 2005 (se skäl 78), förhindrade Infratil flygplatsens utbyggnad. Detta ledde till att FLG:s värde minskade. Ryanairs planerade utvidgning av flygplansflottan, som skulle ha lett till ökad lönsamhet för flygplatsen, var först och främst avhängigt av att planbeslutet utfärdades.

| (234) | Den nyzeeländska investeraren Infratil var en av de första privata aktörer som investerade i en regional flygplats på den europeiska kontinenten och gjorde därför sin riskbedömning på grundval av ett begränsat informationsunderlag. Utifrån sina tidigare erfarenheter och kunskaper om tyska administrativa förfaranden kunde Lübecks stad rimligtvis utgå från att planbeslutet skulle utfärdas. Samtidigt fick Lübecks stad godta att Infratil bedömde planprocessen som mer riskfylld och därför inte skulle vara beredd att betala hela inköpspriset. Det förhandlades därför fram en säljoption och inköpspriset delades upp i inköpspris I som skulle betalas omgående och inköpspris II som skulle betalas först vid den tidpunkt då ett eventuellt planbeslut utfärdades. Mot denna bakgrund drar kommissionen slutsatsen att en privat aktieägare skulle ha förhandlat fram likartade villkor. |
| --- | --- |

(234)

Den nyzeeländska investeraren Infratil var en av de första privata aktörer som investerade i en regional flygplats på den europeiska kontinenten och gjorde därför sin riskbedömning på grundval av ett begränsat informationsunderlag. Utifrån sina tidigare erfarenheter och kunskaper om tyska administrativa förfaranden kunde Lübecks stad rimligtvis utgå från att planbeslutet skulle utfärdas. Samtidigt fick Lübecks stad godta att Infratil bedömde planprocessen som mer riskfylld och därför inte skulle vara beredd att betala hela inköpspriset. Det förhandlades därför fram en säljoption och inköpspriset delades upp i inköpspris I som skulle betalas omgående och inköpspris II som skulle betalas först vid den tidpunkt då ett eventuellt planbeslut utfärdades. Mot denna bakgrund drar kommissionen slutsatsen att en privat aktieägare skulle ha förhandlat fram likartade villkor.

| (235) | Kommissionen måste även undersöka om de priser som angavs i avtalet för olika scenarion uppfyllde de marknadsekonomiska kraven. |
| --- | --- |

(235)

Kommissionen måste även undersöka om de priser som angavs i avtalet för olika scenarion uppfyllde de marknadsekonomiska kraven.

Inköpspris I ([...]) och säljoption

Inköpspris I ([...]) och säljoption

| (236) | I detta scenario uppfylls inte de föreskrivna villkoren enligt 2005 års avtal om deltagande och planbeslutet utfärdas inte. Infratil behöver därför inte betala inköpspris II. Konsultföretaget Ecorys studie, som togs fram på uppdrag av kommissionen, visar att utgångspunkten var att Lübecks flygplats skulle gå med förlust om byggarbetena inte genomfördes.

  Figur 2


  Low-case-scenario – nettonuvärde (90 procent av egenkapitalvärdet) och inköpspris

  (...) |
| --- | --- |

(236)

I detta scenario uppfylls inte de föreskrivna villkoren enligt 2005 års avtal om deltagande och planbeslutet utfärdas inte. Infratil behöver därför inte betala inköpspris II. Konsultföretaget Ecorys studie, som togs fram på uppdrag av kommissionen, visar att utgångspunkten var att Lübecks flygplats skulle gå med förlust om byggarbetena inte genomfördes.

Figur 2

Figur 2

Low-case-scenario – nettonuvärde (90 procent av egenkapitalvärdet) och inköpspris

Low-case-scenario – nettonuvärde (90 procent av egenkapitalvärdet) och inköpspris

(...)

| (237) | Under dessa omständigheter skulle det ha varit väntat att Infratil utnyttjade säljoptionen. Inköpspris I är ett helt och hållet symboliskt pris som är kopplat till en garanti i och med att Infratil har en exitstrategi för att kunna återkalla transaktionen. Eftersom det inte är lönsamt att driva flygplatsen enligt detta scenario drar kommissionen slutsatsen att priset på [...] euro uppfyller marknadsvillkoren och inte skulle ha inneburit någon ekonomisk fördel för Infratil. |
| --- | --- |

(237)

Under dessa omständigheter skulle det ha varit väntat att Infratil utnyttjade säljoptionen. Inköpspris I är ett helt och hållet symboliskt pris som är kopplat till en garanti i och med att Infratil har en exitstrategi för att kunna återkalla transaktionen. Eftersom det inte är lönsamt att driva flygplatsen enligt detta scenario drar kommissionen slutsatsen att priset på [...] euro uppfyller marknadsvillkoren och inte skulle ha inneburit någon ekonomisk fördel för Infratil.

| (238) | Säljoptionens pris på [...] euro (som skulle betalas av Lübecks stad) avser i första hand betalningar för aktieägarlån, investeringar, rörelseförluster och kostnader för planbeslutet – dvs. kostnader som Lübecks stad skulle ha fått täcka om flygplatsen inte privatiserades. Sett till de olika priskomponenterna skulle säljoptionen ha inneburit detsamma som att avtalet upplöstes och därmed att den ursprungliga transaktionen återkallades. |
| --- | --- |

(238)

Säljoptionens pris på [...] euro (som skulle betalas av Lübecks stad) avser i första hand betalningar för aktieägarlån, investeringar, rörelseförluster och kostnader för planbeslutet – dvs. kostnader som Lübecks stad skulle ha fått täcka om flygplatsen inte privatiserades. Sett till de olika priskomponenterna skulle säljoptionen ha inneburit detsamma som att avtalet upplöstes och därmed att den ursprungliga transaktionen återkallades.

| (239) | Kommissionen konstaterar även att övertagandet av rörelseförluster begränsas till [...] euro. Med tanke på flygplatsens förluster under de år som föregick privatiseringen måste emellertid Infratil ha haft kännedom om att de faktiska förlusterna skulle ligga långt över den övre gränsen om Lübecks flygplats inte växte som förväntat.

  Tabell 10


  FLG:s förluster under perioden 1995–2010







  År | FLG:s förluster (i tusental euro) |
| --- | --- | --- |
| 1995 | (...) |
| 1996 | (...) |
| 1997 | (...) |
| 1998 | (...) |
| 1999 | (...) |
| 2000 | (...) |
| 2001 | (...) |
| 2002 | (...) |
| 2003 | (...) |
| 2004 | (...) |
| 2005 | (...) |
| 2006 (1.1.2006–31.3.2006) | (...) |
| 2007 | (...) |
| 2008 | (...) |
| 2009 | (...) |
| 2010 | (...) |

(239)

Kommissionen konstaterar även att övertagandet av rörelseförluster begränsas till [...] euro. Med tanke på flygplatsens förluster under de år som föregick privatiseringen måste emellertid Infratil ha haft kännedom om att de faktiska förlusterna skulle ligga långt över den övre gränsen om Lübecks flygplats inte växte som förväntat.

Tabell 10

Tabell 10

FLG:s förluster under perioden 1995–2010

FLG:s förluster under perioden 1995–2010

År

FLG:s förluster (i tusental euro)

1995

(...)

1996

(...)

1997

(...)

1998

(...)

1999

(...)

2000

(...)

2001

(...)

2002

(...)

2003

(...)

2004

(...)

2005

(...)

2006 (1.1.2006–31.3.2006)

(...)

2007

(...)

2008

(...)

2009

(...)

2010

(...)

| (240) | Baserat på en extrapolering av förlustökningen under de tre år som föregick privatiseringen (2002–2004) kan förlusterna för perioden den 1 oktober 2005–31 december 2008 väntas överstiga [...] euro. Även om utgångspunkten varit att förlusterna skulle ligga på en konstant nivå under det år som föregick privatiseringen,kunde förlusterna väntas uppgå till [...] euro. Infratil borde därför rimligen ha känt till att ytterligare förluster på mellan [...] och [...] euro skulle behöva täckas vid en återförsäljning av aktierna samt med tanke på att Lübecks stads övertagande av förluster uppgick till [...] euro. Denna förhandsbedömning bekräftas genom efterhandsuppgifter som visar att flygplatsens förluster uppgick till [...] euro under den aktuella perioden. |
| --- | --- |

(240)

Baserat på en extrapolering av förlustökningen under de tre år som föregick privatiseringen (2002–2004) kan förlusterna för perioden den 1 oktober 2005–31 december 2008 väntas överstiga [...] euro. Även om utgångspunkten varit att förlusterna skulle ligga på en konstant nivå under det år som föregick privatiseringen,kunde förlusterna väntas uppgå till [...] euro. Infratil borde därför rimligen ha känt till att ytterligare förluster på mellan [...] och [...] euro skulle behöva täckas vid en återförsäljning av aktierna samt med tanke på att Lübecks stads övertagande av förluster uppgick till [...] euro. Denna förhandsbedömning bekräftas genom efterhandsuppgifter som visar att flygplatsens förluster uppgick till [...] euro under den aktuella perioden.

| (241) | Det är uppenbart att en privat säljare inte skulle ha möjlighet att förhandla fram en förmånligare säljoption. Kommissionen drar därför slutsatsen att Lübecks stad har agerat som en marknadsekonomisk aktör vid förhandlingarna om säljoptionen samt att Infratil inte har fått någon ekonomisk fördel. |
| --- | --- |

(241)

Det är uppenbart att en privat säljare inte skulle ha möjlighet att förhandla fram en förmånligare säljoption. Kommissionen drar därför slutsatsen att Lübecks stad har agerat som en marknadsekonomisk aktör vid förhandlingarna om säljoptionen samt att Infratil inte har fått någon ekonomisk fördel.

Inköpspris II ([...] euro)

Inköpspris II ([...] euro)

| (242) | Infratil skulle endast betala inköpspris II på [...] euro förutsatt att det hade uppfyllts vissa villkor som garanterade flygplatsens lönsamhet. |
| --- | --- |

(242)

Infratil skulle endast betala inköpspris II på [...] euro förutsatt att det hade uppfyllts vissa villkor som garanterade flygplatsens lönsamhet.

| (243) | Detta pris motsvarar det försäljningspris som parterna enades om under anbudsförfarandet i mars 2005. |
| --- | --- |

(243)

Detta pris motsvarar det försäljningspris som parterna enades om under anbudsförfarandet i mars 2005.

| (244) | Förekomsten av en ekonomisk fördel kan uteslutas när försäljningen sker enligt marknadsvillkor. Man kan utgå från att det rör sig om marknadsmässig försäljning när den genomförs inom ramen för ett offentligt anbudsförfarande och samtliga följande villkor är uppfyllda (54):






  — | Aktierna säljs genom ett anbudsförfarande som är öppet, översiktligt och icke-diskriminerande för samtliga intressenter. |
| --- | --- | --- |

(244)

Förekomsten av en ekonomisk fördel kan uteslutas när försäljningen sker enligt marknadsvillkor. Man kan utgå från att det rör sig om marknadsmässig försäljning när den genomförs inom ramen för ett offentligt anbudsförfarande och samtliga följande villkor är uppfyllda (54):

54

—

Aktierna säljs genom ett anbudsförfarande som är öppet, översiktligt och icke-diskriminerande för samtliga intressenter.

| — | Det finns inga villkor som inte är normal praxis vid liknande transaktioner mellan privata parter och som skulle kunna leda till ett lägre inköpspris. |
| --- | --- |

—

Det finns inga villkor som inte är normal praxis vid liknande transaktioner mellan privata parter och som skulle kunna leda till ett lägre inköpspris.

| — | Aktierna säljs till de högstbjudande. |
| --- | --- |

—

Aktierna säljs till de högstbjudande.

| — | Anbudsgivarna ges tillräckligt med tid och information för att kunna genomföra en adekvat värdering av de tillgångar som de lämnar anbud på. |
| --- | --- |

—

Anbudsgivarna ges tillräckligt med tid och information för att kunna genomföra en adekvat värdering av de tillgångar som de lämnar anbud på.

| (245) | Anbudsförfarandet som genomfördes i mars 2005 uppfyllde dessa villkor. Eftersom fem olika företag hade anmält intresse för att köpa flygplatsen kan inte Infratil förutsättas vara den enda aktör som kunde lämna faktiska anbud. I enlighet med tysk rätt hade det offentliga anbudsförfarandet också utformats för att säkerställa en effektiv och icke-diskriminerande konkurrens. |
| --- | --- |

(245)

Anbudsförfarandet som genomfördes i mars 2005 uppfyllde dessa villkor. Eftersom fem olika företag hade anmält intresse för att köpa flygplatsen kan inte Infratil förutsättas vara den enda aktör som kunde lämna faktiska anbud. I enlighet med tysk rätt hade det offentliga anbudsförfarandet också utformats för att säkerställa en effektiv och icke-diskriminerande konkurrens.

| (246) | Kommissionen konstaterar att försäljningspriset i det första försäljningsavtalet från mars 2005 uppgick till [...] euro. Avtalsvillkoren omförhandlades emellertid i oktober 2005. Detta ledde fram till villkoren för inköpspris II och de avtalade rabatterna (se skäl 83), som alltså inte var ett resultat av det ursprungliga anbudsförfarandet. För att kunna bedöma om det avtalade priset är marknadsmässigt måste följaktligen marknadsekonomitestet tillämpas. |
| --- | --- |

(246)

Kommissionen konstaterar att försäljningspriset i det första försäljningsavtalet från mars 2005 uppgick till [...] euro. Avtalsvillkoren omförhandlades emellertid i oktober 2005. Detta ledde fram till villkoren för inköpspris II och de avtalade rabatterna (se skäl 83), som alltså inte var ett resultat av det ursprungliga anbudsförfarandet. För att kunna bedöma om det avtalade priset är marknadsmässigt måste följaktligen marknadsekonomitestet tillämpas.

| (247) | För att fastställa om Lübecks stad hade kunnat förhandla fram ett högre inköpspris måste de faktiska omständigheterna beaktas, bland annat risknivån om Infratil utnyttjade säljoptionen samt vilka potentiella förluster detta kunde medföra. |
| --- | --- |

(247)

För att fastställa om Lübecks stad hade kunnat förhandla fram ett högre inköpspris måste de faktiska omständigheterna beaktas, bland annat risknivån om Infratil utnyttjade säljoptionen samt vilka potentiella förluster detta kunde medföra.

| (248) | Som framgår av skäl 240 skulle Lübecks stad visserligen täcka förluster upp till [...] euro, men Infratil måste ändå räkna med ytterligare ekonomiska förluster på mellan [...] och [...] euro om säljoptionen utnyttjades. Enligt förhandsbedömningen var situationen för Infratil den att det antingen skulle bli vinst om det andra scenariot inträffade eller också höga förluster om säljoptionen utnyttjades. |
| --- | --- |

(248)

Som framgår av skäl 240 skulle Lübecks stad visserligen täcka förluster upp till [...] euro, men Infratil måste ändå räkna med ytterligare ekonomiska förluster på mellan [...] och [...] euro om säljoptionen utnyttjades. Enligt förhandsbedömningen var situationen för Infratil den att det antingen skulle bli vinst om det andra scenariot inträffade eller också höga förluster om säljoptionen utnyttjades.

| (249) | De tyska myndigheterna förklarade att Lübecks stad år 2005 hade bedömt det som högst osannolikt att villkoren för utnyttjande av säljoptionen skulle uppfyllas, dvs. att planbeslutet inte skulle utfärdas och att passagerarantalet skulle understiga nivån på [...] passagerare. |
| --- | --- |

(249)

De tyska myndigheterna förklarade att Lübecks stad år 2005 hade bedömt det som högst osannolikt att villkoren för utnyttjande av säljoptionen skulle uppfyllas, dvs. att planbeslutet inte skulle utfärdas och att passagerarantalet skulle understiga nivån på [...] passagerare.

| (250) | Men som anges i skäl 234 måste Lübecks stad ändå utgå från att Infratil bedömde planprocessen som en större risk. |
| --- | --- |

(250)

Men som anges i skäl 234 måste Lübecks stad ändå utgå från att Infratil bedömde planprocessen som en större risk.

| (251) | Vad gäller passagerarsiffrorna hävdade de tyska myndigheterna att Ryanair hade meddelat att flygbolaget skulle etablera sig på Lübecks flygplats om de befintliga start- och landningsbanorna byggdes ut och att de i så fall räknade med upp till [...] passagerare per år. |
| --- | --- |

(251)

Vad gäller passagerarsiffrorna hävdade de tyska myndigheterna att Ryanair hade meddelat att flygbolaget skulle etablera sig på Lübecks flygplats om de befintliga start- och landningsbanorna byggdes ut och att de i så fall räknade med upp till [...] passagerare per år.

| (252) | Kommissionen konstaterar att de faktiska passagerarsiffrorna för Lübecks flygplats inte kom upp i den nivån, utan i stället minskade till 544 339 passagerare från 2005 till 2008 (se tabell 1). Kommissionen konstaterar att det 2005 ännu inte varit möjligt att förutse omständigheter som finanskrisens effekter och att detta kunde förklara den stora skillnaden mellan det förväntade och det faktiska passagerarantalet. |
| --- | --- |

(252)

Kommissionen konstaterar att de faktiska passagerarsiffrorna för Lübecks flygplats inte kom upp i den nivån, utan i stället minskade till 544 339 passagerare från 2005 till 2008 (se tabell 1). Kommissionen konstaterar att det 2005 ännu inte varit möjligt att förutse omständigheter som finanskrisens effekter och att detta kunde förklara den stora skillnaden mellan det förväntade och det faktiska passagerarantalet.

| (253) | För 2008 beräknas antalet passagerare uppgå till [...], enligt både Ecorys-studien som genomfördes på uppdrag av kommissionen och Ernst & Young-utlåtandet som beställdes av Lübecks stad 2005. Denna siffra baserades på antagandet att planbeslutet utfärdades under det första halvåret 2008 och att byggarbetena på Lübecks flygplats sköts upp till slutet av 2008. |
| --- | --- |

(253)

För 2008 beräknas antalet passagerare uppgå till [...], enligt både Ecorys-studien som genomfördes på uppdrag av kommissionen och Ernst & Young-utlåtandet som beställdes av Lübecks stad 2005. Denna siffra baserades på antagandet att planbeslutet utfärdades under det första halvåret 2008 och att byggarbetena på Lübecks flygplats sköts upp till slutet av 2008.

| (254) | Mot bakgrund av dessa siffror borde Lübecks stad rimligen ha bedömt att det fanns anledning att överväga alternativet att passagerarsiffrorna inte skulle nå upp till tröskelvärdet på [...]. Eftersom det uppnådda tröskelvärdet var en förutsättning för att säljoptionen skulle bli ogiltig och det var osäkert vad planprocessen skulle få för utfall, måste utgångspunkten vara att säljoptionen kunde komma att utnyttjas. |
| --- | --- |

(254)

Mot bakgrund av dessa siffror borde Lübecks stad rimligen ha bedömt att det fanns anledning att överväga alternativet att passagerarsiffrorna inte skulle nå upp till tröskelvärdet på [...]. Eftersom det uppnådda tröskelvärdet var en förutsättning för att säljoptionen skulle bli ogiltig och det var osäkert vad planprocessen skulle få för utfall, måste utgångspunkten vara att säljoptionen kunde komma att utnyttjas.

| (255) | Eftersom man måste räkna med att säljoptionen kunde komma att utnyttjas av Infratil och risken för förlust därför var hög, utgår kommissionen från att en privat ägare inte skulle ha haft förutsättningar att förhandla fram ett högre försäljningspris eftersom affären då inte längre hade varit lönsam för en potentiell investerare. |
| --- | --- |

(255)

Eftersom man måste räkna med att säljoptionen kunde komma att utnyttjas av Infratil och risken för förlust därför var hög, utgår kommissionen från att en privat ägare inte skulle ha haft förutsättningar att förhandla fram ett högre försäljningspris eftersom affären då inte längre hade varit lönsam för en potentiell investerare.

| (256) | Mot denna bakgrund anser kommissionen att Lübecks stad fattade ett ekonomiskt rationellt beslut när staden beslutade att godkänna ett inköpspris på [...] euro med de avtalade rabatterna i enlighet med 2005 års avtal om deltagande. |
| --- | --- |

(256)

Mot denna bakgrund anser kommissionen att Lübecks stad fattade ett ekonomiskt rationellt beslut när staden beslutade att godkänna ett inköpspris på [...] euro med de avtalade rabatterna i enlighet med 2005 års avtal om deltagande.

| (257) | Denna slutsats är helt i linje med bedömningarna i utlåtandet från Ernst & Young, där intäkterna från försäljningen av FLG-aktier beräknas uppgå till ca [...] euro och utgångspunkten därför är att en privat investerare i en jämförbar situation skulle ha accepterat det avtalade priset. |
| --- | --- |

(257)

Denna slutsats är helt i linje med bedömningarna i utlåtandet från Ernst & Young, där intäkterna från försäljningen av FLG-aktier beräknas uppgå till ca [...] euro och utgångspunkten därför är att en privat investerare i en jämförbar situation skulle ha accepterat det avtalade priset.

| (258) | Enligt Ecorys-studien beräknades aktiernas marknadsvärde betydligt högre, till ca [...] euro. I denna studie beaktades emellertid inte Infratils höga finansiella risker om säljoptionen utnyttjades (se skälen 247 och 248). I Ecorys-studien anges denna risk som noll och den är därför inte medräknad i skattningen av inköpspris II. Eftersom olika siffror har använts för att beräkna investeringar/kapitalutgifter görs det olika riskbedömningar i de båda studierna. |
| --- | --- |

(258)

Enligt Ecorys-studien beräknades aktiernas marknadsvärde betydligt högre, till ca [...] euro. I denna studie beaktades emellertid inte Infratils höga finansiella risker om säljoptionen utnyttjades (se skälen 247 och 248). I Ecorys-studien anges denna risk som noll och den är därför inte medräknad i skattningen av inköpspris II. Eftersom olika siffror har använts för att beräkna investeringar/kapitalutgifter görs det olika riskbedömningar i de båda studierna.

| (259) | En annan anledning till att det är så stora skillnader i studiernas resultat är att utvecklingen av antalet passagerare har bedömts på olika sätt. |
| --- | --- |

(259)

En annan anledning till att det är så stora skillnader i studiernas resultat är att utvecklingen av antalet passagerare har bedömts på olika sätt.

| (260) | Mot denna bakgrund drar kommissionen slutsatsen att inköpspris II enligt 2005 års avtal om deltagande är marknadsmässigt och inte innebär någon ekonomisk fördel för Infratil. |
| --- | --- |

(260)

Mot denna bakgrund drar kommissionen slutsatsen att inköpspris II enligt 2005 års avtal om deltagande är marknadsmässigt och inte innebär någon ekonomisk fördel för Infratil.

7.3.1.2   Slutsats om transaktionens lönsamhet totalt sett

Slutsats om transaktionens lönsamhet totalt sett

| (261) | Ovannämnda bedömning av åtgärden visar att Lübecks stad hade tre alternativ: att lägga ned flygplatsen, att fortsätta att driva den med förlust eller att sälja den. Genom sitt beslut att sälja Lübecks flygplats valde Lübeck det ekonomiskt mest fördelaktiga alternativet. Vid bedömningen av de konkreta villkoren enligt 2005 års avtal om deltagande måste hänsyn tas till växelverkan mellan dessa båda scenarion (dvs. inköpspris I och säljoptionen samt inköpspris II). Eftersom det har konstaterats att det enligt förhandsbedömningen framstod som fullt möjligt att både inköpspris II betalades och säljoptionen utnyttjades, ska de resulterande riskerna beaktas för båda parter. Vad gäller de potentiella ekonomiska förluster som säljoptionen hade kunnat leda till för Infratil, anser kommissionen att det är osannolikt att en privat säljare skulle ha kunnat förhandla fram ett fördelaktigare avtal än Lübecks stad gjorde. |
| --- | --- |

(261)

Ovannämnda bedömning av åtgärden visar att Lübecks stad hade tre alternativ: att lägga ned flygplatsen, att fortsätta att driva den med förlust eller att sälja den. Genom sitt beslut att sälja Lübecks flygplats valde Lübeck det ekonomiskt mest fördelaktiga alternativet. Vid bedömningen av de konkreta villkoren enligt 2005 års avtal om deltagande måste hänsyn tas till växelverkan mellan dessa båda scenarion (dvs. inköpspris I och säljoptionen samt inköpspris II). Eftersom det har konstaterats att det enligt förhandsbedömningen framstod som fullt möjligt att både inköpspris II betalades och säljoptionen utnyttjades, ska de resulterande riskerna beaktas för båda parter. Vad gäller de potentiella ekonomiska förluster som säljoptionen hade kunnat leda till för Infratil, anser kommissionen att det är osannolikt att en privat säljare skulle ha kunnat förhandla fram ett fördelaktigare avtal än Lübecks stad gjorde.

| (262) | Kommissionen drar därför slutsatsen att Lübecks stad har agerat som en marknadsekonomisk aktör vid förhandlingen om 2005 års avtal om deltagande. Denna åtgärd skulle följaktligen inte ge Infratil någon ekonomisk fördel och åtgärden utgör därför inget statligt stöd. |
| --- | --- |

(262)

Kommissionen drar därför slutsatsen att Lübecks stad har agerat som en marknadsekonomisk aktör vid förhandlingen om 2005 års avtal om deltagande. Denna åtgärd skulle följaktligen inte ge Infratil någon ekonomisk fördel och åtgärden utgör därför inget statligt stöd.

7.3.2   
  Det kompletterande avtalet från 2009 och omförhandlingen av säljoptionen – FLG:s övertagande av förluster, investeringar och andra kostnader 2009

Det kompletterande avtalet från 2009 och omförhandlingen av säljoptionen – FLG:s övertagande av förluster, investeringar och andra kostnader 2009

| (263) | Som tidigare nämnts medförde inte det kompletterande avtalet från 2009 någon ändring av de belopp som skulle betalas för säljoptionen enligt 2005 års avtal om deltagande, utan det föreskrevs att förluster, avtalade investeringar och andra kostnader skulle övertas år 2009. Det sammanlagda priset för säljoptionen uppgick därmed till [...] euro (se skäl 90). |
| --- | --- |

(263)

Som tidigare nämnts medförde inte det kompletterande avtalet från 2009 någon ändring av de belopp som skulle betalas för säljoptionen enligt 2005 års avtal om deltagande, utan det föreskrevs att förluster, avtalade investeringar och andra kostnader skulle övertas år 2009. Det sammanlagda priset för säljoptionen uppgick därmed till [...] euro (se skäl 90).

| (264) | I 2012 års beslut om att inleda förfarandet hade kommissionen inlett förfaranden avseende två olika åtgärder, närmare bestämt






  a) | FLG:s övertagande av förluster, investeringar och andra kostnader år 2009, |
| --- | --- | --- |

(264)

I 2012 års beslut om att inleda förfarandet hade kommissionen inlett förfaranden avseende två olika åtgärder, närmare bestämt

a)

FLG:s övertagande av förluster, investeringar och andra kostnader år 2009,

| b) | differensen mellan det pris som avtalats för säljoptionen 2005 och det pris som faktiskt betalats för säljoptionen. |
| --- | --- |

b)

differensen mellan det pris som avtalats för säljoptionen 2005 och det pris som faktiskt betalats för säljoptionen.

På grundval av den information som inkommit anser emellertid kommissionen att det rör sig om enbart en åtgärd, nämligen det kompletterande avtalet från 2009 mellan Lübecks stad och Infratil.

7.3.2.1   Fördel

Fördel

| (265) | Frågan om säljoptionens pris medför en ekonomisk fördel för Infratil efter det kompletterande avtalet från 2009 är avhängig av om marknadsekonomitestet är uppfyllt. För att fastställa om Lübecks stad har valt det ekonomiskt mest fördelaktiga handlingsalternativet måste kommissionen utgå från hur situationen såg ut för en privat ägare vid tidpunkten för avtalets ingående (55). |
| --- | --- |

(265)

Frågan om säljoptionens pris medför en ekonomisk fördel för Infratil efter det kompletterande avtalet från 2009 är avhängig av om marknadsekonomitestet är uppfyllt. För att fastställa om Lübecks stad har valt det ekonomiskt mest fördelaktiga handlingsalternativet måste kommissionen utgå från hur situationen såg ut för en privat ägare vid tidpunkten för avtalets ingående (55).

55

| (266) | Kommissionen konstaterar att Lübecks stad hade följande alternativ sedan Infratil hade meddelat sin avsikt att utnyttja säljoptionen 2009:






  a) | Lägga ned flygplatsen. |
| --- | --- | --- |

(266)

Kommissionen konstaterar att Lübecks stad hade följande alternativ sedan Infratil hade meddelat sin avsikt att utnyttja säljoptionen 2009:

a)

Lägga ned flygplatsen.

| b) | Söka efter en ny privat operatör och under tiden






  — | återuppta flygplatsens drift eller |
| --- | --- | --- |

b)

Söka efter en ny privat operatör och under tiden

—

återuppta flygplatsens drift eller

| — | underteckna det kompletterande avtalet från 2009, så att Infratil fortsatte att driva flygplatsen till dess att en ny operatör hittats. |
| --- | --- |

—

underteckna det kompletterande avtalet från 2009, så att Infratil fortsatte att driva flygplatsen till dess att en ny operatör hittats.

| (267) | Vid en nedläggning av flygplatsen (alternativ a) skulle Lübecks stad omgående ha tvingats betala priset för säljoptionen som uppgår till [...] euro (se skäl 238) samt inleda förfarandet för att lägga ned flygplatsen, vilket skulle ha resulterat i ytterligare kostnader (se Berenberg-studien som presenteras i tabell 9). |
| --- | --- |

(267)

Vid en nedläggning av flygplatsen (alternativ a) skulle Lübecks stad omgående ha tvingats betala priset för säljoptionen som uppgår till [...] euro (se skäl 238) samt inleda förfarandet för att lägga ned flygplatsen, vilket skulle ha resulterat i ytterligare kostnader (se Berenberg-studien som presenteras i tabell 9).

| (268) | I det första delscenariot under alternativ b (Lübecks stad övertar flygplatsdriften till dess att en ny privat investerare har hittats) skulle Lübecks stad ha varit tvungen att betala säljoptionens pris enligt 2005 års avtal om deltagande till Infratil samt att överta samtliga kostnader för flygplatsdriften till dess att en ny investerare hade hittats. På grundval av det pris som betalades för säljoptionen 2009 (se tabell 3) skulle enbart kostnaderna för rörelseförluster, investeringar, planprocess och rättsprocess ha uppgått till [...] euro. Redan i oktober 2009 skulle Lübecks stad haft kostnader på ca [...] euro (priset för säljoptionen enligt 2005 års avtal om deltagande samt driftskostnaderna för perioden november 2008–oktober 2009). |
| --- | --- |

(268)

I det första delscenariot under alternativ b (Lübecks stad övertar flygplatsdriften till dess att en ny privat investerare har hittats) skulle Lübecks stad ha varit tvungen att betala säljoptionens pris enligt 2005 års avtal om deltagande till Infratil samt att överta samtliga kostnader för flygplatsdriften till dess att en ny investerare hade hittats. På grundval av det pris som betalades för säljoptionen 2009 (se tabell 3) skulle enbart kostnaderna för rörelseförluster, investeringar, planprocess och rättsprocess ha uppgått till [...] euro. Redan i oktober 2009 skulle Lübecks stad haft kostnader på ca [...] euro (priset för säljoptionen enligt 2005 års avtal om deltagande samt driftskostnaderna för perioden november 2008–oktober 2009).

| (269) | De tyska myndigheterna hävdade att det skulle ha krävts ytterligare ett EU-omfattande anbudsförfarande för att sälja FLG till en ny privat investerare och att ett sådant förfarande uppskattningsvis skulle ta minst tolv månader. Kommissionen konstaterar att en privat entreprenör skulle ha vägt in den tid som anbudsförfarandet beräknades ta. |
| --- | --- |

(269)

De tyska myndigheterna hävdade att det skulle ha krävts ytterligare ett EU-omfattande anbudsförfarande för att sälja FLG till en ny privat investerare och att ett sådant förfarande uppskattningsvis skulle ta minst tolv månader. Kommissionen konstaterar att en privat entreprenör skulle ha vägt in den tid som anbudsförfarandet beräknades ta.

| (270) | Det andra delscenariot under alternativ b var att underteckna det kompletterande avtalet från 2009 för att förhindra Infratil från att utnyttja säljoptionen före den 22 oktober 2009. Om Infratil hade utnyttjat säljoptionen i oktober 2009, skulle Lübecks stad ha tvingats betala det pris för säljoptionen som angavs i det kompletterande avtalet från 2009. Eftersom detta pris omfattar säljoptionens pris enligt 2005 års avtal om deltagande samt merkostnader för flygplatsens drift år 2009, skulle de potentiella kostnaderna för Lübecks stad vara jämförbara med kostnaderna för det första delscenariot under alternativ b. |
| --- | --- |

(270)

Det andra delscenariot under alternativ b var att underteckna det kompletterande avtalet från 2009 för att förhindra Infratil från att utnyttja säljoptionen före den 22 oktober 2009. Om Infratil hade utnyttjat säljoptionen i oktober 2009, skulle Lübecks stad ha tvingats betala det pris för säljoptionen som angavs i det kompletterande avtalet från 2009. Eftersom detta pris omfattar säljoptionens pris enligt 2005 års avtal om deltagande samt merkostnader för flygplatsens drift år 2009, skulle de potentiella kostnaderna för Lübecks stad vara jämförbara med kostnaderna för det första delscenariot under alternativ b.

| (271) | För Lübecks stad fanns det emellertid en fördel med det kompletterande avtalet från 2009: det gav staden tid att förbereda ett nytt anbudsförfarande för att hitta en ny investerare. Om Infratil valde att omedelbart dra sig ur skulle detta också ha medfört en risk att Ryanair drog ned på sina tjänster på Lübecks flygplats, så att det uppstod högre rörelseförluster längre fram. Om Ryanair drog ned på sitt tjänsteutbud skulle detta dessutom påverka planprocessen negativt, eftersom FLG i första hand motiverade den ansökta utbyggnaden av flygplatsen med det växande lågprisflygsegmentet. |
| --- | --- |

(271)

För Lübecks stad fanns det emellertid en fördel med det kompletterande avtalet från 2009: det gav staden tid att förbereda ett nytt anbudsförfarande för att hitta en ny investerare. Om Infratil valde att omedelbart dra sig ur skulle detta också ha medfört en risk att Ryanair drog ned på sina tjänster på Lübecks flygplats, så att det uppstod högre rörelseförluster längre fram. Om Ryanair drog ned på sitt tjänsteutbud skulle detta dessutom påverka planprocessen negativt, eftersom FLG i första hand motiverade den ansökta utbyggnaden av flygplatsen med det växande lågprisflygsegmentet.

| (272) | Mot denna bakgrund drar kommissionen slutsatsen att Lübecks stad valde det mest fördelaktiga alternativet genom att underteckna det kompletterande avtalet från 2009 och följaktligen agerade som en marknadsekonomisk aktör. |
| --- | --- |

(272)

Mot denna bakgrund drar kommissionen slutsatsen att Lübecks stad valde det mest fördelaktiga alternativet genom att underteckna det kompletterande avtalet från 2009 och följaktligen agerade som en marknadsekonomisk aktör.

7.3.2.2   Slutsats

Slutsats

| (273) | En jämförelse av olika alternativ och relaterade kostnader visar att det kompletterande avtalet från 2009 uppfyller marknadsekonomitestet, eftersom ingåendet av detta avtal var det kostnadseffektivaste och det ekonomiskt mest bärkraftiga alternativet vid den aktuella tidpunkten. |
| --- | --- |

(273)

En jämförelse av olika alternativ och relaterade kostnader visar att det kompletterande avtalet från 2009 uppfyller marknadsekonomitestet, eftersom ingåendet av detta avtal var det kostnadseffektivaste och det ekonomiskt mest bärkraftiga alternativet vid den aktuella tidpunkten.

| (274) | Detta resultat bekräftas genom det motiverade antagandet att Lübecks stad inte skulle ha kunnat hitta en ny investerare år 2009. Detta bekräftades i efterhand eftersom en ny investerare hittades först 2012. |
| --- | --- |

(274)

Detta resultat bekräftas genom det motiverade antagandet att Lübecks stad inte skulle ha kunnat hitta en ny investerare år 2009. Detta bekräftades i efterhand eftersom en ny investerare hittades först 2012.

| (275) | Priskomponenterna för säljoptionen motsvarade dessutom priskomponenterna enligt 2005 års avtal om deltagande och utökades endast med priskomponenter för 2009 års kostnader. Såväl 2005 års avtal om deltagande som det kompletterande avtalet från 2009 föreskrev en övre gräns för de rörelseförluster och investeringskostnader som skulle övertas av Lübecks stad. |
| --- | --- |

(275)

Priskomponenterna för säljoptionen motsvarade dessutom priskomponenterna enligt 2005 års avtal om deltagande och utökades endast med priskomponenter för 2009 års kostnader. Såväl 2005 års avtal om deltagande som det kompletterande avtalet från 2009 föreskrev en övre gräns för de rörelseförluster och investeringskostnader som skulle övertas av Lübecks stad.

| (276) | På grundval av dessa överväganden drar kommissionen slutsatsen att Infratil inte hade fått en ekonomisk fördel samt att åtgärden inte utgjorde något statligt stöd. |
| --- | --- |

(276)

På grundval av dessa överväganden drar kommissionen slutsatsen att Infratil inte hade fått en ekonomisk fördel samt att åtgärden inte utgjorde något statligt stöd.

7.4   EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

EVENTUELLT STATLIGT STÖD TILL RYANAIR

7.4.1   
  Ekonomisk fördel

Ekonomisk fördel

| (277) | När en flygplats har tillgång till offentliga medel kan förekomsten av stöd till ett flygbolag i princip uteslutas om förbindelserna mellan flygplatsen och flygbolaget uppfyller marknadsekonomitestet. |
| --- | --- |

(277)

När en flygplats har tillgång till offentliga medel kan förekomsten av stöd till ett flygbolag i princip uteslutas om förbindelserna mellan flygplatsen och flygbolaget uppfyller marknadsekonomitestet.

| (278) | Enligt 2014 års luftfartsriktlinjer (56) kan förekomsten av stöd till ett flygbolag som använder en viss flygplats i princip uteslutas när det pris som tas ut för flygplatstjänsterna motsvarar marknadspriset (nedan kallad det första tillvägagångssättet) eller när en förhandsanalys – dvs. en analys som baseras på den information som fanns tillgänglig när stödet beviljades och på den då förutsebara utvecklingen – kan visa att avtalet mellan flygplats och flygbolag kommer att utgöra ett positivt tillkommande bidrag till flygplatsens vinst samt ett led i en övergripande strategi som ger lönsamhet åtminstone på lång sikt (nedan kallad det andra tillvägagångssättet). |
| --- | --- |

(278)

Enligt 2014 års luftfartsriktlinjer (56) kan förekomsten av stöd till ett flygbolag som använder en viss flygplats i princip uteslutas när det pris som tas ut för flygplatstjänsterna motsvarar marknadspriset (nedan kallad det första tillvägagångssättet) eller när en förhandsanalys – dvs. en analys som baseras på den information som fanns tillgänglig när stödet beviljades och på den då förutsebara utvecklingen – kan visa att avtalet mellan flygplats och flygbolag kommer att utgöra ett positivt tillkommande bidrag till flygplatsens vinst samt ett led i en övergripande strategi som ger lönsamhet åtminstone på lång sikt (nedan kallad det andra tillvägagångssättet).

56

det första tillvägagångssättet

det andra tillvägagångssättet

| (279) | För det andra tillvägagångssättet måste det undersökas om en försiktig marknadsekonomisk aktör skulle ha utgått från att avtalet skulle leda till en tillkommande ökning av lönsamheten vid tidpunkten för avtalets ingående. Detta mäts genom differensen mellan de förväntade tillkommande intäkterna från avtalet (med tillkommande intäkter avses de intäkter som skulle uppnås med det ingångna avtalet minus de intäkter som skulle uppnås utan avtalet) och de förväntade tillkommande kostnaderna från avtalet (med tillkommande kostnader avses de kostnader som skulle uppnås med det ingångna avtalet minus de kostnader som skulle uppnås utan avtal), med lämplig diskonteringsränta på de resulterande kassaflödena. |
| --- | --- |

(279)

För det andra tillvägagångssättet måste det undersökas om en försiktig marknadsekonomisk aktör skulle ha utgått från att avtalet skulle leda till en tillkommande ökning av lönsamheten vid tidpunkten för avtalets ingående. Detta mäts genom differensen mellan de förväntade tillkommande intäkterna från avtalet (med tillkommande intäkter avses de intäkter som skulle uppnås med det ingångna avtalet minus de intäkter som skulle uppnås utan avtalet) och de förväntade tillkommande kostnaderna från avtalet (med tillkommande kostnader avses de kostnader som skulle uppnås med det ingångna avtalet minus de kostnader som skulle uppnås utan avtal), med lämplig diskonteringsränta på de resulterande kassaflödena.

| (280) | Vad gäller det första tillvägagångssättet (jämförelse med ”marknadspriset”) anser kommissionen att det i nuläget inte går att beräkna något lämpligt referensvärde som skulle kunna ligga till grund för fastställandet av ett faktiskt marknadspris för flygplatsers tillhandahållna tjänster (57). Kommissionen bedömer därför att förhandsanalysen av tillkommande lönsamhet är det lämpligaste tillvägagångssättet för att bedöma avtal mellan flygplatser och enskilda flygbolag. |
| --- | --- |

(280)

Vad gäller det första tillvägagångssättet (jämförelse med ”marknadspriset”) anser kommissionen att det i nuläget inte går att beräkna något lämpligt referensvärde som skulle kunna ligga till grund för fastställandet av ett faktiskt marknadspris för flygplatsers tillhandahållna tjänster (57). Kommissionen bedömer därför att förhandsanalysen av tillkommande lönsamhet är det lämpligaste tillvägagångssättet för att bedöma avtal mellan flygplatser och enskilda flygbolag.

57

| (281) | Det bör noteras att tillämpningen av marknadsekonomitestet baserat på ett genomsnittligt pris på andra liknande marknader i allmänhet kan vara till hjälp, om ett sådant pris kan fastställas på rimligt sätt eller beräknas utifrån andra marknadsindikatorer. Vad gäller flygplatstjänster är emellertid denna metod mindre relevant eftersom intäkts- och kostnadsstrukturen ofta skiljer sig stort från flygplats till flygplats. Den är särskilt beroende av flygplatsens utvecklingsstadium, antalet flygbolag som trafikerar flygplatsen, passagerarkapaciteten, status i fråga om infrastruktur respektive relaterade investeringar, regelverket, som kan variera mellan medlemsstaterna, samt flygplatsens tidigare skulder och åtaganden (58). |
| --- | --- |

(281)

Det bör noteras att tillämpningen av marknadsekonomitestet baserat på ett genomsnittligt pris på andra liknande marknader i allmänhet kan vara till hjälp, om ett sådant pris kan fastställas på rimligt sätt eller beräknas utifrån andra marknadsindikatorer. Vad gäller flygplatstjänster är emellertid denna metod mindre relevant eftersom intäkts- och kostnadsstrukturen ofta skiljer sig stort från flygplats till flygplats. Den är särskilt beroende av flygplatsens utvecklingsstadium, antalet flygbolag som trafikerar flygplatsen, passagerarkapaciteten, status i fråga om infrastruktur respektive relaterade investeringar, regelverket, som kan variera mellan medlemsstaterna, samt flygplatsens tidigare skulder och åtaganden (58).

58

| (282) | Liberaliseringen av luftfartsmarknaden försvårar dessutom ytterligare en strikt jämförande analys. I förevarande fall framgår också att flygplatsers och flygbolags affärsrelationer inte alltid baseras uteslutande på offentliggjorda taxor. Affärsförbindelserna kan dessutom vara av mycket olika karaktär. De omfattar riskdelning med avseende på passagerartrafiken samt eventuella ekonomiska och finansiella åtaganden i samband med detta, traditionella incitamentssystem samt en förändrad riskdelning under avtalstiden. Det är därför inte lämpligt att jämföra de aktuella transaktionerna utifrån en hanteringsavgift eller avgift per passagerare. |
| --- | --- |

(282)

Liberaliseringen av luftfartsmarknaden försvårar dessutom ytterligare en strikt jämförande analys. I förevarande fall framgår också att flygplatsers och flygbolags affärsrelationer inte alltid baseras uteslutande på offentliggjorda taxor. Affärsförbindelserna kan dessutom vara av mycket olika karaktär. De omfattar riskdelning med avseende på passagerartrafiken samt eventuella ekonomiska och finansiella åtaganden i samband med detta, traditionella incitamentssystem samt en förändrad riskdelning under avtalstiden. Det är därför inte lämpligt att jämföra de aktuella transaktionerna utifrån en hanteringsavgift eller avgift per passagerare.

| (283) | Att tillämpa ett referensvärde är kanske inte en lämplig metod för att fastställa marknadspriser, om de tillgängliga referensvärdena inte har fastställts på grundval av marknadshänsyn eller om de gällande priserna snedvridits väsentligt av de statliga åtgärderna. Inom flygbranschen förekommer det uppenbarligen sådana snedvridningar, vilket behandlas i punkterna 57–59 i 2014 års luftfartsriktlinjer:

  ”De offentliga myndigheterna har traditionellt betraktat offentligt ägda flygplatser som infrastruktur syftande till att underlätta lokal utveckling och inte som företag som ska verka enligt marknadsekonomiska regler. De priser som dessa flygplatser tar ut tenderar således inte att vara fastställda utifrån marknadshänsyn och särskilt inte sunda och i förväg bedömda lönsamhetsutsikter, utan främst med beaktande av sociala eller regionala skäl.
  Även om vissa flygplatser ägs eller förvaltas privat utan hänsyn till sociala eller regionala skäl kan de priser som dessa flygplatser tar ut vara starkt influerade av de priser som tas ut av flertalet offentligt subventionerade flygplatser, eftersom dessa senare priser beaktas av flygbolag när de förhandlar med privat ägda eller förvaltade flygplatser.
  Under dessa omständigheter tvivlar kommissionen starkt på att man i nuläget kan identifiera ett lämpligt riktmärke för att fastställa ett riktigt marknadspris för de tjänster som tillhandahålls av flygplatser. Denna situation kan ändras [...] i framtiden ...”
   (59). |
| --- | --- |

(283)

Att tillämpa ett referensvärde är kanske inte en lämplig metod för att fastställa marknadspriser, om de tillgängliga referensvärdena inte har fastställts på grundval av marknadshänsyn eller om de gällande priserna snedvridits väsentligt av de statliga åtgärderna. Inom flygbranschen förekommer det uppenbarligen sådana snedvridningar, vilket behandlas i punkterna 57–59 i 2014 års luftfartsriktlinjer:

”De offentliga myndigheterna har traditionellt betraktat offentligt ägda flygplatser som infrastruktur syftande till att underlätta lokal utveckling och inte som företag som ska verka enligt marknadsekonomiska regler. De priser som dessa flygplatser tar ut tenderar således inte att vara fastställda utifrån marknadshänsyn och särskilt inte sunda och i förväg bedömda lönsamhetsutsikter, utan främst med beaktande av sociala eller regionala skäl.

Även om vissa flygplatser ägs eller förvaltas privat utan hänsyn till sociala eller regionala skäl kan de priser som dessa flygplatser tar ut vara starkt influerade av de priser som tas ut av flertalet offentligt subventionerade flygplatser, eftersom dessa senare priser beaktas av flygbolag när de förhandlar med privat ägda eller förvaltade flygplatser.

Under dessa omständigheter tvivlar kommissionen starkt på att man i nuläget kan identifiera ett lämpligt riktmärke för att fastställa ett riktigt marknadspris för de tjänster som tillhandahålls av flygplatser. Denna situation kan ändras [...] i framtiden ...”
   (59).

59

| (284) | Dessutom har unionsdomstolarna fastställt att referensvärden endast är ett av flera tillvägagångssätt som kan användas för att analysera om en stödmottagare i denna bransch har fått en ekonomisk fördel som inte skulle ha tilldelats enligt normala marknadsvillkor (60). Kommissionen kan använda sig av detta tillvägagångssätt, men är inte skyldig att göra det om tillvägagångssättet inte är lämpligt, som i förevarande fall. |
| --- | --- |

(284)

Dessutom har unionsdomstolarna fastställt att referensvärden endast är ett av flera tillvägagångssätt som kan användas för att analysera om en stödmottagare i denna bransch har fått en ekonomisk fördel som inte skulle ha tilldelats enligt normala marknadsvillkor (60). Kommissionen kan använda sig av detta tillvägagångssätt, men är inte skyldig att göra det om tillvägagångssättet inte är lämpligt, som i förevarande fall.

60

| (285) | Ryanair ansåg i huvudsak att marknadsekonomitestet kan tillämpas och gör en jämförelse med andra europeiska flygplatsers affärsöverenskommelser. Här jämfördes bland annat de avgifter som Ryanair måste betala på flygplatserna i Bournemouth, Grenoble, Knock, Maastricht, Nîmes och Prestwick med de avgifter som skulle betalas enligt avtalen på Lübecks flygplats. I studien undersöktes inte om dessa referensflygplatser uppfyllde samtliga villkor enligt 2014 års luftfartsriktlinjer, eftersom det enda som beaktades var trafikvolym, typ av trafik på flygplatsen och det omgivande områdets välstånd (61). |
| --- | --- |

(285)

Ryanair ansåg i huvudsak att marknadsekonomitestet kan tillämpas och gör en jämförelse med andra europeiska flygplatsers affärsöverenskommelser. Här jämfördes bland annat de avgifter som Ryanair måste betala på flygplatserna i Bournemouth, Grenoble, Knock, Maastricht, Nîmes och Prestwick med de avgifter som skulle betalas enligt avtalen på Lübecks flygplats. I studien undersöktes inte om dessa referensflygplatser uppfyllde samtliga villkor enligt 2014 års luftfartsriktlinjer, eftersom det enda som beaktades var trafikvolym, typ av trafik på flygplatsen och det omgivande områdets välstånd (61).

61

| (286) | I 2012 års beslut om att inleda förfarandet jämförde kommissionen de avgifter som fastställts i tilläggsavtalen från mars och oktober 2010 med avgifterna på Hamburgs flygplats, vilket fick kommissionen att tvivla på om de avgifter som fastställts i tilläggsavtalen var marknadsmässiga. Kommissionen konstaterar att Lübeck har en betydligt lägre trafikvolym än Hamburgs flygplats. Hamburg är den flygplats i Nordtyskland som har störsttrafikvolym. Hamburgs flygplats används för samtliga flygtrafiksegment, medan Lübeck har specialiserat sig på lågprisflyg, vilket innebär att det behövs färre incheckningsdiskar och anordningar för transferpassagerare, det behövs inga passagerarbussar, mindre personal och anordningar för bagagehantering samt mindre städpersonal eftersom omloppstiden dessutom är kortare. Hamburgs flygplats är därför inte tillräckligt jämförbar med Lübecks flygplats. |
| --- | --- |

(286)

I 2012 års beslut om att inleda förfarandet jämförde kommissionen de avgifter som fastställts i tilläggsavtalen från mars och oktober 2010 med avgifterna på Hamburgs flygplats, vilket fick kommissionen att tvivla på om de avgifter som fastställts i tilläggsavtalen var marknadsmässiga. Kommissionen konstaterar att Lübeck har en betydligt lägre trafikvolym än Hamburgs flygplats. Hamburg är den flygplats i Nordtyskland som har störsttrafikvolym. Hamburgs flygplats används för samtliga flygtrafiksegment, medan Lübeck har specialiserat sig på lågprisflyg, vilket innebär att det behövs färre incheckningsdiskar och anordningar för transferpassagerare, det behövs inga passagerarbussar, mindre personal och anordningar för bagagehantering samt mindre städpersonal eftersom omloppstiden dessutom är kortare. Hamburgs flygplats är därför inte tillräckligt jämförbar med Lübecks flygplats.

| (287) | Mot bakgrund av dessa överväganden anser kommissionen att man i förevarande fall ska använda det tillvägagångssätt som generellt sett rekommenderas för marknadsekonomitest på affärsförbindelser mellan flygplatser och flygbolag enligt 2014 års luftfartsriktlinjer, dvs. en förhandsanalys av den tillkommande ökningen av lönsamheten (62). |
| --- | --- |

(287)

Mot bakgrund av dessa överväganden anser kommissionen att man i förevarande fall ska använda det tillvägagångssätt som generellt sett rekommenderas för marknadsekonomitest på affärsförbindelser mellan flygplatser och flygbolag enligt 2014 års luftfartsriktlinjer, dvs. en förhandsanalys av den tillkommande ökningen av lönsamheten (62).

62

| (288) | Detta tillvägagångssätt motiveras av att en flygplatsoperatör kan ha ett objektivt intresse av att ingå en transaktion med ett flygbolag om det rimligen kan förväntas att transaktionen leder till högre vinster (eller lägre förluster) för operatörens del än i det kontrafaktiska scenariot utan samma transaktion, oavsett eventuella jämförelser med de affärsvillkor som flygbolagen erbjuds från andra flygplatsoperatörer samt de villkor som flygplatsoperatören erbjuder andra flygbolag. |
| --- | --- |

(288)

Detta tillvägagångssätt motiveras av att en flygplatsoperatör kan ha ett objektivt intresse av att ingå en transaktion med ett flygbolag om det rimligen kan förväntas att transaktionen leder till högre vinster (eller lägre förluster) för operatörens del än i det kontrafaktiska scenariot utan samma transaktion, oavsett eventuella jämförelser med de affärsvillkor som flygbolagen erbjuds från andra flygplatsoperatörer samt de villkor som flygplatsoperatören erbjuder andra flygbolag.

| (289) | För att utesluta att fördelen till följd av tillåtet stöd till flygplatsoperatören överförs till ett enskilt flygbolag måste dessutom flygplatsinfrastrukturen vara öppen för alla flygbolag och inte vikt för ett visst flygbolag. |
| --- | --- |

(289)

För att utesluta att fördelen till följd av tillåtet stöd till flygplatsoperatören överförs till ett enskilt flygbolag måste dessutom flygplatsinfrastrukturen vara öppen för alla flygbolag och inte vikt för ett visst flygbolag.

| (290) | Kommissionen konstaterar också att prisdifferentiering är normal affärspraxis. Sådan prisdifferentiering bör dock vara affärsmässigt motiverad. |
| --- | --- |

(290)

Kommissionen konstaterar också att prisdifferentiering är normal affärspraxis. Sådan prisdifferentiering bör dock vara affärsmässigt motiverad.

| (291) | Enligt kommissionen uppfyller avtal som ingåtts mellan flygbolag och en flygplats marknadsekonomitestet om de i förväg skulle ha bedömts ytterligare bidra till flygplatsens lönsamhet. Flygplatsen bör visa att den när den träffar överenskommelse med ett flygbolag (t.ex. ett enskilt kontrakt eller en övergripande ordning med flygplatsavgifter), under hela löptiden för överenskommelsen, kan täcka alla de kostnader som följer av överenskommelsen samt få en rimlig vinstmarginal, på grundval av sunda prognoser på medellång sikt (63). |
| --- | --- |

(291)

Enligt kommissionen uppfyller avtal som ingåtts mellan flygbolag och en flygplats marknadsekonomitestet om de i förväg skulle ha bedömts ytterligare bidra till flygplatsens lönsamhet. Flygplatsen bör visa att den när den träffar överenskommelse med ett flygbolag (t.ex. ett enskilt kontrakt eller en övergripande ordning med flygplatsavgifter), under hela löptiden för överenskommelsen, kan täcka alla de kostnader som följer av överenskommelsen samt få en rimlig vinstmarginal, på grundval av sunda prognoser på medellång sikt (63).

63

| (292) | Vid bedömningen av om en överenskommelse som en flygplats ingår med ett flygbolag uppfyller marknadsekonomitestet måste de icke-luftfartsrelaterade intäkter som väntas följa av flygbolagets verksamhet beaktas jämte flygplatsavgifterna, efter avdrag för rabatter, marknadsföringsstöd eller stimulanssystem. Likaså ska samtliga tillkommande kostnader som väntas uppstå för flygplatsen till följd av flygbolagets verksamhet på flygplatsen beaktas. Dessa tillkommande kostnader kan omfatta alla kategorier av utgifter eller investeringar, t.ex. tillkommande personal-, utrustnings- och investeringskostnader som följer av flygbolagets närvaro på flygplatsen (64). |
| --- | --- |

(292)

Vid bedömningen av om en överenskommelse som en flygplats ingår med ett flygbolag uppfyller marknadsekonomitestet måste de icke-luftfartsrelaterade intäkter som väntas följa av flygbolagets verksamhet beaktas jämte flygplatsavgifterna, efter avdrag för rabatter, marknadsföringsstöd eller stimulanssystem. Likaså ska samtliga tillkommande kostnader som väntas uppstå för flygplatsen till följd av flygbolagets verksamhet på flygplatsen beaktas. Dessa tillkommande kostnader kan omfatta alla kategorier av utgifter eller investeringar, t.ex. tillkommande personal-, utrustnings- och investeringskostnader som följer av flygbolagets närvaro på flygplatsen (64).

64

| (293) | I enlighet med kommissionens fasta beslutspraxis ska marknadsekonomitestet inte omfatta sådana kostnader som flygplatsen skulle ha fått täcka i vilket fall, oberoende av avtalet med flygbolaget (65). |
| --- | --- |

(293)

I enlighet med kommissionens fasta beslutspraxis ska marknadsekonomitestet inte omfatta sådana kostnader som flygplatsen skulle ha fått täcka i vilket fall, oberoende av avtalet med flygbolaget (65).

65

| (294) | När kommissionen tar ställning till de omtvistade åtgärderna är den enligt Charleroi-domen (66) skyldig att beakta samtliga relevanta omständigheter och det sammanhang i vilket åtgärderna vidtagits. I förevarande fall ska kommissionen alltså undersöka vilka konsekvenser som avtalet med Ryanair förväntas få för FLG och i samband med detta beakta samtliga relevanta omständigheter. |
| --- | --- |

(294)

När kommissionen tar ställning till de omtvistade åtgärderna är den enligt Charleroi-domen (66) skyldig att beakta samtliga relevanta omständigheter och det sammanhang i vilket åtgärderna vidtagits. I förevarande fall ska kommissionen alltså undersöka vilka konsekvenser som avtalet med Ryanair förväntas få för FLG och i samband med detta beakta samtliga relevanta omständigheter.

66

| (295) | I sin dom i målet Stardust Marine slog domstolen fast att ”det är mot bakgrund av förhållandena vid tidpunkten då stödåtgärderna vidtogs som det skall bedömas huruvida staten har agerat som en försiktig investerare i en marknadsekonomi i syfte att fastställa om dess agerande var ekonomiskt förnuftigt. All bedömning som grundar sig på senare förhållanden skall undvikas.” (67) |
| --- | --- |

(295)

I sin dom i målet Stardust Marine slog domstolen fast att ”det är mot bakgrund av förhållandena vid tidpunkten då stödåtgärderna vidtogs som det skall bedömas huruvida staten har agerat som en försiktig investerare i en marknadsekonomi i syfte att fastställa om dess agerande var ekonomiskt förnuftigt. All bedömning som grundar sig på senare förhållanden skall undvikas.” (67)

67

| (296) | När marknadsekonomitestet tillämpas måste kommissionen utgå från perioden då avtalet ingicks. Vid sin bedömning måste kommissionen även utgå från de upplysningar och antaganden som FLG hade tillgång till när avtalet ingicks. |
| --- | --- |

(296)

När marknadsekonomitestet tillämpas måste kommissionen utgå från perioden då avtalet ingicks. Vid sin bedömning måste kommissionen även utgå från de upplysningar och antaganden som FLG hade tillgång till när avtalet ingicks.

7.4.2   
  Tillämpning av marknadsekonomitestet på avtalet från 2000

Tillämpning av marknadsekonomitestet på avtalet från 2000

7.4.2.1   Inledande anmärkningar

Inledande anmärkningar

| (297) | Air Berlin har angett att avtalen mellan Ryanair och Lübecks flygplats var olönsamma och hänvisat till att FLG:s förluster steg kontinuerligt efter Ryanairs ankomst (tabell 8). Eftersom det bara var Ryanair och Wizz Air som flög reguljärt från flygplatsen drog Air Berlin slutsatsen att dessa båda flygbolag var ansvariga för FLG:s förluster. |
| --- | --- |

(297)

Air Berlin har angett att avtalen mellan Ryanair och Lübecks flygplats var olönsamma och hänvisat till att FLG:s förluster steg kontinuerligt efter Ryanairs ankomst (tabell 8). Eftersom det bara var Ryanair och Wizz Air som flög reguljärt från flygplatsen drog Air Berlin slutsatsen att dessa båda flygbolag var ansvariga för FLG:s förluster.

| (298) | Kommissionen invänder att även om det skulle kunna styrkas att det finns ett betydande samband mellan antalet Ryanair-passagerare på Lübecks flygplats och FLG:s förluster, innebär inte en korrelation mellan passagerarvolym och ekonomiska förluster per automatik att dessa förluster beror på Ryanairs verksamhet. Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna kunde mer än [...] procent av de förluster som uppstod mellan 2000 och 2005 hänföras till investeringar som var nödvändiga för att anpassa flygplatsen till det ökade antalet passagerare. Investeringarna var nödvändiga för att upprätthålla flygplatsens värde för en eventuell privatisering samt säkerställa att den var attraktiv för nya flygbolag. |
| --- | --- |

(298)

Kommissionen invänder att även om det skulle kunna styrkas att det finns ett betydande samband mellan antalet Ryanair-passagerare på Lübecks flygplats och FLG:s förluster, innebär inte en korrelation mellan passagerarvolym och ekonomiska förluster per automatik att dessa förluster beror på Ryanairs verksamhet. Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna kunde mer än [...] procent av de förluster som uppstod mellan 2000 och 2005 hänföras till investeringar som var nödvändiga för att anpassa flygplatsen till det ökade antalet passagerare. Investeringarna var nödvändiga för att upprätthålla flygplatsens värde för en eventuell privatisering samt säkerställa att den var attraktiv för nya flygbolag.

| (299) | Vidare ska det erinras om att det är situationen före de aktuella händelserna eller åtgärderna som är relevanta när marknadsekonomitestet genomförs. Enligt domstolens rättspraxis behöver en privat investerares agerande, som ska jämföras med agerandet hos en offentlig investerare som eftersträvar ekonomisk-politiska mål, visserligen inte nödvändigtvis vara detsamma som den vanlige investerarens, vilken placerar kapital för att det ska ge avkastning på relativt kort sikt. En privat investerare kan även satsa på lönsamhetsutsikter på längre sikt (68). Även om en flygplats går med förlust under den tid som Ryanair finns på plats, är det fullt möjligt att ett avtal mellan en flygplats och ett flygbolag kan ge tillkommande vinst på sikt. |
| --- | --- |

(299)

Vidare ska det erinras om att det är situationen före de aktuella händelserna eller åtgärderna som är relevanta när marknadsekonomitestet genomförs. Enligt domstolens rättspraxis behöver en privat investerares agerande, som ska jämföras med agerandet hos en offentlig investerare som eftersträvar ekonomisk-politiska mål, visserligen inte nödvändigtvis vara detsamma som den vanlige investerarens, vilken placerar kapital för att det ska ge avkastning på relativt kort sikt. En privat investerare kan även satsa på lönsamhetsutsikter på längre sikt (68). Även om en flygplats går med förlust under den tid som Ryanair finns på plats, är det fullt möjligt att ett avtal mellan en flygplats och ett flygbolag kan ge tillkommande vinst på sikt.

68

| (300) | Kommissionen konstaterar avslutningsvis att Ecorys inom ramen för denna granskning fått i uppdrag att utarbeta en rapport om lönsamheten vad gäller avtalet mellan Lübecks stad och Ryanair från 2000 (69). Rapporten baserades emellertid på ett tillvägagångssätt som utgick från totalkostnaderna i stället för de tillkommande kostnaderna och kommer därför inte att beaktas i denna bedömning. |
| --- | --- |

(300)

Kommissionen konstaterar avslutningsvis att Ecorys inom ramen för denna granskning fått i uppdrag att utarbeta en rapport om lönsamheten vad gäller avtalet mellan Lübecks stad och Ryanair från 2000 (69). Rapporten baserades emellertid på ett tillvägagångssätt som utgick från totalkostnaderna i stället för de tillkommande kostnaderna och kommer därför inte att beaktas i denna bedömning.

69

7.4.2.2   Bedömning av tillkommande kostnader och intäkter

Bedömning av tillkommande kostnader och intäkter

| (301) | En marknadsekonomisk aktör skulle ha angett inledningen av perioden från och med avtalets undertecknande, dvs. den 29 maj 2000. För periodens slut skulle denna aktör ha valt sista giltighetsdag för avtalet från 2000, dvs. den 31 maj 2010. |
| --- | --- |

(301)

En marknadsekonomisk aktör skulle ha angett inledningen av perioden från och med avtalets undertecknande, dvs. den 29 maj 2000. För periodens slut skulle denna aktör ha valt sista giltighetsdag för avtalet från 2000, dvs. den 31 maj 2010.

| (302) | När det aktuella avtalet bedöms ska enligt slutsatserna i skälen 282–301 både frågan om avtalet omfattar stöd och nivån på det eventuella stödet prövas utifrån den information som fanns tillgänglig och den utveckling som kunde förutses vid tidpunkten då avtalet undertecknades. |
| --- | --- |

(302)

När det aktuella avtalet bedöms ska enligt slutsatserna i skälen 282–301 både frågan om avtalet omfattar stöd och nivån på det eventuella stödet prövas utifrån den information som fanns tillgänglig och den utveckling som kunde förutses vid tidpunkten då avtalet undertecknades.

| (303) | Vid tidpunkten för avtalsförhandlingarna utgick FLG från att Ryanairs affärsverksamhet på Lübecks flygplats skulle leda till högre passagerarsiffror och därmed också till högre intäkter från den icke luftfartsrelaterade verksamheten, till en utbyggnad av den icke luftfartsrelaterad verksamheten samt till ökad attraktivitet för flygplatsen så att fler flygbolag etablerade sig där. Även om FLG gick med förlust under de år som föregick avtalet räknade bolaget med att Ryanairs affärsverksamhet på flygplatsen skulle medföra måttliga vinster på medellång till lång sikt. |
| --- | --- |

(303)

Vid tidpunkten för avtalsförhandlingarna utgick FLG från att Ryanairs affärsverksamhet på Lübecks flygplats skulle leda till högre passagerarsiffror och därmed också till högre intäkter från den icke luftfartsrelaterade verksamheten, till en utbyggnad av den icke luftfartsrelaterad verksamheten samt till ökad attraktivitet för flygplatsen så att fler flygbolag etablerade sig där. Även om FLG gick med förlust under de år som föregick avtalet räknade bolaget med att Ryanairs affärsverksamhet på flygplatsen skulle medföra måttliga vinster på medellång till lång sikt.

| (304) | De tyska myndigheterna presenterade uppgifter om den i förväg förväntade ökningen av passagerarvolymen samt de förväntade tillkommande kostnaderna och intäkterna (med prognoser för det mest fördelaktiga respektive det mest ofördelaktiga scenariot). |
| --- | --- |

(304)

De tyska myndigheterna presenterade uppgifter om den i förväg förväntade ökningen av passagerarvolymen samt de förväntade tillkommande kostnaderna och intäkterna (med prognoser för det mest fördelaktiga respektive det mest ofördelaktiga scenariot).

| (305) | Följande tillkommande intäkter skulle en privat marknadsekonomisk aktör rimligtvis förvänta sig av avtalet:






  a) | Ytterligare intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet till följd av de passagerar- och landningsavgifter som Ryanair betalade. |
| --- | --- | --- |

(305)

Följande tillkommande intäkter skulle en privat marknadsekonomisk aktör rimligtvis förvänta sig av avtalet:

a)

Ytterligare intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet till följd av de passagerar- och landningsavgifter som Ryanair betalade.

| b) | Ytterligare intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet, t.ex. parkeringsavgifter, franchisebutiker eller butiker som drevs på egen hand. |
| --- | --- |

b)

Ytterligare intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet, t.ex. parkeringsavgifter, franchisebutiker eller butiker som drevs på egen hand.

| (306) | Vid tillämpning av principen om ”single-till” anser kommissionen att intäkter från såväl luftfartsrelaterad som icke luftfartsrelaterad verksamhet ska beaktas (70). |
| --- | --- |

(306)

Vid tillämpning av principen om ”single-till” anser kommissionen att intäkter från såväl luftfartsrelaterad som icke luftfartsrelaterad verksamhet ska beaktas (70).

70

| (307) | Enligt de tyska myndigheterna förväntade sig flygplatsen att intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet i genomsnitt skulle uppgå till [...] euro per passagerare, baserat på de avgifter som fastställts i avtalet från 2000. FLG bedömde att intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet skulle utgöra [...] procent av intäkterna från flygtrafikverksamheten. |
| --- | --- |

(307)

Enligt de tyska myndigheterna förväntade sig flygplatsen att intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet i genomsnitt skulle uppgå till [...] euro per passagerare, baserat på de avgifter som fastställts i avtalet från 2000. FLG bedömde att intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet skulle utgöra [...] procent av intäkterna från flygtrafikverksamheten.

| (308) | Följande tillkommande kostnader skulle en privat marknadsekonomisk aktör rimligtvis förvänta sig av avtalet:






  a) | Tillkommande driftskostnader som är en direkt följd av avtalet med Ryanair. |
| --- | --- | --- |

(308)

Följande tillkommande kostnader skulle en privat marknadsekonomisk aktör rimligtvis förvänta sig av avtalet:

a)

Tillkommande driftskostnader som är en direkt följd av avtalet med Ryanair.

| b) | Kostnader för marknadsföringstjänster. |
| --- | --- |

b)

Kostnader för marknadsföringstjänster.

| c) | Investeringskostnader som har en direkt koppling till avtalet med Ryanair. |
| --- | --- |

c)

Investeringskostnader som har en direkt koppling till avtalet med Ryanair.

| (309) | Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna måste FLG anställa ytterligare personal för att klara den förväntade passagerarvolymen. FLG räknade med tillkommande drifts- och personalkostnader på [...] euro per passagerare. |
| --- | --- |

(309)

Enligt uppgifter från de tyska myndigheterna måste FLG anställa ytterligare personal för att klara den förväntade passagerarvolymen. FLG räknade med tillkommande drifts- och personalkostnader på [...] euro per passagerare.

| (310) | På grundval av avtalet från 2000 förväntade FLG att de tillkommande marknadsföringskostnaderna för perioden 2000–2012 skulle uppgå till [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot och på [...] euro i det minst ofördelaktiga scenariot. |
| --- | --- |

(310)

På grundval av avtalet från 2000 förväntade FLG att de tillkommande marknadsföringskostnaderna för perioden 2000–2012 skulle uppgå till [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot och på [...] euro i det minst ofördelaktiga scenariot.

| (311) | Vad gäller investeringskostnaderna har de tyska myndigheterna förklarat att flygplatsinfrastrukturen fanns redan innan avtalet ingicks med Ryanair och att den verksamhet som Ryanair först planerade inte motiverade några ytterligare investeringar i infrastruktur. |
| --- | --- |

(311)

Vad gäller investeringskostnaderna har de tyska myndigheterna förklarat att flygplatsinfrastrukturen fanns redan innan avtalet ingicks med Ryanair och att den verksamhet som Ryanair först planerade inte motiverade några ytterligare investeringar i infrastruktur.

| (312) | De tyska myndigheterna har presenterat följande uppställningar över intäkter och driftskostnader för det mest fördelaktiga scenariot (tabell 11) respektive det minst fördelaktiga scenariot (tabell 12):

  Tabell 11


  Kostnader och intäkter – det mest fördelaktiga scenariot










  År | Passagerare | Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet | Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet | Driftskostnader |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2001 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2002 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2003 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2004 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2005 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2006 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2007 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2008 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2009 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2010 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2011 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2012 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| Totalt | (...) | (...) | (...) | (...) |

(312)

De tyska myndigheterna har presenterat följande uppställningar över intäkter och driftskostnader för det mest fördelaktiga scenariot (tabell 11) respektive det minst fördelaktiga scenariot (tabell 12):

Tabell 11

Tabell 11

Kostnader och intäkter – det mest fördelaktiga scenariot

Kostnader och intäkter – det mest fördelaktiga scenariot

År

Passagerare

Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet

Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet

Driftskostnader

2000

(...)

(...)

(...)

(...)

2001

(...)

(...)

(...)

(...)

2002

(...)

(...)

(...)

(...)

2003

(...)

(...)

(...)

(...)

2004

(...)

(...)

(...)

(...)

2005

(...)

(...)

(...)

(...)

2006

(...)

(...)

(...)

(...)

2007

(...)

(...)

(...)

(...)

2008

(...)

(...)

(...)

(...)

2009

(...)

(...)

(...)

(...)

2010

(...)

(...)

(...)

(...)

2011

(...)

(...)

(...)

(...)

2012

(...)

(...)

(...)

(...)

Totalt

Totalt

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

Tabell 12

Tabell 12

Kostnader och intäkter – det mest ofördelaktiga scenariot

Kostnader och intäkter – det mest ofördelaktiga scenariot

| År | Passagerare | Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet | Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet | Driftskostnader |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2001 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2002 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2003 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2004 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2005 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2006 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2007 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2008 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2009 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2010 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2011 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2012 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| Totalt | (...) | (...) | (...) | (...) |

År

Passagerare

Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet

Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet

Driftskostnader

2000

(...)

(...)

(...)

(...)

2001

(...)

(...)

(...)

(...)

2002

(...)

(...)

(...)

(...)

2003

(...)

(...)

(...)

(...)

2004

(...)

(...)

(...)

(...)

2005

(...)

(...)

(...)

(...)

2006

(...)

(...)

(...)

(...)

2007

(...)

(...)

(...)

(...)

2008

(...)

(...)

(...)

(...)

2009

(...)

(...)

(...)

(...)

2010

(...)

(...)

(...)

(...)

2011

(...)

(...)

(...)

(...)

2012

(...)

(...)

(...)

(...)

Totalt

Totalt

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

| (313) | FLG förväntade att avtalet från 2000 med Ryanair skulle få positiva ekonomiska effekter. Tabell 13 innehåller en översikt över de intäkter från luftfartsrelaterad och icke luftfartsrelaterad verksamhet samt de kostnader som direkt kan tillskrivas Ryanairs verksamhet på flygplatsen samt marknadsföringskostnaderna.

  Tabell 13


  Förhandsanalys av lönsamheten








  Bedömning av lönsamheten | Mest fördelaktiga scenariot (i euro) | Mest ofördelaktiga scenariot (i euro) |
| --- | --- | --- | --- |
| Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet | (...) | (...) |
| Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet | (...) | (...) |
| Driftskostnader | (...) | (...) |
| Marknadsföringskostnader | (...) | (...) |
| Totalt | (...) | (...) |

(313)

FLG förväntade att avtalet från 2000 med Ryanair skulle få positiva ekonomiska effekter. Tabell 13 innehåller en översikt över de intäkter från luftfartsrelaterad och icke luftfartsrelaterad verksamhet samt de kostnader som direkt kan tillskrivas Ryanairs verksamhet på flygplatsen samt marknadsföringskostnaderna.

Tabell 13

Tabell 13

Förhandsanalys av lönsamheten

Förhandsanalys av lönsamheten

Bedömning av lönsamheten

Mest fördelaktiga scenariot (i euro)

Mest ofördelaktiga scenariot (i euro)

Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet

(...)

(...)

Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet

(...)

(...)

Driftskostnader

(...)

(...)

Marknadsföringskostnader

(...)

(...)

Totalt

Totalt

(...)

(...)

(...)

(...)

| (314) | I det mest fördelaktiga scenariot avrundade de tyska myndigheterna antalet passagerare till [...] Detta resulterade i intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet på [...] euro. I det mest ofördelaktiga scenariot var utgångspunkten totalt [...] passagerare, vilket resulterade i intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet på [...] euro. Baserat på antagandena skulle intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet uppgå till [...] procent av intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet, vilket innebär att intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet beräknas till [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot samt till [...] euro i det mest ofördelaktiga scenariot. Vidare beräknades driftskostnaderna till totalt [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot samt till [...] euro i det mest ofördelaktiga scenariot. Marknadsföringskostnaderna beräknades inte per passagerare, utan skattades till totalt [...] euro för det mest fördelaktiga scenariot och [...] euro för det mest ofördelaktiga scenariot. |
| --- | --- |

(314)

I det mest fördelaktiga scenariot avrundade de tyska myndigheterna antalet passagerare till [...] Detta resulterade i intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet på [...] euro. I det mest ofördelaktiga scenariot var utgångspunkten totalt [...] passagerare, vilket resulterade i intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet på [...] euro. Baserat på antagandena skulle intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet uppgå till [...] procent av intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet, vilket innebär att intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet beräknas till [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot samt till [...] euro i det mest ofördelaktiga scenariot. Vidare beräknades driftskostnaderna till totalt [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot samt till [...] euro i det mest ofördelaktiga scenariot. Marknadsföringskostnaderna beräknades inte per passagerare, utan skattades till totalt [...] euro för det mest fördelaktiga scenariot och [...] euro för det mest ofördelaktiga scenariot.

| (315) | Tabell 13 visar att de skattade intäkterna från 2000 års avtal skulle överskrida kostnaderna, vilket skulle ha resulterat i ett årligt överskott på [...] euro för det mest fördelaktiga scenariot och [...] euro för det mest ofördelaktiga scenariot. |
| --- | --- |

(315)

Tabell 13 visar att de skattade intäkterna från 2000 års avtal skulle överskrida kostnaderna, vilket skulle ha resulterat i ett årligt överskott på [...] euro för det mest fördelaktiga scenariot och [...] euro för det mest ofördelaktiga scenariot.

| (316) | Kommissionen bedömer de tyska myndigheternas analys som stabil. De uppskattade intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet baserades på villkoren i avtalet med Ryanair från 2000. Intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet beräknades uppgå till [...] procent av intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet, vilket bör vara i linje med andra flygplatsers relevanta generella beräkningar (se tabell 6). Det förefaller även rimligt att anta en ökad passagerarvolym skulle leda till ett ökat personalbehov. |
| --- | --- |

(316)

Kommissionen bedömer de tyska myndigheternas analys som stabil. De uppskattade intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet baserades på villkoren i avtalet med Ryanair från 2000. Intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet beräknades uppgå till [...] procent av intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet, vilket bör vara i linje med andra flygplatsers relevanta generella beräkningar (se tabell 6). Det förefaller även rimligt att anta en ökad passagerarvolym skulle leda till ett ökat personalbehov.

| (317) | Investeringarna i utbyggnaden av Lübecks flygplats ansågs inte vara anpassade till Ryanair, utan kunde även gynna andra flygbolag. Investeringskostnaderna behövde därför inte räknas med i de tillkommande kostnaderna för avtalet med Ryanair. Som framhållits av de tyska myndigheterna arbetade FLG kontinuerligt för att fler flygbolag skulle etablera sig där, något man också lyckades med (exempelvis Wizz Air). Enligt de tyska myndigheterna har flygplatsen under ett antal år försökt inleda förhandlingar med Air Berlin. |
| --- | --- |

(317)

Investeringarna i utbyggnaden av Lübecks flygplats ansågs inte vara anpassade till Ryanair, utan kunde även gynna andra flygbolag. Investeringskostnaderna behövde därför inte räknas med i de tillkommande kostnaderna för avtalet med Ryanair. Som framhållits av de tyska myndigheterna arbetade FLG kontinuerligt för att fler flygbolag skulle etablera sig där, något man också lyckades med (exempelvis Wizz Air). Enligt de tyska myndigheterna har flygplatsen under ett antal år försökt inleda förhandlingar med Air Berlin.

| (318) | De tyska myndigheterna har hävdat att passagerarvolymen måste höjas betydligt om en privatisering av Lübecks flygplats skulle kunna lyckas. Kommissionen godtar att det gjordes investeringar i syfte att förbereda Lübecks flygplats för en ökad passagerarvolym (71). |
| --- | --- |

(318)

De tyska myndigheterna har hävdat att passagerarvolymen måste höjas betydligt om en privatisering av Lübecks flygplats skulle kunna lyckas. Kommissionen godtar att det gjordes investeringar i syfte att förbereda Lübecks flygplats för en ökad passagerarvolym (71).

71

| (319) | Enligt avtalet från 2000 var emellertid FLG inte skyldig att genomföra investeringarna (72). FLG hade kunnat fullgöra sina skyldigheter enligt detta avtal utan att investera i flygplatsens utbyggnad. |
| --- | --- |

(319)

Enligt avtalet från 2000 var emellertid FLG inte skyldig att genomföra investeringarna (72). FLG hade kunnat fullgöra sina skyldigheter enligt detta avtal utan att investera i flygplatsens utbyggnad.

72

| (320) | Kommissionen drar därför slutsatsen att det var motiverat att inte räkna med investeringarna i Lübecks flygplats i avtalen med Ryanair från 2010. |
| --- | --- |

(320)

Kommissionen drar därför slutsatsen att det var motiverat att inte räkna med investeringarna i Lübecks flygplats i avtalen med Ryanair från 2010.

| (321) | Efter en analys av de tyska myndigheternas uppgifter måste emellertid kommissionen invända på en punkt och gör därför en ändring. I avtalet från 2000 fastställdes att det skulle löpa ut den 30 maj 2010. Vid beräkningen av den ökade lönsamheten har de tyska myndigheterna även beaktat tillkommande kostnader och intäkter från åren 2011 och 2012. Kommissionen bedömer det som motiverat att endast beakta de tillkommande kostnader och intäkter som uppkommer under avtalets löptid. Efter denna nödvändiga ändring har kommissionen gjort sin egen analys: kommissionen har utgått från Tysklands bedömning av den tillkommande lönsamheten samt vid behov anpassat den, vilket framgår av uppställningen i tabellerna 14, 15 och 16:

  Tabell 14


  Kostnader och intäkter – det mest fördelaktiga scenariot










  År | Passagerare | Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet | Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet | Driftskostnader |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2001 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2002 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2003 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2004 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2005 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2006 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2007 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2008 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2009 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2010 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| Summa | (...) | (...) | (...) | (...) |

(321)

Efter en analys av de tyska myndigheternas uppgifter måste emellertid kommissionen invända på en punkt och gör därför en ändring. I avtalet från 2000 fastställdes att det skulle löpa ut den 30 maj 2010. Vid beräkningen av den ökade lönsamheten har de tyska myndigheterna även beaktat tillkommande kostnader och intäkter från åren 2011 och 2012. Kommissionen bedömer det som motiverat att endast beakta de tillkommande kostnader och intäkter som uppkommer under avtalets löptid. Efter denna nödvändiga ändring har kommissionen gjort sin egen analys: kommissionen har utgått från Tysklands bedömning av den tillkommande lönsamheten samt vid behov anpassat den, vilket framgår av uppställningen i tabellerna 14, 15 och 16:

Tabell 14

Tabell 14

Kostnader och intäkter – det mest fördelaktiga scenariot

Kostnader och intäkter – det mest fördelaktiga scenariot

År

Passagerare

Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet

Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet

Driftskostnader

2000

(...)

(...)

(...)

(...)

2001

(...)

(...)

(...)

(...)

2002

(...)

(...)

(...)

(...)

2003

(...)

(...)

(...)

(...)

2004

(...)

(...)

(...)

(...)

2005

(...)

(...)

(...)

(...)

2006

(...)

(...)

(...)

(...)

2007

(...)

(...)

(...)

(...)

2008

(...)

(...)

(...)

(...)

2009

(...)

(...)

(...)

(...)

2010

(...)

(...)

(...)

(...)

Summa

Summa

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

Tabell 15

Tabell 15

Kostnader och intäkter – det mest ofördelaktiga scenariot

Kostnader och intäkter – det mest ofördelaktiga scenariot

| År | Passagerare | Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet | Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet | Driftskostnader |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2001 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2002 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2003 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2004 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2005 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2006 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2007 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2008 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2009 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| 2010 | (...) | (...) | (...) | (...) |
| Totalt | (...) | (...) | (...) | (...) |

År

Passagerare

Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet

Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet

Driftskostnader

2000

(...)

(...)

(...)

(...)

2001

(...)

(...)

(...)

(...)

2002

(...)

(...)

(...)

(...)

2003

(...)

(...)

(...)

(...)

2004

(...)

(...)

(...)

(...)

2005

(...)

(...)

(...)

(...)

2006

(...)

(...)

(...)

(...)

2007

(...)

(...)

(...)

(...)

2008

(...)

(...)

(...)

(...)

2009

(...)

(...)

(...)

(...)

2010

(...)

(...)

(...)

(...)

Totalt

Totalt

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

(...)

Tabell 16

Tabell 16

Förhandsanalys av lönsamheten

Förhandsanalys av lönsamheten

| Bedömning av lönsamheten | Mest fördelaktiga scenariot (i euro) | Mest ofördelaktiga scenariot (i euro) |
| --- | --- | --- |
| Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet | (...) | (...) |
| Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet | (...) | (...) |
| Driftskostnader | (...) | (...) |
| Marknadsföringskostnader | (...) | (...) |
| Totalt | (...) | (...) |

Bedömning av lönsamheten

Mest fördelaktiga scenariot (i euro)

Mest ofördelaktiga scenariot (i euro)

Intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet

(...)

(...)

Intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet

(...)

(...)

Driftskostnader

(...)

(...)

Marknadsföringskostnader

(...)

(...)

Totalt

Totalt

(...)

(...)

(...)

(...)

| (322) | Vad gäller förväntade intäkter och driftskostnader för åren 2011 och 2012 har kommissionen utgått från att avtalet från 2000 då redan skulle ha upphört att gälla (se tabellerna 14 och 15). I stället utgick kommissionen från förväntade intäkter och driftskostnader för åren 2000–2010, som anges i nedanstående tabell 16. Vad gäller marknadsföringskostnaderna har kommissionen använt sig av de tyska myndigheternas upplysningar för att beräkna genomsnittskostnaderna per passagerare för det mest fördelaktiga respektive det mest ofördelaktiga scenariot. Kommissionen har därefter multiplicerat genomsnittsvärdet per person med den förväntade passagerarvolymen för åren 2000–2010, vilket har resulterat i att värdet av marknadsföringskostnaderna uppskattas till [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot och [...] euro i det mest ofördelaktiga scenariot (tabell 16). |
| --- | --- |

(322)

Vad gäller förväntade intäkter och driftskostnader för åren 2011 och 2012 har kommissionen utgått från att avtalet från 2000 då redan skulle ha upphört att gälla (se tabellerna 14 och 15). I stället utgick kommissionen från förväntade intäkter och driftskostnader för åren 2000–2010, som anges i nedanstående tabell 16. Vad gäller marknadsföringskostnaderna har kommissionen använt sig av de tyska myndigheternas upplysningar för att beräkna genomsnittskostnaderna per passagerare för det mest fördelaktiga respektive det mest ofördelaktiga scenariot. Kommissionen har därefter multiplicerat genomsnittsvärdet per person med den förväntade passagerarvolymen för åren 2000–2010, vilket har resulterat i att värdet av marknadsföringskostnaderna uppskattas till [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot och [...] euro i det mest ofördelaktiga scenariot (tabell 16).

| (323) | I den förhandsanalys för FLG som de tyska myndigheterna har överlämnat har de kommande betalningarna visserligen inte dragits av från priserna vid tidpunkten för avtalets ingående, men siffrorna visar ändå tydligt att avtalet beräknades kunna bli lönsamt. |
| --- | --- |

(323)

I den förhandsanalys för FLG som de tyska myndigheterna har överlämnat har de kommande betalningarna visserligen inte dragits av från priserna vid tidpunkten för avtalets ingående, men siffrorna visar ändå tydligt att avtalet beräknades kunna bli lönsamt.

| (324) | Utöver de uppgifter som lämnats av de tyska myndigheterna har Oxera presenterat en lönsamhetsanalys för avtalet från 2000 (73). Oxera har, om möjligt, baserat sin analys på faktiska uppgifter, dvs. kostnader och intäkter från perioden före avtalets ingående, för att på så sätt härleda antaganden om FLG:s förväntningar vid tidpunkten för avtalets ingående. I samband med detta använde sig Oxera av de faktiska passagerarsiffrorna fram till och med datum för avtalets ingående. Intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet samt marknadsföringskostnaderna baserades på avgifter och betalningar enligt avtalet från 2000. För att beräkna intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet samt driftskostnaderna använde Oxera faktiska siffror från perioden efter avtalets ingående. |
| --- | --- |

(324)

Utöver de uppgifter som lämnats av de tyska myndigheterna har Oxera presenterat en lönsamhetsanalys för avtalet från 2000 (73). Oxera har, om möjligt, baserat sin analys på faktiska uppgifter, dvs. kostnader och intäkter från perioden före avtalets ingående, för att på så sätt härleda antaganden om FLG:s förväntningar vid tidpunkten för avtalets ingående. I samband med detta använde sig Oxera av de faktiska passagerarsiffrorna fram till och med datum för avtalets ingående. Intäkterna från luftfartsrelaterad verksamhet samt marknadsföringskostnaderna baserades på avgifter och betalningar enligt avtalet från 2000. För att beräkna intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet samt driftskostnaderna använde Oxera faktiska siffror från perioden efter avtalets ingående.

73

| (325) | Nettonuvärdet (nedan kallat NNV) för avtalet från 2000 med Ryanair uppskattades till [...] euro. Avtalet förväntades därför vara lönsamt. |
| --- | --- |

(325)

Nettonuvärdet (nedan kallat NNV) för avtalet från 2000 med Ryanair uppskattades till [...] euro. Avtalet förväntades därför vara lönsamt.

NNV

| (326) | Oxera beräknade NNV utan att medräkna investeringskostnaderna i avtalet från 2000. Detta är i linje med kommissionens slutsats (se skälen 316–320), där det fastställs att de genomförda investeringarna på Lübecks flygplats inte ska medräknas i avtalet från 2000. |
| --- | --- |

(326)

Oxera beräknade NNV utan att medräkna investeringskostnaderna i avtalet från 2000. Detta är i linje med kommissionens slutsats (se skälen 316–320), där det fastställs att de genomförda investeringarna på Lübecks flygplats inte ska medräknas i avtalet från 2000.

| (327) | Kommissionen noterar att Oxera använde sig av tillgängliga förhandsuppgifter för att beräkna passagerarvolym, intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet och marknadsföringsavgifter, men däremot efterhandsuppgifter för att beräkna intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet och rörelsekostnader. Enligt egna uppgifter hade Oxera inte tillgång till förhandsprognoser för intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet samt rörelsekostnaderna. Kommissionen konstaterar att när det ska bedömas om avtalet uppfyllde marknadsekonomitestet kan endast de intäkter och kostnader beaktas som flygplatsen på förhand uppskattade vid tidpunkten för avtalet med flygbolaget. I andra hand kan emellertid en bedömning som till viss del baseras på efterhandsavgifter användas för att bekräfta de antaganden som ligger till grund för de uppskattade intäkterna och kostnaderna. Oxeras rekonstruerade förhandsuppgifter för intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet ([...] euro) ligger också mellan de FLG-prognoser som de tyska myndigheterna presenterat för det fördelaktiga ([...] euro) och det ofördelaktiga scenariot ([...] euro). Oxeras rekonstruerade förhandsuppgifter för marknadsföringskostnader ([...] euro) ligger ännu lägre än de prognoser som de tyska myndigheterna presenterat: FLG har beräknat marknadsföringskostnaderna till sammanlagt [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot och [...] euro i det mest ofördelaktiga scenariot. Därmed bekräftas att FLG-prognoserna var tillräckligt försiktiga. |
| --- | --- |

(327)

Kommissionen noterar att Oxera använde sig av tillgängliga förhandsuppgifter för att beräkna passagerarvolym, intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet och marknadsföringsavgifter, men däremot efterhandsuppgifter för att beräkna intäkter från icke luftfartsrelaterad verksamhet och rörelsekostnader. Enligt egna uppgifter hade Oxera inte tillgång till förhandsprognoser för intäkterna från icke luftfartsrelaterad verksamhet samt rörelsekostnaderna. Kommissionen konstaterar att när det ska bedömas om avtalet uppfyllde marknadsekonomitestet kan endast de intäkter och kostnader beaktas som flygplatsen på förhand uppskattade vid tidpunkten för avtalet med flygbolaget. I andra hand kan emellertid en bedömning som till viss del baseras på efterhandsavgifter användas för att bekräfta de antaganden som ligger till grund för de uppskattade intäkterna och kostnaderna. Oxeras rekonstruerade förhandsuppgifter för intäkter från luftfartsrelaterad verksamhet ([...] euro) ligger också mellan de FLG-prognoser som de tyska myndigheterna presenterat för det fördelaktiga ([...] euro) och det ofördelaktiga scenariot ([...] euro). Oxeras rekonstruerade förhandsuppgifter för marknadsföringskostnader ([...] euro) ligger ännu lägre än de prognoser som de tyska myndigheterna presenterat: FLG har beräknat marknadsföringskostnaderna till sammanlagt [...] euro i det mest fördelaktiga scenariot och [...] euro i det mest ofördelaktiga scenariot. Därmed bekräftas att FLG-prognoserna var tillräckligt försiktiga.

7.4.3   
  Slutsats

Slutsats

| (328) | Av de upplysningar som de tyska myndigheterna har lämnat framgår att FLG kunde förvänta sig att avtalet från 2000 skulle ge ett positivt tillkommande resultat. De antaganden som denna förväntan grundar sig på förefaller vara rimliga. Detta bekräftas av det faktum att den faktiska ökningen av passagerarvolymen översteg den förväntade ökningen under perioden 2000–2005. Att ökningen av passagerarvolymen tog stopp berodde i första hand på att planbeslutet inte utfärdades, vilket omöjliggjorde en utbyggnad av flygplatsen. Detta hade inte kunnat förutses vid den tidpunkt då avtalet från 2000 ingicks. FLG:s förväntningar bekräftas genom Oxeras studie. |
| --- | --- |

(328)

Av de upplysningar som de tyska myndigheterna har lämnat framgår att FLG kunde förvänta sig att avtalet från 2000 skulle ge ett positivt tillkommande resultat. De antaganden som denna förväntan grundar sig på förefaller vara rimliga. Detta bekräftas av det faktum att den faktiska ökningen av passagerarvolymen översteg den förväntade ökningen under perioden 2000–2005. Att ökningen av passagerarvolymen tog stopp berodde i första hand på att planbeslutet inte utfärdades, vilket omöjliggjorde en utbyggnad av flygplatsen. Detta hade inte kunnat förutses vid den tidpunkt då avtalet från 2000 ingicks. FLG:s förväntningar bekräftas genom Oxeras studie.

| (329) | Det hade därför varit rimligt att vänta sig att avtalet från 2000 med Ryanair skulle ha medfört en tillkommande lönsamhet för FLG. Följaktligen skulle även en försiktig marknadsekonomisk aktör ha ingått avtalet, eftersom detta i förväg skulle ha bedömts bidra till flygplatsens lönsamhet. Eftersom avtalet från 2000 enbart bidrog positivt kan det också anses utgöra ett led i flygplatsens övergripande strategi för att uppnå lönsamhet, åtminstone på längre sikt. |
| --- | --- |

(329)

Det hade därför varit rimligt att vänta sig att avtalet från 2000 med Ryanair skulle ha medfört en tillkommande lönsamhet för FLG. Följaktligen skulle även en försiktig marknadsekonomisk aktör ha ingått avtalet, eftersom detta i förväg skulle ha bedömts bidra till flygplatsens lönsamhet. Eftersom avtalet från 2000 enbart bidrog positivt kan det också anses utgöra ett led i flygplatsens övergripande strategi för att uppnå lönsamhet, åtminstone på längre sikt.

| (330) | Avtalet från 2000 mellan FLG och Ryanair inbegriper därför inte någon ekonomisk fördel som Ryanair inte skulle ha fått enligt normala marknadsvillkor. Detta avtal ska följaktligen inte anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Detta konstaterande leder till att det inte heller behöver undersökas om avtalen från 2010 omfattade ett statligt stöd för Ryanair. |
| --- | --- |

(330)

Avtalet från 2000 mellan FLG och Ryanair inbegriper därför inte någon ekonomisk fördel som Ryanair inte skulle ha fått enligt normala marknadsvillkor. Detta avtal ska följaktligen inte anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Detta konstaterande leder till att det inte heller behöver undersökas om avtalen från 2010 omfattade ett statligt stöd för Ryanair.

7.5   AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

AVGIFTER FÖR AVISNING AV FLYGPLAN PÅ FLYGPLATSEN

7.5.1   
  Selektivitet

Selektivitet

| (331) | För att en statlig åtgärd ska omfattas av tillämpningsområdet för artikel 107.1 i EUF-fördraget måste den gynna ”vissa företag eller viss produktion”. Stödbegreppet omfattar följaktligen endast sådana åtgärder som gynnar företag selektivt. |
| --- | --- |

(331)

För att en statlig åtgärd ska omfattas av tillämpningsområdet för artikel 107.1 i EUF-fördraget måste den gynna ”vissa företag eller viss produktion”. Stödbegreppet omfattar följaktligen endast sådana åtgärder som gynnar företag selektivt.

| (332) | Enligt EU-domstolarnas rättspraxis ska det undersökas huruvida en statlig åtgärd inom ramen för en viss rättsordning (nedan kallad referensramen) kan gynna ”vissa företag eller viss produktion” i jämförelse med andra företag som i faktiskt och rättsligt hänseende befinner sig i en jämförbar situation, med hänsyn till målsättningen med den aktuella åtgärden. En åtgärd som gör åtskillnad mellan företag som befinner sig i en jämförbar situation är uppenbart selektiv. Om en åtgärd som är selektiv vid första påseendet motiveras av skattesystemets art eller allmänna funktion, kommer den inte att anses vara selektiv och faller således utanför tillämpningsområdet för artikel 107.1 i EUF-fördraget (74). |
| --- | --- |

(332)

Enligt EU-domstolarnas rättspraxis ska det undersökas huruvida en statlig åtgärd inom ramen för en viss rättsordning (nedan kallad referensramen) kan gynna ”vissa företag eller viss produktion” i jämförelse med andra företag som i faktiskt och rättsligt hänseende befinner sig i en jämförbar situation, med hänsyn till målsättningen med den aktuella åtgärden. En åtgärd som gör åtskillnad mellan företag som befinner sig i en jämförbar situation är uppenbart selektiv. Om en åtgärd som är selektiv vid första påseendet motiveras av skattesystemets art eller allmänna funktion, kommer den inte att anses vara selektiv och faller således utanför tillämpningsområdet för artikel 107.1 i EUF-fördraget (74).

referensramen

74

| (333) | Kommissionen måste därför genomföra en analys i tre steg: För det första ska referenssystemet identifieras. För det andra ska det fastställas huruvida en viss åtgärd utgör ett undantag från detta system i den mån den gör åtskillnad mellan ekonomiska aktörer som, mot bakgrund av systemets egentliga syften, befinner sig i en jämförbar situation i faktiskt och rättsligt hänseende. Om åtgärden utgör ett undantag (och därför är selektiv vid första påseendet) måste det fastställas, i det tredje steget av analysen, huruvida undantaget motiveras av (referens)systemets art eller allmänna funktion. |
| --- | --- |

(333)

Kommissionen måste därför genomföra en analys i tre steg: För det första ska referenssystemet identifieras. För det andra ska det fastställas huruvida en viss åtgärd utgör ett undantag från detta system i den mån den gör åtskillnad mellan ekonomiska aktörer som, mot bakgrund av systemets egentliga syften, befinner sig i en jämförbar situation i faktiskt och rättsligt hänseende. Om åtgärden utgör ett undantag (och därför är selektiv vid första påseendet) måste det fastställas, i det tredje steget av analysen, huruvida undantaget motiveras av (referens)systemets art eller allmänna funktion.

| (334) | I det aktuella fallet inledde kommissionen det formella granskningsförfarandet med anledning av avgifterna för avisning av flygplan. |
| --- | --- |

(334)

I det aktuella fallet inledde kommissionen det formella granskningsförfarandet med anledning av avgifterna för avisning av flygplan.

| (335) | I samband med detta måste det först fastställas vilken ordning som dessa avgifter baseras på. Som kommissionen har konstaterat fastställs de relevanta avgifterna i en ordning med specialavgifter. Denna ordning med specialavgifter ingår inte i den allmänna avgiftstabellen för nyttjande av infrastruktur, men har vissa gemensamma egenskaper: I ordningen anges priserna för vissa tjänster som flygplatsen erbjuder flygbolagen samt priserna för det material som krävs. Ordningen gäller för samtliga flygbolag som använder flygplatsen. Den uppdateras regelbundet med några års mellanrum för att beakta kostnadsutvecklingen för sådana specialtjänster. Endast flygplatsen har rätt att utarbeta ordningen med specialavgifter. |
| --- | --- |

(335)

I samband med detta måste det först fastställas vilken ordning som dessa avgifter baseras på. Som kommissionen har konstaterat fastställs de relevanta avgifterna i en ordning med specialavgifter. Denna ordning med specialavgifter ingår inte i den allmänna avgiftstabellen för nyttjande av infrastruktur, men har vissa gemensamma egenskaper: I ordningen anges priserna för vissa tjänster som flygplatsen erbjuder flygbolagen samt priserna för det material som krävs. Ordningen gäller för samtliga flygbolag som använder flygplatsen. Den uppdateras regelbundet med några års mellanrum för att beakta kostnadsutvecklingen för sådana specialtjänster. Endast flygplatsen har rätt att utarbeta ordningen med specialavgifter.

| (336) | I sin dom om Lübecks flygplats slog domstolen fast att 2006 års avgiftstabell skulle vara den relevanta referensramen (75). Vad gäller likheterna mellan den allmänna avgiftstabellen och ordningen med specialavgifter drar kommissionen slutsatsen att ordningen med specialavgifter på Lübecks flygplats ska anses utgöra den referensram som ligger till grund för bedömningen av avgifterna för avisning av flygplan. |
| --- | --- |

(336)

I sin dom om Lübecks flygplats slog domstolen fast att 2006 års avgiftstabell skulle vara den relevanta referensramen (75). Vad gäller likheterna mellan den allmänna avgiftstabellen och ordningen med specialavgifter drar kommissionen slutsatsen att ordningen med specialavgifter på Lübecks flygplats ska anses utgöra den referensram som ligger till grund för bedömningen av avgifterna för avisning av flygplan.

75

| (337) | För det andra måste kommissionen undersöka om denna ordning med specialavgifter gör åtskillnad mellan ekonomiska aktörer som befinner sig i en jämförbar situation i faktiskt och rättsligt hänseende. Ordningen med specialavgifter gäller för samtliga flygbolag som använder Lübecks flygplats. I ordningen görs det ingen åtskillnad mellan flygbolag vad gäller nyttjande av avisningstjänster. För varje flygplan som avisas på Lübecks flygplats gäller samma avgifter och dessa fastställs efter startvikt samt mängden avisningsvätska och varmvatten. Avgifterna för avisning på Lübecks flygplats utgör därför inget undantag från referenssystemet eftersom det inte görs någon åtskillnad mellan flygbolagen som använder flygplatsen. Enligt kommissionen är det därmed uppenbart att avisningsavgifterna inte är selektiva. |
| --- | --- |

(337)

För det andra måste kommissionen undersöka om denna ordning med specialavgifter gör åtskillnad mellan ekonomiska aktörer som befinner sig i en jämförbar situation i faktiskt och rättsligt hänseende. Ordningen med specialavgifter gäller för samtliga flygbolag som använder Lübecks flygplats. I ordningen görs det ingen åtskillnad mellan flygbolag vad gäller nyttjande av avisningstjänster. För varje flygplan som avisas på Lübecks flygplats gäller samma avgifter och dessa fastställs efter startvikt samt mängden avisningsvätska och varmvatten. Avgifterna för avisning på Lübecks flygplats utgör därför inget undantag från referenssystemet eftersom det inte görs någon åtskillnad mellan flygbolagen som använder flygplatsen. Enligt kommissionen är det därmed uppenbart att avisningsavgifterna inte är selektiva.

| (338) | Det är därför inte nödvändigt att bedöma huruvida avgifterna motiveras av (referens)systemets art eller allmänna funktion. |
| --- | --- |

(338)

Det är därför inte nödvändigt att bedöma huruvida avgifterna motiveras av (referens)systemets art eller allmänna funktion.

7.5.2   
  Slutsats

Slutsats

| (339) | Avgifterna för avisning av flygplan ska följaktligen inte anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. |
| --- | --- |

(339)

Avgifterna för avisning av flygplan ska följaktligen inte anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

8.   SLUTSATSER

SLUTSATSER

| (340) | Det behövs inget beslut för att avgöra om eventuella statliga stöd till FLG utgör statliga stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget och i så fall kan förklaras förenliga med den inre marknaden. Den juridiska personen FLG existerar inte längre och har upphört med sin ekonomiska verksamhet. Även om det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina, skulle stödet inte längre kunna återkrävas från Yasmina, eftersom Yasmina har upplösts och dess tillgångar har avyttrats inom ramen för ett konkursförfarande enligt tysk rätt under en domstols överinseende. |
| --- | --- |

(340)

Det behövs inget beslut för att avgöra om eventuella statliga stöd till FLG utgör statliga stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget och i så fall kan förklaras förenliga med den inre marknaden. Den juridiska personen FLG existerar inte längre och har upphört med sin ekonomiska verksamhet. Även om det förelåg ekonomisk kontinuitet mellan FLG och Yasmina, skulle stödet inte längre kunna återkrävas från Yasmina, eftersom Yasmina har upplösts och dess tillgångar har avyttrats inom ramen för ett konkursförfarande enligt tysk rätt under en domstols överinseende.

| (341) | Försäljningen av FLG-aktier till Infratil år 2005 innebar ingen fördel för Infratil eftersom Lübecks stad agerade som en marknadsekonomisk aktör vid försäljningen av aktierna. Omförhandlingen av säljoptionen 2009 samt övertagandet av ytterligare förluster, investeringskostnader och andra kostnader i enlighet med 2009 års tilläggsavtal medförde inte heller någon fördel för Infratil. Även i detta fall agerade Lübecks stad som en marknadsekonomisk aktör. |
| --- | --- |

(341)

Försäljningen av FLG-aktier till Infratil år 2005 innebar ingen fördel för Infratil eftersom Lübecks stad agerade som en marknadsekonomisk aktör vid försäljningen av aktierna. Omförhandlingen av säljoptionen 2009 samt övertagandet av ytterligare förluster, investeringskostnader och andra kostnader i enlighet med 2009 års tilläggsavtal medförde inte heller någon fördel för Infratil. Även i detta fall agerade Lübecks stad som en marknadsekonomisk aktör.

| (342) | På grundval av en förhandsbedömning skulle avtalet från 2000 mellan FLG och Ryanair ha bidragit till flygplatsens lönsamhet. Följaktligen skulle en marknadsekonomisk aktör ha ingått detta avtal, som därmed inte innebär någon fördel för Ryanair. |
| --- | --- |

(342)

På grundval av en förhandsbedömning skulle avtalet från 2000 mellan FLG och Ryanair ha bidragit till flygplatsens lönsamhet. Följaktligen skulle en marknadsekonomisk aktör ha ingått detta avtal, som därmed inte innebär någon fördel för Ryanair.

| (343) | Avgifterna för avisningstjänster på Lübecks flygplats är uppenbarligen inte av selektiv karaktär. |
| --- | --- |

(343)

Avgifterna för avisningstjänster på Lübecks flygplats är uppenbarligen inte av selektiv karaktär.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det behövs inget beslut för att avgöra om eventuella statliga stöd till FLG utgör statliga stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget och i så fall kan förklaras förenliga med den inre marknaden, eftersom FLG har upphört med sin ekonomiska verksamhet och det inte längre är möjligt att återkräva stödet.

Artikel 2

Försäljningen av 90 procent av FLG-aktierna till Infratil samt 2009 års omförhandlade villkor för säljoptionen utgör inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

Artikel 3

Avtalet från 2000 mellan Ryanair och Lübecks flygplats möjliggör inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

Artikel 4

Avgifterna för avisning av flygplan utgör inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

Artikel 5

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 7 februari 2017.

På kommissionens vägnar

Margrethe VESTAGER

Ledamot av kommissionen

---

(1)  
  EUT C 287, 29.11.2007, s. 27.

1

(2)  
  EUT C 295, 7.12.2007, s. 29, och EUT C 241, 10.8.2012, s. 56.

2

(3)  
  Infratil är ett nyzeeländskt finansiellt holdingföretag som investerar i infrastruktur för energi, flygplatser och kollektivtrafiksektorn. Infratil ägde och drev bl.a. följande flygplatser: Wellington International Airport, Nya Zeeland, samt Glasgow Prestwick Airport och Kent International Airport, Förenade kungariket. Företaget har numera avyttrat sina innehav i europeiska flygplatser.

3

Infratil

(4)  
  Ryanair är ett irländskt flygbolag och medlem av lågprisbolagens intresseorganisation ELFAA (European Low Fares Airlines Association). Flygbolagets verksamhet var koncentrerad till mindre, regionala flygplatser. Flygbolaget trafikerar för närvarande ungefär 160 europeiska destinationer. Ryanair har en homogen flotta bestående av 272 flygplan av typen Boeing 737–800 med 189 platser. När 2007 års beslut om att inleda förfarandet antogs genomförde Ryanair 23 flygningar i veckan från Lübecks flygplats till fem olika europeiska destinationer: London-Stansted (Förenade kungariket), Milano-Bergamo och Pisa (Italien), Palma de Mallorca (Spanien) samt Stockholm-Skavsta (Sverige).

4

Ryanair

(5)  
  EUT C 287, 29.11.2007, s. 27.

5

(6)  
  EUT C 295, 7.12.2007, s. 29.

6

(7)  Schutzgemeinschaft gegen Fluglärm Lübeck samt Umgebung Groß Grönau eV och Check-in Lübeck e.V.

7

(8)  Industrie- und Handelskammer zu Lübeck (IHK).

8

(9)  Peter C. Klanowski och Horst Conrad.

9

(10)  Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget [numera artikel 108 i EUF-fördraget] (EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.)

10

(11)  Meddelande från kommissionen – Riktlinjer för statligt stöd till flygplatser och flygbolag (EUT C 99, 4.4.2014, s. 3.)

11

Riktlinjer för statligt stöd till flygplatser och flygbolag

(12)  
  EUT C 113, 15.4.2014, s. 30.

12

(13)  Vad gäller allmänhetens deltagande och rätten till rättslig prövning utgör SGF en icke-statlig organisation i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/35/EG av den 26 maj 2003 om åtgärder för allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program avseende miljön och om ändring, med avseende på allmänhetens deltagande och rätt till rättslig prövning, av rådets direktiv 85/337/EEG och 96/61/EG (EUT L 156, 25.6.2003, s. 17).

13

(14)  Innan förfarandet inleddes hade åtgärderna i ärendena CP 31/2009 (SA.27585) och CP 162/2010 (SA.31149) undersökts.

14

(15)  
  EUT C 241, 10.8.2012, s. 56.

15

(16)  Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen (Bundesverband der deutschen Verkehrsflughäfen).

16

(17)  Yasmina var ett helägt dotterbolag till 3 Y Logistic und Projektbetreuung GmbH (nedan kallat 3Y), ett investeringsbolag ägt av en fysisk person, närmare bestämt Saudis Adel Mohammed Saleh M. Alghanmi. Yasmina hade bildats för köpet och driften av Lübecks flygplats.

17

3Y

(18)  Tribunalens dom av den 9 september 2014, Hansestadt Lübeck mot kommissionen, T-461/12 ECLI:EU:T:2014:758.

18

(19)  Domstolens dom av den 21 december 2016, kommissionen mot Hansestadt Lübeck, C-524/14 P, ECLI:EU:C:2016:971.

19

(20)  Se webbplatsen för Lübecks flygplats: http://www.flughafen-luebeck.de/images/02-unternehmen/06-zahlen_fakten_daten/02-monatsstatistik/ab2000.pdf (läget den 22 maj 2015).

20

(21)  Bürgerschaft der Hansestadt Lübeck består av representanter för stadens medborgare.

21

(22)  EUT S 156–261107, 16.8.2012 (http://ted.europa.eu/udl?uri=TED:NOTICE:261107-2012:TEXT:EN:HTML&tabId=1).

22

(23)  Kommissionens beslut av den 19 januari 2005 i ärende N644i/2002 – Tyskland – Utveckling av den kommunala ekonomiska infrastrukturen enligt del II, avsnitt 7 i ramplanen inom det gemensamma federala/delstatliga programmet för att förbättra regionala ekonomiska strukturer i) Upprättande eller utbyggnad av regionala flygplatser (EUT C 126, 12.5.2005, s. 10).

23

(24)  Planbeslutet för utveckling av Lübecks flygplats av den 20 januari 2005, som omfattade flera infrastrukturåtgärder, överklagades till domstol av olika parter. Under övergångsordningen fattade Oberverwaltungsgericht två beslut som vann laga kraft: Oberverwaltungsgericht Schleswigs beslut 4MR1/05 av den 18 juli 2005 och Oberverwaltungsgericht Schleswigs beslut 101/05 av den 21 oktober 2005. Till följd av dessa avgöranden avslogs planbeslutet.

24

(*1)  Konfidentiell information.

*1

(25)  Tillämpning av artiklarna 2 och 93 i EG-fördraget och artikel 61 i EES-avtalet på statligt stöd inom luftfartssektorn (EGT C 350, 10.12.1994, s. 5).

25

(26)  Oberverwaltungsgericht Schleswig; 4MR1/05

26

(27)  Domstolens dom av den 16 maj 2002, Frankrike mot kommissionen (nedan kallad Stardust Marine), C-482/99, ECLI:EU:C:2002:294.

27

Stardust Marine),

(28)  Tribunalens dom av den 3 mars 2010, Bundesverband deutscher Banken mot kommissionen (Helaba I), T-163/05, ECLI:EU:T:2010:59.

28

(29)  Domstolens dom av den 24 juli 2003, C-280/00 Altmark Trans GmbH och Regierungspräsidium Magdeburg mot Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, ECLI:EU:C:2003:415.

29

(30)  Oxera-rapporten Economic MEOP assessment: Lübeck airport,
  6.2.2015.

30

Economic MEOP assessment: Lübeck airport,

(31)  Affärsplanen Takeoff Konzept av den 21 december 2009, se http://www.luebeck.de/stadt_politik/rathaus/wahlen/files/M21_Take_off_Konzept_HL-Umdruck_17-156_WA_Ltsh.pdf.

31

Takeoff Konzept

(32)  Domstolens dom av den 16 maj 2002, Frankrike mot kommissionen (”Stardust Marine”) C-482/99, ECLI:EU:C:2002:294.

32

(33)  Förstainstansrättens dom av den 17 december 2008, Ryanair mot kommissionen (Charleroi T-196/04 ECLI:EU:T:2008:585.

33

(34)  Kommissionens beslut av den 12 november 2008, statligt stöd nr N 510/2008 – Italien – försäljning av Alitalias tillgångar (EUT C 46, 25.2.2009, s. 6).

34

(35)  Domstolens dom av den 8 maj 2003, Italien och SIM 2 Multimedia mot kommissionen, C-328/99 och C-399/00, ECLI:EU:C:2003:252; Kommissionens beslut av den 17 september 2008, statligt stöd nr N 321/2008, N 322/2008 och N 323/2008 – Grekland – försäljning av vissa av Olympic Airways Services/Olympic Airlines tillgångar (EUT C 18, 23.1.2010, s. 9); kommissionens beslut av den 12 november 2008, statligt stöd nr N 510/2008 – Italien – försäljning av Alitalias tillgångar (EUT C 46, 25 februari 2009, s. 6); kommissionens beslut av den 4 april 2012, SA.34547 – Frankrike – övertagande av Sernamkoncernens tillgångar inom ramen för dess rekonstruktionsförfarande (EUT C 305, 10.10.2012, s. 5).

35

(36)  Tribunalens dom av den 28 mars 2012 i mål T-123/09, Ryanair Ltd mot kommissionen, ECLI:EU:T:2012:164.

36

(37)  Tribunalens dom av den 28 mars 2012 i mål T-123/09, Ryanair Ltd mot kommissionen, ECLI:EU:T:2012:164, punkt 156.

37

(38)  Rådets direktiv 2001/23/EG av den 12 mars 2001 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av företag eller verksamheter (EGT L 82, 22.3.2001, s. 16).

38

(39)  BGB, 18.8.1896, 613a § 242.

39

(40)  Kommissionens beslut av den 4 april 2012, SA.34547 – Frankrike – övertagande av Sernamkoncernens tillgångar inom ramen för dess rekonstruktionsförfarande (EUT C 305, 10.10.2012, s. 10).

40

(41)  Med ”due diligence-förfarande” avses i regel en detaljerad företagsbesiktning som köparen gör med syftet att eventuellt genomföra en koncentration, ett övertagande, en privatisering eller en jämförbar rättshandling.

41

(42)  Kommissionens tillkännagivande om begreppet statligt stöd som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUT C 262, 19.7.2016, s. 1, punkt 94).

42

(43)  Tribunalens dom av den 13 september 2010, Grekland mot kommissionen, T-415/05, ECLI:EU:T:2010:386, punkt 146.

43

(44)  Se föregående. Enligt EU-domstolen kan ekonomisk irrationalitet tyda på ekonomisk kontinuitet.

44

(45)  Domstolens dom av den 11 december 2012, kommissionen mot Spanien, C-610/10, ECLI:EU:C:2012:781, punkt 106.

45

(46)  Insolvenzordnung (insolvenslagen) av den 5 oktober 1994 (BGBl. I, s. 2866), senast ändrad genom 16 § i lagen av den 20 november 2015 (BGBl. I, s. 2010).

46

(47)  Se kommissionens beslut av den 27 februari 2008 om statligt stöd C 46/07 (ex NN 59/07) som Rumänien har beviljat företaget Automobile Craiova (tidigare Daewoo România) (EUT L 239, 6.9.2008, s. 12).

47

(48)  Domstolens dom av den 29 april 1999, Konungariket Spanien mot kommissionen, C-342/96, ECLI:EU:C:1999:210, punkt 41; domstolens dom av den 11 juli 1996, Syndicat français de l'Express international (SFEI) m.fl. mot La Poste m.fl., C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285.

48

(49)  Se t.ex. förstainstansrättens dom av den 12 december 2000, Alitalia mot kommissionen, T-296/97, ECLI:EU:T:2000:289; förstainstansrättens dom av den 6 mars 2003, WestLB mot kommissionen, T-228/99 och T-233/99, ECLI:EU:T:2003:57; förstainstansrättens dom av den 29 mars 2007, Scott SA mot kommissionen, T-366/00, ECLI:EU:T:2007:99; domstolens dom av den 8 maj 2003, Italienska republiken och SIM 2 Multimedia SpA mot kommissionen, C-328/99 och C-399/00, ECLI:EU:C:2003:252; förstainstansrättens dom av den 12 december 1996, Air France mot kommissionen, T-358/94, ECLI:EU:T:1996:194.

49

(50)  Den 23:e rapporten om konkurrenspolitiken, 1993, s. 255.

50

(51)  Kommissionens beslut av den 19 juni 2013, SA.36197 (13/N) – Portugal – Privatisering av ANA – Portugisiska flygplatser, C(2013) 3546 final (EUT C 256, 5.9.2013, s. 3). Domstolens dom av den 10 juli 1986, Belgien mot kommissionen, 40/85, ECLI:EU:C:1986:305.

51

(52)  Domstolens dom av den 16 maj 2002, Frankrike mot kommissionen (nedan kallad Stardust Marine) C-482/99, ECLI:EU:C:2002:294, punkt 71.

52

Stardust Marine)

(53)  Studien utarbetades av Berenberg Consult GmbH (ett dotterbolag till Hamburger Privatbank Berenberg).

53

(54)  Se punkt 403 i kommissionens 23:e rapport om konkurrenspolitiken, 1993; avsnitt 4.2.3.1. i kommissionens tillkännagivande om begreppet statligt stöd som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUT C 262, 19.7.2016, s. 1).

54

(55)  Domstolens dom av den 16 maj 2002, Frankrike mot kommissionen (”Stardust Marine”), C-482/99, ECLI:EU:C:2002:294 punkt 71.

55

(56)  Se 2014 års luftfartsriktlinjer, punkt 53.

56

(57)  Se 2014 års luftfartsriktlinjer, punkt 59.

57

(58)  Se kommissionens beslut 2011/60/EU av den 27 januari 2010 om statligt stöd C 12/2008 – Slovakien – Avtal mellan Bratislava flygplats och Ryanair, punkterna 88 och 89 (EUT L 27, 1.2.2011, s. 24.).

58

(59)  Se 2014 års luftfartsriktlinjer, punkterna 57–59.

59

(60)  Vad gäller tillämpning av referenstaxor med avseende på lönsamheten (till skillnad från prisbildning) i branschen, se tribunalens dom av den 3 juli 2014, Spanien och Cuidad de la Luz mot kommissionen i de förenade målen T-319/12 och T-321/12, ECLI:EU:T:2014:604, punkt 44.

60

(61)  Ytterligare indikatorer: se 2014 års luftfartsriktlinjer, punkt 60.

61

(62)  Se 2014 års luftfartsriktlinjer, punkterna 59 och 63.

62

(63)  Se 2014 års luftfartsriktlinjer, punkt 63.

63

(64)  Se 2014 års luftfartsriktlinjer, punkt 64.

64

(65)  Se 2014 års luftfartsriktlinjer, punkt 64; kommissionens beslut (EU) 2015/1226 av den 23 juli 2014 om det statliga stöd SA.33963 (2012/C) (f.d. 2012/NN) som Frankrike har genomfört till förmån för Chambre de Commerce et d'Industrie d'Angoulême, SNC-Lavalin, Ryanair och Airport Marketing Services (EUT L 201, 30.7.2015, s. 48); kommissionens beslut (EU) 2015/1584 av den 1 oktober 2014 om det statliga stöd SA.23098 (C 37/07) (f.d. NN 36/07) som Italien har genomfört till förmån för Società di Gestione dell'Aeroporto di Alghero So.Ge.A.AL SpA och olika lufttrafikföretag som är verksamma vid Algheros flygplats (EUT L 250, 25.9.2015, s. 38); kommissionens beslut (EU) 2016/2069 av den 1 oktober 2014 om de åtgärder SA.14093 (C 76/2002) som Belgien har genomfört till förmån för Brussels South Charleroi Airport och Ryanair (EUT L 325, 30.11.2016, s. 63).

65

(66)  Förstainstansrättens dom av den 17 december 2008, Ryanair mot kommissionen, T-196/04, ECLI:EU:T:2008:585, punkt 59.

66

(67)  Domstolens dom av den 16 maj 2002, Frankrike mot kommissionen (nedan kallat Stardust Marine), C-482/99, ECLI:EU:C:2002:294 punkt 71.

67

Stardust Marine

(68)  Domstolens dom av den 21 mars 1991, Italien mot kommissionen (Alfa Romeo), C-305/89, ECLI:EU:C:1991:142.

68

(69)  Rapporten nämndes ovan under punkt 7.3.1.1 i samband med lönsamheten för avtalet mellan Lübecks stad och Infratil.

69

(70)  Se 2014 års luftfartsriktlinjer, punkt 64.

70

(71)  Se kommissionens beslut (EU) 2015/1226 av den 23 juli 2014 om det statliga stöd SA.33963 (2012/C) (f.d. 2012/NN) som Frankrike har genomfört till förmån för Chambre de Commerce et d'Industrie d'Angoulême, SNC-Lavalin, Ryanair och Airport Marketing Services (EUT L 201, 30.7.2015, s. 48).

71

(72)  Kommissionens beslut (EU) 2015/1584 av den 1 oktober 2014 om det statliga stöd SA.23098 (C 37/07) (f.d. NN 36/07) som Italien har genomfört till förmån för Società di Gestione dell'Aeroporto di Alghero So.Ge.A.AL SpA och olika lufttrafikföretag som är verksamma vid Algheros flygplats (EUT L 250, 25.9.2015, s. 38).

72

(73)  Oxera-rapporten Lübeck airport – Economic MEOP Assessment (Lübecks flygplats – Ekonomiskt utlåtande avseende marknadsekonomitestet) av den 1 september 2014.

73

Lübeck airport – Economic MEOP Assessment

(74)  Dom av den 7 mars 2012, British Aggregates Association mot kommissionen, T-210/02 RENV ECLI:EU:T:2012:110, punkterna 82 och 83; dom av den 15 november 2011, kommissionen och Spanien mot Government of Gibraltar och Förenade kungariket i de förenade målen C-106/09 P och C-107/09 P, ECLI:EU:C:2011:732, punkterna 74 och punkt 75; dom av den 14 januari 2015, Eventech mot The Parking Adjudicator, C-518/13, ECLI:EU:C:2015:9, punkterna 54 och 55.

74

RENV

(75)  Dom av den 21 december 2016, kommissionen mot Hansestadt Lübeck, C-524/14 P ECLI:EU:C:2016:971, punkt 62.

75

---

| 19.12.2017 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | L 339/50 |
| --- | --- | --- | --- |

19.12.2017

SV

Europeiska unionens officiella tidning

L 339/50

---

KOMMISSIONENS BESLUT (EU) 2017/2337

av den 29 maj 2017

om de belopp som anslagits för tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn samt för produktion och saluföring av kvalitetsprodukter från jordbruket i enlighet med lagen om mjölk och fetter enligt statligt stöd SA.35484 (2013/C) (f.d. SA.35484 [2012/NN])

[delgivet med nr C(2017) 3487]

(Endast den tyska texten är giltig)

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket (1),

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

1.   FÖRFARANDE

FÖRFARANDE

| (1) | Genom skrivelser av den 28 november 2011 och den 27 februari 2012 begärde Europeiska kommissionen (nedan kallad kommissionen) närmare uppgifter av Tyskland om den årliga rapporten för 2010 om statligt stöd inom jordbrukssektorn, vilken Tyskland hade lämnat in i enlighet med artikel 21.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 (2), nu artikel 26.1 i rådets förordning (EU) 2015/1589 (3). Tyskland besvarade kommissionens frågor genom skrivelser av den 16 januari 2012 och den 27 april 2012. Av Tysklands svar framgick att Tyskland hade beviljat den tyska mjölksektorn finansiellt stöd i enlighet med 1952 års lag om handel med mjölk, mjölkprodukter och fetter (Gesetz über den Verkehr mit Milch, Milcherzeugnissen und Fetten, nedan kallad lagen om mjölk och fetter eller MFG). |
| --- | --- |

(1)

Genom skrivelser av den 28 november 2011 och den 27 februari 2012 begärde Europeiska kommissionen (nedan kallad kommissionen) närmare uppgifter av Tyskland om den årliga rapporten för 2010 om statligt stöd inom jordbrukssektorn, vilken Tyskland hade lämnat in i enlighet med artikel 21.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 (2), nu artikel 26.1 i rådets förordning (EU) 2015/1589 (3). Tyskland besvarade kommissionens frågor genom skrivelser av den 16 januari 2012 och den 27 april 2012. Av Tysklands svar framgick att Tyskland hade beviljat den tyska mjölksektorn finansiellt stöd i enlighet med 1952 års lag om handel med mjölk, mjölkprodukter och fetter (Gesetz über den Verkehr mit Milch, Milcherzeugnissen und Fetten, nedan kallad lagen om mjölk och fetter eller MFG).

kommissionen

2

3

Gesetz über den Verkehr mit Milch, Milcherzeugnissen und Fetten

lagen om mjölk och fetter

MFG

| (2) | Genom en skrivelse av den 2 oktober 2012 underrättade kommissionen Tyskland om att de aktuella åtgärderna hade registrerats som icke-anmält stöd nr SA.35484 (2012/NN). Genom skrivelser av den 16 november 2012 och av den 7, 8, 11, 13, 14, 15 och 19 februari, 21 mars, 8 april, 28 maj, 10 och 25 juni och 2 juli 2013 lämnade Tyskland ytterligare information. |
| --- | --- |

(2)

Genom en skrivelse av den 2 oktober 2012 underrättade kommissionen Tyskland om att de aktuella åtgärderna hade registrerats som icke-anmält stöd nr SA.35484 (2012/NN). Genom skrivelser av den 16 november 2012 och av den 7, 8, 11, 13, 14, 15 och 19 februari, 21 mars, 8 april, 28 maj, 10 och 25 juni och 2 juli 2013 lämnade Tyskland ytterligare information.

| (3) | Genom en skrivelse av den 17 juli 2013 (C(2013) 4457 final) (nedan kallad beslutet att inleda förfarandet) informerade kommissionen Tyskland om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i EUF-fördraget avseende stödet. I sin undersökning av de berörda delåtgärderna när det gäller deras förenlighet med den inre marknaden har kommissionen gjort åtskillnad mellan två separata perioder:






  1. | Perioden från den 28 november 2001 till den 31 december 2006. |
| --- | --- | --- |

(3)

Genom en skrivelse av den 17 juli 2013 (C(2013) 4457 final) (nedan kallad beslutet att inleda förfarandet) informerade kommissionen Tyskland om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i EUF-fördraget avseende stödet. I sin undersökning av de berörda delåtgärderna när det gäller deras förenlighet med den inre marknaden har kommissionen gjort åtskillnad mellan två separata perioder:

beslutet att inleda förfarandet

1.

Perioden från den 28 november 2001 till den 31 december 2006.

| 2. | Perioden från den 1 januari 2007. |
| --- | --- |

2.

Perioden från den 1 januari 2007.

| (4) | I beslutet att inleda förfarandet konstaterade kommissionen att flera av delåtgärderna inom MFG antingen inte utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, eller att de utgjorde statligt stöd men inte omfattades av reglerna för statligt stöd. |
| --- | --- |

(4)

I beslutet att inleda förfarandet konstaterade kommissionen att flera av delåtgärderna inom MFG antingen inte utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, eller att de utgjorde statligt stöd men inte omfattades av reglerna för statligt stöd.

| (5) | I fråga om andra delåtgärder konstaterade kommissionen att de var förenliga med den inre marknaden, antingen för perioden från den 28 november 2001 till den 31 december 2006, eller för perioden från den 1 januari 2007, eller för båda perioderna. |
| --- | --- |

(5)

I fråga om andra delåtgärder konstaterade kommissionen att de var förenliga med den inre marknaden, antingen för perioden från den 28 november 2001 till den 31 december 2006, eller för perioden från den 1 januari 2007, eller för båda perioderna.

| (6) | För alla andra delåtgärder, inklusive de delåtgärder som ligger till grund för detta beslut om tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn samt för produktion och saluföring av kvalitetsprodukter från jordbruket, uttryckte kommissionen i beslutet att inleda förfarandet farhågor om deras förenlighet med den inre marknaden. |
| --- | --- |

(6)

För alla andra delåtgärder, inklusive de delåtgärder som ligger till grund för detta beslut om tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn samt för produktion och saluföring av kvalitetsprodukter från jordbruket, uttryckte kommissionen i beslutet att inleda förfarandet farhågor om deras förenlighet med den inre marknaden.

| (7) | Kommissionen upptäckte ett antal misstag i beslutet att inleda förfarandet och skickade därför en korrigering till de tyska myndigheterna genom en skrivelse av den 16 december 2013. |
| --- | --- |

(7)

Kommissionen upptäckte ett antal misstag i beslutet att inleda förfarandet och skickade därför en korrigering till de tyska myndigheterna genom en skrivelse av den 16 december 2013.

| (8) | Det korrigerade beslutet att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (4). Kommissionen uppmanade övriga berörda parter att inkomma med synpunkter inom en månad. |
| --- | --- |

(8)

Det korrigerade beslutet att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (4). Kommissionen uppmanade övriga berörda parter att inkomma med synpunkter inom en månad.

Europeiska unionens officiella tidning

4

| (9) | Genom en skrivelse av den 20 september 2013 lämnade Tyskland sina synpunkter på beslutet att inleda förfarandet. |
| --- | --- |

(9)

Genom en skrivelse av den 20 september 2013 lämnade Tyskland sina synpunkter på beslutet att inleda förfarandet.

| (10) | Kommissionen har mottagit synpunkter från sammanlagt 19 berörda parter. En av dessa parter har anfört giltiga skäl till kommissionen för att få vara anonym. Totalt tio synpunkter, men inte de synpunkter som avses i föregående mening, rörde de ifrågavarande delåtgärderna för tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn samt för produktion och saluföring av kvalitetsprodukter från jordbruket. |
| --- | --- |

(10)

Kommissionen har mottagit synpunkter från sammanlagt 19 berörda parter. En av dessa parter har anfört giltiga skäl till kommissionen för att få vara anonym. Totalt tio synpunkter, men inte de synpunkter som avses i föregående mening, rörde de ifrågavarande delåtgärderna för tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn samt för produktion och saluföring av kvalitetsprodukter från jordbruket.

| (11) | Dessa synpunkter vidarebefordrades till Tyskland genom skrivelser av den 27 februari, 3 mars och 3 oktober 2014. |
| --- | --- |

(11)

Dessa synpunkter vidarebefordrades till Tyskland genom skrivelser av den 27 februari, 3 mars och 3 oktober 2014.

| (12) | Genom en skrivelse av den 21 mars 2014 informerade de tyska myndigheterna kommissionen om att de inte hade för avsikt att besvara de nämnda synpunkterna från berörda parter. |
| --- | --- |

(12)

Genom en skrivelse av den 21 mars 2014 informerade de tyska myndigheterna kommissionen om att de inte hade för avsikt att besvara de nämnda synpunkterna från berörda parter.

| (13) | Genom en skrivelse av den 31 mars 2014 lämnade de tyska myndigheterna en synpunkt från Bayern till kommissionen, som rörde synpunkterna från den part som hade begärt att få vara anonym (se skäl 10). |
| --- | --- |

(13)

Genom en skrivelse av den 31 mars 2014 lämnade de tyska myndigheterna en synpunkt från Bayern till kommissionen, som rörde synpunkterna från den part som hade begärt att få vara anonym (se skäl 10).

| (14) | Tyskland yttrade sig inledningsvis inte om de synpunkter som parterna lämnade i februari 2014. Med avseende på kompletterande synpunkter av den 8 juli 2014, lämnade Tyskland synpunkter genom en skrivelse av den 3 december 2014. |
| --- | --- |

(14)

Tyskland yttrade sig inledningsvis inte om de synpunkter som parterna lämnade i februari 2014. Med avseende på kompletterande synpunkter av den 8 juli 2014, lämnade Tyskland synpunkter genom en skrivelse av den 3 december 2014.

| (15) | Kommissionen begärde ytterligare upplysningar från Tyskland genom en skrivelse av den 13 november 2014. Tyskland besvarade kommissionens frågor genom en skrivelse av den 27 februari 2015. |
| --- | --- |

(15)

Kommissionen begärde ytterligare upplysningar från Tyskland genom en skrivelse av den 13 november 2014. Tyskland besvarade kommissionens frågor genom en skrivelse av den 27 februari 2015.

| (16) | Den 30 juni 2016 lämnade det federala livsmedels- och jordbruksministeriet ytterligare upplysningar om delåtgärd RP 2. |
| --- | --- |

(16)

Den 30 juni 2016 lämnade det federala livsmedels- och jordbruksministeriet ytterligare upplysningar om delåtgärd RP 2.

| (17) | Kommissionen begärde återigen ytterligare upplysningar från Tyskland genom en skrivelse av den 15 november 2016. Efter att ha begärt en förlängning av den tidsfrist som kommissionen fastställt för att besvara skrivelsen, besvarade Tyskland kommissionens frågor genom en skrivelse av den 13 januari 2017. |
| --- | --- |

(17)

Kommissionen begärde återigen ytterligare upplysningar från Tyskland genom en skrivelse av den 15 november 2016. Efter att ha begärt en förlängning av den tidsfrist som kommissionen fastställt för att besvara skrivelsen, besvarade Tyskland kommissionens frågor genom en skrivelse av den 13 januari 2017.

2.   BESKRIVNING AV ÅTGÄRDERNA OCH SYNPUNKTER FRÅN DE TYSKA MYNDIGHETERNA

BESKRIVNING AV ÅTGÄRDERNA OCH SYNPUNKTER FRÅN DE TYSKA MYNDIGHETERNA

| (18) | I följande beskrivning diskuteras de delåtgärder som omfattas av det stöd som beviljats för tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn samt det statliga stöd som öronmärkts för produktion och saluföring av kvalitetsprodukter från jordbruket enligt MFG, angående vilka kommissionen uttryckte farhågor om deras förenlighet med den inre marknaden. I synnerhet diskuteras följande delåtgärder (i den följande texten kommer dessa delåtgärder att benämnas enligt klassificeringen i bilagan till beslutet att inleda förfarandet): BY 3, BY 10, BW 4, BB 1, BB 3, HE 2, HE 3, HE 9, NI 5, NI 6, NI 7, NW 4, NW 5, NW 6, RP 1, RP 5, SL 2, SL 5, TH 3, TH 4, TH 9, TH 10 (tekniskt stöd för perioden 2001–2006), RP 2 (tekniskt stöd från perioden från 2007), BW 10, BW 11, NI 1 och TH5 (kvalitetsprodukter för perioden 2001–2006). |
| --- | --- |

(18)

I följande beskrivning diskuteras de delåtgärder som omfattas av det stöd som beviljats för tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn samt det statliga stöd som öronmärkts för produktion och saluföring av kvalitetsprodukter från jordbruket enligt MFG, angående vilka kommissionen uttryckte farhågor om deras förenlighet med den inre marknaden. I synnerhet diskuteras följande delåtgärder (i den följande texten kommer dessa delåtgärder att benämnas enligt klassificeringen i bilagan till beslutet att inleda förfarandet): BY 3, BY 10, BW 4, BB 1, BB 3, HE 2, HE 3, HE 9, NI 5, NI 6, NI 7, NW 4, NW 5, NW 6, RP 1, RP 5, SL 2, SL 5, TH 3, TH 4, TH 9, TH 10 (tekniskt stöd för perioden 2001–2006), RP 2 (tekniskt stöd från perioden från 2007), BW 10, BW 11, NI 1 och TH5 (kvalitetsprodukter för perioden 2001–2006).

Rättslig grund

Rättslig grund

| (19) | MFG är en federal lag som trädde i kraft 1952 och sedan dess har ändrats ett flertal gånger (5). Den ligger till grund för de aktuella stödåtgärderna och gäller på obestämd tid. |
| --- | --- |

(19)

MFG är en federal lag som trädde i kraft 1952 och sedan dess har ändrats ett flertal gånger (5). Den ligger till grund för de aktuella stödåtgärderna och gäller på obestämd tid.

5

| (20) | Enligt § 22.1 i MFG har de tyska delstaterna rätt att införa en mjölkavgift för mejerier på grundval av mängden levererad mjölk. Enligt den information som Tyskland har lämnat har nio (av sexton) delstater utnyttjat denna befogenhet, nämligen Baden-Württemberg, Bayern, Brandenburg, Hessen, Niedersachsen, Nordrhein-Westfalen, Rheinland-Pfalz, Saarland och Thüringen. De avgifter som delstaterna tar ut uppgår till upp till 0,0015 euro per kg mjölk. |
| --- | --- |

(20)

Enligt § 22.1 i MFG har de tyska delstaterna rätt att införa en mjölkavgift för mejerier på grundval av mängden levererad mjölk. Enligt den information som Tyskland har lämnat har nio (av sexton) delstater utnyttjat denna befogenhet, nämligen Baden-Württemberg, Bayern, Brandenburg, Hessen, Niedersachsen, Nordrhein-Westfalen, Rheinland-Pfalz, Saarland och Thüringen. De avgifter som delstaterna tar ut uppgår till upp till 0,0015 euro per kg mjölk.

| (21) | Tyskland har visat att mjölkavgiften inte är tillämplig på import. Däremot kan exportprodukter omfattas av mjölkavgiften. |
| --- | --- |

(21)

Tyskland har visat att mjölkavgiften inte är tillämplig på import. Däremot kan exportprodukter omfattas av mjölkavgiften.

| (22) | I § 22.2 i MFG föreskrivs att de medel som erhålls genom mjölkavgiften endast får användas för följande ändamål:






  1. | Främjande och bibehållande av kvaliteten på grundval av vissa genomförandebestämmelser. |
| --- | --- | --- |

(22)

I § 22.2 i MFG föreskrivs att de medel som erhålls genom mjölkavgiften endast får användas för följande ändamål:

1.

Främjande och bibehållande av kvaliteten på grundval av vissa genomförandebestämmelser.

| 2. | Förbättring av hygienen vid utvinning, leverans, bearbetning och distribution av mjölk och mjölkprodukter. |
| --- | --- |

2.

Förbättring av hygienen vid utvinning, leverans, bearbetning och distribution av mjölk och mjölkprodukter.

| 3. | Kontroller av mjölkavkastningen. |
| --- | --- |

3.

Kontroller av mjölkavkastningen.

| 4. | Rådgivning till företagen avseende frågor som rör mejerinäringen och löpande fortbildning av unga anställda inom detta område. |
| --- | --- |

4.

Rådgivning till företagen avseende frågor som rör mejerinäringen och löpande fortbildning av unga anställda inom detta område.

| 5. | Reklam för att öka konsumtionen av mjölk och mjölkprodukter. |
| --- | --- |

5.

Reklam för att öka konsumtionen av mjölk och mjölkprodukter.

| 6. | Genomförande av uppgifter som överlåtits enligt lagen om mjölk och fetter. |
| --- | --- |

6.

Genomförande av uppgifter som överlåtits enligt lagen om mjölk och fetter.

| (23) | I § 22 stycke 2a i lagen om mjölk och fetter föreskrivs att de medel som erhålls enligt stycke 1 med avsteg från stycke 2 även kan användas för att






  1. | minska strukturellt betingade ökade insamlingskostnader vid leverans av mjölk och grädde från producenterna till mejeriet, |
| --- | --- | --- |

(23)

I § 22 stycke 2a i lagen om mjölk och fetter föreskrivs att de medel som erhålls enligt stycke 1 med avsteg från stycke 2 även kan användas för att

1.

minska strukturellt betingade ökade insamlingskostnader vid leverans av mjölk och grädde från producenterna till mejeriet,

| 2. | minska de ökade transportkostnaderna vid leverans av mjölk mellan mejerier, såvida leveransen är nödvändig för att säkerställa försörjningen av konsumtionsmjölk inom det mottagande mejeriets försäljningsområde och |
| --- | --- |

2.

minska de ökade transportkostnaderna vid leverans av mjölk mellan mejerier, såvida leveransen är nödvändig för att säkerställa försörjningen av konsumtionsmjölk inom det mottagande mejeriets försäljningsområde och

| 3. | främja kvaliteten vid den centrala distributionen av mjölkprodukter. |
| --- | --- |

3.

främja kvaliteten vid den centrala distributionen av mjölkprodukter.

| (24) | I § 22 stycke 4 i MFG föreskrivs att bidrag och avgifter som mejerier eller sammanslutningar av sådana betalar till organisationer inom mejerinäringen i de syften som anges i stycke 2 helt eller delvis kan ersättas genom intäkterna från mjölkavgiften. |
| --- | --- |

(24)

I § 22 stycke 4 i MFG föreskrivs att bidrag och avgifter som mejerier eller sammanslutningar av sådana betalar till organisationer inom mejerinäringen i de syften som anges i stycke 2 helt eller delvis kan ersättas genom intäkterna från mjölkavgiften.

| (25) | MFG utgör ramen, men det är de genomförandeförordningar som utfärdas av delstaterna på grundval av MFG som utgör den faktiska rättsliga grunden för de ifrågavarande åtgärderna. |
| --- | --- |

(25)

MFG utgör ramen, men det är de genomförandeförordningar som utfärdas av delstaterna på grundval av MFG som utgör den faktiska rättsliga grunden för de ifrågavarande åtgärderna.

Finansiering

Finansiering

| (26) | Genom en skrivelse av den 13 januari 2017 bekräftade de tyska myndigheterna att de åtgärder som avses i detta beslut endast finansierades genom mjölkavgiften och att inga ytterligare medel från delstaternas budgetar användes. |
| --- | --- |

(26)

Genom en skrivelse av den 13 januari 2017 bekräftade de tyska myndigheterna att de åtgärder som avses i detta beslut endast finansierades genom mjölkavgiften och att inga ytterligare medel från delstaternas budgetar användes.

2.1   Tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn

Tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn

| (27) | Mellan 2001 och 2006 beviljade Baden-Württemberg, Bayern, Brandenburg, Hessen, Niedersachsen, Nordrhein-Westfalen, Rheinland-Pfalz, Saarland och Thüringen finansiellt stöd för åtgärder för att tillhandahålla tekniskt stöd inom jordbrukssektorn (delåtgärderna BY 3, BY 10, BW 4, BB 1, BB 3, HE 2, HE 3, HE 9, NI 5, NI 6, NI 7, NW 4, NW 5, NW 6, RP 1, RP 5, SL 2, SL 5, TH 3, TH 4, TH 9 och TH 10). |
| --- | --- |

(27)

Mellan 2001 och 2006 beviljade Baden-Württemberg, Bayern, Brandenburg, Hessen, Niedersachsen, Nordrhein-Westfalen, Rheinland-Pfalz, Saarland och Thüringen finansiellt stöd för åtgärder för att tillhandahålla tekniskt stöd inom jordbrukssektorn (delåtgärderna BY 3, BY 10, BW 4, BB 1, BB 3, HE 2, HE 3, HE 9, NI 5, NI 6, NI 7, NW 4, NW 5, NW 6, RP 1, RP 5, SL 2, SL 5, TH 3, TH 4, TH 9 och TH 10).

| (28) | Från 2007 beviljade Rheinland-Pfalz finansiellt stöd för en åtgärd för att tillhandahålla tekniskt stöd inom jordbrukssektorn (RP 2). |
| --- | --- |

(28)

Från 2007 beviljade Rheinland-Pfalz finansiellt stöd för en åtgärd för att tillhandahålla tekniskt stöd inom jordbrukssektorn (RP 2).

| (29) | Mellan 2001 och 2011 uppgick de sammanlagda budgetmedel som tillhandahållits (sammanräknat för alla delstater) till 23,7 miljoner euro. |
| --- | --- |

(29)

Mellan 2001 och 2011 uppgick de sammanlagda budgetmedel som tillhandahållits (sammanräknat för alla delstater) till 23,7 miljoner euro.

| (30) | Det finansiella stödet tillhandahålls för allmänna informationsåtgärder som gynnar alla aktörer inom mejerisektorn. Åtgärderna syftar till att främja konsumtion av mjölk och mejeriprodukter i allmänhet, begränsas till tillhandahållande av information om objektiva egenskaper hos mjölk, innehåller inte subjektiva påståenden om fördelarna med vissa produkter från ett eller flera företag, och utgör inte reklam. Endast allmänna åtgärder som i lika utsträckning gynnar alla producenter inom mjölksektorn finansieras. Individuella producenter eller mjölkens ursprung nämns inte. Inga direkta betalningar görs till bearbetnings- och saluföringsföretag (med undantag för åtgärd RP 2). |
| --- | --- |

(30)

Det finansiella stödet tillhandahålls för allmänna informationsåtgärder som gynnar alla aktörer inom mejerisektorn. Åtgärderna syftar till att främja konsumtion av mjölk och mejeriprodukter i allmänhet, begränsas till tillhandahållande av information om objektiva egenskaper hos mjölk, innehåller inte subjektiva påståenden om fördelarna med vissa produkter från ett eller flera företag, och utgör inte reklam. Endast allmänna åtgärder som i lika utsträckning gynnar alla producenter inom mjölksektorn finansieras. Individuella producenter eller mjölkens ursprung nämns inte. Inga direkta betalningar görs till bearbetnings- och saluföringsföretag (med undantag för åtgärd RP 2).

| (31) | Åtgärderna stödnivå är upp till 100 % av de stödberättigande kostnaderna om inget annat anges. |
| --- | --- |

(31)

Åtgärderna stödnivå är upp till 100 % av de stödberättigande kostnaderna om inget annat anges.

Tekniskt stöd under perioden 2001–2006

Tekniskt stöd under perioden 2001–2006

BY 3

BY 3

| (32) | Bayern beviljade finansiellt stöd för insamling av allmänna faktauppgifter och teknisk information om mjölkproduktion samt för publicering och tillhandahållande av allmän information om mejerirelaterade frågor (till exempel mjölkproduktion på gårdar). Dessutom subventionerades kostnader i samband med spridning av vetenskaplig kunskap på ett lättförståeligt sätt (via publikationer och presentationer) och sammanställning av faktauppgifter om kvalitetssystem, som görs tillgängliga för mjölkproducenter i Bayern och den intresserade allmänheten. Åtgärderna genomfördes av föreningen för mjölkproducenter (Verband der Milcherzeuger e.V. – VMB). |
| --- | --- |

(32)

Bayern beviljade finansiellt stöd för insamling av allmänna faktauppgifter och teknisk information om mjölkproduktion samt för publicering och tillhandahållande av allmän information om mejerirelaterade frågor (till exempel mjölkproduktion på gårdar). Dessutom subventionerades kostnader i samband med spridning av vetenskaplig kunskap på ett lättförståeligt sätt (via publikationer och presentationer) och sammanställning av faktauppgifter om kvalitetssystem, som görs tillgängliga för mjölkproducenter i Bayern och den intresserade allmänheten. Åtgärderna genomfördes av föreningen för mjölkproducenter (Verband der Milcherzeuger e.V. – VMB).

Verband der Milcherzeuger e.V. – VMB

| (33) | I sitt meddelande av den 20 september 2013 (6) hävdade Tyskland att åtgärden BY 3 vid en närmare granskning inte utgjorde statligt stöd, eftersom den inte omfattade några särskilda fördelar för individuella företag. Även om åtgärden skulle betraktas som en form av stöd, är det befintliga stödet skyddat enligt klausulen om undantag för gammal hävd. Alternativt hävdade Tyskland att stödet var förenligt med den inre marknaden. |
| --- | --- |

(33)

I sitt meddelande av den 20 september 2013 (6) hävdade Tyskland att åtgärden BY 3 vid en närmare granskning inte utgjorde statligt stöd, eftersom den inte omfattade några särskilda fördelar för individuella företag. Även om åtgärden skulle betraktas som en form av stöd, är det befintliga stödet skyddat enligt klausulen om undantag för gammal hävd. Alternativt hävdade Tyskland att stödet var förenligt med den inre marknaden.

6

| (34) | De berörda åtgärderna var dessutom förenliga med den inre marknaden, trots beläggen för att medlen användes för spridning av nya metoder. Detta krav (spridning av nya metoder) får frångås enligt artikel 15.2 e i kommissionens förordning (EG) nr 1857/2006 (7) och riktlinjerna 2007–2013 (8). Den avgörande faktorn är i stället spridning av vetenskapliga resultat. Detta gäller även för perioden 2000–2006, eftersom det vid den tiden inte förelåg några omständigheter som skulle ha motiverat strängare kriterier. |
| --- | --- |

(34)

De berörda åtgärderna var dessutom förenliga med den inre marknaden, trots beläggen för att medlen användes för spridning av nya metoder. Detta krav (spridning av nya metoder) får frångås enligt artikel 15.2 e i kommissionens förordning (EG) nr 1857/2006 (7) och riktlinjerna 2007–2013 (8). Den avgörande faktorn är i stället spridning av vetenskapliga resultat. Detta gäller även för perioden 2000–2006, eftersom det vid den tiden inte förelåg några omständigheter som skulle ha motiverat strängare kriterier.

7

8

| (35) | Tyskland hävdade att åtgärden inte begränsades till en viss grupp, utan att hela mejerisektorn stöddes på ett allmänt sätt, och att stödet inte överskred 100 000 euro per stödmottagare under tre år. |
| --- | --- |

(35)

Tyskland hävdade att åtgärden inte begränsades till en viss grupp, utan att hela mejerisektorn stöddes på ett allmänt sätt, och att stödet inte överskred 100 000 euro per stödmottagare under tre år.

| (36) | Enligt de tyska myndigheterna var stödmottagarna för denna åtgärd ”jordbrukare, producentgrupper, allmänheten och små och medelstora företag”. |
| --- | --- |

(36)

Enligt de tyska myndigheterna var stödmottagarna för denna åtgärd ”jordbrukare, producentgrupper, allmänheten och små och medelstora företag”.

| (37) | Enligt det meddelande som de tyska myndigheterna utfärdade den 27 februari 2015 uppgick de årliga driftsutgifterna för åtgärderna BY 3 och BY 10 för perioden 2001–2006 till ungefär 471 986–518 057 euro. Med tanke på antalet mjölkproducenter och mejerier (47 287–56 755) under samma period, användes ett årligt belopp på mellan 9,13 och 10,46 euro per stödmottagare (mjölkleverantörer och mejerier). |
| --- | --- |

(37)

Enligt det meddelande som de tyska myndigheterna utfärdade den 27 februari 2015 uppgick de årliga driftsutgifterna för åtgärderna BY 3 och BY 10 för perioden 2001–2006 till ungefär 471 986–518 057 euro. Med tanke på antalet mjölkproducenter och mejerier (47 287–56 755) under samma period, användes ett årligt belopp på mellan 9,13 och 10,46 euro per stödmottagare (mjölkleverantörer och mejerier).

BY 10

BY 10

| (38) | Bayern beviljade Milchwirtschaftliche Untersuchungs- und Versuchsanstalt (MUVA) Kempten finansiellt stöd för utbyte mellan olika aktörer (forskningsinstitut och myndigheter) av information om mjölk som råvara. |
| --- | --- |

(38)

Bayern beviljade Milchwirtschaftliche Untersuchungs- und Versuchsanstalt (MUVA) Kempten finansiellt stöd för utbyte mellan olika aktörer (forskningsinstitut och myndigheter) av information om mjölk som råvara.

Milchwirtschaftliche Untersuchungs- und Versuchsanstalt (MUVA) Kempten

| (39) | I sitt meddelande av den 20 september 2013 hävdade Tyskland (9) att åtgärden BY 10 inte utgjorde statligt stöd, eftersom den inte syftade till att överföra information från MUVA till mjölkproducenter eller mejerier. Även om åtgärden skulle betraktas som en form av stöd, var det befintliga stödet dock skyddat enligt klausulen om undantag för gammal hävd. Alternativt hävdade Tyskland att stödet var förenligt med den inre marknaden. |
| --- | --- |

(39)

I sitt meddelande av den 20 september 2013 hävdade Tyskland (9) att åtgärden BY 10 inte utgjorde statligt stöd, eftersom den inte syftade till att överföra information från MUVA till mjölkproducenter eller mejerier. Även om åtgärden skulle betraktas som en form av stöd, var det befintliga stödet dock skyddat enligt klausulen om undantag för gammal hävd. Alternativt hävdade Tyskland att stödet var förenligt med den inre marknaden.

9

| (40) | I samma meddelande (10) hävdade Tyskland att åtgärdens ”stödmottagare” främst var myndigheterna. |
| --- | --- |

(40)

I samma meddelande (10) hävdade Tyskland att åtgärdens ”stödmottagare” främst var myndigheterna.

10

| (41) | I sina synpunkter av den 27 februari 2015 uppskattade Tyskland de totala årliga utgifterna för åtgärderna BY 3 och BY 10 till 471 986–518 057 euro (se skäl 37). |
| --- | --- |

(41)

I sina synpunkter av den 27 februari 2015 uppskattade Tyskland de totala årliga utgifterna för åtgärderna BY 3 och BY 10 till 471 986–518 057 euro (se skäl 37).

BW 4

BW 4

| (42) | Baden-Württemberg beviljade finansiellt stöd för allmänna PR-verksamheter och konsumentinformation om mjölk och mjölkprodukter. Denna åtgärd rörde bland annat följande:






  a) | Konsumentinformation om mejeriprodukters näringsvärde och allmänna egenskaper. |
| --- | --- | --- |

(42)

Baden-Württemberg beviljade finansiellt stöd för allmänna PR-verksamheter och konsumentinformation om mjölk och mjölkprodukter. Denna åtgärd rörde bland annat följande:

a)

Konsumentinformation om mejeriprodukters näringsvärde och allmänna egenskaper.

| b) | Allmän information om märkningsregler eller kvalitetskriterier för mjölk och mjölkprodukter. |
| --- | --- |

b)

Allmän information om märkningsregler eller kvalitetskriterier för mjölk och mjölkprodukter.

| c) | Tillhandahållande av talare eller informationsstånd med avseende på ovanstående ämnen för konsumentevenemang (t.ex. den internationella mjölkdagen). |
| --- | --- |

c)

Tillhandahållande av talare eller informationsstånd med avseende på ovanstående ämnen för konsumentevenemang (t.ex. den internationella mjölkdagen).

| d) | Organisation eller deltagande i utbildning och vetenskapliga konferenser på temat mjölk och mejeriprodukter avsedda för dietkost. |
| --- | --- |

d)

Organisation eller deltagande i utbildning och vetenskapliga konferenser på temat mjölk och mejeriprodukter avsedda för dietkost.

| e) | Organisation av evenemang och en omfattande presentation av mejerinäringen vid mässor (Landwirtschaftliches Hauptfest). |
| --- | --- |

e)

Organisation av evenemang och en omfattande presentation av mejerinäringen vid mässor (Landwirtschaftliches Hauptfest).

Landwirtschaftliches Hauptfest

| (43) | Åtgärden samordnades av Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg (MVBW). Tekniskt sett genomfördes åtgärderna av MVBW eller av tredje parter som anlitats av MVBW. |
| --- | --- |

(43)

Åtgärden samordnades av Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg (MVBW). Tekniskt sett genomfördes åtgärderna av MVBW eller av tredje parter som anlitats av MVBW.

Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg

| (44) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (11) vidhöll Tyskland sin åsikt att åtgärden inte utgjorde statligt stöd eftersom inga individuella företag eller viss produktion gynnades. |
| --- | --- |

(44)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (11) vidhöll Tyskland sin åsikt att åtgärden inte utgjorde statligt stöd eftersom inga individuella företag eller viss produktion gynnades.

11

| (45) | Alternativt hävdade Tyskland (12) att åtgärderna formellt uppfyllde kraven i de gemenskapsriktlinjer som gällde vid den tidpunkten, och att de i allt väsentligt kunde betraktas som en form av tillhandahållande av tekniskt stöd i enlighet med punkt 14.1 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk (13) (nedan kallade 2000–2006 års riktlinjer). Åtgärderna avser allmän och bred spridning av aktuell vetenskaplig kunskap om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter. |
| --- | --- |

(45)

Alternativt hävdade Tyskland (12) att åtgärderna formellt uppfyllde kraven i de gemenskapsriktlinjer som gällde vid den tidpunkten, och att de i allt väsentligt kunde betraktas som en form av tillhandahållande av tekniskt stöd i enlighet med punkt 14.1 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk (13) (nedan kallade 2000–2006 års riktlinjer). Åtgärderna avser allmän och bred spridning av aktuell vetenskaplig kunskap om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter.

12

13

2000–2006 års riktlinjer

| (46) | Enligt Tyskland begränsades åtgärderna Allgemeine Öffentlichkeitsarbeit (allmänna PR-verksamheter) inte till en viss grupp, utan var avsedda att stödja hela mejerinäringen generellt. Villkoren i punkt 14.2 i riktlinjerna har således följts. I punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer anges att statligt stöd får täcka upp till 100 % av kostnaderna. Stödnivån var lägre än gränsen på 100 000 euro per stödmottagare under den treåriga period som fastställs i punkt 14.3. |
| --- | --- |

(46)

Enligt Tyskland begränsades åtgärderna Allgemeine Öffentlichkeitsarbeit (allmänna PR-verksamheter) inte till en viss grupp, utan var avsedda att stödja hela mejerinäringen generellt. Villkoren i punkt 14.2 i riktlinjerna har således följts. I punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer anges att statligt stöd får täcka upp till 100 % av kostnaderna. Stödnivån var lägre än gränsen på 100 000 euro per stödmottagare under den treåriga period som fastställs i punkt 14.3.

Allgemeine Öffentlichkeitsarbeit

BB 1

BB 1

| (47) | Brandenburg understödde utbildningskostnader inom åtgärden ”Förbättrad hygien”. Fokusområden var bland annat djurhälsa, förbättringar av mjölkhygienen och kvaliteten på obehandlad mjölk samt analys av prestandaproblem. Åtgärden genomfördes av Landeskontrollverband Brandenburg (LKVB). Den högsta stödnivån överskred inte 60 % av de stödberättigande kostnaderna. |
| --- | --- |

(47)

Brandenburg understödde utbildningskostnader inom åtgärden ”Förbättrad hygien”. Fokusområden var bland annat djurhälsa, förbättringar av mjölkhygienen och kvaliteten på obehandlad mjölk samt analys av prestandaproblem. Åtgärden genomfördes av Landeskontrollverband Brandenburg (LKVB). Den högsta stödnivån överskred inte 60 % av de stödberättigande kostnaderna.

Landeskontrollverband Brandenburg

| (48) | I sitt meddelande av den 20 september 2013 hävdade Tyskland (14) att åtgärden Verbesserung der Hygiene (Förbättrad hygien) för perioden 2001–2006 var förenlig med den inre marknaden. De rådgivningstjänster som erbjöds begränsades inte till en viss grupp, utan fanns tillgängliga för alla mjölkproducenter i Brandenburg. Individuella företag gynnades inte. Tyskland hävdade att åtgärden motsvarade punkt 13.2 tredje strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer, dvs. kostnader för att utbilda personal i tillämpningen av kvalitetssäkringssystem. |
| --- | --- |

(48)

I sitt meddelande av den 20 september 2013 hävdade Tyskland (14) att åtgärden Verbesserung der Hygiene (Förbättrad hygien) för perioden 2001–2006 var förenlig med den inre marknaden. De rådgivningstjänster som erbjöds begränsades inte till en viss grupp, utan fanns tillgängliga för alla mjölkproducenter i Brandenburg. Individuella företag gynnades inte. Tyskland hävdade att åtgärden motsvarade punkt 13.2 tredje strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer, dvs. kostnader för att utbilda personal i tillämpningen av kvalitetssäkringssystem.

14

Verbesserung der Hygiene

| (49) | I sitt meddelande av den 27 februari 2015 bekräftade de tyska myndigheterna att rådgivningstjänsterna i fråga (komplex och speciell rådgivning) i princip fanns tillgängliga för alla mjölkproducenter i delstaten. Tyskland hävdade att bidragen till medfinansieringen var fasta belopp på 161,19 euro per jordbruk för komplex rådgivning eller 144,62 euro per jordbruk för speciell rådgivning. Den övre gränsen på 100 000 euro per företag över en treårsperiod kunde därför inte överskridas. Enligt de tyska myndigheterna beräknades de angivna värdena för år 2006, men de andra årens värden var i samma storleksordning. Tyskland hävdade även att de slutliga stödmottagarna (mejerier och mjölkproducenter) var små och medelstora företag. |
| --- | --- |

(49)

I sitt meddelande av den 27 februari 2015 bekräftade de tyska myndigheterna att rådgivningstjänsterna i fråga (komplex och speciell rådgivning) i princip fanns tillgängliga för alla mjölkproducenter i delstaten. Tyskland hävdade att bidragen till medfinansieringen var fasta belopp på 161,19 euro per jordbruk för komplex rådgivning eller 144,62 euro per jordbruk för speciell rådgivning. Den övre gränsen på 100 000 euro per företag över en treårsperiod kunde därför inte överskridas. Enligt de tyska myndigheterna beräknades de angivna värdena för år 2006, men de andra årens värden var i samma storleksordning. Tyskland hävdade även att de slutliga stödmottagarna (mejerier och mjölkproducenter) var små och medelstora företag.

BB 3

BB 3

| (50) | Fram till årsslutet 2007 hade Brandenburg finansierat tillhandahållande av information om ekonomiska frågor och spridning av nyvunnen information och kunskap om branschfrågor relaterade till mjölklagen, styrmedel inom mejerisektorn, mjölkproduktion och mjölkkvalitet, utfodring och uppfödning av djur, reklam, skydd mot djursjukdomar etc. Ingen rådgivning eller utbildning gavs till enskilda personer. Åtgärden delegerades till Landesvereinigung der Milchwirtschaft Brandenburg-Berlin e.V. (LVMB) och Landesbauernverband Brandenburg e.V. (LBV). |
| --- | --- |

(50)

Fram till årsslutet 2007 hade Brandenburg finansierat tillhandahållande av information om ekonomiska frågor och spridning av nyvunnen information och kunskap om branschfrågor relaterade till mjölklagen, styrmedel inom mejerisektorn, mjölkproduktion och mjölkkvalitet, utfodring och uppfödning av djur, reklam, skydd mot djursjukdomar etc. Ingen rådgivning eller utbildning gavs till enskilda personer. Åtgärden delegerades till Landesvereinigung der Milchwirtschaft Brandenburg-Berlin e.V. (LVMB) och Landesbauernverband Brandenburg e.V. (LBV).

Landesvereinigung der Milchwirtschaft Brandenburg-Berlin e.V.

Landesbauernverband Brandenburg e.V.

| (51) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (15) hävdade Tyskland att den ovannämnda åtgärden var förenlig med den inre marknaden. Åtgärden genomfördes enligt 2000–2006 års riktlinjer, som en form av tekniskt stöd enligt punkt 14.1. Syftet med åtgärden var att öka effektiviteten och professionalismen hos gemenskapens jordbruksnäring och därmed bidra till dess långsiktiga bärkraft. |
| --- | --- |

(51)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (15) hävdade Tyskland att den ovannämnda åtgärden var förenlig med den inre marknaden. Åtgärden genomfördes enligt 2000–2006 års riktlinjer, som en form av tekniskt stöd enligt punkt 14.1. Syftet med åtgärden var att öka effektiviteten och professionalismen hos gemenskapens jordbruksnäring och därmed bidra till dess långsiktiga bärkraft.

15

| (52) | Landsomfattande mjölknings- och kvalitetstävlingar som organiserades av LVMB genomfördes enligt punkt 14.1 fjärde strecksatsen, som Veranstaltung von Wettbewerben (organisation av tävlingar). |
| --- | --- |

(52)

Landsomfattande mjölknings- och kvalitetstävlingar som organiserades av LVMB genomfördes enligt punkt 14.1 fjärde strecksatsen, som Veranstaltung von Wettbewerben (organisation av tävlingar).

Veranstaltung von Wettbewerben

| (53) | I sina synpunkter av den 27 februari 2015 hävdade Tyskland att Brandenburg-företag som vann tävlingar vid Internationella gröna veckan utmärkte sig och därmed blev kända för en större del av allmänheten. För detta ändamål användes omkring 463 euro som LVMB tillhandahållits från mjölkavgifter år 2006 (16). |
| --- | --- |

(53)

I sina synpunkter av den 27 februari 2015 hävdade Tyskland att Brandenburg-företag som vann tävlingar vid Internationella gröna veckan utmärkte sig och därmed blev kända för en större del av allmänheten. För detta ändamål användes omkring 463 euro som LVMB tillhandahållits från mjölkavgifter år 2006 (16).

16

| (54) | Inom ramen för projektet Milcherzeugerberatung (rådgivning till mjölkproducenter) organiserade LVB rådgivningstjänster via sina mjölkkonsulter, som fanns tillgängliga för alla intressenter i mejerinäringen. Finansiering tillhandahölls i form av medfinansiering från mjölkavgifterna, som en del av projektfinansieringen. Enligt de dokument som lämnats in mottog LVB ett bidrag från den regionala regeringen på 20 000 euro för detta ändamål 2006. Enligt de tyska myndigheterna var förfarandena för tidigare år liknande. |
| --- | --- |

(54)

Inom ramen för projektet Milcherzeugerberatung (rådgivning till mjölkproducenter) organiserade LVB rådgivningstjänster via sina mjölkkonsulter, som fanns tillgängliga för alla intressenter i mejerinäringen. Finansiering tillhandahölls i form av medfinansiering från mjölkavgifterna, som en del av projektfinansieringen. Enligt de dokument som lämnats in mottog LVB ett bidrag från den regionala regeringen på 20 000 euro för detta ändamål 2006. Enligt de tyska myndigheterna var förfarandena för tidigare år liknande.

Milcherzeugerberatung

| (55) | Det statliga stödet var inte begränsat till utvalda grupper. Alla berörda personer i den relevanta sektorn av mejerinäringen hade lika stora möjligheter att delta i de professionella tävlingarna. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var därför uppfyllda. |
| --- | --- |

(55)

Det statliga stödet var inte begränsat till utvalda grupper. Alla berörda personer i den relevanta sektorn av mejerinäringen hade lika stora möjligheter att delta i de professionella tävlingarna. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var därför uppfyllda.

HE 2

HE 2

| (56) | Hessen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung für Milch und Milcherzeugnisse Hessen e.V. (LVMH) för åtgärden Fortbildung für Erzeuger durch das Innovationsteam (Utbildning för producenter genom Innovationsgruppen). Inom denna åtgärd tog LVMH:s innovationsgrupp fram vetenskaplig information i form av branschartiklar och utbildning. Detta omfattade bland annat insamling och sammanställning av information och kunskapsutbyte genom vetenskapliga artiklar samt fortbildning för jordbrukare och jordbruksanställda. |
| --- | --- |

(56)

Hessen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung für Milch und Milcherzeugnisse Hessen e.V. (LVMH) för åtgärden Fortbildung für Erzeuger durch das Innovationsteam (Utbildning för producenter genom Innovationsgruppen). Inom denna åtgärd tog LVMH:s innovationsgrupp fram vetenskaplig information i form av branschartiklar och utbildning. Detta omfattade bland annat insamling och sammanställning av information och kunskapsutbyte genom vetenskapliga artiklar samt fortbildning för jordbrukare och jordbruksanställda.

Landesvereinigung für Milch und Milcherzeugnisse Hessen e.V.

Fortbildung für Erzeuger durch das Innovationsteam

| (57) | Tyskland hävdade att effekterna på konkurrensen var små (17). Därför kunde stöd beviljas på upp till högst 100 % för att täcka kostnaderna för korrekt beskrivna åtgärder, särskilt utbildning. De stödberättigande kostnaderna för utbildning och fortbildning kunde inbegripa faktiska kostnader för att organisera utbildningsprogram, utgifter för resor och uppehälle och kostnaderna för tillhandahållande av avbytartjänster under jordbrukarens eller anställdas frånvaro. Detta fall gäller utbildning av jordbrukare i de ovannämnda ämnena, och kraven i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer var således uppfyllda. |
| --- | --- |

(57)

Tyskland hävdade att effekterna på konkurrensen var små (17). Därför kunde stöd beviljas på upp till högst 100 % för att täcka kostnaderna för korrekt beskrivna åtgärder, särskilt utbildning. De stödberättigande kostnaderna för utbildning och fortbildning kunde inbegripa faktiska kostnader för att organisera utbildningsprogram, utgifter för resor och uppehälle och kostnaderna för tillhandahållande av avbytartjänster under jordbrukarens eller anställdas frånvaro. Detta fall gäller utbildning av jordbrukare i de ovannämnda ämnena, och kraven i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer var således uppfyllda.

17

| (58) | Kraven i punkt 14.2 var också uppfyllda, eftersom alla fysiska och juridiska personer i det berörda området i princip hade möjlighet att delta i utbildningen, på objektivt definierade villkor. Den högsta tillåtna gränsen på 100 000 euro överskreds inte, eftersom omkring 125 euro per stödmottagare betalades ut under tre år, i enlighet med kriterierna i punkt 14.3. |
| --- | --- |

(58)

Kraven i punkt 14.2 var också uppfyllda, eftersom alla fysiska och juridiska personer i det berörda området i princip hade möjlighet att delta i utbildningen, på objektivt definierade villkor. Den högsta tillåtna gränsen på 100 000 euro överskreds inte, eftersom omkring 125 euro per stödmottagare betalades ut under tre år, i enlighet med kriterierna i punkt 14.3.

HE 3

HE 3

| (59) | Hessen beviljade finansiellt stöd för PR-verksamheter som syftade till att utbilda konsumenterna om mjölk och mjölkprodukter, inklusive näringsvärden och användningsområden. LVMH:s näringsgrupp spred vetenskapliga rön på ett allmänt lättförståeligt sätt, organiserade informationsevenemang och kampanjer (som inte riktades till särskilda företag) och genomförde PR-verksamheter i form av faktablad, broschyrer, utdelningsmaterial, recept eller affischer om produktion, behandling och bearbetning av mjölk och mejeriprodukter. |
| --- | --- |

(59)

Hessen beviljade finansiellt stöd för PR-verksamheter som syftade till att utbilda konsumenterna om mjölk och mjölkprodukter, inklusive näringsvärden och användningsområden. LVMH:s näringsgrupp spred vetenskapliga rön på ett allmänt lättförståeligt sätt, organiserade informationsevenemang och kampanjer (som inte riktades till särskilda företag) och genomförde PR-verksamheter i form av faktablad, broschyrer, utdelningsmaterial, recept eller affischer om produktion, behandling och bearbetning av mjölk och mejeriprodukter.

| (60) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (18) hävdade Tyskland att åtgärd HE 3 inte utgjorde statligt stöd eftersom inga individuella företag eller viss produktion gynnades. Åtgärden utgjorde ”ren konsumentutbildning”. Alternativt hävdade Tyskland att stödet var förenligt med den inre marknaden. |
| --- | --- |

(60)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (18) hävdade Tyskland att åtgärd HE 3 inte utgjorde statligt stöd eftersom inga individuella företag eller viss produktion gynnades. Åtgärden utgjorde ”ren konsumentutbildning”. Alternativt hävdade Tyskland att stödet var förenligt med den inre marknaden.

18

| (61) | Om åtgärden skulle anses utgöra statligt stöd, i motsats till den ståndpunkt som uttrycktes av Tyskland, överensstämde den i alla händelser med rådande beslutspraxis vid den tidpunkten, och bör därför i allt väsentligt anses vara berättigad. Åtgärden begränsades inte till en viss grupp, utan syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer har således följts. I punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer anges att statligt stöd får täcka upp till 100 % av kostnaderna. Det faktiska bidragsbeloppet låg väl under den tillämpliga gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer). Under perioden 2001–2006 fanns det omkring 6 000 aktiva mjölkproducenter i Hessen, vilket ger ett genomsnittligt bidragsbelopp på cirka 170 euro per stödmottagare under den ifrågavarande perioden. |
| --- | --- |

(61)

Om åtgärden skulle anses utgöra statligt stöd, i motsats till den ståndpunkt som uttrycktes av Tyskland, överensstämde den i alla händelser med rådande beslutspraxis vid den tidpunkten, och bör därför i allt väsentligt anses vara berättigad. Åtgärden begränsades inte till en viss grupp, utan syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer har således följts. I punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer anges att statligt stöd får täcka upp till 100 % av kostnaderna. Det faktiska bidragsbeloppet låg väl under den tillämpliga gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer). Under perioden 2001–2006 fanns det omkring 6 000 aktiva mjölkproducenter i Hessen, vilket ger ett genomsnittligt bidragsbelopp på cirka 170 euro per stödmottagare under den ifrågavarande perioden.

HE 9

HE 9

| (62) | Hessen beviljade finansiellt stöd till LVMH för åtgärden ”Utbildning av unga mjölkproducenter”. Syftet med denna åtgärd var att förbättra unga mjölkproducenters kompetens. De stödberättigande kostnaderna för utbildning och fortbildning inbegrep faktiska kostnader för att organisera utbildningsprogram, utgifter för resor och uppehälle och kostnaderna för tillhandahållandet av avbytare under jordbrukarens eller anställdas frånvaro. |
| --- | --- |

(62)

Hessen beviljade finansiellt stöd till LVMH för åtgärden ”Utbildning av unga mjölkproducenter”. Syftet med denna åtgärd var att förbättra unga mjölkproducenters kompetens. De stödberättigande kostnaderna för utbildning och fortbildning inbegrep faktiska kostnader för att organisera utbildningsprogram, utgifter för resor och uppehälle och kostnaderna för tillhandahållandet av avbytare under jordbrukarens eller anställdas frånvaro.

| (63) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (19) hävdade Tyskland att effekten på konkurrensen var låg. Därför kunde sådant stöd beviljas på upp till högst 100 % för att täcka kostnaderna för korrekt beskrivna åtgärder, särskilt utbildning. Den beskrivna åtgärden kan klassificeras enligt punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer, eftersom den bestod av det utbildningsstöd som beskrivs i den punkten. |
| --- | --- |

(63)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (19) hävdade Tyskland att effekten på konkurrensen var låg. Därför kunde sådant stöd beviljas på upp till högst 100 % för att täcka kostnaderna för korrekt beskrivna åtgärder, särskilt utbildning. Den beskrivna åtgärden kan klassificeras enligt punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer, eftersom den bestod av det utbildningsstöd som beskrivs i den punkten.

19

| (64) | Åtgärden omfattade klassisk utbildning inom mejerinäringen och var i princip öppen för alla producenter, vilket innebär att den uppfyller kraven i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer. Stöd som täcker 100 % av kostnaderna är därför tillåtet. Det totala stödbelopp som beviljades under perioden 2001–2006 uppgick till omkring 35 000 euro, och överskred alltså inte den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (se punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer). |
| --- | --- |

(64)

Åtgärden omfattade klassisk utbildning inom mejerinäringen och var i princip öppen för alla producenter, vilket innebär att den uppfyller kraven i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer. Stöd som täcker 100 % av kostnaderna är därför tillåtet. Det totala stödbelopp som beviljades under perioden 2001–2006 uppgick till omkring 35 000 euro, och överskred alltså inte den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (se punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer).

NI 5

NI 5

| (65) | Niedersachsen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung der Milchwirtschaft Niedersachsen e.V. (LVMN) för deltagande i mässor och utställningar samt för utarbetande av vetenskaplig information i en lättförståelig form. I detta sammanhang omfattade de subventionerade kostnaderna hyra och utrustning för utställningslokaler och kostnaden för publicering av faktauppgifter (broschyrer, recept etc.) om mjölk och mejeriprodukter, inklusive deras näringsvärden och användningsområden, och om mjölkproduktion i Niedersachsen. Åtgärden samordnades av LVMN. Tekniskt sett genomfördes åtgärderna av föreningen eller av tredje parter som anlitats av denna. |
| --- | --- |

(65)

Niedersachsen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung der Milchwirtschaft Niedersachsen e.V. (LVMN) för deltagande i mässor och utställningar samt för utarbetande av vetenskaplig information i en lättförståelig form. I detta sammanhang omfattade de subventionerade kostnaderna hyra och utrustning för utställningslokaler och kostnaden för publicering av faktauppgifter (broschyrer, recept etc.) om mjölk och mejeriprodukter, inklusive deras näringsvärden och användningsområden, och om mjölkproduktion i Niedersachsen. Åtgärden samordnades av LVMN. Tekniskt sett genomfördes åtgärderna av föreningen eller av tredje parter som anlitats av denna.

Landesvereinigung der Milchwirtschaft Niedersachsen e.V.

| (66) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (20) hävdade Tyskland att åtgärden omfattades av fjärde strecksatsen (organisation av tävlingar, utställningar och mässor) i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer. Åtgärdens huvudsyfte var att subventionera LVMN:s mässtånd. I detta avseende ansåg Tyskland att stödåtgärden var godtagbar och förenlig med EU-lagstiftningen om den dessutom uppfyllde kraven i punkt 14.2 och 14.3. |
| --- | --- |

(66)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (20) hävdade Tyskland att åtgärden omfattades av fjärde strecksatsen (organisation av tävlingar, utställningar och mässor) i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer. Åtgärdens huvudsyfte var att subventionera LVMN:s mässtånd. I detta avseende ansåg Tyskland att stödåtgärden var godtagbar och förenlig med EU-lagstiftningen om den dessutom uppfyllde kraven i punkt 14.2 och 14.3.

20

| (67) | Niedersachsen ansåg att de relevanta kraven var uppfyllda eftersom alla mjölkgårdar hade dragit fördel av åtgärden (genomsnitt 2001–2006: omkring 17 500 jordbruk). Detta åstadkoms genom att man å ena sidan såg till att åtgärden fanns tillgänglig för alla mjölkgårdar (punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer) och att å andra sidan stödet inte överskred 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer). |
| --- | --- |

(67)

Niedersachsen ansåg att de relevanta kraven var uppfyllda eftersom alla mjölkgårdar hade dragit fördel av åtgärden (genomsnitt 2001–2006: omkring 17 500 jordbruk). Detta åstadkoms genom att man å ena sidan såg till att åtgärden fanns tillgänglig för alla mjölkgårdar (punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer) och att å andra sidan stödet inte överskred 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer).

NI 6 (2001–2003)

NI 6 (2001–2003)

| (68) | Niedersachsen beviljade även finansiellt stöd för bearbetningsföretags deltagande i mässor. Tyskland hävdade ett det stöd som beviljats under perioden 2001–2006 var förenligt med kraven i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer. Från och med den 26 november 2003 grundades åtgärden på det godkända statliga stödet nr 200/2003, som gällde till och med den 31 december 2008, med en högsta stödnivå på 50 % eller ett högsta stödbelopp på 70 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod. |
| --- | --- |

(68)

Niedersachsen beviljade även finansiellt stöd för bearbetningsföretags deltagande i mässor. Tyskland hävdade ett det stöd som beviljats under perioden 2001–2006 var förenligt med kraven i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer. Från och med den 26 november 2003 grundades åtgärden på det godkända statliga stödet nr 200/2003, som gällde till och med den 31 december 2008, med en högsta stödnivå på 50 % eller ett högsta stödbelopp på 70 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod.

| (69) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (21) hävdade Tyskland att åtgärden endast omfattade stöd till företag som var aktiva inom bearbetning och saluföring (mejerier) för deras deltagande i mässor och utställningar. Därför reglerades utvärderingen av denna åtgärd inte av punkt 14.1 femte strecksatsen (vilket kommissionen förutsatte i beslutet att inleda förfarandet), utan av fjärde strecksatsen i punkt 14.1. På grundval av detta ansågs det stöd som beviljats under perioden 2001–2003 vara förenligt med den inre marknaden. |
| --- | --- |

(69)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (21) hävdade Tyskland att åtgärden endast omfattade stöd till företag som var aktiva inom bearbetning och saluföring (mejerier) för deras deltagande i mässor och utställningar. Därför reglerades utvärderingen av denna åtgärd inte av punkt 14.1 femte strecksatsen (vilket kommissionen förutsatte i beslutet att inleda förfarandet), utan av fjärde strecksatsen i punkt 14.1. På grundval av detta ansågs det stöd som beviljats under perioden 2001–2003 vara förenligt med den inre marknaden.

21

| (70) | I sina synpunkter av den 27 februari 2015 går de tyska myndigheterna i god för att åtgärden NI 6 var öppen för alla företag som är aktiva inom bearbetning och saluföring av mejeriprodukter under den relevanta perioden (1 januari 2002–26 november 2003 (22)), och att det beviljades enligt objektiva kriterier. Åtgärden var inte avhängig av medlemskap i producent- eller andra jordbruksorganisationer. |
| --- | --- |

(70)

I sina synpunkter av den 27 februari 2015 går de tyska myndigheterna i god för att åtgärden NI 6 var öppen för alla företag som är aktiva inom bearbetning och saluföring av mejeriprodukter under den relevanta perioden (1 januari 2002–26 november 2003 (22)), och att det beviljades enligt objektiva kriterier. Åtgärden var inte avhängig av medlemskap i producent- eller andra jordbruksorganisationer.

22

| (71) | Enligt samma synpunkter var den högsta stödnivån för denna åtgärd 48 %. Endast ett företag (Nordmilch eG) mottog ett totalt stödbelopp som var högre än 100 000 euro inom ramen för åtgärden under den ifrågavarande perioden. Enligt de tyska myndigheterna omfattades Nordmilch eG inte av definitionen av små och medelstora företag. De övervägde därför att återkräva detta individuella stöd. |
| --- | --- |

(71)

Enligt samma synpunkter var den högsta stödnivån för denna åtgärd 48 %. Endast ett företag (Nordmilch eG) mottog ett totalt stödbelopp som var högre än 100 000 euro inom ramen för åtgärden under den ifrågavarande perioden. Enligt de tyska myndigheterna omfattades Nordmilch eG inte av definitionen av små och medelstora företag. De övervägde därför att återkräva detta individuella stöd.

NI 7

NI 7

| (72) | Niedersachsen beviljade finansiellt stöd för allmän konsumentinformation om användningen av mjölk som livsmedel. Stödmottagaren var LVMN, och informationsmaterialet togs fram för LVMN:s räkning. |
| --- | --- |

(72)

Niedersachsen beviljade finansiellt stöd för allmän konsumentinformation om användningen av mjölk som livsmedel. Stödmottagaren var LVMN, och informationsmaterialet togs fram för LVMN:s räkning.

| (73) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (23) hävdade Tyskland att åtgärden ”allmänna PR-verksamheter” inte utgjorde statligt stöd eftersom inga individuella företag eller viss produktion gynnades. |
| --- | --- |

(73)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (23) hävdade Tyskland att åtgärden ”allmänna PR-verksamheter” inte utgjorde statligt stöd eftersom inga individuella företag eller viss produktion gynnades.

23

| (74) | Tyskland hävdade (24) att åtgärden formellt uppfyllde kraven i de gemenskapsriktlinjer som gällde vid tidpunkten, och att de i allt väsentligt kunde betraktas som tillhandahållande av tekniskt stöd enligt punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer, eftersom åtgärdens syfte var allmän spridning av vetenskapliga rön och information om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter. |
| --- | --- |

(74)

Tyskland hävdade (24) att åtgärden formellt uppfyllde kraven i de gemenskapsriktlinjer som gällde vid tidpunkten, och att de i allt väsentligt kunde betraktas som tillhandahållande av tekniskt stöd enligt punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer, eftersom åtgärdens syfte var allmän spridning av vetenskapliga rön och information om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter.

24

| (75) | Enligt Tyskland begränsades åtgärden inte till en viss grupp, utan syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var följaktligen uppfyllda. |
| --- | --- |

(75)

Enligt Tyskland begränsades åtgärden inte till en viss grupp, utan syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var följaktligen uppfyllda.

| (76) | Enligt Tyskland låg det beviljade stödbeloppet väl under den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod i enlighet med punkt 14.3. Med tanke på att det i genomsnitt fanns omkring 17 500 mjölkproducenter i Niedersachsen under den ovannämnda perioden och att ett totalt belopp på cirka 6,9 miljoner euro öronmärktes för åtgärd NI 7 under hela perioden, betalades ungefär 395 euro i stöd ut per stödmottagare. |
| --- | --- |

(76)

Enligt Tyskland låg det beviljade stödbeloppet väl under den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod i enlighet med punkt 14.3. Med tanke på att det i genomsnitt fanns omkring 17 500 mjölkproducenter i Niedersachsen under den ovannämnda perioden och att ett totalt belopp på cirka 6,9 miljoner euro öronmärktes för åtgärd NI 7 under hela perioden, betalades ungefär 395 euro i stöd ut per stödmottagare.

NW 4 och NW 5

NW 4 och NW 5

| (77) | Nordrhein-Westfalen beviljade finansiellt stöd för informationsevenemang, åtgärder för öka den allmänna medvetenheten bland konsumenterna och åtgärder om användning av mjölk och mejeriprodukter och deras allmänna egenskaper (delåtgärd NW 4). Bidragsmottagarna var Landesvereinigung der Milchwirtschaft Nordrhein-Westfalen e.V. (LVMNRW) och Landwirtschaftsverbände Rheinland und Westfalen-Lippe. |
| --- | --- |

(77)

Nordrhein-Westfalen beviljade finansiellt stöd för informationsevenemang, åtgärder för öka den allmänna medvetenheten bland konsumenterna och åtgärder om användning av mjölk och mejeriprodukter och deras allmänna egenskaper (delåtgärd NW 4). Bidragsmottagarna var Landesvereinigung der Milchwirtschaft Nordrhein-Westfalen e.V. (LVMNRW) och Landwirtschaftsverbände Rheinland und Westfalen-Lippe.

Landesvereinigung der Milchwirtschaft Nordrhein-Westfalen e.V.

Landwirtschaftsverbände Rheinland und Westfalen-Lippe

| (78) | Nordrhein-Westfalen beviljade ytterligare finansiellt stöd för evenemang kring kunskapsutbyte mellan mjölkproducenter om mejerisektorsrelaterade frågor (delåtgärd NW 5). |
| --- | --- |

(78)

Nordrhein-Westfalen beviljade ytterligare finansiellt stöd för evenemang kring kunskapsutbyte mellan mjölkproducenter om mejerisektorsrelaterade frågor (delåtgärd NW 5).

| (79) | Kostnaderna för organisation och ledning av evenemangen, rådgivning och utbildning i mejerisektorsrelaterade frågor subventionerades. Stödnivån uppgick till 30 %. |
| --- | --- |

(79)

Kostnaderna för organisation och ledning av evenemangen, rådgivning och utbildning i mejerisektorsrelaterade frågor subventionerades. Stödnivån uppgick till 30 %.

| (80) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (25) hävdade Tyskland att inga individuella företag eller sektorer gynnades inom åtgärderna NW 4 och NW 5, eftersom de riktades till allmänheten. Åtgärderna kan följaktligen inte anses utgöra en form av tekniskt stöd. De eventuella fördelarna med båda åtgärderna var dessutom inte väsentliga eller geografiskt selektiva. |
| --- | --- |

(80)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (25) hävdade Tyskland att inga individuella företag eller sektorer gynnades inom åtgärderna NW 4 och NW 5, eftersom de riktades till allmänheten. Åtgärderna kan följaktligen inte anses utgöra en form av tekniskt stöd. De eventuella fördelarna med båda åtgärderna var dessutom inte väsentliga eller geografiskt selektiva.

25

| (81) | I sina synpunkter av den 27 februari 2015 uppskattar de tyska myndigheterna att de totala årliga utgifterna inom åtgärd NW 4 under perioden 2001–2006 uppgår till 335 200–497 800 euro. Omkring 10 000 företag höll mjölkkor under samma period, och därför öronmärktes ett årligt belopp på 33,52–49,78 euro per stödmottagare. Inom åtgärd NW 5 ger de årliga utgifterna på 14 000 euro ett belopp på omkring 1,4 euro per stödmottagare per år. |
| --- | --- |

(81)

I sina synpunkter av den 27 februari 2015 uppskattar de tyska myndigheterna att de totala årliga utgifterna inom åtgärd NW 4 under perioden 2001–2006 uppgår till 335 200–497 800 euro. Omkring 10 000 företag höll mjölkkor under samma period, och därför öronmärktes ett årligt belopp på 33,52–49,78 euro per stödmottagare. Inom åtgärd NW 5 ger de årliga utgifterna på 14 000 euro ett belopp på omkring 1,4 euro per stödmottagare per år.

NW 6

NW 6

| (82) | Nordrhein-Westfalen beviljade finansiellt stöd för insamling av relevanta uppgifter som bidrog till marknadsinsyn. De kostnader som Vereinigung der Milchindustrie LVMNRW ådrog sig i samband med insamling, analys och publicering av de relevanta uppgifterna om mejerimarknaden var stödberättigande. Resultaten offentliggjordes i form av meddelanden och marknadsrapporter och fanns tillgängliga för alla utan kostnad. De bidrog till marknadsinsynen och till att främja utbytet av faktauppgifter och vetenskapliga rön och kunskap mellan olika företag inom mejerinäringen. |
| --- | --- |

(82)

Nordrhein-Westfalen beviljade finansiellt stöd för insamling av relevanta uppgifter som bidrog till marknadsinsyn. De kostnader som Vereinigung der Milchindustrie LVMNRW ådrog sig i samband med insamling, analys och publicering av de relevanta uppgifterna om mejerimarknaden var stödberättigande. Resultaten offentliggjordes i form av meddelanden och marknadsrapporter och fanns tillgängliga för alla utan kostnad. De bidrog till marknadsinsynen och till att främja utbytet av faktauppgifter och vetenskapliga rön och kunskap mellan olika företag inom mejerinäringen.

Vereinigung der Milchindustrie LVMNRW

| (83) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (26) hävdade Tyskland att åtgärden inte var väsentligen eller geografiskt selektiv. Alternativt hävdade Tyskland att riktlinjernas förenlighetskrav hade uppfyllts. |
| --- | --- |

(83)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (26) hävdade Tyskland att åtgärden inte var väsentligen eller geografiskt selektiv. Alternativt hävdade Tyskland att riktlinjernas förenlighetskrav hade uppfyllts.

26

| (84) | Stödmottagarna var jordbrukare, producentgrupper och samtliga var intressenter inom mejerinäringen (27). |
| --- | --- |

(84)

Stödmottagarna var jordbrukare, producentgrupper och samtliga var intressenter inom mejerinäringen (27).

27

| (85) | I sina synpunkter av den 27 februari 2015 uppskattar Tyskland att de totala årliga utgifterna inom åtgärd NW 6 under perioden 2001–2006 uppgår till 139 400–155 900 euro. Omkring 10 000 företag höll mjölkkor under samma period, och därför öronmärktes ett årligt belopp på 13,94–15,59 euro per stödmottagare. |
| --- | --- |

(85)

I sina synpunkter av den 27 februari 2015 uppskattar Tyskland att de totala årliga utgifterna inom åtgärd NW 6 under perioden 2001–2006 uppgår till 139 400–155 900 euro. Omkring 10 000 företag höll mjölkkor under samma period, och därför öronmärktes ett årligt belopp på 13,94–15,59 euro per stödmottagare.

RP 1 och SL 2

RP 1 och SL 2

| (86) | Rheinland-Pfalz och Saarland beviljade finansiellt stöd för spridning av konsumentinformation, bland annat vetenskapliga rön i en allmänt lättförståelig form samt allmänna faktauppgifter om produkter, deras näringsfördelar och föreslagna användningsområden. Kostnader för deltagande i mässor och utställningar, utgifter för resor, kostnader för publicering, betald hyra för utställningsområden och symboliska priser upp till 250 euro per pris och vinnare var stödberättigande. |
| --- | --- |

(86)

Rheinland-Pfalz och Saarland beviljade finansiellt stöd för spridning av konsumentinformation, bland annat vetenskapliga rön i en allmänt lättförståelig form samt allmänna faktauppgifter om produkter, deras näringsfördelar och föreslagna användningsområden. Kostnader för deltagande i mässor och utställningar, utgifter för resor, kostnader för publicering, betald hyra för utställningsområden och symboliska priser upp till 250 euro per pris och vinnare var stödberättigande.

| (87) | PR-verksamhet (28) eller åtgärder som rörde vissa produkter eller företag finansierades inte. Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V. (MILAG) och Landesvereinigung der Milchwirtschaft des Saarlandes e.V. (LVMS) stod för samordningen och det tekniska genomförandet av åtgärden. |
| --- | --- |

(87)

PR-verksamhet (28) eller åtgärder som rörde vissa produkter eller företag finansierades inte. Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V. (MILAG) och Landesvereinigung der Milchwirtschaft des Saarlandes e.V. (LVMS) stod för samordningen och det tekniska genomförandet av åtgärden.

28

Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V.

Landesvereinigung der Milchwirtschaft des Saarlandes e.V.

| (88) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (29) hävdade Tyskland att dessa åtgärder inte utgjorde statligt stöd eftersom inga individuella företag eller viss produktion gynnades. Enligt Tysklands ståndpunkt utgör dessa åtgärder ”ren konsumentutbildning”. Alternativt hävdade Tyskland att stödet var förenligt med den inre marknaden. I punkt 8 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till reklam för jordbruksprodukter anges de åtgärder som anses utgöra en form av tekniskt stöd inom jordbruksnäringen i den mening som avses i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(88)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (29) hävdade Tyskland att dessa åtgärder inte utgjorde statligt stöd eftersom inga individuella företag eller viss produktion gynnades. Enligt Tysklands ståndpunkt utgör dessa åtgärder ”ren konsumentutbildning”. Alternativt hävdade Tyskland att stödet var förenligt med den inre marknaden. I punkt 8 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till reklam för jordbruksprodukter anges de åtgärder som anses utgöra en form av tekniskt stöd inom jordbruksnäringen i den mening som avses i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer.

29

| (89) | Kommissionens beslutspraxis inom flera produktområden och avseende flera medlemsstater under perioden 2000–2006 var att införandet av åtgärder som var jämförbara med de åtgärder som är aktuella här ansågs vara lagligt i sak, och att sådana åtgärder därför kunde godkännas av kommissionen under den berörda perioden. |
| --- | --- |

(89)

Kommissionens beslutspraxis inom flera produktområden och avseende flera medlemsstater under perioden 2000–2006 var att införandet av åtgärder som var jämförbara med de åtgärder som är aktuella här ansågs vara lagligt i sak, och att sådana åtgärder därför kunde godkännas av kommissionen under den berörda perioden.

| (90) | Tyskland tillade att även om åtgärderna ansågs utgöra statligt stöd, i motsats till vad Tyskland gjorde gällande, överensstämde åtminstone åtgärderna RP 1 och SL 2 med kommissionens tidigare beslutspraxis och kunde därför anses vara lagliga i sak. Enligt Tyskland begränsades åtgärderna ”allmänna PR-verksamheter” inte till en viss grupp, utan var avsedda att stödja hela mejerinäringen generellt. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var därför uppfyllda. Enligt punkt 14.3 kunde stödet täcka upp till 100 % av kostnaderna. |
| --- | --- |

(90)

Tyskland tillade att även om åtgärderna ansågs utgöra statligt stöd, i motsats till vad Tyskland gjorde gällande, överensstämde åtminstone åtgärderna RP 1 och SL 2 med kommissionens tidigare beslutspraxis och kunde därför anses vara lagliga i sak. Enligt Tyskland begränsades åtgärderna ”allmänna PR-verksamheter” inte till en viss grupp, utan var avsedda att stödja hela mejerinäringen generellt. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var därför uppfyllda. Enligt punkt 14.3 kunde stödet täcka upp till 100 % av kostnaderna.

| (91) | I sitt meddelande av den 27 februari 2015 hävdade Tyskland att det statliga stöd som beviljats över en treårsperiod under gränsen på 100 000 euro per stödmottagare uppgick till ett belopp på 46–73 euro per stödmottagare och år (30). |
| --- | --- |

(91)

I sitt meddelande av den 27 februari 2015 hävdade Tyskland att det statliga stöd som beviljats över en treårsperiod under gränsen på 100 000 euro per stödmottagare uppgick till ett belopp på 46–73 euro per stödmottagare och år (30).

30

RP 5 och SL 5

RP 5 och SL 5

| (92) | Rheinland-Pfalz och Saarland beviljade finansiellt stöd för rådgivnings- och utbildningsprogram för mjölkproducenter i syfte att förbättra mjölkningsutrustningarnas hygien och kvaliteten på den levererade mjölken (delåtgärderna RP 5 och SL 5). Styrkta rådgivningskostnader subventionerades upp till högst 75 000 euro per år i Rheinland-Pfalz och upp till 15 000 euro per år i Saarland. Pågående rådgivningstjänster undantogs från stödet. Landeskontrollverband Rheinland-Pfalz e.V. (LKVRP) och LVMS stod för samordningen och det tekniska genomförandet av dessa åtgärder. |
| --- | --- |

(92)

Rheinland-Pfalz och Saarland beviljade finansiellt stöd för rådgivnings- och utbildningsprogram för mjölkproducenter i syfte att förbättra mjölkningsutrustningarnas hygien och kvaliteten på den levererade mjölken (delåtgärderna RP 5 och SL 5). Styrkta rådgivningskostnader subventionerades upp till högst 75 000 euro per år i Rheinland-Pfalz och upp till 15 000 euro per år i Saarland. Pågående rådgivningstjänster undantogs från stödet. Landeskontrollverband Rheinland-Pfalz e.V. (LKVRP) och LVMS stod för samordningen och det tekniska genomförandet av dessa åtgärder.

Landeskontrollverband Rheinland-Pfalz e.V.

| (93) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (31) hävdade Tyskland att speciell rådgivning om mjölkningsteknik och åtgärder för att förbättra kvaliteten på obehandlad mjölk i Rheinland-Pfalz och Saarland var förenliga med den inre marknaden under perioden 2001–2006. |
| --- | --- |

(93)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (31) hävdade Tyskland att speciell rådgivning om mjölkningsteknik och åtgärder för att förbättra kvaliteten på obehandlad mjölk i Rheinland-Pfalz och Saarland var förenliga med den inre marknaden under perioden 2001–2006.

31

| (94) | Syftet med åtgärderna var att tillhandahålla specialiserad rådgivning om mjölkningsteknik samt råd och utbildning för mjölkproducenter som valts ut särskilt utifrån problem (t.ex. ökad förekomst av somatiska celler) som hade upptäckts i samband med kvalitetskontroller av den levererade mjölken, med deltagande av veterinärer för att förbättra juverhälsan och därmed den obehandlade mjölkens kvalitet. Alla mjölkproducenter i Rheinland-Pfalz eller Saarland hade möjlighet att dra nytta av detta erbjudande. Medlemskap i LKVRP eller LVMS var inte nödvändigt. Pågående rådgivningstjänster eller rådgivningstjänster som tillhandahölls med regelbundna mellanrum (t.ex. skatterådgivning, juridisk rådgivning eller reklam) var inte berättigade till finansiering. |
| --- | --- |

(94)

Syftet med åtgärderna var att tillhandahålla specialiserad rådgivning om mjölkningsteknik samt råd och utbildning för mjölkproducenter som valts ut särskilt utifrån problem (t.ex. ökad förekomst av somatiska celler) som hade upptäckts i samband med kvalitetskontroller av den levererade mjölken, med deltagande av veterinärer för att förbättra juverhälsan och därmed den obehandlade mjölkens kvalitet. Alla mjölkproducenter i Rheinland-Pfalz eller Saarland hade möjlighet att dra nytta av detta erbjudande. Medlemskap i LKVRP eller LVMS var inte nödvändigt. Pågående rådgivningstjänster eller rådgivningstjänster som tillhandahölls med regelbundna mellanrum (t.ex. skatterådgivning, juridisk rådgivning eller reklam) var inte berättigade till finansiering.

| (95) | Tyskland hävdar att åtgärden därför utgör en subventionerad tjänst. Inga direkta betalningar gjordes till jordbrukarna. |
| --- | --- |

(95)

Tyskland hävdar att åtgärden därför utgör en subventionerad tjänst. Inga direkta betalningar gjordes till jordbrukarna.

| (96) | Enligt de synpunkter som uttryckts av Rheinland-Pfalz är rådgivningstjänster enligt punkt 14.1 tredje strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer inte beroende av spridning av nya metoder. En sådan skyldighet gäller obestridligen för främjande av ”annan verksamhet för att sprida kunskap om ny teknik” enligt punkt 14.1 femte strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer. Pågående rådgivningstjänster eller rådgivningstjänster som tillhandahölls med regelbundna mellanrum var dessutom uttryckligen undantagna från finansiering inom åtgärden. |
| --- | --- |

(96)

Enligt de synpunkter som uttryckts av Rheinland-Pfalz är rådgivningstjänster enligt punkt 14.1 tredje strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer inte beroende av spridning av nya metoder. En sådan skyldighet gäller obestridligen för främjande av ”annan verksamhet för att sprida kunskap om ny teknik” enligt punkt 14.1 femte strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer. Pågående rådgivningstjänster eller rådgivningstjänster som tillhandahölls med regelbundna mellanrum var dessutom uttryckligen undantagna från finansiering inom åtgärden.

| (97) | Villkoren i punkt 14.2 och 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer är uppfyllda enligt Tysklands åsikt, eftersom det inte krävs medlemskap i LKVRP eller hos tjänsteleverantören. |
| --- | --- |

(97)

Villkoren i punkt 14.2 och 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer är uppfyllda enligt Tysklands åsikt, eftersom det inte krävs medlemskap i LKVRP eller hos tjänsteleverantören.

| (98) | Tyskland gav garantier för att det totala stödbeloppet på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod inte överskreds. Omkring 300 mjölkproducenter per år fick rådgivning i Rheinland-Pfalz och omkring 100 i Saarland. Räknat på ett årligt anslag på cirka 59 000 euro i Rheinland-Pfalz och cirka 13 000 euro i Saarland uppgår den genomsnittliga finansieringen per stödmottagare till omkring 197 euro i Rheinland-Pfalz och 130 euro i Saarland. |
| --- | --- |

(98)

Tyskland gav garantier för att det totala stödbeloppet på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod inte överskreds. Omkring 300 mjölkproducenter per år fick rådgivning i Rheinland-Pfalz och omkring 100 i Saarland. Räknat på ett årligt anslag på cirka 59 000 euro i Rheinland-Pfalz och cirka 13 000 euro i Saarland uppgår den genomsnittliga finansieringen per stödmottagare till omkring 197 euro i Rheinland-Pfalz och 130 euro i Saarland.

| (99) | Stödmottagarna var jordbrukare (små och medelstora företag) och producentföreningar. |
| --- | --- |

(99)

Stödmottagarna var jordbrukare (små och medelstora företag) och producentföreningar.

TH 3 och TH 4

TH 3 och TH 4

| (100) | Thüringen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. (LVTM) för deltagande i bransch- och konsumentutställningar (Grüne Tage Thüringen) och för anordnande av konferenser i syfte att sprida vetenskaplig information (Thüringer Milchtag) (delåtgärd TH 3). |
| --- | --- |

(100)

Thüringen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. (LVTM) för deltagande i bransch- och konsumentutställningar (Grüne Tage Thüringen) och för anordnande av konferenser i syfte att sprida vetenskaplig information (Thüringer Milchtag) (delåtgärd TH 3).

Landesvereinigung Thüringer Milch e.V.

Grüne Tage Thüringen

Thüringer Milchtag

| (101) | Dessutom subventionerades publicering av faktauppgifter om producenter från regionen (allmänna PR-verksamheter, den internationella mjölkdagen och Thüringer Milchkönigin) (delåtgärd TH 4). |
| --- | --- |

(101)

Dessutom subventionerades publicering av faktauppgifter om producenter från regionen (allmänna PR-verksamheter, den internationella mjölkdagen och Thüringer Milchkönigin) (delåtgärd TH 4).

Thüringer Milchkönigin

| (102) | Både material- och personalkostnader var stödberättigande. Stödmottagaren var LVTM. |
| --- | --- |

(102)

Både material- och personalkostnader var stödberättigande. Stödmottagaren var LVTM.

| (103) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (32) hävdade Tyskland att åtgärd TH 3 borde anses vara förenlig med den inre marknaden (punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer). Åtgärdens syfte var att öka effektiviteten och professionalismen hos gemenskapens jordbruksnäring och därmed bidra till dess långsiktiga bärkraft. |
| --- | --- |

(103)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (32) hävdade Tyskland att åtgärd TH 3 borde anses vara förenlig med den inre marknaden (punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer). Åtgärdens syfte var att öka effektiviteten och professionalismen hos gemenskapens jordbruksnäring och därmed bidra till dess långsiktiga bärkraft.

32

| (104) | Organisation av konferenser för spridning av vetenskaplig information (t.ex. Thüringer Milchtag) regleras av punkt 14.1 tredje strecksatsen, ”Konsultarvoden”, i 2000–2006 års riktlinjer. Deltagande i bransch- och konsumentutställningar för att representera Thüringens mejerinäring (t.ex. Grüne Tage Thüringen) regleras av punkt 14.1 fjärde strecksatsen, ”Organisation av tävlingar, utställningar och mässor”. |
| --- | --- |

(104)

Organisation av konferenser för spridning av vetenskaplig information (t.ex. Thüringer Milchtag) regleras av punkt 14.1 tredje strecksatsen, ”Konsultarvoden”, i 2000–2006 års riktlinjer. Deltagande i bransch- och konsumentutställningar för att representera Thüringens mejerinäring (t.ex. Grüne Tage Thüringen) regleras av punkt 14.1 fjärde strecksatsen, ”Organisation av tävlingar, utställningar och mässor”.

Thüringer Milchtag

Grüne Tage Thüringen

| (105) | Tyskland hävdade att åtgärden inte begränsades till en viss grupp, utan att syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt (se punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer). Det öronmärkta stödet överskred inte 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod. |
| --- | --- |

(105)

Tyskland hävdade att åtgärden inte begränsades till en viss grupp, utan att syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt (se punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer). Det öronmärkta stödet överskred inte 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod.

| (106) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (33) hävdade Tyskland även att åtgärd TH 4 inriktades på ”allmänna PR-arrangemang”. Åtgärden syftade till bred spridning av aktuella vetenskapliga resultat om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter, och den utgjorde därför en form av tekniskt stöd i den mening som avses i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer. De verksamheter som genomfördes av Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. kunde anses utgöra konsultarvoden enligt punkt 14.1 tredje strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(106)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (33) hävdade Tyskland även att åtgärd TH 4 inriktades på ”allmänna PR-arrangemang”. Åtgärden syftade till bred spridning av aktuella vetenskapliga resultat om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter, och den utgjorde därför en form av tekniskt stöd i den mening som avses i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer. De verksamheter som genomfördes av Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. kunde anses utgöra konsultarvoden enligt punkt 14.1 tredje strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer.

33

Landesvereinigung Thüringer Milch e.V.

| (107) | Utgifter för mässtånd och konsumentkampanjer vid branschmässor kan anses omfattas av punkt 14.1 fjärde strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer (organisation av tävlingar, utställningar och mässor). Evenemang för att sprida nya metoder och resultat kan anses omfattas av femte strecksatsen (annan verksamhet för att sprida kunskap om ny teknik). |
| --- | --- |

(107)

Utgifter för mässtånd och konsumentkampanjer vid branschmässor kan anses omfattas av punkt 14.1 fjärde strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer (organisation av tävlingar, utställningar och mässor). Evenemang för att sprida nya metoder och resultat kan anses omfattas av femte strecksatsen (annan verksamhet för att sprida kunskap om ny teknik).

| (108) | Åtgärden som helhet begränsades inte till en viss grupp, utan gynnade hela mejerinäringen generellt (punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer). |
| --- | --- |

(108)

Åtgärden som helhet begränsades inte till en viss grupp, utan gynnade hela mejerinäringen generellt (punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer).

| (109) | Det beviljade stödbeloppet per stödmottagare överskred inte 100 000 euro över en treårsperiod. |
| --- | --- |

(109)

Det beviljade stödbeloppet per stödmottagare överskred inte 100 000 euro över en treårsperiod.

TH 9 och TH 10

TH 9 och TH 10

| (110) | Thüringen beviljade finansiellt stöd för utbildning av anställda på mjölkgårdar (delåtgärd TH 9) och reklam för professionella tävlingar (delåtgärd TH 10). |
| --- | --- |

(110)

Thüringen beviljade finansiellt stöd för utbildning av anställda på mjölkgårdar (delåtgärd TH 9) och reklam för professionella tävlingar (delåtgärd TH 10).

| (111) | Utbildningskurserna riktades till anställda på mjölkgårdar och syftade till att förbättra jordbruksarbetares kompetens (”kompetensintyg för mjölkning”). Åtgärden samordnades av Verein Landvolksbildung Thüringen (VLT). |
| --- | --- |

(111)

Utbildningskurserna riktades till anställda på mjölkgårdar och syftade till att förbättra jordbruksarbetares kompetens (”kompetensintyg för mjölkning”). Åtgärden samordnades av Verein Landvolksbildung Thüringen (VLT).

Verein Landvolksbildung Thüringen

| (112) | Den andra åtgärden finansierade organisation av professionella tävlingar i uppfödning och mjölkning. Tävlingarna organiserades av Thüringer Landjugendverband e.V. (TLJV) och Thüringer Melkergemeinschaft e.V. (TMG). Som en del av åtgärden subventionerades förberedelser och genomförande av tävlingar och deltagande i transregionala tävlingar. |
| --- | --- |

(112)

Den andra åtgärden finansierade organisation av professionella tävlingar i uppfödning och mjölkning. Tävlingarna organiserades av Thüringer Landjugendverband e.V. (TLJV) och Thüringer Melkergemeinschaft e.V. (TMG). Som en del av åtgärden subventionerades förberedelser och genomförande av tävlingar och deltagande i transregionala tävlingar.

Thüringer Landjugendverband e.V.

Thüringer Melkergemeinschaft e.V.

| (113) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (34) hävdade Tyskland att utbildningen inom delåtgärd TH 9 riktades till anställda på mjölkgårdar. Utbildningen genomfördes av Verein Landvolksbildung Thüringen. Betalningarna skulle klassificeras som en serviceavgift utbetalad till föreningen i gengäld för de tjänster som faktiskt tillhandahållits, vilka beräknades och ersattes enligt marknadsmässiga nivåer. |
| --- | --- |

(113)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (34) hävdade Tyskland att utbildningen inom delåtgärd TH 9 riktades till anställda på mjölkgårdar. Utbildningen genomfördes av Verein Landvolksbildung Thüringen. Betalningarna skulle klassificeras som en serviceavgift utbetalad till föreningen i gengäld för de tjänster som faktiskt tillhandahållits, vilka beräknades och ersattes enligt marknadsmässiga nivåer.

34

Verein Landvolksbildung Thüringen

| (114) | Tyskland vidhöll således sin åsikt att villkoren för statligt stöd enligt artikel 107 i EUF-fördraget inte är uppfyllda. Villkoren för statligt stöd enligt artikel 107 i EUF-fördraget uppfylldes inte heller för utbildningserbjudandet till anställda, eftersom betalningarna inte var företagsspecifika. |
| --- | --- |

(114)

Tyskland vidhöll således sin åsikt att villkoren för statligt stöd enligt artikel 107 i EUF-fördraget inte är uppfyllda. Villkoren för statligt stöd enligt artikel 107 i EUF-fördraget uppfylldes inte heller för utbildningserbjudandet till anställda, eftersom betalningarna inte var företagsspecifika.

| (115) | Alternativt hävdade Tyskland att kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer var uppfyllda för denna åtgärd. Detta fall gäller utbildning för jordbrukare i ovannämnda ämnen, och kraven i punkt 14.1 första strecksatsen uppfylldes således. Alla personer som var aktiva inom det berörda området hade möjlighet att delta i den typ av fortbildning som beskrivs ovan, på objektivt definierade kriterier. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var därför uppfyllda. Den högsta tillåtna gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod överskreds inte (punkt 14.3). Det sammanlagda stödbeloppet inom denna delåtgärd överskred inte heller 100 000 euro över treårsperioden. |
| --- | --- |

(115)

Alternativt hävdade Tyskland att kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer var uppfyllda för denna åtgärd. Detta fall gäller utbildning för jordbrukare i ovannämnda ämnen, och kraven i punkt 14.1 första strecksatsen uppfylldes således. Alla personer som var aktiva inom det berörda området hade möjlighet att delta i den typ av fortbildning som beskrivs ovan, på objektivt definierade kriterier. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var därför uppfyllda. Den högsta tillåtna gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod överskreds inte (punkt 14.3). Det sammanlagda stödbeloppet inom denna delåtgärd överskred inte heller 100 000 euro över treårsperioden.

| (116) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (35) hävdade Tyskland i samband med delåtgärd TH 10 även att organisation och genomförande av tävlingar i djuruppfödning och mjölkproduktion hade finansierats inom denna åtgärd. Tävlingarna organiserades av TLJV och TMG. Organisatörerna tog ut marknadsberäknade standardavgifter för organisation och genomförande av, eller deltagande i, transregionala tävlingar. |
| --- | --- |

(116)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (35) hävdade Tyskland i samband med delåtgärd TH 10 även att organisation och genomförande av tävlingar i djuruppfödning och mjölkproduktion hade finansierats inom denna åtgärd. Tävlingarna organiserades av TLJV och TMG. Organisatörerna tog ut marknadsberäknade standardavgifter för organisation och genomförande av, eller deltagande i, transregionala tävlingar.

35

| (117) | Eftersom betalningarna anses utgöra serviceavgifter som räknas av mot motsvarande utgifter förelåg ingen förmånlig behandling och åtgärden är därför inte rättsligt relevant med avseende på statligt stöd. |
| --- | --- |

(117)

Eftersom betalningarna anses utgöra serviceavgifter som räknas av mot motsvarande utgifter förelåg ingen förmånlig behandling och åtgärden är därför inte rättsligt relevant med avseende på statligt stöd.

| (118) | Alternativt hävdade Tyskland att kraven i punkt 14 fjärde strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer var uppfyllda för denna åtgärd. Det statliga stödet var inte begränsat till utvalda grupper. Alla personer som var aktiva inom det berörda området hade möjlighet att delta i den typ av professionella tävlingar som beskrivs ovan, på grundval av objektivt utformade kriterier. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var därför uppfyllda. Den högsta tillåtna gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod enligt punkt 14.3 i riktlinjerna överskreds inte. Det sammanlagda stödbeloppet inom denna delåtgärd överskred inte heller 100 000 euro över treårsperioden. |
| --- | --- |

(118)

Alternativt hävdade Tyskland att kraven i punkt 14 fjärde strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer var uppfyllda för denna åtgärd. Det statliga stödet var inte begränsat till utvalda grupper. Alla personer som var aktiva inom det berörda området hade möjlighet att delta i den typ av professionella tävlingar som beskrivs ovan, på grundval av objektivt utformade kriterier. Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer var därför uppfyllda. Den högsta tillåtna gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod enligt punkt 14.3 i riktlinjerna överskreds inte. Det sammanlagda stödbeloppet inom denna delåtgärd överskred inte heller 100 000 euro över treårsperioden.

Tekniskt stöd från 2007 och framåt

Tekniskt stöd från 2007 och framåt

RP 2

RP 2

| (119) | Rheinland-Pfalz beviljade finansiellt stöd till bearbetnings- och saluföringsföretag för deras deltagande i evenemang för kunskapsutbyte mellan företag samt i tävlingar, utställningar och mässor (delåtgärd RP 2). Stödet begränsades inte till ett företags första deltagande i en viss mässa eller utställning. Stödnivån begränsades till 10 % av styrkta kostnader, dock högst 5 200 euro per företag och evenemang. |
| --- | --- |

(119)

Rheinland-Pfalz beviljade finansiellt stöd till bearbetnings- och saluföringsföretag för deras deltagande i evenemang för kunskapsutbyte mellan företag samt i tävlingar, utställningar och mässor (delåtgärd RP 2). Stödet begränsades inte till ett företags första deltagande i en viss mässa eller utställning. Stödnivån begränsades till 10 % av styrkta kostnader, dock högst 5 200 euro per företag och evenemang.

| (120) | Enligt punkt 105 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007–2013 (36) (nedan kallade 2007–2013 års riktlinjer), måste statligt stöd för tillhandahållande av tekniskt stöd till företag med verksamhet inom bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter uppfylla samtliga krav i artikel 5 i kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 (37), som ersattes av artikel 27.3 i kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 (38). Enligt dessa regler får stödnivån inte överstiga 50 % av de stödberättigande kostnaderna. De stödberättigande kostnaderna ska vara kostnaderna för att hyra, bygga och driva mäsståndet den första gången ett företag deltar i en viss mässa eller utställning. Enligt punkt 106 i 2007–2013 års riktlinjer får statligt stöd för de kostnader som omfattas av punkterna 104 och 105 inte beviljas till stora företag. |
| --- | --- |

(120)

Enligt punkt 105 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007–2013 (36) (nedan kallade 2007–2013 års riktlinjer), måste statligt stöd för tillhandahållande av tekniskt stöd till företag med verksamhet inom bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter uppfylla samtliga krav i artikel 5 i kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 (37), som ersattes av artikel 27.3 i kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 (38). Enligt dessa regler får stödnivån inte överstiga 50 % av de stödberättigande kostnaderna. De stödberättigande kostnaderna ska vara kostnaderna för att hyra, bygga och driva mäsståndet den första gången ett företag deltar i en viss mässa eller utställning. Enligt punkt 106 i 2007–2013 års riktlinjer får statligt stöd för de kostnader som omfattas av punkterna 104 och 105 inte beviljas till stora företag.

36

2007–2013 års riktlinjer

37

38

första

| (121) | Eftersom Tyskland inte bevisade att något av de ovanstående villkoren för tekniskt stöd hade uppfyllts för denna åtgärd, uttryckte kommissionen i beslutet att inleda förfarandet tvivel om dess förenlighet med den inre marknaden. I beslutet att inleda förfarandet uppmanas Tyskland att lämna en fullständig bedömning av de respektive åtgärderna mot bakgrund av de ovanstående kriterierna samt lämplig dokumentation för att styrka sina svar (39). |
| --- | --- |

(121)

Eftersom Tyskland inte bevisade att något av de ovanstående villkoren för tekniskt stöd hade uppfyllts för denna åtgärd, uttryckte kommissionen i beslutet att inleda förfarandet tvivel om dess förenlighet med den inre marknaden. I beslutet att inleda förfarandet uppmanas Tyskland att lämna en fullständig bedömning av de respektive åtgärderna mot bakgrund av de ovanstående kriterierna samt lämplig dokumentation för att styrka sina svar (39).

39

| (122) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (40) förklarade Tyskland att Rheinland-Pfalz skulle bemöta kommissionens farhågor och ändra bestämmelserna om stödberättigande för framtida stöd, så att företag endast får stöd för det första deltagandet i en mässa eller en utställning. Tyskland hävdade att kraven i avsnitt IV.K i 2007–2013 års riktlinjer jämfört med artikel 15.2 i förordning (EG) nr 1857/2006 (41) således var uppfyllda. |
| --- | --- |

(122)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (40) förklarade Tyskland att Rheinland-Pfalz skulle bemöta kommissionens farhågor och ändra bestämmelserna om stödberättigande för framtida stöd, så att företag endast får stöd för det första deltagandet i en mässa eller en utställning. Tyskland hävdade att kraven i avsnitt IV.K i 2007–2013 års riktlinjer jämfört med artikel 15.2 i förordning (EG) nr 1857/2006 (41) således var uppfyllda.

40

första

41

| (123) | De finansierade projekten omprövades av de tyska myndigheterna med hänsyn till detta ytterligare krav. För de olika åren gjordes följande betalningar för företags upprepade deltagande i en mässa eller en utställning.















  År | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Antal | 2 | 2 | 1 | 1 | 2 | 1 | 2 | 3 | 3 | 6 |
| Belopp i euro | 5 113 | 5 113 | 10 226 | 5 113 | 10 226 | 5 113 | 10 226 | 5 113 | 2 500 | 1 764 |

(123)

De finansierade projekten omprövades av de tyska myndigheterna med hänsyn till detta ytterligare krav. För de olika åren gjordes följande betalningar för företags upprepade deltagande i en mässa eller en utställning.

År

2003

2004

2005

2006

2007

2008

2009

2010

2011

2012

Antal

2

2

1

1

2

1

2

3

3

6

Belopp i euro

5 113

5 113

10 226

5 113

10 226

5 113

10 226

5 113

2 500

1 764

| (124) | Den 30 juni 2016 informerade det federala livsmedels- och jordbruksministeriet kommissionen (se skäl 16) om att åtgärden RP 2 inte begränsades till små och medelstora företag under perioden från 2007 och framåt. De två företagen Hochwald Foods GmbH och MUH Arla eG hade också mottagit stöd inom denna åtgärd. |
| --- | --- |

(124)

Den 30 juni 2016 informerade det federala livsmedels- och jordbruksministeriet kommissionen (se skäl 16) om att åtgärden RP 2 inte begränsades till små och medelstora företag under perioden från 2007 och framåt. De två företagen Hochwald Foods GmbH och MUH Arla eG hade också mottagit stöd inom denna åtgärd.

| (125) | I sina synpunkter av den 13 januari 2017 uppgav Tyskland att de stödberättigande kostnaderna för den berörda åtgärden under perioden från 2007 och framåt endast rörde byggandet av ett mässtånd. Inga ytterligare kostnader hade subventionerats under denna period. |
| --- | --- |

(125)

I sina synpunkter av den 13 januari 2017 uppgav Tyskland att de stödberättigande kostnaderna för den berörda åtgärden under perioden från 2007 och framåt endast rörde byggandet av ett mässtånd. Inga ytterligare kostnader hade subventionerats under denna period.

2.2   Statligt stöd för förbättring av kvaliteten på levererad mjölk (2001–2006)

Statligt stöd för förbättring av kvaliteten på levererad mjölk (2001–2006)

| (126) | Baden-Württemberg, Niedersachsen och Thüringen (delåtgärderna BW 10, BW 11, NI 1 och TH 5) beviljade finansiellt stöd för förbättring av kvaliteten på levererad mjölk genom rådgivning och utbildning för mjölkproducenter, sammanställning och uppdatering av databaser och kontroller av mjölkproducenter, parallellt med införandet av kvalitetssäkringssystemen ”Kvalitetsledning QM-Milch” (42). Syftet med åtgärderna var att förbättra kvaliteten på levererad mjölk. Varken specialutbildningen för inspektörer eller ackrediteringen av godkända laboratorier subventionerades. |
| --- | --- |

(126)

Baden-Württemberg, Niedersachsen och Thüringen (delåtgärderna BW 10, BW 11, NI 1 och TH 5) beviljade finansiellt stöd för förbättring av kvaliteten på levererad mjölk genom rådgivning och utbildning för mjölkproducenter, sammanställning och uppdatering av databaser och kontroller av mjölkproducenter, parallellt med införandet av kvalitetssäkringssystemen ”Kvalitetsledning QM-Milch” (42). Syftet med åtgärderna var att förbättra kvaliteten på levererad mjölk. Varken specialutbildningen för inspektörer eller ackrediteringen av godkända laboratorier subventionerades.

42

| (127) | De slutliga stödmottagarna av dessa delåtgärder var mjölkproducerande små och medelstora jordbruksföretag i primärsektorn. Enligt Tyskland var stödet tillgängligt för alla stödberättigade jordbrukare inom det berörda området på objektiv definierade villkor (43). |
| --- | --- |

(127)

De slutliga stödmottagarna av dessa delåtgärder var mjölkproducerande små och medelstora jordbruksföretag i primärsektorn. Enligt Tyskland var stödet tillgängligt för alla stödberättigade jordbrukare inom det berörda området på objektiv definierade villkor (43).

43

| (128) | Mellan 2001 och 2011 uppgick den använda budgeten (för samtliga delstater) till 3,3 miljoner euro. |
| --- | --- |

(128)

Mellan 2001 och 2011 uppgick den använda budgeten (för samtliga delstater) till 3,3 miljoner euro.

| (129) | Enligt den information som lämnats av de tyska myndigheterna var stödnivån högst 100 % av de stödberättigande kostnaderna under åren 2001–2011. De tyska myndigheterna uppgav att finansieringen av åtgärden hade upphört den 31 december 2012 i Baden-Württemberg och var begränsad till den 31 december 2014 i Niedersachsen och Thüringen. |
| --- | --- |

(129)

Enligt den information som lämnats av de tyska myndigheterna var stödnivån högst 100 % av de stödberättigande kostnaderna under åren 2001–2011. De tyska myndigheterna uppgav att finansieringen av åtgärden hade upphört den 31 december 2012 i Baden-Württemberg och var begränsad till den 31 december 2014 i Niedersachsen och Thüringen.

| (130) | I beslutet att inleda förfarandet uppmanas Tyskland att lämna en detaljerad bedömning i enlighet med 2000–2006 års riktlinjer (särskilt punkt 13.2: högst 50 % av de stödberättigande kostnaderna eller 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod, beroende på vilket belopp som är störst) (44). |
| --- | --- |

(130)

I beslutet att inleda förfarandet uppmanas Tyskland att lämna en detaljerad bedömning i enlighet med 2000–2006 års riktlinjer (särskilt punkt 13.2: högst 50 % av de stödberättigande kostnaderna eller 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod, beroende på vilket belopp som är störst) (44).

44

BW 10 och BW 11

BW 10 och BW 11

| (131) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (45) uppgav Tyskland att dessa åtgärder genomfördes av Milchprüfring Baden-Württemberg (BW 10) och Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg (BW 11). |
| --- | --- |

(131)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (45) uppgav Tyskland att dessa åtgärder genomfördes av Milchprüfring Baden-Württemberg (BW 10) och Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg (BW 11).

45

Milchprüfring Baden-Württemberg

Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg

| (132) | Enligt Tyskland var målgruppen för åtgärden mjölkproducerande jordbruk (mjölkproducenter) som deltog i kvalitetssäkringssystemet QM-Milch. |
| --- | --- |

(132)

Enligt Tyskland var målgruppen för åtgärden mjölkproducerande jordbruk (mjölkproducenter) som deltog i kvalitetssäkringssystemet QM-Milch.

| (133) | Vad gäller åtgärd BW 10 subventionerades revisioner på mjölkgårdar (46) och kostnader för inledande certifiering (en första revision av jordbruken och eventuellt en uppföljningsrevision) av ett erkänt certifieringsorgan. |
| --- | --- |

(133)

Vad gäller åtgärd BW 10 subventionerades revisioner på mjölkgårdar (46) och kostnader för inledande certifiering (en första revision av jordbruken och eventuellt en uppföljningsrevision) av ett erkänt certifieringsorgan.

46

| (134) | Vad gäller åtgärd BW 11 finansierades informations- och rådgivningsfunktioner i samband med införandet av kvalitetssäkringssystem (47). Enligt Tyskland är dessa betalningar proportionellt beroende av antalet mjölkproducenter som ansluter sig till kvalitetsledningssystemet (QM-Milch). |
| --- | --- |

(134)

Vad gäller åtgärd BW 11 finansierades informations- och rådgivningsfunktioner i samband med införandet av kvalitetssäkringssystem (47). Enligt Tyskland är dessa betalningar proportionellt beroende av antalet mjölkproducenter som ansluter sig till kvalitetsledningssystemet (QM-Milch).

47

| (135) | Enligt Tyskland uppgick de totala utgifterna till 478 575 euro, och 4 500 mjölkproducenter finansierades i samband med den inledande certifieringen för att kunna ansluta sig till kvalitetssäkringssystemet. Utgifterna uppgick således till 106 euro per stödmottagare. |
| --- | --- |

(135)

Enligt Tyskland uppgick de totala utgifterna till 478 575 euro, och 4 500 mjölkproducenter finansierades i samband med den inledande certifieringen för att kunna ansluta sig till kvalitetssäkringssystemet. Utgifterna uppgick således till 106 euro per stödmottagare.

NI 1

NI 1

| (136) | Niedersachsen beviljade finansiellt stöd för genomförandet av ett kvalitetssäkringssystem för mjölkproducenter (inte för bearbetnings- och saluföringsföretag). Åtgärden delegerades till LVMN. |
| --- | --- |

(136)

Niedersachsen beviljade finansiellt stöd för genomförandet av ett kvalitetssäkringssystem för mjölkproducenter (inte för bearbetnings- och saluföringsföretag). Åtgärden delegerades till LVMN.

| (137) | Enligt Tysklands synpunkter av den 20 september 2013 (48) finansierades förberedande åtgärder för genomförandet av kvalitetssäkringssystemet QM-Milch (främst rådgivningstjänster till jordbrukare som ville införa systemet) under perioden 2001–2005. Från 2003 finansierades gårdsrevisioner som genomfördes inom ramen för kvalitetssäkringssystemet. Sedan 2003 har även kostnader för samordningen av kvalitetssäkringssystemet och upprättandet av en databas finansierats. |
| --- | --- |

(137)

Enligt Tysklands synpunkter av den 20 september 2013 (48) finansierades förberedande åtgärder för genomförandet av kvalitetssäkringssystemet QM-Milch (främst rådgivningstjänster till jordbrukare som ville införa systemet) under perioden 2001–2005. Från 2003 finansierades gårdsrevisioner som genomfördes inom ramen för kvalitetssäkringssystemet. Sedan 2003 har även kostnader för samordningen av kvalitetssäkringssystemet och upprättandet av en databas finansierats.

48

| (138) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 (49) hävdade Tyskland att det stöd som beviljats för rådgivningstjänster utgjorde 50 % av kostnaden och uppgick till ett belopp på 12,78 euro för varje jordbrukare, vilket innebar att den övre gränsen enligt punkt 13.2 i 2000–2006 års riktlinjer inte överskreds. För gårdsrevisioner som utförts från 2003 var stödnivån 50 % av kostnaderna och uppgick till ett belopp på 35 euro per jordbrukare över en treårsperiod. |
| --- | --- |

(138)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 (49) hävdade Tyskland att det stöd som beviljats för rådgivningstjänster utgjorde 50 % av kostnaden och uppgick till ett belopp på 12,78 euro för varje jordbrukare, vilket innebar att den övre gränsen enligt punkt 13.2 i 2000–2006 års riktlinjer inte överskreds. För gårdsrevisioner som utförts från 2003 var stödnivån 50 % av kostnaderna och uppgick till ett belopp på 35 euro per jordbrukare över en treårsperiod.

49

| (139) | Tyskland har bekräftat att kontrollerna av gårdsrevisionerna gjordes av eller för tredje parters räkning. Landeskontrollverband Niedersachsen anlitades som en oberoende revisionsinstitution. |
| --- | --- |

(139)

Tyskland har bekräftat att kontrollerna av gårdsrevisionerna gjordes av eller för tredje parters räkning. Landeskontrollverband Niedersachsen anlitades som en oberoende revisionsinstitution.

Landeskontrollverband Niedersachsen

TH 5

TH 5

| (140) | Åtgärden infördes 2004 (50). Den genomfördes av Thüringer Verband für Leistungs- und Qualitätsprüfungen in der Tierzucht (TVLEV). |
| --- | --- |

(140)

Åtgärden infördes 2004 (50). Den genomfördes av Thüringer Verband für Leistungs- und Qualitätsprüfungen in der Tierzucht (TVLEV).

50

Thüringer Verband für Leistungs- und Qualitätsprüfungen in der Tierzucht

| (141) | Enligt Tyskland finansierades utgifter för inledande certifiering, den nödvändiga revisionsgranskningen efter tre år och upprättande och underhåll av databaser genom avgiften. Under perioden 2004–2006 subventionerades endast den inledande certifieringen av producenterna. I genomsnitt uppgick det stöd som beviljats individuella producenter till omkring 83 euro. |
| --- | --- |

(141)

Enligt Tyskland finansierades utgifter för inledande certifiering, den nödvändiga revisionsgranskningen efter tre år och upprättande och underhåll av databaser genom avgiften. Under perioden 2004–2006 subventionerades endast den inledande certifieringen av producenterna. I genomsnitt uppgick det stöd som beviljats individuella producenter till omkring 83 euro.

| (142) | Stödmottagarna för denna åtgärd var mjölkproducenter. |
| --- | --- |

(142)

Stödmottagarna för denna åtgärd var mjölkproducenter.

3.   SKÄLEN TILL ATT ETT FORMELLT GRANSKNINGSFÖRFARANDE INLEDDES

SKÄLEN TILL ATT ETT FORMELLT GRANSKNINGSFÖRFARANDE INLEDDES

| (143) | I beslutet att inleda förfarandet fann kommissionen att samtliga villkor för förekomst av statligt stöd var uppfyllda (51). |
| --- | --- |

(143)

I beslutet att inleda förfarandet fann kommissionen att samtliga villkor för förekomst av statligt stöd var uppfyllda (51).

51

| (144) | Kommissionen inledde förfarandet enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget eftersom kommissionen, på grundval av den information som fanns tillgänglig vid tidpunkten, hyste tvivel om huruvida vissa delåtgärder var förenliga med den inre marknaden (se skäl 18). |
| --- | --- |

(144)

Kommissionen inledde förfarandet enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget eftersom kommissionen, på grundval av den information som fanns tillgänglig vid tidpunkten, hyste tvivel om huruvida vissa delåtgärder var förenliga med den inre marknaden (se skäl 18).

4.   TYSKLANDS SYNPUNKTER PÅ INLEDANDET AV DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET

TYSKLANDS SYNPUNKTER PÅ INLEDANDET AV DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET

| (145) | De tyska myndigheterna översände sina synpunkter till kommissionen den 20 september 2013, den 27 februari 2015 och den 13 januari 2017. De tyska myndigheternas synpunkter på de individuella åtgärderna sammanfattas i den ovanstående beskrivningen av åtgärderna (se punkt 2: Beskrivning av åtgärderna och synpunkter från de tyska myndigheterna). |
| --- | --- |

(145)

De tyska myndigheterna översände sina synpunkter till kommissionen den 20 september 2013, den 27 februari 2015 och den 13 januari 2017. De tyska myndigheternas synpunkter på de individuella åtgärderna sammanfattas i den ovanstående beskrivningen av åtgärderna (se punkt 2: Beskrivning av åtgärderna och synpunkter från de tyska myndigheterna).

5.   SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER PÅ INLEDANDET AV DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET

SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER PÅ INLEDANDET AV DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET

| (146) | Mellan den 6 och den 18 februari 2014 mottog kommissionen tio uppsättningar synpunkter från berörda parter om de åtgärder som ligger till grund för detta beslut (52). |
| --- | --- |

(146)

Mellan den 6 och den 18 februari 2014 mottog kommissionen tio uppsättningar synpunkter från berörda parter om de åtgärder som ligger till grund för detta beslut (52).

52

| (147) | I sina synpunkter av den 6 februari 2014, som mottogs den 13 februari 2014, uttryckte Verband der Milcherzeuger Bayern e.V. (VMB) sin förvåning angående åtgärd BY 3, eftersom kommissionen i beslutet att inleda förfarandet ifrågasatte de åtgärder som genomförts av VMB fram till 2006 ur stödsynpunkt, medan inga klagomål framfördes om de åtgärder som genomförts från 2007. I detta sammanhang påminde VMB om att de prioriterade uppgifterna och verksamhetens utformning inte hade förändrats sedan 1954, och att VMB hade beviljats finansiering från ”mjölkavgifter” sedan 1957. I sina synpunkter konstaterade VMB dessutom att deras tjänster inte utgör konkret ”tekniskt stöd” för individuella företag, utan att det snarare rör sig om generellt tillhandahållande av tekniska och faktabaserade uppgifter, som finns tillgängliga för alla berörda parter. |
| --- | --- |

(147)

I sina synpunkter av den 6 februari 2014, som mottogs den 13 februari 2014, uttryckte Verband der Milcherzeuger Bayern e.V. (VMB) sin förvåning angående åtgärd BY 3, eftersom kommissionen i beslutet att inleda förfarandet ifrågasatte de åtgärder som genomförts av VMB fram till 2006 ur stödsynpunkt, medan inga klagomål framfördes om de åtgärder som genomförts från 2007. I detta sammanhang påminde VMB om att de prioriterade uppgifterna och verksamhetens utformning inte hade förändrats sedan 1954, och att VMB hade beviljats finansiering från ”mjölkavgifter” sedan 1957. I sina synpunkter konstaterade VMB dessutom att deras tjänster inte utgör konkret ”tekniskt stöd” för individuella företag, utan att det snarare rör sig om generellt tillhandahållande av tekniska och faktabaserade uppgifter, som finns tillgängliga för alla berörda parter.

Verband der Milcherzeuger Bayern e.V.

| (148) | I sina synpunkter av den 4 februari 2014, som kommissionen mottog den 6 februari, hävdade Milchwirtschaftliche Verein Allgäu-Schwaben e.V (MV) angående åtgärd BY 10 att målet för åtgärden är spridning av kunnande och sakkunskap om mejerirelaterade frågor (t.ex. livsmedelslagstiftning) till regeringar och andra institutioner. I detta syfte ges MUVA-anställda tillgång till branschrelevant information, som de sedan behandlar och vidarebefordrar (i form av yttranden, föreläsningar och publikationer, särskilt till berörda myndigheter). Precis som MUVA:s nyhetsbrev, som bifogas Deutsche Molkereizeitung (den tyska mejeritidskriften), sprids viktig information om kvalitetssäkring (hygien, produktionssäkerhet). Enligt MV utgör detta en övergripande verksamhet, vars resultat inte gynnar individuella jordbruk, utan syftar till att uppmärksamma vissa myndigheter på fortbildningsbehov. |
| --- | --- |

(148)

I sina synpunkter av den 4 februari 2014, som kommissionen mottog den 6 februari, hävdade Milchwirtschaftliche Verein Allgäu-Schwaben e.V (MV) angående åtgärd BY 10 att målet för åtgärden är spridning av kunnande och sakkunskap om mejerirelaterade frågor (t.ex. livsmedelslagstiftning) till regeringar och andra institutioner. I detta syfte ges MUVA-anställda tillgång till branschrelevant information, som de sedan behandlar och vidarebefordrar (i form av yttranden, föreläsningar och publikationer, särskilt till berörda myndigheter). Precis som MUVA:s nyhetsbrev, som bifogas Deutsche Molkereizeitung (den tyska mejeritidskriften), sprids viktig information om kvalitetssäkring (hygien, produktionssäkerhet). Enligt MV utgör detta en övergripande verksamhet, vars resultat inte gynnar individuella jordbruk, utan syftar till att uppmärksamma vissa myndigheter på fortbildningsbehov.

Milchwirtschaftliche Verein Allgäu-Schwaben e.V

Deutsche Molkereizeitung

| (149) | I sin skrivelse av den 4 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 11 februari 2014, lämnade Landesvereinigung für Milch und Milcherzeugnisse Hessen e.V. (LVMH) sina synpunkter på åtgärderna HE 2, HE 3 och HE 9 som genomförts av dem. För det första konstaterade de att de berörda åtgärderna, i motsats till den förklaring som bifogas kommissionens beslut att inleda förfarandet, inte gynnade endast mejerier, utan hela mejerinäringen. När det gällde innehållet säkerställde LVMH inom åtgärd HE3 att PR-verksamhetens fokus var konsumentinformation och konsumentutbildning och konsumentutbildningen genomfördes på en neutral nivå, oberoende från mejerierna.
  Beträffande HE 2, Fortbildung für Erzeuger durch das Innovationsteam (Utbildning för producenter genom innovationsgruppen) påpekade LVMH att denna åtgärd inriktades på kunskapsöverföring. Aktuell information och undersökningsresultat hade sammanställts, behandlats för användning av jordbrukarna och spridits, bland annat i form av föreläsningar, konferenser och utbildningskurser.
  Åtgärderna HE 2 och HE 9 främjade utbildningskurser för unga yrkesverksamma, jordbrukare och jordbruksanställda, och alla jordbrukare och jordbruksanställda kunde delta i utbildningen på lika villkor. |
| --- | --- |

(149)

I sin skrivelse av den 4 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 11 februari 2014, lämnade Landesvereinigung für Milch und Milcherzeugnisse Hessen e.V. (LVMH) sina synpunkter på åtgärderna HE 2, HE 3 och HE 9 som genomförts av dem. För det första konstaterade de att de berörda åtgärderna, i motsats till den förklaring som bifogas kommissionens beslut att inleda förfarandet, inte gynnade endast mejerier, utan hela mejerinäringen. När det gällde innehållet säkerställde LVMH inom åtgärd HE3 att PR-verksamhetens fokus var konsumentinformation och konsumentutbildning och konsumentutbildningen genomfördes på en neutral nivå, oberoende från mejerierna.

Landesvereinigung für Milch und Milcherzeugnisse Hessen e.V.

Beträffande HE 2, Fortbildung für Erzeuger durch das Innovationsteam (Utbildning för producenter genom innovationsgruppen) påpekade LVMH att denna åtgärd inriktades på kunskapsöverföring. Aktuell information och undersökningsresultat hade sammanställts, behandlats för användning av jordbrukarna och spridits, bland annat i form av föreläsningar, konferenser och utbildningskurser.

Fortbildung für Erzeuger durch das Innovationsteam

Åtgärderna HE 2 och HE 9 främjade utbildningskurser för unga yrkesverksamma, jordbrukare och jordbruksanställda, och alla jordbrukare och jordbruksanställda kunde delta i utbildningen på lika villkor.

| (150) | I sin skrivelse av den 6 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 10 februari 2014 och den 11 februari 2014, instämde Landeskontrollverband Nordrhein-Westfalen e.V. och Landesvereinigung der Milchwirtschaft Nordrhein-Westfalen e.V. fullständigt i Tysklands synpunkter av den 20 september 2013 i fråga om de åtgärder som hade genomförts i Nordrhein-Westfalen. |
| --- | --- |

(150)

I sin skrivelse av den 6 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 10 februari 2014 och den 11 februari 2014, instämde Landeskontrollverband Nordrhein-Westfalen e.V. och Landesvereinigung der Milchwirtschaft Nordrhein-Westfalen e.V. fullständigt i Tysklands synpunkter av den 20 september 2013 i fråga om de åtgärder som hade genomförts i Nordrhein-Westfalen.

Landeskontrollverband Nordrhein-Westfalen e.V.

Landesvereinigung der Milchwirtschaft Nordrhein-Westfalen e.V.

| (151) | I sin gemensamma skrivelse av den 6 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 11 februari 2014, instämde likaså Rheinischer Landwirtschafts-Verband e.V. och Westfälisch-Lippischer Landwirtschaftsverband e.V. i Tysklands synpunkter av den 20 september 2013 i fråga om åtgärd NW 5. |
| --- | --- |

(151)

I sin gemensamma skrivelse av den 6 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 11 februari 2014, instämde likaså Rheinischer Landwirtschafts-Verband e.V. och Westfälisch-Lippischer Landwirtschaftsverband e.V. i Tysklands synpunkter av den 20 september 2013 i fråga om åtgärd NW 5.

Rheinischer Landwirtschafts-Verband e.V.

Westfälisch-Lippischer Landwirtschaftsverband e.V.

| (152) | I sin skrivelse av den 6 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 11 februari 2014, instämde Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. fullständigt i Tysklands synpunkter av den 20 september 2013 i fråga om de åtgärder som genomförts i Thüringen. |
| --- | --- |

(152)

I sin skrivelse av den 6 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 11 februari 2014, instämde Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. fullständigt i Tysklands synpunkter av den 20 september 2013 i fråga om de åtgärder som genomförts i Thüringen.

Landesvereinigung Thüringer Milch e.V.

| (153) | I sina synpunkter av den 10 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 14 februari 2014, uppgav Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V. (MILAG) att åtgärd RP 1 hade en allmän karaktär. Den rörde allmän information om mjölk som livsmedel, och målet var inte att avskräcka konsumenterna från att köpa mjölkprodukter från andra medlemsstater. Dessutom främjades inte individuella märken eller produkter från utvalda företag/individuella producenter. MILAG ansåg därför inte att denna åtgärd utgjorde en form av statligtstöd. I sina synpunkter och när det gällde samma åtgärd, uppgav MILAG alternativt att åtgärden i alla händelser formellt uppfyllde kraven i de då tillämpliga riktlinjerna och kan anses utgöra tillhandahållande av tekniskt stöd enligt punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer. Åtgärden var i princip tillgänglig för alla konsumenter, och därför även för marknadsdeltagarna inom mejerinäringen. Den bestod endast av konsumentutbildning och utgjorde inte stöd till mjölkbearbetningsföretag, utan syftet var i stället att tillhandahålla allmän konsumentinformation.
  Beträffande åtgärd RP 2 anser MILAG att det ytterligare finansieringskravet, dvs. att företag endast får stöd för sitt första deltagande i en mässa eller en utställning, uppfyller de relevanta kraven i bestämmelserna om statligt stöd.
  Beträffande åtgärd RP 5 uppgav MILAG att åtgärden inriktades på att erbjuda speciell rådgivning om mjölkningsteknik till intresserade mjölkproducenter på ad hoc-basis. Erbjudandet var öppet för alla mjölkproducenter i Rheinland-Pfalz, eftersom medlemskap i Landeskontrollverband, dvs. det organ som erbjöd rådgivningen, inte var nödvändigt. Pågående rådgivningstjänster eller rådgivningstjänster som tillhandahölls med regelbundna mellanrum var inte berättigade till finansiering, och inga direkta betalningar gjordes till jordbrukarna. Åtgärden var därför även förenlig med kraven för statligt stöd under perioden 28 november 2001–31 december 2006. MILAG ansåg dessutom att rådgivningstjänster enligt punkt 14.1 tredje strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer inte var beroende av spridning av nya metoder. MILAG gav även garantier för att det totala beviljade stödbeloppet inte överskred 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod. Den genomsnittliga finansieringen per stödmottagare och år var 197 euro. |
| --- | --- |

(153)

I sina synpunkter av den 10 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 14 februari 2014, uppgav Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V. (MILAG) att åtgärd RP 1 hade en allmän karaktär. Den rörde allmän information om mjölk som livsmedel, och målet var inte att avskräcka konsumenterna från att köpa mjölkprodukter från andra medlemsstater. Dessutom främjades inte individuella märken eller produkter från utvalda företag/individuella producenter. MILAG ansåg därför inte att denna åtgärd utgjorde en form av statligtstöd. I sina synpunkter och när det gällde samma åtgärd, uppgav MILAG alternativt att åtgärden i alla händelser formellt uppfyllde kraven i de då tillämpliga riktlinjerna och kan anses utgöra tillhandahållande av tekniskt stöd enligt punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer. Åtgärden var i princip tillgänglig för alla konsumenter, och därför även för marknadsdeltagarna inom mejerinäringen. Den bestod endast av konsumentutbildning och utgjorde inte stöd till mjölkbearbetningsföretag, utan syftet var i stället att tillhandahålla allmän konsumentinformation.

Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V.

Beträffande åtgärd RP 2 anser MILAG att det ytterligare finansieringskravet, dvs. att företag endast får stöd för sitt första deltagande i en mässa eller en utställning, uppfyller de relevanta kraven i bestämmelserna om statligt stöd.

Beträffande åtgärd RP 5 uppgav MILAG att åtgärden inriktades på att erbjuda speciell rådgivning om mjölkningsteknik till intresserade mjölkproducenter på ad hoc-basis. Erbjudandet var öppet för alla mjölkproducenter i Rheinland-Pfalz, eftersom medlemskap i Landeskontrollverband, dvs. det organ som erbjöd rådgivningen, inte var nödvändigt. Pågående rådgivningstjänster eller rådgivningstjänster som tillhandahölls med regelbundna mellanrum var inte berättigade till finansiering, och inga direkta betalningar gjordes till jordbrukarna. Åtgärden var därför även förenlig med kraven för statligt stöd under perioden 28 november 2001–31 december 2006. MILAG ansåg dessutom att rådgivningstjänster enligt punkt 14.1 tredje strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer inte var beroende av spridning av nya metoder. MILAG gav även garantier för att det totala beviljade stödbeloppet inte överskred 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod. Den genomsnittliga finansieringen per stödmottagare och år var 197 euro.

Landeskontrollverband

| (154) | I sina synpunkter av den 6 februari 2014, som kommissionen registrerade som mottagna den 18 februari 2014, ansåg Milchprüfring Baden-Württemberg e.V. (MPBW) att åtgärd BW 10 inte utgjorde statligt stöd, eller att den åtminstone inte utgjorde en fördel. |
| --- | --- |

(154)

I sina synpunkter av den 6 februari 2014, som kommissionen registrerade som mottagna den 18 februari 2014, ansåg Milchprüfring Baden-Württemberg e.V. (MPBW) att åtgärd BW 10 inte utgjorde statligt stöd, eller att den åtminstone inte utgjorde en fördel.

Milchprüfring Baden-Württemberg e.V.

| (155) | I sin skrivelse av den 6 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 7 februari 2014, instämde Milchwirtschaftlicher Verein Baden Württemberg e.V. (MVBW) i de synpunkter som framförts av Milchprüfring Baden-Württemberg e.V. i fråga om åtgärderna BW 4 och BW 11, och ansåg att de inte utgjorde statligt stöd, eller åtminstone inte utgjorde en fördel. |
| --- | --- |

(155)

I sin skrivelse av den 6 februari 2014, som mottogs av kommissionen den 7 februari 2014, instämde Milchwirtschaftlicher Verein Baden Württemberg e.V. (MVBW) i de synpunkter som framförts av Milchprüfring Baden-Württemberg e.V. i fråga om åtgärderna BW 4 och BW 11, och ansåg att de inte utgjorde statligt stöd, eller åtminstone inte utgjorde en fördel.

Milchwirtschaftlicher Verein Baden Württemberg e.V.

Milchprüfring Baden-Württemberg e.V.

6.   BEDÖMNING AV ÅTGÄRDERNA

BEDÖMNING AV ÅTGÄRDERNA

6.1   Förekomst av statligt stöd – tillämpning av artikel 107.1 i EUF-fördraget

Förekomst av statligt stöd – tillämpning av artikel 107.1 i EUF-fördraget

| (156) | Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. |
| --- | --- |

(156)

Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

6.1.1   Stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel

Stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel

| (157) | De tyska myndigheterna har bekräftat att de åtgärder som avses i detta beslut uteslutande finansierades från mjölkavgiften (se skäl 26). |
| --- | --- |

(157)

De tyska myndigheterna har bekräftat att de åtgärder som avses i detta beslut uteslutande finansierades från mjölkavgiften (se skäl 26).

| (158) | Medel från mjölkavgiften anses därför utgöra statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 EUF-fördraget. |
| --- | --- |

(158)

Medel från mjölkavgiften anses därför utgöra statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 EUF-fördraget.

| (159) | Enligt fast rättspraxis är det inte tillåtet att göra åtskillnad mellan stöd som ges direkt av staten och stöd som ges genom ett offentligt eller privat organ som har utsetts eller inrättats av staten (53). För att beviljade fördelar ska kunna betraktas som statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget måste de för det första beviljas direkt eller indirekt via statliga medel och för det andra kunna tillskrivas staten (54). |
| --- | --- |

(159)

Enligt fast rättspraxis är det inte tillåtet att göra åtskillnad mellan stöd som ges direkt av staten och stöd som ges genom ett offentligt eller privat organ som har utsetts eller inrättats av staten (53). För att beviljade fördelar ska kunna betraktas som statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget måste de för det första beviljas direkt eller indirekt via statliga medel och för det andra kunna tillskrivas staten (54).

53

54

| (160) | Vad gäller de åtgärder som beskrivs ovan är det uppenbart att stödet ges enligt en delstatslag, MFG, i kombination med delstaternas rättsliga bestämmelser. |
| --- | --- |

(160)

Vad gäller de åtgärder som beskrivs ovan är det uppenbart att stödet ges enligt en delstatslag, MFG, i kombination med delstaternas rättsliga bestämmelser.

| (161) | I MFG föreskrivs närmare bestämt i avsnitt 22.1 att delstatsregeringarna i samråd med delstatsorganisationerna eller branschorganisationerna gemensamt får ta ut avgifter från mejerier och uppsamlingscentraler för mjölk och grädde för att främja mejerinäringen. |
| --- | --- |

(161)

I MFG föreskrivs närmare bestämt i avsnitt 22.1 att delstatsregeringarna i samråd med delstatsorganisationerna eller branschorganisationerna gemensamt får ta ut avgifter från mejerier och uppsamlingscentraler för mjölk och grädde för att främja mejerinäringen.

| (162) | Enligt avsnitt 22.1 andra meningen i MFG får delstatsregeringarna på delstatsorganisationernas eller branschorganisationernas uppmaning ta ut gemensamma avgifter på upp till 0,2 cent per kilo levererad mjölk. Det står därför klart att uttaget av avgifter är delstatsregeringarnas ansvar. |
| --- | --- |

(162)

Enligt avsnitt 22.1 andra meningen i MFG får delstatsregeringarna på delstatsorganisationernas eller branschorganisationernas uppmaning ta ut gemensamma avgifter på upp till 0,2 cent per kilo levererad mjölk. Det står därför klart att uttaget av avgifter är delstatsregeringarnas ansvar.

| (163) | Den rättsliga grunden för uttaget av en mjölkavgift i de enskilda delstaterna är således förordningar från delstaterna, i vilka detaljerna för uttaget av avgiften, bland annat dess omfattning, regleras. Detta innebär att uttaget av en mjölkavgift regleras av delstatsregeringarna, dvs. av staten. Detta ändras inte på grund av att förordningarna antas i samråd med den aktuella delstatsorganisationen för mejerinäringen (55). |
| --- | --- |

(163)

Den rättsliga grunden för uttaget av en mjölkavgift i de enskilda delstaterna är således förordningar från delstaterna, i vilka detaljerna för uttaget av avgiften, bland annat dess omfattning, regleras. Detta innebär att uttaget av en mjölkavgift regleras av delstatsregeringarna, dvs. av staten. Detta ändras inte på grund av att förordningarna antas i samråd med den aktuella delstatsorganisationen för mejerinäringen (55).

55

| (164) | I förevarande fall tas avgiften ut från privata företag (mejerier och mjölkinsamlingscentraler). Intäkterna från denna avgift går till de respektive delstatsbudgetarna innan de används för att finansiera olika delåtgärder. Den anses därför stå under statlig kontroll (56). |
| --- | --- |

(164)

I förevarande fall tas avgiften ut från privata företag (mejerier och mjölkinsamlingscentraler). Intäkterna från denna avgift går till de respektive delstatsbudgetarna innan de används för att finansiera olika delåtgärder. Den anses därför stå under statlig kontroll (56).

56

| (165) | Följaktligen är de åtgärder som finansieras av mjölkavgiften beviljade genom statliga medel och kan tillskrivas staten. |
| --- | --- |

(165)

Följaktligen är de åtgärder som finansieras av mjölkavgiften beviljade genom statliga medel och kan tillskrivas staten.

6.1.2   Selektiv fördel/företag

Selektiv fördel/företag

| (166) | Kostnader, till exempel för utbildning, rådgivning, informationsmaterial för PR-ändamål eller avgifter för deltagande i mässor och tävlingar, är kostnader som ett företag måste betala inom ramen för sin normala ekonomiska verksamhet. Detsamma gäller utgifter för produktion och saluföring av produkter av hög kvalitet. Om vissa företag helt eller delvis befrias från dessa kostnader får de en fördel. |
| --- | --- |

(166)

Kostnader, till exempel för utbildning, rådgivning, informationsmaterial för PR-ändamål eller avgifter för deltagande i mässor och tävlingar, är kostnader som ett företag måste betala inom ramen för sin normala ekonomiska verksamhet. Detsamma gäller utgifter för produktion och saluföring av produkter av hög kvalitet. Om vissa företag helt eller delvis befrias från dessa kostnader får de en fördel.

| (167) | Kommissionen anser att de ifrågavarande delåtgärderna gynnar mjölkproducenter och mejerier. |
| --- | --- |

(167)

Kommissionen anser att de ifrågavarande delåtgärderna gynnar mjölkproducenter och mejerier.

| (168) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 hävdade Tyskland inledningsvis att vissa av åtgärderna i beslutet att inleda förfarandet inte utgjorde stöd, eftersom de antingen inte medförde konkreta fördelar för ett visst företag (se skäl 33 med avseende på åtgärd BY 3), eller inte syftade till kunskapsöverföring till mjölkproducenter eller mejerier (se skäl 39 med avseende på åtgärd BY 10), eller inte gynnade vissa företag eller sektorer (se skälen 44, 60, 73, 80 och 88 med avseende på åtgärderna BW 4, HE 3, NI 7, NW 4 och NW 5, RP 1 och SL 2), eller inte var väsentligen eller geografiskt selektiva i fråga om möjliga fördelar (se skälen 80 och 83 med avseende på åtgärderna NW 4, NW 5 respektive NW 6). |
| --- | --- |

(168)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 hävdade Tyskland inledningsvis att vissa av åtgärderna i beslutet att inleda förfarandet inte utgjorde stöd, eftersom de antingen inte medförde konkreta fördelar för ett visst företag (se skäl 33 med avseende på åtgärd BY 3), eller inte syftade till kunskapsöverföring till mjölkproducenter eller mejerier (se skäl 39 med avseende på åtgärd BY 10), eller inte gynnade vissa företag eller sektorer (se skälen 44, 60, 73, 80 och 88 med avseende på åtgärderna BW 4, HE 3, NI 7, NW 4 och NW 5, RP 1 och SL 2), eller inte var väsentligen eller geografiskt selektiva i fråga om möjliga fördelar (se skälen 80 och 83 med avseende på åtgärderna NW 4, NW 5 respektive NW 6).

| (169) | I sina synpunkter av den 6 februari 2014 hävdade MPBW och MVBW dessutom att åtgärderna BW 10, BW 4 och BW 11 inte gav en selektiv fördel (se skälen 154 respektive 155). |
| --- | --- |

(169)

I sina synpunkter av den 6 februari 2014 hävdade MPBW och MVBW dessutom att åtgärderna BW 10, BW 4 och BW 11 inte gav en selektiv fördel (se skälen 154 respektive 155).

| (170) | Kommissionen anser dock att de ovannämnda åtgärderna i sista hand gynnar även mejerinäringen, och därför ger en fördel till mjölkproducenter och mejerier, som ska anses vara företag. |
| --- | --- |

(170)

Kommissionen anser dock att de ovannämnda åtgärderna i sista hand gynnar även mejerinäringen, och därför ger en fördel till mjölkproducenter och mejerier, som ska anses vara företag.

| (171) | När det gäller åtgärd BY 3 förutsätter kommissionen att även om denna åtgärd riktades till allmänheten, innebar den i sista hand en fördel för mjölksektorn, eftersom det kunde förmodas att den skulle ha en positiv effekt på mjölkkonsumtionen. |
| --- | --- |

(171)

När det gäller åtgärd BY 3 förutsätter kommissionen att även om denna åtgärd riktades till allmänheten, innebar den i sista hand en fördel för mjölksektorn, eftersom det kunde förmodas att den skulle ha en positiv effekt på mjölkkonsumtionen.

| (172) | Vad beträffar åtgärd BY 10 nämnde Milchwirtschaftlicher Verein Allgäu-Schwaben i sina synpunkter av den 4 februari 2014 att MUVA:s nyhetsbrev bifogades Deutsche Molkerei Zeitung, och att lämpliga artiklar för kunskapsutbyte om kvalitetssäkring dessutom spreds (se skäl 148). Kommissionen anser därför att hela mejerinäringen (mjölkproducenter och mejerier) även bör anses vara stödmottagare för åtgärd BY 10. |
| --- | --- |

(172)

Vad beträffar åtgärd BY 10 nämnde Milchwirtschaftlicher Verein Allgäu-Schwaben i sina synpunkter av den 4 februari 2014 att MUVA:s nyhetsbrev bifogades Deutsche Molkerei Zeitung, och att lämpliga artiklar för kunskapsutbyte om kvalitetssäkring dessutom spreds (se skäl 148). Kommissionen anser därför att hela mejerinäringen (mjölkproducenter och mejerier) även bör anses vara stödmottagare för åtgärd BY 10.

Milchwirtschaftlicher Verein Allgäu-Schwaben

Deutsche Molkerei Zeitung

| (173) | Vad gäller åtgärderna BW 4, HE 3, NI 7, NW 4 och NW 5, RP 1 och SL 2, anser kommissionen att spridning av aktuell vetenskaplig kunskap om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter, organisation av kampanjer, informationsevenemang och åtgärder för att öka den allmänna medvetenheten bland konsumenterna, evenemang för kunskapsutbyte mellan producenter samt allmänna konsumentinformationskampanjer om mjölk också ska anses utgöra tekniskt stöd som gynnade hela mejerinäringen. |
| --- | --- |

(173)

Vad gäller åtgärderna BW 4, HE 3, NI 7, NW 4 och NW 5, RP 1 och SL 2, anser kommissionen att spridning av aktuell vetenskaplig kunskap om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter, organisation av kampanjer, informationsevenemang och åtgärder för att öka den allmänna medvetenheten bland konsumenterna, evenemang för kunskapsutbyte mellan producenter samt allmänna konsumentinformationskampanjer om mjölk också ska anses utgöra tekniskt stöd som gynnade hela mejerinäringen.

| (174) | Vad gäller åtgärderna BW 10 och BW 11 anser kommissionen att de även gynnade mejerier som deltog i kvalitetssäkringssystemet QM-Milch. |
| --- | --- |

(174)

Vad gäller åtgärderna BW 10 och BW 11 anser kommissionen att de även gynnade mejerier som deltog i kvalitetssäkringssystemet QM-Milch.

| (175) | Åtgärderna i fråga var dessutom selektiva, eftersom de gynnade en enda ekonomisk sektor (dvs. mejerinäringen). |
| --- | --- |

(175)

Åtgärderna i fråga var dessutom selektiva, eftersom de gynnade en enda ekonomisk sektor (dvs. mejerinäringen).

6.1.3   Snedvridning av konkurrensen och påverkan på handeln

Snedvridning av konkurrensen och påverkan på handeln

| (176) | I enlighet med domstolens rättspraxis ska förstärkningen av ett företags konkurrensställning till följd av beviljandet av ett statligt stöd generellt anses utgöra en snedvridning av konkurrensen i förhållande till andra konkurrerande företag som inte mottar detta stöd (57). Dessutom kan stöd till ett företag som är verksamt på en marknad som är öppen för handel inom unionen påverka handeln mellan medlemsstaterna (58). Under perioden 2001–2012 var handeln med jordbruksprodukter inom unionen mycket omfattande. Exempelvis uppgick importen och exporten inom unionen av produkter som klassificeras enligt nummer 0401 i Kombinerade nomenklaturen (Mjölk och grädde, icke-koncentrerad utan tillsatt socker eller sötningsmedel) (59), till och från Tyskland år 2011 till 1,2 miljarder euro respektive 957 miljoner euro (60). |
| --- | --- |

(176)

I enlighet med domstolens rättspraxis ska förstärkningen av ett företags konkurrensställning till följd av beviljandet av ett statligt stöd generellt anses utgöra en snedvridning av konkurrensen i förhållande till andra konkurrerande företag som inte mottar detta stöd (57). Dessutom kan stöd till ett företag som är verksamt på en marknad som är öppen för handel inom unionen påverka handeln mellan medlemsstaterna (58). Under perioden 2001–2012 var handeln med jordbruksprodukter inom unionen mycket omfattande. Exempelvis uppgick importen och exporten inom unionen av produkter som klassificeras enligt nummer 0401 i Kombinerade nomenklaturen (Mjölk och grädde, icke-koncentrerad utan tillsatt socker eller sötningsmedel) (59), till och från Tyskland år 2011 till 1,2 miljarder euro respektive 957 miljoner euro (60).

57

58

59

60

| (177) | De åtgärder som bedöms i detta beslut gynnar mjölkproducenter och mejerier, och stärker därför deras konkurrensställning. Såsom beskrivs i skäl 176 sker handel med mejeriers och mjölkproducenters produkter inom unionen. Kommissionen anser således att de aktuella åtgärderna var sådana att de kunde snedvrida eller riskera att snedvrida konkurrensen eller påverka handeln mellan medlemsstaterna. |
| --- | --- |

(177)

De åtgärder som bedöms i detta beslut gynnar mjölkproducenter och mejerier, och stärker därför deras konkurrensställning. Såsom beskrivs i skäl 176 sker handel med mejeriers och mjölkproducenters produkter inom unionen. Kommissionen anser således att de aktuella åtgärderna var sådana att de kunde snedvrida eller riskera att snedvrida konkurrensen eller påverka handeln mellan medlemsstaterna.

| (178) | Mot bakgrund av detta anses villkoren i artikel 107.1 i EUF-fördraget vara uppfyllda. Därför kan slutsatsen dras att de ifrågavarande stödordningarna utgör statligt stöd i den mening som avses i den artikeln. |
| --- | --- |

(178)

Mot bakgrund av detta anses villkoren i artikel 107.1 i EUF-fördraget vara uppfyllda. Därför kan slutsatsen dras att de ifrågavarande stödordningarna utgör statligt stöd i den mening som avses i den artikeln.

6.2   Stödets laglighet

Stödets laglighet

| (179) | Enligt artikel 108.1 i EUF-fördraget ska kommissionen i samarbete med medlemsstaterna fortlöpande granska allt befintligt stöd. I detta syfte kan kommissionen begära all nödvändig information från medlemsstaterna för att granska de befintliga stödprogrammen och i förekommande fall utfärda en rekommendation om lämpliga åtgärder. |
| --- | --- |

(179)

Enligt artikel 108.1 i EUF-fördraget ska kommissionen i samarbete med medlemsstaterna fortlöpande granska allt befintligt stöd. I detta syfte kan kommissionen begära all nödvändig information från medlemsstaterna för att granska de befintliga stödprogrammen och i förekommande fall utfärda en rekommendation om lämpliga åtgärder.

| 180. | Enligt artikel 1 b i i förordning (EU) 2015/1589 betecknar begreppet befintligt stöd allt stöd som fanns innan EUF-fördraget trädde i kraft i respektive medlemsstat och som fortfarande är tillämpligt efter fördragets ikraftträdande. |
| --- | --- |

180.

Enligt artikel 1 b i i förordning (EU) 2015/1589 betecknar begreppet befintligt stöd allt stöd som fanns innan EUF-fördraget trädde i kraft i respektive medlemsstat och som fortfarande är tillämpligt efter fördragets ikraftträdande.

| 181. | Enligt artikel 1 c i förordning (EU) 2015/1589 medför varje ändring av ett befintligt stöd att detta blir ett nytt stöd. Enligt artikel 4 i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 (61) utgör en ändring av befintligt stöd ”varje ändring, utom ändringar av rent formell eller administrativ art som inte kan påverka bedömningen av stödåtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden”. |
| --- | --- |

181.

Enligt artikel 1 c i förordning (EU) 2015/1589 medför varje ändring av ett befintligt stöd att detta blir ett nytt stöd. Enligt artikel 4 i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 (61) utgör en ändring av befintligt stöd ”varje ändring, utom ändringar av rent formell eller administrativ art som inte kan påverka bedömningen av stödåtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden”.

61

| (182) | Enligt rättspraxis (62) är det endast när ändringen påverkar själva det materiella innehållet i de ursprungliga bestämmelserna som dessa ska anses omvandlas till en ny stödordning. En sådan ändring ska emellertid inte anses föreligga när det som utgör det nya klart kan särskiljas från de ursprungliga bestämmelserna. |
| --- | --- |

(182)

Enligt rättspraxis (62) är det endast när ändringen påverkar själva det materiella innehållet i de ursprungliga bestämmelserna som dessa ska anses omvandlas till en ny stödordning. En sådan ändring ska emellertid inte anses föreligga när det som utgör det nya klart kan särskiljas från de ursprungliga bestämmelserna.

62

| (183) | Enligt artikel 108.3 i EUF-fördraget ska allt nytt stöd anmälas till kommissionen och får inte genomföras innan det har godkänts av kommissionen (genomförandeförbud). |
| --- | --- |

(183)

Enligt artikel 108.3 i EUF-fördraget ska allt nytt stöd anmälas till kommissionen och får inte genomföras innan det har godkänts av kommissionen (genomförandeförbud).

| (184) | Enligt artikel 1 f i förordning (EU) 2015/1589 är nytt stöd som införs i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget olagligt. |
| --- | --- |

(184)

Enligt artikel 1 f i förordning (EU) 2015/1589 är nytt stöd som införs i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget olagligt.

| (185) | På grundval av MFG och inom ramen för de befogenheter som de har tillerkänts har de tyska delstaterna antagit genomförandebestämmelser, vilka utgör den rättsliga grunden för de åtgärder som har prövats i detta beslut. Även om lagen om mjölk och fetter, som utgör ramen för de berörda stödordningarna, trädde i kraft 1952 (63), införde delstaterna de individuella stödordningarna genom motsvarande genomförandebestämmelser först efter 1958 (64). |
| --- | --- |

(185)

På grundval av MFG och inom ramen för de befogenheter som de har tillerkänts har de tyska delstaterna antagit genomförandebestämmelser, vilka utgör den rättsliga grunden för de åtgärder som har prövats i detta beslut. Även om lagen om mjölk och fetter, som utgör ramen för de berörda stödordningarna, trädde i kraft 1952 (63), införde delstaterna de individuella stödordningarna genom motsvarande genomförandebestämmelser först efter 1958 (64).

63

64

| (186) | De åtgärder som detta beslut avser utgör därför nytt statligt stöd i den mening som avses i artikel 1 c i förordning (EU) 2015/1589. |
| --- | --- |

(186)

De åtgärder som detta beslut avser utgör därför nytt statligt stöd i den mening som avses i artikel 1 c i förordning (EU) 2015/1589.

| (187) | Tyskland anmälde aldrig de ifrågavarande stödordningarna i enlighet med artikel 108.3 i EUF-fördraget. Stödordningarna är därför olagliga. |
| --- | --- |

(187)

Tyskland anmälde aldrig de ifrågavarande stödordningarna i enlighet med artikel 108.3 i EUF-fördraget. Stödordningarna är därför olagliga.

6.3   Stödets förenlighet med den inre marknaden

Stödets förenlighet med den inre marknaden

| (188) | Enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget kan stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner anses förenligt med den gemensamma marknaden, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. |
| --- | --- |

(188)

Enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget kan stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner anses förenligt med den gemensamma marknaden, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

| (189) | I enlighet med kommissionens tillkännagivande om vilka regler som är tillämpliga för att avgöra om ett statligt stöd är olagligt (65), ska stödet bedömas enligt de bestämmelser som gällde när stödet beviljades. |
| --- | --- |

(189)

I enlighet med kommissionens tillkännagivande om vilka regler som är tillämpliga för att avgöra om ett statligt stöd är olagligt (65), ska stödet bedömas enligt de bestämmelser som gällde när stödet beviljades.

65

| (190) | Sedan den 1 januari 2000 gäller särskilda riktlinjer för jordbrukssektorn. Stöd som beviljats under perioden mellan den 28 november 2001 och den 31 december 2006 (nedan kallad perioden 2001–2006) ska bedömas mot bakgrund av 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(190)

Sedan den 1 januari 2000 gäller särskilda riktlinjer för jordbrukssektorn. Stöd som beviljats under perioden mellan den 28 november 2001 och den 31 december 2006 (nedan kallad perioden 2001–2006) ska bedömas mot bakgrund av 2000–2006 års riktlinjer.

perioden 2001–2006

| (191) | Stöd som beviljats sedan den 1 januari 2007 (nedan kallad perioden från 2007) ska bedömas mot bakgrund av 2007–2013 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(191)

Stöd som beviljats sedan den 1 januari 2007 (nedan kallad perioden från 2007) ska bedömas mot bakgrund av 2007–2013 års riktlinjer.

perioden från 2007

| (192) | Perioden sedan den 28 november 2001 kallas hädanefter undersökningsperioden. |
| --- | --- |

(192)

Perioden sedan den 28 november 2001 kallas hädanefter undersökningsperioden.

undersökningsperioden

| (193) | Med tanke på att det formella förfarandet enligt artikel 108.3 i EUF-fördraget har en uppskjutande verkan undersöker kommissionen de åtgärder som ligger till grund för detta beslut fram till den 17 juli 2013, den dag då kommissionen informerade Tyskland om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget (se skäl 3). |
| --- | --- |

(193)

Med tanke på att det formella förfarandet enligt artikel 108.3 i EUF-fördraget har en uppskjutande verkan undersöker kommissionen de åtgärder som ligger till grund för detta beslut fram till den 17 juli 2013, den dag då kommissionen informerade Tyskland om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget (se skäl 3).

6.3.1   Tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn under perioden 2001–2006

Tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn under perioden 2001–2006

| (194) | De åtgärder som genomfördes mellan 2001 och 2006 i syfte att tillhandahålla tekniskt stöd inom jordbrukssektorn måste uppfylla villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(194)

De åtgärder som genomfördes mellan 2001 och 2006 i syfte att tillhandahålla tekniskt stöd inom jordbrukssektorn måste uppfylla villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer.

| (195) | Enligt punkt 14.1 inbegrep de stödberättigande kostnaderna kostnader för utbildningsprogram, tillhandahållande av företagsledningstjänster, konsultarvoden, kostnader för organisation av (eller deltagande i) tävlingar, utställningar och mässor samt annan verksamhet för att sprida kunskap om ny teknik (66). Enligt punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer får sådant stöd beviljas på upp till 100 % av kostnaderna. |
| --- | --- |

(195)

Enligt punkt 14.1 inbegrep de stödberättigande kostnaderna kostnader för utbildningsprogram, tillhandahållande av företagsledningstjänster, konsultarvoden, kostnader för organisation av (eller deltagande i) tävlingar, utställningar och mässor samt annan verksamhet för att sprida kunskap om ny teknik (66). Enligt punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer får sådant stöd beviljas på upp till 100 % av kostnaderna.

66

| (196) | Enligt punkt 14.2 ska stödet finnas tillgängligt för alla stödberättigade fysiska och juridiska personer inom det berörda området baserat på objektivt definierade villkor. |
| --- | --- |

(196)

Enligt punkt 14.2 ska stödet finnas tillgängligt för alla stödberättigade fysiska och juridiska personer inom det berörda området baserat på objektivt definierade villkor.

| (197) | Enligt punkt 14.3 får den totala mängden beviljat stöd inte överskrida 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod, eller om det är fråga om stöd som beviljas till små och medelstora företag, 50 % av de stödberättigande kostnaderna, beroende på vilket belopp som är störs. Vid beräkningen av stödbeloppet betraktas tjänstemottagaren som stödmottagare. |
| --- | --- |

(197)

Enligt punkt 14.3 får den totala mängden beviljat stöd inte överskrida 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod, eller om det är fråga om stöd som beviljas till små och medelstora företag, 50 % av de stödberättigande kostnaderna, beroende på vilket belopp som är störs. Vid beräkningen av stödbeloppet betraktas tjänstemottagaren som stödmottagare.

| (198) | När det gäller de åtgärder som nämns nedan anser kommissionen att bestämmelserna i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer även är tillämpliga på stöd som beviljats i samband med verksamheter relaterade till [primär]produktion samt bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter. Detta framgår av ordalydelsen i punkt 2.1 i 2000–2006 års riktlinjer och av det faktum att punkt 14 i sig inte föreskriver någon begränsning i detta avseende. |
| --- | --- |

(198)

När det gäller de åtgärder som nämns nedan anser kommissionen att bestämmelserna i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer även är tillämpliga på stöd som beviljats i samband med verksamheter relaterade till [primär]produktion samt bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter. Detta framgår av ordalydelsen i punkt 2.1 i 2000–2006 års riktlinjer och av det faktum att punkt 14 i sig inte föreskriver någon begränsning i detta avseende.

| (199) | Kommissionen förutsätter att sådana åtgärder bidrar till sektorns långsiktiga bärkraft, samtidigt som de har mycket begränsade effekter på konkurrensen (punkt 14.1 andra meningen i 2000–2006 års riktlinjer). |
| --- | --- |

(199)

Kommissionen förutsätter att sådana åtgärder bidrar till sektorns långsiktiga bärkraft, samtidigt som de har mycket begränsade effekter på konkurrensen (punkt 14.1 andra meningen i 2000–2006 års riktlinjer).

| (200) | I beslutet att inleda förfarandet uttryckte kommissionen tvivel om huruvida vissa åtgärder var förenliga med den inre marknaden under den relevanta perioden (67). |
| --- | --- |

(200)

I beslutet att inleda förfarandet uttryckte kommissionen tvivel om huruvida vissa åtgärder var förenliga med den inre marknaden under den relevanta perioden (67).

67

BY 3

BY 3

| (201) | Verband der Milcherzeuger e.V. (VMB) mottog medel för insamling av material och teknisk information av allmän karaktär och för publicering och tillhandahållande av allmän information om mejerisektorsrelaterade frågor. Reglerna för tillhandahållande av tekniskt stöd gäller för det beviljade stödet. |
| --- | --- |

(201)

Verband der Milcherzeuger e.V. (VMB) mottog medel för insamling av material och teknisk information av allmän karaktär och för publicering och tillhandahållande av allmän information om mejerisektorsrelaterade frågor. Reglerna för tillhandahållande av tekniskt stöd gäller för det beviljade stödet.

Verband der Milcherzeuger e.V.

| (202) | De subventionerade kostnaderna (spridning av vetenskapliga rön och tillhandahållande av faktauppgifter om kvalitetssystem – skäl 32 i detta beslut) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1. |
| --- | --- |

(202)

De subventionerade kostnaderna (spridning av vetenskapliga rön och tillhandahållande av faktauppgifter om kvalitetssystem – skäl 32 i detta beslut) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1.

| (203) | Åtgärden var öppen för alla stödberättigade fysiska och juridiska personer i det berörda området och bidragen överskred inte 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (skäl 35 jämfört med skäl 37 i detta beslut). Kraven i punkt 14.2 och 14.3 är uppfyllda. |
| --- | --- |

(203)

Åtgärden var öppen för alla stödberättigade fysiska och juridiska personer i det berörda området och bidragen överskred inte 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (skäl 35 jämfört med skäl 37 i detta beslut). Kraven i punkt 14.2 och 14.3 är uppfyllda.

| (204) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(204)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda.

BY 10

BY 10

| (205) | Reglerna för tillhandahållande av tekniskt stöd gäller för det stöd som beviljats för utbyte av expertis och kunskap om mjölkrelaterade frågor. |
| --- | --- |

(205)

Reglerna för tillhandahållande av tekniskt stöd gäller för det stöd som beviljats för utbyte av expertis och kunskap om mjölkrelaterade frågor.

| (206) | De subventionerade kostnaderna, som uppkommit i samband med tillhandahållande av information i form av kommentarer, föreläsningar och publikationer (se skäl 148), motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(206)

De subventionerade kostnaderna, som uppkommit i samband med tillhandahållande av information i form av kommentarer, föreläsningar och publikationer (se skäl 148), motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1 i 2000–2006 års riktlinjer.

| (207) | Detta är en allmän informationsåtgärd som riktas till mejerinäringen, som var öppen för alla stödberättigade fysiska och juridiska personer i det berörda området. De uppgifter om totala årliga utgifter som de tyska myndigheterna lämnat för åtgärderna BY 3 och BY 10 (se skäl 41) visar att bidragen i alla händelser inte överskred 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod. Villkoren i punkt 14.2 och 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(207)

Detta är en allmän informationsåtgärd som riktas till mejerinäringen, som var öppen för alla stödberättigade fysiska och juridiska personer i det berörda området. De uppgifter om totala årliga utgifter som de tyska myndigheterna lämnat för åtgärderna BY 3 och BY 10 (se skäl 41) visar att bidragen i alla händelser inte överskred 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod. Villkoren i punkt 14.2 och 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda.

| (208) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(208)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda.

BW 4

BW 4

| (209) | Åtgärderna avser allmän och bred spridning av aktuell vetenskaplig kunskap om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter. De ska anses utgöra tekniskt stöd som gynnade hela mejerinäringen. De subventionerade kostnaderna (se skäl 42) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1. |
| --- | --- |

(209)

Åtgärderna avser allmän och bred spridning av aktuell vetenskaplig kunskap om egenskaperna hos mjölk och mejeriprodukter. De ska anses utgöra tekniskt stöd som gynnade hela mejerinäringen. De subventionerade kostnaderna (se skäl 42) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1.

| (210) | Åtgärderna begränsades inte till en viss grupp, utan gjordes tillgängliga för alla fysiska och juridiska personer i det berörda området på objektivt definierade villkor (skäl 46). Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda. Stödnivån var lägre än gränsen på 100 000 euro per stödmottagare under den treåriga period som fastställs i punkt 14.3 (skäl 46). Villkoren i punkt 14.3 är uppfyllda. |
| --- | --- |

(210)

Åtgärderna begränsades inte till en viss grupp, utan gjordes tillgängliga för alla fysiska och juridiska personer i det berörda området på objektivt definierade villkor (skäl 46). Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda. Stödnivån var lägre än gränsen på 100 000 euro per stödmottagare under den treåriga period som fastställs i punkt 14.3 (skäl 46). Villkoren i punkt 14.3 är uppfyllda.

| (211) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(211)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda.

BB 1

BB 1

| (212) | Under perioden 2001–2006 finansierade Brandenburg konsultarvoden inom en åtgärd som benämns ”Förbättrad hygien”. Fokusområden var bland annat djurhälsa, förbättringar av mjölkhygienen och kvaliteten på obehandlad mjölk samt analys av prestandaproblem. |
| --- | --- |

(212)

Under perioden 2001–2006 finansierade Brandenburg konsultarvoden inom en åtgärd som benämns ”Förbättrad hygien”. Fokusområden var bland annat djurhälsa, förbättringar av mjölkhygienen och kvaliteten på obehandlad mjölk samt analys av prestandaproblem.

| (213) | Åtgärden i fråga omfattas därför av punkt 14 (tillhandahållande av tekniskt stöd) i 2000–2006 års riktlinjer. De subventionerade kostnaderna (konsultarvoden) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1. |
| --- | --- |

(213)

Åtgärden i fråga omfattas därför av punkt 14 (tillhandahållande av tekniskt stöd) i 2000–2006 års riktlinjer. De subventionerade kostnaderna (konsultarvoden) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1.

| (214) | I sitt meddelande av den 27 februari 2015 bekräftade de tyska myndigheterna att rådgivningstjänsterna i fråga (komplex och speciell rådgivning) i princip fanns tillgängliga för alla mjölkproducenter i delstaten (se skäl 49). I samma meddelande förklarade Tyskland dessutom att gränsen på 100 000 euro per företag över en treårsperiod inte överskreds inom åtgärd BB 1 (se skäl 49). Åtgärden uppfyller därför villkoren i punkt 14.2 och 14.3. |
| --- | --- |

(214)

I sitt meddelande av den 27 februari 2015 bekräftade de tyska myndigheterna att rådgivningstjänsterna i fråga (komplex och speciell rådgivning) i princip fanns tillgängliga för alla mjölkproducenter i delstaten (se skäl 49). I samma meddelande förklarade Tyskland dessutom att gränsen på 100 000 euro per företag över en treårsperiod inte överskreds inom åtgärd BB 1 (se skäl 49). Åtgärden uppfyller därför villkoren i punkt 14.2 och 14.3.

| (215) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(215)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda.

BB 3

BB 3

| (216) | Landesvereinigung der Milchwirtschaft Brandenburg-Berlin e.V. (LVMB) och Landesbauernverband Brandenburg e.V. (LBV) genomförde åtgärder för tillhandahållande av information om ekonomiska frågor och spridning av nyvunnen information och kunskap i samband med mejeriproduktion. Dessutom organiserades tävlingar. Dessa åtgärder utgör tekniskt stöd. |
| --- | --- |

(216)

Landesvereinigung der Milchwirtschaft Brandenburg-Berlin e.V. (LVMB) och Landesbauernverband Brandenburg e.V. (LBV) genomförde åtgärder för tillhandahållande av information om ekonomiska frågor och spridning av nyvunnen information och kunskap i samband med mejeriproduktion. Dessutom organiserades tävlingar. Dessa åtgärder utgör tekniskt stöd.

Landesvereinigung der Milchwirtschaft Brandenburg-Berlin e.V.

Landesbauernverband Brandenburg e.V.

| (217) | De subventionerade kostnaderna (tillhandahållande av information och organisation av tävlingar – skäl 50) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1. i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(217)

De subventionerade kostnaderna (tillhandahållande av information och organisation av tävlingar – skäl 50) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1. i 2000–2006 års riktlinjer.

| (218) | Stödet var inte begränsat till utvalda grupper. Punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfylld. |
| --- | --- |

(218)

Stödet var inte begränsat till utvalda grupper. Punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfylld.

| (219) | Under 2006 beviljade LVMB 463 euro från den uttagna mjölkavgiften till företag från Brandenburg som utmärkte sig (se skäl 53). Under 2006 mottog LBV dessutom ett bidrag på 20 000 euro från statliga medel för tillhandahållande av rådgivning till mjölkproducenter (se skäl 54). Enligt Tyskland hade liknande förfaranden tillämpats under tidigare år (se skäl 54). Av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod inte kan ha överskridits för dessa två åtgärder under perioden 2001–2006. Punkt 14.3 i riktlinjerna är därmed uppfylld. |
| --- | --- |

(219)

Under 2006 beviljade LVMB 463 euro från den uttagna mjölkavgiften till företag från Brandenburg som utmärkte sig (se skäl 53). Under 2006 mottog LBV dessutom ett bidrag på 20 000 euro från statliga medel för tillhandahållande av rådgivning till mjölkproducenter (se skäl 54). Enligt Tyskland hade liknande förfaranden tillämpats under tidigare år (se skäl 54). Av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod inte kan ha överskridits för dessa två åtgärder under perioden 2001–2006. Punkt 14.3 i riktlinjerna är därmed uppfylld.

| (220) | Åtgärd BB 3 uppfyller därför kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(220)

Åtgärd BB 3 uppfyller därför kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer.

HE 2

HE 2

| (221) | Hessen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung für Milch und Milcherzeugnisse Hessen e.V. (LVMH) för åtgärden Fortbildung für Erzeuger durch das Innovationsteam (Utbildning för producenter genom Innovationsgruppen). Inom denna åtgärd tillhandahöll LVMH information i form av artiklar och organiserade utbildning för jordbrukare och jordbruksanställda. Dessa verksamheter ska anses utgöra tekniskt stöd. |
| --- | --- |

(221)

Hessen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung für Milch und Milcherzeugnisse Hessen e.V. (LVMH) för åtgärden Fortbildung für Erzeuger durch das Innovationsteam (Utbildning för producenter genom Innovationsgruppen). Inom denna åtgärd tillhandahöll LVMH information i form av artiklar och organiserade utbildning för jordbrukare och jordbruksanställda. Dessa verksamheter ska anses utgöra tekniskt stöd.

Landesvereinigung für Milch und Milcherzeugnisse Hessen e.V.

Fortbildung für Erzeuger durch das Innovationsteam

| (222) | De stödberättigande kostnaderna (skäl 57) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1 första strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(222)

De stödberättigande kostnaderna (skäl 57) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1 första strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer.

| (223) | Stödet var inte begränsat till utvalda grupper (skäl 57). LVMH bekräftade också detta i sina synpunkter av den 4 februari 2014, där man uppgav att alla jordbrukare och jordbruksanställda hade möjlighet att delta i utbildningen på samma villkor (se skäl 149). Kraven i punkt 14.2 i riktlinjerna är därför uppfyllda. |
| --- | --- |

(223)

Stödet var inte begränsat till utvalda grupper (skäl 57). LVMH bekräftade också detta i sina synpunkter av den 4 februari 2014, där man uppgav att alla jordbrukare och jordbruksanställda hade möjlighet att delta i utbildningen på samma villkor (se skäl 149). Kraven i punkt 14.2 i riktlinjerna är därför uppfyllda.

| (224) | Det beviljade stödbeloppet var lägre än 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (se skäl 57). Punkt 14.3 i riktlinjerna är därmed också uppfylld. |
| --- | --- |

(224)

Det beviljade stödbeloppet var lägre än 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (se skäl 57). Punkt 14.3 i riktlinjerna är därmed också uppfylld.

| (225) | Åtgärd HE 2 uppfyller därför kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(225)

Åtgärd HE 2 uppfyller därför kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer.

HE 3

HE 3

| (226) | LVMH:s näringsgrupp spred vetenskapliga rön på ett allmänt lättförståeligt sätt, organiserade informationsevenemang och kampanjer och genomförde PR-verksamheter (som inte riktades till särskilda företag) och genomförde PR-verksamheter om produktion, behandling och bearbetning av mjölk och mejeriprodukter. |
| --- | --- |

(226)

LVMH:s näringsgrupp spred vetenskapliga rön på ett allmänt lättförståeligt sätt, organiserade informationsevenemang och kampanjer och genomförde PR-verksamheter (som inte riktades till särskilda företag) och genomförde PR-verksamheter om produktion, behandling och bearbetning av mjölk och mejeriprodukter.

| (227) | I sina synpunkter av den 4 februari 2014 påpekade LVMH att åtgärderna inriktades på tillhandahållande av konsumentinformation och utbildning och att konsumentutbildningen genomfördes på en neutral nivå, oberoende från mejerierna. Kommissionen anser ändå att åtgärderna för att främja spridning av vetenskapliga rön och organisation av kampanjer bör anses utgöra tekniskt stöd som gynnar hela mejerinäringen (se skäl 173). |
| --- | --- |

(227)

I sina synpunkter av den 4 februari 2014 påpekade LVMH att åtgärderna inriktades på tillhandahållande av konsumentinformation och utbildning och att konsumentutbildningen genomfördes på en neutral nivå, oberoende från mejerierna. Kommissionen anser ändå att åtgärderna för att främja spridning av vetenskapliga rön och organisation av kampanjer bör anses utgöra tekniskt stöd som gynnar hela mejerinäringen (se skäl 173).

| (228) | De subventionerade kostnaderna (skäl 59) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1. |
| --- | --- |

(228)

De subventionerade kostnaderna (skäl 59) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1.

| (229) | Åtgärderna begränsades inte till en utvald grupp (skäl 61). Villkoren i punkt 14.2 är uppfyllda. |
| --- | --- |

(229)

Åtgärderna begränsades inte till en utvald grupp (skäl 61). Villkoren i punkt 14.2 är uppfyllda.

| (230) | Bidragsbeloppen var lägre än den övre gräns som fastställs i punkt 14.3 (se skäl 61). |
| --- | --- |

(230)

Bidragsbeloppen var lägre än den övre gräns som fastställs i punkt 14.3 (se skäl 61).

| (231) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärd HE 3. |
| --- | --- |

(231)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärd HE 3.

HE 9

HE 9

| (232) | Hessen beviljade finansiellt stöd till LVMH för åtgärden ”Utbildning av unga mjölkproducenter” (se skäl 62). Utbildning av unga mjölkproducenter bör anses utgöra tekniskt stöd. |
| --- | --- |

(232)

Hessen beviljade finansiellt stöd till LVMH för åtgärden ”Utbildning av unga mjölkproducenter” (se skäl 62). Utbildning av unga mjölkproducenter bör anses utgöra tekniskt stöd.

| (233) | De stödberättigande kostnaderna (skäl 62) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1 första strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(233)

De stödberättigande kostnaderna (skäl 62) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1 första strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer.

| (234) | Utbildningskurserna är öppna för alla producenter (skäl 64). LVMH bekräftade också detta i sina synpunkter av den 4 februari 2014, där man uppgav att alla jordbrukare och jordbruksanställda hade möjlighet att delta i utbildningen på samma villkor (se skäl 149). Åtgärden är därför förenlig med kraven i punkt 14.2. |
| --- | --- |

(234)

Utbildningskurserna är öppna för alla producenter (skäl 64). LVMH bekräftade också detta i sina synpunkter av den 4 februari 2014, där man uppgav att alla jordbrukare och jordbruksanställda hade möjlighet att delta i utbildningen på samma villkor (se skäl 149). Åtgärden är därför förenlig med kraven i punkt 14.2.

| (235) | De totala utgifterna för åtgärd HE 9 under perioden 2001–2006 uppgick till omkring 35 000 euro (se skäl 64). Den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (punkt 14.3) kunde inte överskridas. |
| --- | --- |

(235)

De totala utgifterna för åtgärd HE 9 under perioden 2001–2006 uppgick till omkring 35 000 euro (se skäl 64). Den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod (punkt 14.3) kunde inte överskridas.

| (236) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärd HE 9. |
| --- | --- |

(236)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärd HE 9.

NI 5

NI 5

| (237) | Niedersachsen beviljade finansiellt stöd till Milchwirtschaft Niedersachsen e.V. (LVMN) för deltagande i mässor och utställningar samt för utarbetande av vetenskaplig information i en lättförståelig form (se skäl 65). Deltagande i mässor och utställningar och sammanställning av vetenskaplig information ska anses utgöra tekniskt stöd. |
| --- | --- |

(237)

Niedersachsen beviljade finansiellt stöd till Milchwirtschaft Niedersachsen e.V. (LVMN) för deltagande i mässor och utställningar samt för utarbetande av vetenskaplig information i en lättförståelig form (se skäl 65). Deltagande i mässor och utställningar och sammanställning av vetenskaplig information ska anses utgöra tekniskt stöd.

Milchwirtschaft Niedersachsen e.V.

| (238) | Kostnader för hyra och utrustning för utställningshallar samt för publicering av faktauppgifter är stödberättigande kostnader enligt punkt 14.1 (första strecksatsen). |
| --- | --- |

(238)

Kostnader för hyra och utrustning för utställningshallar samt för publicering av faktauppgifter är stödberättigande kostnader enligt punkt 14.1 (första strecksatsen).

| (239) | Enligt de tyska myndigheterna inriktades åtgärden på att sponsra LVMN:s mässtånd (se skäl 66), och alla mejerier i Niedersachsen drog fördel av åtgärden (i genomsnitt cirka 17 500 företag under perioden 2001–2006) (se skäl 67). Åtgärden var således öppen för alla mejerier och villkoren i punkt 14.2 är uppfyllda. |
| --- | --- |

(239)

Enligt de tyska myndigheterna inriktades åtgärden på att sponsra LVMN:s mässtånd (se skäl 66), och alla mejerier i Niedersachsen drog fördel av åtgärden (i genomsnitt cirka 17 500 företag under perioden 2001–2006) (se skäl 67). Åtgärden var således öppen för alla mejerier och villkoren i punkt 14.2 är uppfyllda.

| (240) | Tyskland har i sina synpunkter inte bekräftat att åtgärden begränsades till högst 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod, men kommissionen anser att denna övre gräns inte kan överskridas för en åtgärd som innebär främjande av ett mässtånd till fördel för alla mejerier i Niedersachsen. Villkoren i punkt 14.3 är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(240)

Tyskland har i sina synpunkter inte bekräftat att åtgärden begränsades till högst 100 000 euro per stödmottagare över en treårsperiod, men kommissionen anser att denna övre gräns inte kan överskridas för en åtgärd som innebär främjande av ett mässtånd till fördel för alla mejerier i Niedersachsen. Villkoren i punkt 14.3 är därmed uppfyllda.

| (241) | Åtgärd NI 5 uppfyller därför kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(241)

Åtgärd NI 5 uppfyller därför kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer.

NI 6 (2002–2003)

NI 6 (2002–2003)

| (242) | Niedersachsen beviljade finansiellt stöd för bearbetningsföretags (mejeriers) deltagande i mässor. Finansiering av företags deltagande i mässor ska anses utgöra en form av tekniskt stöd. |
| --- | --- |

(242)

Niedersachsen beviljade finansiellt stöd för bearbetningsföretags (mejeriers) deltagande i mässor. Finansiering av företags deltagande i mässor ska anses utgöra en form av tekniskt stöd.

| (243) | De tyska myndigheterna gav garantier för att inga rättsligt bindande åtaganden hade gjorts (68) gentemot stödmottagarna 2001 (dvs. under den huvudsakliga undersökningsperioden). De uppgav även att den berörda åtgärden grundades på det godkända statliga stödet nr 200/2003 sedan den 26 november 2003 (se skäl 68). Utvärderingen av denna åtgärd omfattar därför endast perioden mellan den 1 januari 2002 och den 26 november 2003. |
| --- | --- |

(243)

De tyska myndigheterna gav garantier för att inga rättsligt bindande åtaganden hade gjorts (68) gentemot stödmottagarna 2001 (dvs. under den huvudsakliga undersökningsperioden). De uppgav även att den berörda åtgärden grundades på det godkända statliga stödet nr 200/2003 sedan den 26 november 2003 (se skäl 68). Utvärderingen av denna åtgärd omfattar därför endast perioden mellan den 1 januari 2002 och den 26 november 2003.

68

| (244) | De stödberättigande kostnaderna (skäl 68) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1 första strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(244)

De stödberättigande kostnaderna (skäl 68) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1 första strecksatsen i 2000–2006 års riktlinjer.

| (245) | De tyska myndigheterna gav garantier för att åtgärd NI 6 var tillgänglig för alla företag som var verksamma inom bearbetning och saluföring av mejeriprodukter och att stödet beviljades enligt objektiva kriterier. Åtgärden var inte avhängig av medlemskap i producent- eller andra jordbruksorganisationer (se skäl 70). Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(245)

De tyska myndigheterna gav garantier för att åtgärd NI 6 var tillgänglig för alla företag som var verksamma inom bearbetning och saluföring av mejeriprodukter och att stödet beviljades enligt objektiva kriterier. Åtgärden var inte avhängig av medlemskap i producent- eller andra jordbruksorganisationer (se skäl 70). Villkoren i punkt 14.2 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda.

| (246) | Den högsta stödnivån för den berörda åtgärden under den relevanta perioden var 48 % (se skäl 71). Enligt de tyska myndigheterna mottog endast ett företag (Nordmilch eG) ett totalt stödbelopp som var högre än 100 000 euro. Enligt samma myndigheter omfattas Nordmilch eG inte av definitionen av små och medelstora företag. Med undantag för det stöd som beviljats till Nordmilch eG är därför kraven i punkt 14.3 uppfyllda. |
| --- | --- |

(246)

Den högsta stödnivån för den berörda åtgärden under den relevanta perioden var 48 % (se skäl 71). Enligt de tyska myndigheterna mottog endast ett företag (Nordmilch eG) ett totalt stödbelopp som var högre än 100 000 euro. Enligt samma myndigheter omfattas Nordmilch eG inte av definitionen av små och medelstora företag. Med undantag för det stöd som beviljats till Nordmilch eG är därför kraven i punkt 14.3 uppfyllda.

| (247) | Med omkring 2 500 anställda och en omsättning på omkring 1,9 miljarder euro var Nordmilch eG ett av Tysklands största mejeriföretag (69). Med tanke på dessa siffror omfattades företaget inte av kommissionens definition av små och medelstora företag, som anges i punkt 14.3 (70). Enligt punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer skulle företaget därför ha mottagit ett totalt stödbelopp på högst 100 000 euro över en treårsperiod. Det stöd som beviljats till Nordmilch eG uppfyller därför inte kraven i punkt 14.3 (71). |
| --- | --- |

(247)

Med omkring 2 500 anställda och en omsättning på omkring 1,9 miljarder euro var Nordmilch eG ett av Tysklands största mejeriföretag (69). Med tanke på dessa siffror omfattades företaget inte av kommissionens definition av små och medelstora företag, som anges i punkt 14.3 (70). Enligt punkt 14.3 i 2000–2006 års riktlinjer skulle företaget därför ha mottagit ett totalt stödbelopp på högst 100 000 euro över en treårsperiod. Det stöd som beviljats till Nordmilch eG uppfyller därför inte kraven i punkt 14.3 (71).

69

70

71

| (248) | Åtgärd NI 6 uppfyller därför på det hela taget kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(248)

Åtgärd NI 6 uppfyller därför på det hela taget kraven i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer.

| (249) | När det gäller stöd som beviljades till Nordmilch eG under perioden 2002–2003, uppfyller åtgärd NI 6 inte kraven i punkt 14 i riktlinjerna. |
| --- | --- |

(249)

När det gäller stöd som beviljades till Nordmilch eG under perioden 2002–2003, uppfyller åtgärd NI 6 inte kraven i punkt 14 i riktlinjerna.

NI 7

NI 7

| (250) | Niedersachsen beviljade finansiellt stöd för verksamheter som genomfördes av LVMN som ett led i allmänna konsumentinformationskampanjer om användningen av mjölk som livsmedel. Allmänna informationskampanjer om mjölk utgör stöd som gynnar hela mejerinäringen (se skäl 173). Reglerna för tillhandahållande av tekniskt stöd enligt punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer gäller. |
| --- | --- |

(250)

Niedersachsen beviljade finansiellt stöd för verksamheter som genomfördes av LVMN som ett led i allmänna konsumentinformationskampanjer om användningen av mjölk som livsmedel. Allmänna informationskampanjer om mjölk utgör stöd som gynnar hela mejerinäringen (se skäl 173). Reglerna för tillhandahållande av tekniskt stöd enligt punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer gäller.

| (251) | De subventionerade kostnaderna (skäl 72) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1. |
| --- | --- |

(251)

De subventionerade kostnaderna (skäl 72) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1.

| (252) | Åtgärden begränsades inte till en viss grupp, utan syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt (skäl 75). Åtgärden var därför även förenlig med kraven i punkt 14.2. |
| --- | --- |

(252)

Åtgärden begränsades inte till en viss grupp, utan syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt (skäl 75). Åtgärden var därför även förenlig med kraven i punkt 14.2.

| (253) | Enligt de tyska myndigheterna beviljades ett genomsnittligt belopp på 395 euro per stödmottagare inom åtgärd NI 7 under perioden (se skäl 76). Stödnivån var därför betydligt lägre än den gräns som anges i punkt 14.3. |
| --- | --- |

(253)

Enligt de tyska myndigheterna beviljades ett genomsnittligt belopp på 395 euro per stödmottagare inom åtgärd NI 7 under perioden (se skäl 76). Stödnivån var därför betydligt lägre än den gräns som anges i punkt 14.3.

| (254) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärd NI 7. |
| --- | --- |

(254)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärd NI 7.

NW 4 och NW 5

NW 4 och NW 5

| (255) | Nordrhein-Westfalen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung der Milchwirtschaft Nordrhein-Westfalen e.V. (LVMNRW) och Landwirtschaftsverbände Rheinland und Westfalen-Lippe för informationsevenemang och åtgärder av typen allmän konsumentrådgivning om användningen av mjölk och mejeriprodukter och deras allmänna egenskaper (delåtgärd NW 4). Nordrhein-Westfalen beviljade ytterligare finansiellt stöd för evenemang kring kunskapsutbyte mellan mjölkproducenter om mejerisektorsrelaterade frågor (delåtgärd NW 5). |
| --- | --- |

(255)

Nordrhein-Westfalen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung der Milchwirtschaft Nordrhein-Westfalen e.V. (LVMNRW) och Landwirtschaftsverbände Rheinland und Westfalen-Lippe för informationsevenemang och åtgärder av typen allmän konsumentrådgivning om användningen av mjölk och mejeriprodukter och deras allmänna egenskaper (delåtgärd NW 4). Nordrhein-Westfalen beviljade ytterligare finansiellt stöd för evenemang kring kunskapsutbyte mellan mjölkproducenter om mejerisektorsrelaterade frågor (delåtgärd NW 5).

Landesvereinigung der Milchwirtschaft Nordrhein-Westfalen e.V.

Landwirtschaftsverbände Rheinland und Westfalen-Lippe

| (256) | Informationsevenemang och allmän konsumentinformation (NW 4) och evenemang för kunskapsutbyte mellan producenter (NW 5) utgör en form av statligt stöd som gynnar hela mejerinäringen (se skäl 173). Sådant stöd bör dessutom anses vara selektivt eftersom det endast gynnar en enda sektor (dvs. mejerinäringen) (se skäl 175). De ifrågavarande åtgärderna ska anses utgöra tekniskt stöd. |
| --- | --- |

(256)

Informationsevenemang och allmän konsumentinformation (NW 4) och evenemang för kunskapsutbyte mellan producenter (NW 5) utgör en form av statligt stöd som gynnar hela mejerinäringen (se skäl 173). Sådant stöd bör dessutom anses vara selektivt eftersom det endast gynnar en enda sektor (dvs. mejerinäringen) (se skäl 175). De ifrågavarande åtgärderna ska anses utgöra tekniskt stöd.

| (257) | De subventionerade kostnaderna för organisation och ledning av evenemang, rådgivningstjänster och utbildning om mejerisektorsrelaterade frågor (se skäl 79) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1). |
| --- | --- |

(257)

De subventionerade kostnaderna för organisation och ledning av evenemang, rådgivningstjänster och utbildning om mejerisektorsrelaterade frågor (se skäl 79) motsvarar de stödberättigande kostnader som anges i punkt 14.1).

| (258) | Åtgärderna riktades till alla företag som höll mjölkkor (se skäl 81), och uppfyller således villkoren i punkt 14.2. |
| --- | --- |

(258)

Åtgärderna riktades till alla företag som höll mjölkkor (se skäl 81), och uppfyller således villkoren i punkt 14.2.

| (259) | Baserat på de totala utgifterna för de två åtgärderna under undersökningsperioden och det genomsnittliga antalet mjölkgårdar i Nordrhein-Westfalen, låg de stödbelopp som beviljades per stödmottagare långt under den gräns som anges i punkt 14.3 (se skäl 81). |
| --- | --- |

(259)

Baserat på de totala utgifterna för de två åtgärderna under undersökningsperioden och det genomsnittliga antalet mjölkgårdar i Nordrhein-Westfalen, låg de stödbelopp som beviljades per stödmottagare långt under den gräns som anges i punkt 14.3 (se skäl 81).

| (260) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärderna NW 4 och NW 5. |
| --- | --- |

(260)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärderna NW 4 och NW 5.

NW 6

NW 6

| (261) | Nordrhein-Westfalen gav finansiellt stöd till Vereinigung der Milchindustrie LVMNRW för insamling, analys och publicering (i form av meddelanden och marknadsrapporter) av relevanta uppgifter om mejerimarknaden. |
| --- | --- |

(261)

Nordrhein-Westfalen gav finansiellt stöd till Vereinigung der Milchindustrie LVMNRW för insamling, analys och publicering (i form av meddelanden och marknadsrapporter) av relevanta uppgifter om mejerimarknaden.

Vereinigung der Milchindustrie LVMNRW

| (262) | Publicering av faktauppgifter och vetenskapliga rön i form av meddelanden och marknadsrapporter utgör tekniskt stöd, vilket innebär att punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer gäller. |
| --- | --- |

(262)

Publicering av faktauppgifter och vetenskapliga rön i form av meddelanden och marknadsrapporter utgör tekniskt stöd, vilket innebär att punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer gäller.

| (263) | De subventionerade kostnaderna (skäl 82) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1. |
| --- | --- |

(263)

De subventionerade kostnaderna (skäl 82) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1.

| (264) | Publikationerna erbjöds kostnadsfritt till alla, vilket innebär att villkoren i punkt 14.2 är uppfyllda. |
| --- | --- |

(264)

Publikationerna erbjöds kostnadsfritt till alla, vilket innebär att villkoren i punkt 14.2 är uppfyllda.

| (265) | Baserat på de totala utgifterna för åtgärd NW 6 under undersökningsperioden och det genomsnittliga antalet mjölkgårdar i Nordrhein-Westfalen, låg de stödbelopp som beviljades per stödmottagare långt under den gräns som anges i punkt 14.3 (se skäl 85). |
| --- | --- |

(265)

Baserat på de totala utgifterna för åtgärd NW 6 under undersökningsperioden och det genomsnittliga antalet mjölkgårdar i Nordrhein-Westfalen, låg de stödbelopp som beviljades per stödmottagare långt under den gräns som anges i punkt 14.3 (se skäl 85).

| (266) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärd NW 6. |
| --- | --- |

(266)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärd NW 6.

RP 1 och SL 2

RP 1 och SL 2

| (267) | Rheinland-Pfalz och Saarland beviljade Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V. (MILAG) respektive Landesvereinigung der Milchwirtschaft des Saarlandes e.V. (LVMS) finansiellt stöd för konsumentinformation, som omfattade spridning av vetenskapliga rön och allmänna faktauppgifter om produkter och deras näringsfördelar och föreslagna användningsområden. |
| --- | --- |

(267)

Rheinland-Pfalz och Saarland beviljade Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V. (MILAG) respektive Landesvereinigung der Milchwirtschaft des Saarlandes e.V. (LVMS) finansiellt stöd för konsumentinformation, som omfattade spridning av vetenskapliga rön och allmänna faktauppgifter om produkter och deras näringsfördelar och föreslagna användningsområden.

Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V.

Landesvereinigung der Milchwirtschaft des Saarlandes e.V.

| (268) | Allmänna informationskampanjer om mjölk utgör stöd som gynnar hela mejerinäringen (se skäl 173). Reglerna för tillhandahållande av tekniskt stöd enligt punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer gäller. |
| --- | --- |

(268)

Allmänna informationskampanjer om mjölk utgör stöd som gynnar hela mejerinäringen (se skäl 173). Reglerna för tillhandahållande av tekniskt stöd enligt punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer gäller.

| (269) | De kostnader som subventionerades inom denna delåtgärd (se skäl 86) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1. |
| --- | --- |

(269)

De kostnader som subventionerades inom denna delåtgärd (se skäl 86) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1.

| (270) | Enligt de tyska myndigheterna begränsades åtgärden inte till en viss grupp, utan syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt (se skäl 90). MILAG bekräftade även detta i sina synpunkter av den 10 februari 2014 (se skäl 153). Villkoren i punkt 14.2 är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(270)

Enligt de tyska myndigheterna begränsades åtgärden inte till en viss grupp, utan syftet var att stödja hela mejerinäringen generellt (se skäl 90). MILAG bekräftade även detta i sina synpunkter av den 10 februari 2014 (se skäl 153). Villkoren i punkt 14.2 är därmed uppfyllda.

| (271) | Tyskland hävdade även att det totala stödbelopp som beviljats över en treårsperiod var långt lägre än den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare (se skäl 91), vilket innebär att villkoren i punkt 14.3 är uppfyllda. |
| --- | --- |

(271)

Tyskland hävdade även att det totala stödbelopp som beviljats över en treårsperiod var långt lägre än den övre gränsen på 100 000 euro per stödmottagare (se skäl 91), vilket innebär att villkoren i punkt 14.3 är uppfyllda.

| (272) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(272)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda.

RP 5 och SL 5

RP 5 och SL 5

| (273) | Rheinland-Pfalz och Saarland beviljade finansiellt stöd till Landeskontrollverband Rheinland-Pfalz e.V. (LKVRP) respektive LVMS för rådgivnings- och utbildningsprogram för mjölkproducenter i syfte att förbättra mjölkningsutrustningarnas hygien och kvaliteten på den levererade mjölken. Pågående rådgivningstjänster finansierades inte (se skäl 92). Rådgivning till och utbildning för mjölkproducenter omfattas av punkt 14 (tillhandahållande av tekniskt stöd) i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(273)

Rheinland-Pfalz och Saarland beviljade finansiellt stöd till Landeskontrollverband Rheinland-Pfalz e.V. (LKVRP) respektive LVMS för rådgivnings- och utbildningsprogram för mjölkproducenter i syfte att förbättra mjölkningsutrustningarnas hygien och kvaliteten på den levererade mjölken. Pågående rådgivningstjänster finansierades inte (se skäl 92). Rådgivning till och utbildning för mjölkproducenter omfattas av punkt 14 (tillhandahållande av tekniskt stöd) i 2000–2006 års riktlinjer.

Landeskontrollverband Rheinland-Pfalz e.V.

| (274) | De subventionerade kostnaderna (se skälen 92 och 94) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1. |
| --- | --- |

(274)

De subventionerade kostnaderna (se skälen 92 och 94) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1.

| (275) | Enligt de tyska myndigheterna stod erbjudandet om rådgivnings-/utbildningstjänster öppet för alla mjölkproducenter i Rheinland-Pfalz/Saarland, eftersom medlemskap i LKVRP respektive LVMS inte var ett krav (se skäl 94) (72). Villkoren i punkt 14.2 är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(275)

Enligt de tyska myndigheterna stod erbjudandet om rådgivnings-/utbildningstjänster öppet för alla mjölkproducenter i Rheinland-Pfalz/Saarland, eftersom medlemskap i LKVRP respektive LVMS inte var ett krav (se skäl 94) (72). Villkoren i punkt 14.2 är därmed uppfyllda.

72

| (276) | De genomsnittliga finansieringsbeloppen per år var ungefär 197 euro (73) i Rheinland-Pfalz och 130 euro i Saarland (se skäl 98). Den övre gräns som anges i punkt 14.3 kunde därför inte överskridas. |
| --- | --- |

(276)

De genomsnittliga finansieringsbeloppen per år var ungefär 197 euro (73) i Rheinland-Pfalz och 130 euro i Saarland (se skäl 98). Den övre gräns som anges i punkt 14.3 kunde därför inte överskridas.

73

| (277) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärden i fråga. |
| --- | --- |

(277)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärden i fråga.

TH 3 och TH 4

TH 3 och TH 4

| (278) | Thüringen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. (LVTM) för deltagande i bransch- och konsumentutställningar och för organisation av konferenser för att sprida vetenskaplig information (delåtgärd TH 3, se skäl 100). Dessutom subventionerades publicering av faktauppgifter om producenter från regionen (delåtgärd TH 4, se skäl 101). Deltagande i utställningar, organisation av branschkonferenser och publicering av faktauppgifter utgör tekniskt stöd i den mening som avses i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(278)

Thüringen beviljade finansiellt stöd till Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. (LVTM) för deltagande i bransch- och konsumentutställningar och för organisation av konferenser för att sprida vetenskaplig information (delåtgärd TH 3, se skäl 100). Dessutom subventionerades publicering av faktauppgifter om producenter från regionen (delåtgärd TH 4, se skäl 101). Deltagande i utställningar, organisation av branschkonferenser och publicering av faktauppgifter utgör tekniskt stöd i den mening som avses i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer.

Landesvereinigung Thüringer Milch e.V.

| (279) | De subventionerade kostnaderna (se skälen 100 och 101) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1. |
| --- | --- |

(279)

De subventionerade kostnaderna (se skälen 100 och 101) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 14.1.

| (280) | Enligt Tyskland begränsades de två delåtgärderna inte till en viss grupp, utan var avsedda att stödja hela mejerinäringen generellt (se skälen 105 och 108). Villkoren i punkt 14.2 är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(280)

Enligt Tyskland begränsades de två delåtgärderna inte till en viss grupp, utan var avsedda att stödja hela mejerinäringen generellt (se skälen 105 och 108). Villkoren i punkt 14.2 är därmed uppfyllda.

| (281) | De tyska myndigheterna bekräftade även att de belopp som beviljades i form av stöd inte överskred den övre gräns som anges i punkt 14.3 (se skälen 105 och 109). |
| --- | --- |

(281)

De tyska myndigheterna bekräftade även att de belopp som beviljades i form av stöd inte överskred den övre gräns som anges i punkt 14.3 (se skälen 105 och 109).

| (282) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärden i fråga. |
| --- | --- |

(282)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärden i fråga.

TH 9 och TH 10

TH 9 och TH 10

| (283) | Thüringen beviljade Verein Landvolksbildung Thüringen (VLT) finansiellt stöd för utbildning av anställda på mjölkgårdar (delåtgärd TH 9). Thüringen beviljade dessutom finansiellt stöd till Thüringer Landjugendverband e.V. (TLJV) och Thüringer Melkergemeinschaft e.V. (TMG) för främjande av professionella tävlingar (delåtgärd TH 10) (se skäl 110). |
| --- | --- |

(283)

Thüringen beviljade Verein Landvolksbildung Thüringen (VLT) finansiellt stöd för utbildning av anställda på mjölkgårdar (delåtgärd TH 9). Thüringen beviljade dessutom finansiellt stöd till Thüringer Landjugendverband e.V. (TLJV) och Thüringer Melkergemeinschaft e.V. (TMG) för främjande av professionella tävlingar (delåtgärd TH 10) (se skäl 110).

Verein Landvolksbildung Thüringen

Thüringer Landjugendverband e.V.

Thüringer Melkergemeinschaft e.V.

| (284) | Till en början hävdade Tyskland att dessa två delåtgärder inte utgjorde statligt stöd, eftersom betalningarna till VLT (TH 9), TLJV och TMG (TH 10) borde anses utgöra tjänsteavgifter som räknas av mot de motsvarande utgifterna, vilket i sin tur innebär att ingen fördel uppstår (se skälen 114 och 117). Kommissionen anser dock att även om tjänsteleverantören inte fick någon fördel, gynnar utbildningsåtgärder för mjölkgårdar och organisation av professionella tävlingar mjölkgårdar, och åtgärderna utgör därmed en form av tekniskt stöd enligt punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(284)

Till en början hävdade Tyskland att dessa två delåtgärder inte utgjorde statligt stöd, eftersom betalningarna till VLT (TH 9), TLJV och TMG (TH 10) borde anses utgöra tjänsteavgifter som räknas av mot de motsvarande utgifterna, vilket i sin tur innebär att ingen fördel uppstår (se skälen 114 och 117). Kommissionen anser dock att även om tjänsteleverantören inte fick någon fördel, gynnar utbildningsåtgärder för mjölkgårdar och organisation av professionella tävlingar mjölkgårdar, och åtgärderna utgör därmed en form av tekniskt stöd enligt punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer.

| (285) | De subventionerade kostnaderna (se skälen 111 och 112) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt bestämmelserna i punkt 14.1. |
| --- | --- |

(285)

De subventionerade kostnaderna (se skälen 111 och 112) motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt bestämmelserna i punkt 14.1.

| (286) | Enligt Tyskland var möjligheten att delta i utbildning och professionella tävlingar öppen på lika villkor för alla berörda parter som var verksamma i det berörda området, på grundval av objektivt definierade kriterier (se skälen 115 och 118). Villkoren i punkt 14.2 är därmed uppfyllda. |
| --- | --- |

(286)

Enligt Tyskland var möjligheten att delta i utbildning och professionella tävlingar öppen på lika villkor för alla berörda parter som var verksamma i det berörda området, på grundval av objektivt definierade kriterier (se skälen 115 och 118). Villkoren i punkt 14.2 är därmed uppfyllda.

| (287) | Tyskland uppgav att det sammanlagda stödbeloppet inom dessa två delåtgärder inte överskred 100 000 euro över en treårsperiod (se skäl 118). Den övre gräns som anges i punkt 14.3 kunde därför inte överskridas. |
| --- | --- |

(287)

Tyskland uppgav att det sammanlagda stödbeloppet inom dessa två delåtgärder inte överskred 100 000 euro över en treårsperiod (se skäl 118). Den övre gräns som anges i punkt 14.3 kunde därför inte överskridas.

| (288) | Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärden i fråga. |
| --- | --- |

(288)

Villkoren i punkt 14 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för åtgärden i fråga.

| (289) | Kommissionen drar slutsatsen att åtgärderna BY 3, BY 10, BW 4, BB 1, BB 3, HE 2, HE 3, HE 9, NI 5, NI 6, NI 7, NW 4, NW 5, NW 6, RP 1, RP 5, SL 2, SL 5, TH 3, TH 4, TH 9 och TH 10, med undantag för det stöd som getts till Nordmilch eG inom åtgärd NI 6 (se skäl 290), uppfyllde de relevanta kraven i 2000–2006 års riktlinjer och därför var förenliga med den inre marknaden under perioden 2001–2006. |
| --- | --- |

(289)

Kommissionen drar slutsatsen att åtgärderna BY 3, BY 10, BW 4, BB 1, BB 3, HE 2, HE 3, HE 9, NI 5, NI 6, NI 7, NW 4, NW 5, NW 6, RP 1, RP 5, SL 2, SL 5, TH 3, TH 4, TH 9 och TH 10, med undantag för det stöd som getts till Nordmilch eG inom åtgärd NI 6 (se skäl 290), uppfyllde de relevanta kraven i 2000–2006 års riktlinjer och därför var förenliga med den inre marknaden under perioden 2001–2006.

| (290) | Kommission drar även slutsatsen att det stöd som beviljats till Nordmilch eG inom åtgärd NI 6 under perioden 2002–2003 inte uppfyllde de tillämpliga villkoren i 2000–2006 års riktlinjer och följaktligen var oförenligt med den inre marknaden under perioden 2001–2006. |
| --- | --- |

(290)

Kommission drar även slutsatsen att det stöd som beviljats till Nordmilch eG inom åtgärd NI 6 under perioden 2002–2003 inte uppfyllde de tillämpliga villkoren i 2000–2006 års riktlinjer och följaktligen var oförenligt med den inre marknaden under perioden 2001–2006.

6.3.2   Stöd för tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn under perioden från 2007

Stöd för tillhandahållande av tekniskt stöd inom jordbrukssektorn under perioden från 2007

| (291) | För perioden från 2007 ändrades bestämmelserna om förenlighet med den inre marknaden för tillhandahållande av tekniskt stöd. |
| --- | --- |

(291)

För perioden från 2007 ändrades bestämmelserna om förenlighet med den inre marknaden för tillhandahållande av tekniskt stöd.

| (292) | Tillhandahållande av tekniskt stöd regleras av kapitel IV.K i 2007–2013 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(292)

Tillhandahållande av tekniskt stöd regleras av kapitel IV.K i 2007–2013 års riktlinjer.

| (293) | Enligt punkt 105 i 2007–2013 års riktlinjer får kommissionen förklara att statligt stöd för tillhandahållande av tekniskt stöd till företag med verksamhet inom bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter är förenligt med artikel 87.3 c i fördraget (74) om det uppfyller samtliga krav i artikel 5 i förordning (EG) nr 70/2001. Enligt punkt 106 i samma riktlinjer godkändes inget stöd som riktades till stora företag. |
| --- | --- |

(293)

Enligt punkt 105 i 2007–2013 års riktlinjer får kommissionen förklara att statligt stöd för tillhandahållande av tekniskt stöd till företag med verksamhet inom bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter är förenligt med artikel 87.3 c i fördraget (74) om det uppfyller samtliga krav i artikel 5 i förordning (EG) nr 70/2001. Enligt punkt 106 i samma riktlinjer godkändes inget stöd som riktades till stora företag.

74

| (294) | Enligt artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 får stödet brutto för deltagande i mässor och utställningar inte överstiga 50 % av merkostnaderna för att hyra, bygga och driva mäsståndet. Detta undantag gäller endast ett företags första deltagande i en viss mässa eller utställning. |
| --- | --- |

(294)

Enligt artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 får stödet brutto för deltagande i mässor och utställningar inte överstiga 50 % av merkostnaderna för att hyra, bygga och driva mäsståndet. Detta undantag gäller endast ett företags första deltagande i en viss mässa eller utställning.

| (295) | Förordning (EG) nr 70/2001 ersattes av förordning (EG) nr 800/2008 (75) den 29 augusti 2008. Enligt artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008 ska stöd till små och medelstora företags deltagande i mässor anses vara förenligt med den gemensamma marknaden om stödnivån inte överskrider 50 % av de stödberättigande kostnaderna och om de stödberättigande kostnaderna begränsas till kostnaderna för att hyra, bygga och driva mäsståndet den första gången ett företag deltar i en viss mässa eller utställning. |
| --- | --- |

(295)

Förordning (EG) nr 70/2001 ersattes av förordning (EG) nr 800/2008 (75) den 29 augusti 2008. Enligt artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008 ska stöd till små och medelstora företags deltagande i mässor anses vara förenligt med den gemensamma marknaden om stödnivån inte överskrider 50 % av de stödberättigande kostnaderna och om de stödberättigande kostnaderna begränsas till kostnaderna för att hyra, bygga och driva mäsståndet den första gången ett företag deltar i en viss mässa eller utställning.

75

| (296) | Enligt punkt 106 i 2007–2013 års riktlinjer godkändes inget stöd som riktades till stora företag inom åtgärderna för tekniskt stöd. |
| --- | --- |

(296)

Enligt punkt 106 i 2007–2013 års riktlinjer godkändes inget stöd som riktades till stora företag inom åtgärderna för tekniskt stöd.

| (297) | I beslutet att inleda förfarandet uttryckte kommissionen tvivel om huruvida en åtgärd (RP 2) var förenlig med den inre marknaden under den relevanta perioden (76). |
| --- | --- |

(297)

I beslutet att inleda förfarandet uttryckte kommissionen tvivel om huruvida en åtgärd (RP 2) var förenlig med den inre marknaden under den relevanta perioden (76).

76

Åtgärd RP 2

Åtgärd RP 2

| (298) | Inom åtgärd RP 2 beviljade Rheinland-Pfalz finansiellt stöd till bearbetnings- och saluföringsföretag för deras deltagande i forum för kunskapsutbyte mellan företag samt i tävlingar, utställningar och mässor. Stödberättigande kostnader var kostnader för att bygga ett mässtånd (se skäl 125). Stödet begränsades inte till ett företags första deltagande i en viss mässa eller utställning. Stödnivån begränsades till 10 % av styrkta kostnader, dock högst 5 200 euro per företag och evenemang (se skäl 119). |
| --- | --- |

(298)

Inom åtgärd RP 2 beviljade Rheinland-Pfalz finansiellt stöd till bearbetnings- och saluföringsföretag för deras deltagande i forum för kunskapsutbyte mellan företag samt i tävlingar, utställningar och mässor. Stödberättigande kostnader var kostnader för att bygga ett mässtånd (se skäl 125). Stödet begränsades inte till ett företags första deltagande i en viss mässa eller utställning. Stödnivån begränsades till 10 % av styrkta kostnader, dock högst 5 200 euro per företag och evenemang (se skäl 119).

| (299) | Stödnivån på 10 % inom åtgärd RP 2 överskrider inte den högsta stödnivån på 50 % som fastställs i artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 och artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008. |
| --- | --- |

(299)

Stödnivån på 10 % inom åtgärd RP 2 överskrider inte den högsta stödnivån på 50 % som fastställs i artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 och artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008.

| (300) | De subventionerade kostnaderna (kostnader för att bygga ett mässtånd) motsvarar de kostnader som är stödberättigande enligt artikel 5 b i kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 och artikel 27 i kommissionens förordning (EG) nr 800/2008, där det anges att kostnaderna för att hyra, bygga och driva mässtånd är stödberättigande (se skälen 294 och 295). I dessa bestämmelser förskrivs dock att endast ett företags första deltagande i en viss mässa eller utställning är stödberättigande. |
| --- | --- |

(300)

De subventionerade kostnaderna (kostnader för att bygga ett mässtånd) motsvarar de kostnader som är stödberättigande enligt artikel 5 b i kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 och artikel 27 i kommissionens förordning (EG) nr 800/2008, där det anges att kostnaderna för att hyra, bygga och driva mässtånd är stödberättigande (se skälen 294 och 295). I dessa bestämmelser förskrivs dock att endast ett företags första deltagande i en viss mässa eller utställning är stödberättigande.

| (301) | I sina synpunkter av den 20 september 2013 lämnade Tyskland en tabell över antalet företag som beviljades stöd under perioden 2003–2012 för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning, tillsammans med respektive stödbelopp (se skäl 123). Tabellen visar att de genomsnittliga finansieringsbeloppen för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning per subventionerat företag och år uppgick till 294–5 113 euro under perioden 2007–2012. |
| --- | --- |

(301)

I sina synpunkter av den 20 september 2013 lämnade Tyskland en tabell över antalet företag som beviljades stöd under perioden 2003–2012 för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning, tillsammans med respektive stödbelopp (se skäl 123). Tabellen visar att de genomsnittliga finansieringsbeloppen för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning per subventionerat företag och år uppgick till 294–5 113 euro under perioden 2007–2012.

| (302) | I sina synpunkter av den 13 januari 2017 uppgav Tyskland även att de två företagen Hochwald Foods GmbH och MUH Arla eG hade mottagit stöd inom ramen för denna delåtgärd (se skäl 124). |
| --- | --- |

(302)

I sina synpunkter av den 13 januari 2017 uppgav Tyskland även att de två företagen Hochwald Foods GmbH och MUH Arla eG hade mottagit stöd inom ramen för denna delåtgärd (se skäl 124).

| (303) | MUH Arla bildades 2012 till följd av sammanslagningen av Milch-Union Hocheifel (MUH) och det skandinaviska mejerikonglomeratet Arla Foods. År 2011 hade MUH omkring 800 anställda och en omsättning på cirka 693 miljoner euro (77). |
| --- | --- |

(303)

MUH Arla bildades 2012 till följd av sammanslagningen av Milch-Union Hocheifel (MUH) och det skandinaviska mejerikonglomeratet Arla Foods. År 2011 hade MUH omkring 800 anställda och en omsättning på cirka 693 miljoner euro (77).

77

| (304) | Hochwald-koncernen har över 1 900 anställda och nådde en omsättning på 1,44 miljarder euro 2015 (78). |
| --- | --- |

(304)

Hochwald-koncernen har över 1 900 anställda och nådde en omsättning på 1,44 miljarder euro 2015 (78).

78

| (305) | Med tanke på dessa siffror omfattades varken MUH Arla eG eller Hochwald Foods GmbH av definitionen för små och medelstora företag enligt punkt 9 i kapitel II i 2007–2013 års riktlinjer (79). I enlighet med punkt 106 i 2007–2013 års riktlinjer borde de därför inte ha fått något stöd (se skäl 296). |
| --- | --- |

(305)

Med tanke på dessa siffror omfattades varken MUH Arla eG eller Hochwald Foods GmbH av definitionen för små och medelstora företag enligt punkt 9 i kapitel II i 2007–2013 års riktlinjer (79). I enlighet med punkt 106 i 2007–2013 års riktlinjer borde de därför inte ha fått något stöd (se skäl 296).

79

| (306) | Kraven i kapitel IV.K i 2007–2013 års riktlinjer, jämförda med artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 respektive artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008, är således endast uppfyllda i fall där bearbetnings- och saluföringsföretag som omfattas av definitionen av små och medelstora företag mottog stöd inom åtgärd RP 2 för sitt första deltagande i en viss mässa eller utställning. |
| --- | --- |

(306)

Kraven i kapitel IV.K i 2007–2013 års riktlinjer, jämförda med artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 respektive artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008, är således endast uppfyllda i fall där bearbetnings- och saluföringsföretag som omfattas av definitionen av små och medelstora företag mottog stöd inom åtgärd RP 2 för sitt första deltagande i en viss mässa eller utställning.

| (307) | Kraven i kapitel IV.K i 2007–2013 års riktlinjer, jämförda med artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 respektive artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008, är inte uppfyllda för stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 till företag som inte omfattas av definitionen av små och medelstora företag, särskilt till MUH Arla eG och Hochwald Foods GmbH (se skäl 305). |
| --- | --- |

(307)

Kraven i kapitel IV.K i 2007–2013 års riktlinjer, jämförda med artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 respektive artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008, är inte uppfyllda för stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 till företag som inte omfattas av definitionen av små och medelstora företag, särskilt till MUH Arla eG och Hochwald Foods GmbH (se skäl 305).

| (308) | Kraven i kapitel IV.K i 2007–2013 års riktlinjer, jämförda med artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 respektive artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008, är inte heller uppfyllda för stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning (se skäl 301). |
| --- | --- |

(308)

Kraven i kapitel IV.K i 2007–2013 års riktlinjer, jämförda med artikel 5 b i förordning (EG) nr 70/2001 respektive artikel 27 i förordning (EG) nr 800/2008, är inte heller uppfyllda för stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning (se skäl 301).

| (309) | Kommission drar slutsatsen att stödet inom åtgärd RP 2 uppfyllde de tillämpliga villkoren i 2007–2013 års riktlinjer och följaktligen var förenligt med den inre marknaden under perioden från 2007, men endast i de fall som avses i skäl 306. |
| --- | --- |

(309)

Kommission drar slutsatsen att stödet inom åtgärd RP 2 uppfyllde de tillämpliga villkoren i 2007–2013 års riktlinjer och följaktligen var förenligt med den inre marknaden under perioden från 2007, men endast i de fall som avses i skäl 306.

| (310) | I de fall som avses i skälen 307 och 308 uppfyllde stödåtgärd RP 2 inte de relevanta villkoren i 2007–2013 års riktlinjer, och var följaktligen inte förenlig med den inre marknaden under perioden från 2007. |
| --- | --- |

(310)

I de fall som avses i skälen 307 och 308 uppfyllde stödåtgärd RP 2 inte de relevanta villkoren i 2007–2013 års riktlinjer, och var följaktligen inte förenlig med den inre marknaden under perioden från 2007.

6.3.3   Statligt stöd för kvalitetsprodukter under perioden 2001–2006

Statligt stöd för kvalitetsprodukter under perioden 2001–2006

| (311) | Stöd för att uppmuntra produktion och saluföring av kvalitetsjordbruksprodukter som genomförts mellan 2001 och 2006 måste uppfylla villkoren i punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(311)

Stöd för att uppmuntra produktion och saluföring av kvalitetsjordbruksprodukter som genomförts mellan 2001 och 2006 måste uppfylla villkoren i punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer.

| (312) | Punkt 13.2 innehåller en icke uttömmande förteckning över stödberättigande verksamheter inom detta område. Stöd får beviljas för rådgivning och liknande tjänster, däribland tekniska undersökningar, genomförbarhets- och designstudier samt marknadsundersökningar, som ges till verksamhet med anknytning till utveckling av kvalitetsprodukter från jordbruket, inbegripet följande:






  — | Införande av kvalitetssäkringssystem, t.ex. ISO 9000-serien eller ISO 14000-serien, system baserade på riskanalys och kritiska styrpunkter (HACCP) eller miljörevisionssystem. |
| --- | --- | --- |

(312)

Punkt 13.2 innehåller en icke uttömmande förteckning över stödberättigande verksamheter inom detta område. Stöd får beviljas för rådgivning och liknande tjänster, däribland tekniska undersökningar, genomförbarhets- och designstudier samt marknadsundersökningar, som ges till verksamhet med anknytning till utveckling av kvalitetsprodukter från jordbruket, inbegripet följande:

—

Införande av kvalitetssäkringssystem, t.ex. ISO 9000-serien eller ISO 14000-serien, system baserade på riskanalys och kritiska styrpunkter (HACCP) eller miljörevisionssystem.

| — | Kostnader för att utbilda personal i tillämpningen av kvalitetssäkringssystem och HACCP-system. |
| --- | --- |

—

Kostnader för att utbilda personal i tillämpningen av kvalitetssäkringssystem och HACCP-system.

Stöd får även beviljas för att täcka kostnaderna för avgifter som tas ut av erkända certifieringsorgan för en första certifiering av kvalitetssäkringssystem och liknande system.

| (313) | Punkt 13.3, 13.4 och 13.5 i 2000–2006 års riktlinjer föreskriver särskilda villkor och begränsningar. Kommissionen anser att inget stöd bör beviljas för rutinmässiga kvalitetskontroller under produktionsprocessen eller rutinmässiga produktkontroller som utförs av tillverkaren, oavsett om de är frivilliga eller utförs obligatoriskt som en del av ett HACCP-system eller ett liknande system. Stöd bör endast beviljas för kontroller utförda av tredje man eller för tredje mans räkning, t.ex. behöriga tillsynsmyndigheter, eller organ som agerar på deras vägnar, eller oberoende enheter som ansvarar för kontroll och övervakning av användningen av ursprungsbeteckningar, miljömärkning eller kvalitetsmärkning. |
| --- | --- |

(313)

Punkt 13.3, 13.4 och 13.5 i 2000–2006 års riktlinjer föreskriver särskilda villkor och begränsningar. Kommissionen anser att inget stöd bör beviljas för rutinmässiga kvalitetskontroller under produktionsprocessen eller rutinmässiga produktkontroller som utförs av tillverkaren, oavsett om de är frivilliga eller utförs obligatoriskt som en del av ett HACCP-system eller ett liknande system. Stöd bör endast beviljas för kontroller utförda av tredje man eller för tredje mans räkning, t.ex. behöriga tillsynsmyndigheter, eller organ som agerar på deras vägnar, eller oberoende enheter som ansvarar för kontroll och övervakning av användningen av ursprungsbeteckningar, miljömärkning eller kvalitetsmärkning.

| (314) | Det totala stödbelopp som kan beviljas till små och medelstora företag enligt detta avsnitt får inte överskrida 50 % av de stödberättigande kostnaderna eller 100 000 euro per mottagare under en treårsperiod eller, beroende på vilket belopp som är störst (se punkt 13.2). |
| --- | --- |

(314)

Det totala stödbelopp som kan beviljas till små och medelstora företag enligt detta avsnitt får inte överskrida 50 % av de stödberättigande kostnaderna eller 100 000 euro per mottagare under en treårsperiod eller, beroende på vilket belopp som är störst (se punkt 13.2).

| (315) | Baden-Württemberg, Niedersachsen och Thüringen (delåtgärderna W 10, BW 11, NI 1 och TH 5) beviljade finansiellt stöd för förbättring av kvaliteten på levererad mjölk genom rådgivning och utbildning för mjölkproducenter, sammanställning och uppdatering av databaser och kontroller av mjölkproducenter, parallellt med införandet av kvalitetssäkringssystemen ”Kvalitetsledning QM-Milch” (se skäl 126). |
| --- | --- |

(315)

Baden-Württemberg, Niedersachsen och Thüringen (delåtgärderna W 10, BW 11, NI 1 och TH 5) beviljade finansiellt stöd för förbättring av kvaliteten på levererad mjölk genom rådgivning och utbildning för mjölkproducenter, sammanställning och uppdatering av databaser och kontroller av mjölkproducenter, parallellt med införandet av kvalitetssäkringssystemen ”Kvalitetsledning QM-Milch” (se skäl 126).

| (316) | Enligt de tyska myndigheterna var stödnivån högst 100 % av de stödberättigande kostnaderna (se skäl 129). |
| --- | --- |

(316)

Enligt de tyska myndigheterna var stödnivån högst 100 % av de stödberättigande kostnaderna (se skäl 129).

| (317) | I beslutet att inleda förfarandet uttryckte kommissionen tvivel om huruvida de ovannämnda delåtgärderna var förenliga med den inre marknaden under den relevanta perioden (80). |
| --- | --- |

(317)

I beslutet att inleda förfarandet uttryckte kommissionen tvivel om huruvida de ovannämnda delåtgärderna var förenliga med den inre marknaden under den relevanta perioden (80).

80

BW 10 och BW 11

BW 10 och BW 11

| (318) | De två delåtgärderna genomfördes av Milchprüfring Baden-Württemberg (BW 10) och Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg (BW 11) till förmån för mjölkproducerande jordbruksföretag som deltog i kvalitetssäkringssystemet ”QM-Milch” (se skälen 131 och 132). |
| --- | --- |

(318)

De två delåtgärderna genomfördes av Milchprüfring Baden-Württemberg (BW 10) och Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg (BW 11) till förmån för mjölkproducerande jordbruksföretag som deltog i kvalitetssäkringssystemet ”QM-Milch” (se skälen 131 och 132).

Milchprüfring Baden-Württemberg

Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg

| (319) | Genomförandet av revisioner på mjölkgårdar och kostnaden för den inledande certifieringen av ett erkänt certifieringsorgan (BW 10) samt kostnaderna för rådgivningstjänster i samband med införandet av kvalitetssäkringssystemet (BW 11) subventionerades (se skälen 133 och 134). De subventionerade kostnaderna motsvarar således de stödberättigande kostnader som anges i punkt 13.2 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(319)

Genomförandet av revisioner på mjölkgårdar och kostnaden för den inledande certifieringen av ett erkänt certifieringsorgan (BW 10) samt kostnaderna för rådgivningstjänster i samband med införandet av kvalitetssäkringssystemet (BW 11) subventionerades (se skälen 133 och 134). De subventionerade kostnaderna motsvarar således de stödberättigande kostnader som anges i punkt 13.2 i 2000–2006 års riktlinjer.

| (320) | Stöd gavs inte till rutinmässiga kvalitets- och produktkontroller som tillverkarna genomförde under produktionsprocessen, utan dessa kostnader har undantagits enligt punkt 13.3. |
| --- | --- |

(320)

Stöd gavs inte till rutinmässiga kvalitets- och produktkontroller som tillverkarna genomförde under produktionsprocessen, utan dessa kostnader har undantagits enligt punkt 13.3.

| (321) | Enligt de tyska myndigheterna uppgick de genomsnittliga utgifterna till 106 euro per stödmottagare (se skäl 135), vilket är väl under det belopp som tillåts enligt punkt 13.2, dvs. 100 000 euro per mottagare under en treårsperiod. |
| --- | --- |

(321)

Enligt de tyska myndigheterna uppgick de genomsnittliga utgifterna till 106 euro per stödmottagare (se skäl 135), vilket är väl under det belopp som tillåts enligt punkt 13.2, dvs. 100 000 euro per mottagare under en treårsperiod.

| (322) | Villkoren i punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för delåtgärderna BW 10 och BW 11. |
| --- | --- |

(322)

Villkoren i punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer är därmed uppfyllda för delåtgärderna BW 10 och BW 11.

NI 1

NI 1

| (323) | Niedersachsen beviljade finansiellt stöd till LVMN för genomförandet av ett kvalitetssäkringssystem för mjölkproducenter (”QM-Milch”). Punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer gäller därför. |
| --- | --- |

(323)

Niedersachsen beviljade finansiellt stöd till LVMN för genomförandet av ett kvalitetssäkringssystem för mjölkproducenter (”QM-Milch”). Punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer gäller därför.

| (324) | Kostnaderna för förberedande åtgärder inför genomförandet av QM-Milch-systemet (rådgivningstjänster) och kostnaderna för samordning av systemet och upprättandet av en databas subventionerades (se skäl 137). De subventionerade kostnaderna motsvarar således de stödberättigande kostnader som anges i punkt 13.2 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(324)

Kostnaderna för förberedande åtgärder inför genomförandet av QM-Milch-systemet (rådgivningstjänster) och kostnaderna för samordning av systemet och upprättandet av en databas subventionerades (se skäl 137). De subventionerade kostnaderna motsvarar således de stödberättigande kostnader som anges i punkt 13.2 i 2000–2006 års riktlinjer.

| (325) | Finansieringen uppgick till 12,78 euro per fall för rådgivningstjänster och till 35 euro per jordbrukare under en treårsperiod för revisioner på gårdarna (se skäl 138), vilket är väl under den övre gräns som anges i punkt 13.2 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(325)

Finansieringen uppgick till 12,78 euro per fall för rådgivningstjänster och till 35 euro per jordbrukare under en treårsperiod för revisioner på gårdarna (se skäl 138), vilket är väl under den övre gräns som anges i punkt 13.2 i 2000–2006 års riktlinjer.

| (326) | Tyskland har bekräftat att kontrollerna inom ramen för gårdsrevisionerna genomfördes av tredje parter eller för deras räkning, och att Landeskontrollverband Niedersachsen agerar som en oberoende tillsynsinstitution (se skäl 139). Detta uppfyller villkoren i punkt 13.3. |
| --- | --- |

(326)

Tyskland har bekräftat att kontrollerna inom ramen för gårdsrevisionerna genomfördes av tredje parter eller för deras räkning, och att Landeskontrollverband Niedersachsen agerar som en oberoende tillsynsinstitution (se skäl 139). Detta uppfyller villkoren i punkt 13.3.

Landeskontrollverband Niedersachsen

| (327) | Åtgärden i fråga uppfyller därför kraven i punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(327)

Åtgärden i fråga uppfyller därför kraven i punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer.

TH 5

TH 5

| (328) | Thüringen beviljade finansiellt stöd till Thüringer Verband für Leistungs- und Qualitätsprüfungen in der Tierzucht (TVLEV) för införandet av ett kvalitetssäkringssystem för mjölkproducenter (se skäl 140). Punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer gäller därför. |
| --- | --- |

(328)

Thüringen beviljade finansiellt stöd till Thüringer Verband für Leistungs- und Qualitätsprüfungen in der Tierzucht (TVLEV) för införandet av ett kvalitetssäkringssystem för mjölkproducenter (se skäl 140). Punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer gäller därför.

Thüringer Verband für Leistungs- und Qualitätsprüfungen in der Tierzucht

| (329) | Enligt de tyska myndigheterna infördes denna åtgärd 2004 (se skäl 140). |
| --- | --- |

(329)

Enligt de tyska myndigheterna infördes denna åtgärd 2004 (se skäl 140).

| (330) | Enligt Tyskland subventionerades endast den inledande certifieringen av producenterna under perioden 2004–2006. I genomsnitt uppgick det stöd som beviljats individuella producenter till omkring 83 euro (se skäl 141). |
| --- | --- |

(330)

Enligt Tyskland subventionerades endast den inledande certifieringen av producenterna under perioden 2004–2006. I genomsnitt uppgick det stöd som beviljats individuella producenter till omkring 83 euro (se skäl 141).

| (331) | De subventionerade kostnaderna motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 13.2 och stödbeloppet är långt lägre än den gräns som anges i samma punkt. |
| --- | --- |

(331)

De subventionerade kostnaderna motsvarar de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 13.2 och stödbeloppet är långt lägre än den gräns som anges i samma punkt.

| (332) | Åtgärd TH 5 uppfyller därför kraven i punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer. |
| --- | --- |

(332)

Åtgärd TH 5 uppfyller därför kraven i punkt 13 i 2000–2006 års riktlinjer.

| (333) | Kommission drar slutsatsen att det stöd som granskats ovan (BW 10, BW 11, NI 1 och TH 5) uppfyllde de tillämpliga villkoren i 2000–2006 års riktlinjer och följaktligen var förenligt med den inre marknaden under perioden 2001–2006. |
| --- | --- |

(333)

Kommission drar slutsatsen att det stöd som granskats ovan (BW 10, BW 11, NI 1 och TH 5) uppfyllde de tillämpliga villkoren i 2000–2006 års riktlinjer och följaktligen var förenligt med den inre marknaden under perioden 2001–2006.

6.4   Återkrav

Återkrav

| (334) | Enligt artikel 17.1 i förordning (EU) 2015/1589 har kommissionen befogenheter att återkräva stöd inom en preskriptionstid på tio år. Enligt artikel 17.2 i samma förordning ska preskriptionstiden avbrytas av varje åtgärd avseende det olagliga stödet som vidtas av kommissionen. |
| --- | --- |

(334)

Enligt artikel 17.1 i förordning (EU) 2015/1589 har kommissionen befogenheter att återkräva stöd inom en preskriptionstid på tio år. Enligt artikel 17.2 i samma förordning ska preskriptionstiden avbrytas av varje åtgärd avseende det olagliga stödet som vidtas av kommissionen.

| (335) | Sedan Tyskland överlämnat årsrapporten om statligt stöd inom jordbrukssektorn 2010 begärde kommissionen genom sin skrivelse av den 28 november 2011 ytterligare information om bestämmelsen från Tyskland. Genom denna åtgärd från kommissionen avbröts preskriptionsfristen. Således hänför sig föreliggande beslut – i överensstämmelse med den preskriptionsfrist på tio år som anges i skäl 334 – till perioden från och med den 28 november 2001. |
| --- | --- |

(335)

Sedan Tyskland överlämnat årsrapporten om statligt stöd inom jordbrukssektorn 2010 begärde kommissionen genom sin skrivelse av den 28 november 2011 ytterligare information om bestämmelsen från Tyskland. Genom denna åtgärd från kommissionen avbröts preskriptionsfristen. Således hänför sig föreliggande beslut – i överensstämmelse med den preskriptionsfrist på tio år som anges i skäl 334 – till perioden från och med den 28 november 2001.

| (336) | Kommissionen anser inte att det stöd som beviljats till Nordmilch eG inom åtgärd NI 6 under perioden 2002– 2003 (se skäl 289) är förenligt med den inre marknaden. Detta stöd måste återbetalas. |
| --- | --- |

(336)

Kommissionen anser inte att det stöd som beviljats till Nordmilch eG inom åtgärd NI 6 under perioden 2002– 2003 (se skäl 289) är förenligt med den inre marknaden. Detta stöd måste återbetalas.

| (337) | Kommissionen konstaterar också att det stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 till företag som inte omfattas av definitionen för små och medelstora företag, särskilt till MUH Arla eG och Hochwald Foods GmbH (se skäl 307), samt det stöd som beviljats för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning (se skäl 308), inte är förenliga med den inre marknaden. Detta stöd måste återbetalas. |
| --- | --- |

(337)

Kommissionen konstaterar också att det stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 till företag som inte omfattas av definitionen för små och medelstora företag, särskilt till MUH Arla eG och Hochwald Foods GmbH (se skäl 307), samt det stöd som beviljats för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning (se skäl 308), inte är förenliga med den inre marknaden. Detta stöd måste återbetalas.

| (338) | Med tanke på att det formella förfarandet enligt artikel 108.3 i EUF-fördraget har en uppskjutande verkan undersöker kommissionen åtgärden RP 2 från den 1 januari 2007 till den 17 juli 2013, den dag då kommissionen informerade Tyskland om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget. |
| --- | --- |

(338)

Med tanke på att det formella förfarandet enligt artikel 108.3 i EUF-fördraget har en uppskjutande verkan undersöker kommissionen åtgärden RP 2 från den 1 januari 2007 till den 17 juli 2013, den dag då kommissionen informerade Tyskland om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget.

7.   SLUTSATS

SLUTSATS

| (339) | Kommissionen konstaterar att Tyskland har beviljat stödet i fråga i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Med undantag för de stödärenden som anges i följande skäl är detta stöd förenligt med den inre marknaden (se skälen 289, 309 och 333). |
| --- | --- |

(339)

Kommissionen konstaterar att Tyskland har beviljat stödet i fråga i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Med undantag för de stödärenden som anges i följande skäl är detta stöd förenligt med den inre marknaden (se skälen 289, 309 och 333).

| (340) | Kommissionen konstaterar att det stöd som beviljats inom åtgärd NI 6 till Nordmilch eG och det stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 till MUH Arla eG och Hochwald Foods GmbH samt det stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning (se skälen 290 och 310) inte är förenliga med den inre marknaden. Detta stöd måste återbetalas. |
| --- | --- |

(340)

Kommissionen konstaterar att det stöd som beviljats inom åtgärd NI 6 till Nordmilch eG och det stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 till MUH Arla eG och Hochwald Foods GmbH samt det stöd som beviljats inom åtgärd RP 2 för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning (se skälen 290 och 310) inte är förenliga med den inre marknaden. Detta stöd måste återbetalas.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det statliga stöd som olagligen beviljats av Tyskland mellan den 28 november 2001 och den 31 december 2006 (åtgärderna BY 3, BY 10, BW 4, BB 1, BB 3, HE 2, HE 3, HE 9, NI 5, NI 6, NI 7, NW 4, NW 5, NW 6, RP 1, RP 5, SL 2, SL 5, TH 3, TH 4, TH 9, TH 10, BW 10, BW 11, NI 1 och TH 5), eller mellan den 1 januari 2007 och den 17 juli 2013 (åtgärd RP 2) i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget är förenligt med den inre marknaden, med undantag för det stöd som anges i artikel 2.

Artikel 2

Det statliga stöd som Tyskland under 2002 och 2003 beviljade till Nordmilch eG som en del av åtgärd NI 6, i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget, är oförenligt med den inre marknaden.

Det statliga stöd som Tyskland, i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget, mellan den 1 januari 2007 och den 17 juli 2013 beviljade inom åtgärd RP 2 till företag som inte omfattas av definitionen för små och medelstora företag, särskilt till MUH Arla eG och Hochwald Foods GmbH, är oförenligt med den inre marknaden.

Det statliga stöd som Tyskland, i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget, mellan den 1 januari 2007 och den 17 juli 2013 beviljade inom åtgärd RP 2 för upprepat deltagande i en viss mässa eller utställning är oförenligt med den inre marknaden.

Artikel 3

Individuellt stöd som beviljats enligt den stödordning som avses i artikel 2 utgör inte stöd om de, när de beviljades, uppfyllde villkoren i en förordning som antagits i enlighet med artikel 2 i rådets förordning (EU) 2015/1588 (81) och den förordningen var tillämplig när stödet beviljades.

Artikel 4

Individuellt stöd som beviljats enligt den stödordning som avses i artikel 2 och som, vid den tidpunkt det beviljades, uppfyller de villkor som anges i en förordning som har antagits i enlighet med artikel 1 i förordning (EU) 2015/1588 eller i någon annan godkänd stödordning är förenligt med den inre marknaden upp till högsta tillämpliga stödnivå för detta slags stöd.

Artikel 5

1.   Tyskland ska från stödmottagarna återkräva det stöd som har beviljats enligt de stödordningar som avses i artikel 2 och som inte är förenligt med den inre marknaden.

2.   Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarnas förfogande till och med den dag det har återbetalats.

3.   Räntan ska beräknas som sammansatt ränta enligt kapitel V i förordning (EG) nr 794/2004 och kommissionens förordning (EG) nr 271/2008 (82) om ändring av förordning (EG) nr 794/2004.

4.   Tyskland ska upphöra med alla utbetalningar av utestående stöd enligt de stödordningar som avses i artikel 2 med verkan från dagen då detta beslut antas.

Artikel 6

1.   Återkrav av det stöd som beviljats enligt de stödordningar som avses i artikel 2 ska genomföras omedelbart och effektivt.

2.   Tyskland ska säkerställa att detta beslut genomförs inom fyra månader efter den dag då detta beslut har delgivits.

Artikel 7

1.   Inom två månader efter dagen för delgivandet av detta beslut ska Tyskland lämna följande uppgifter till kommissionen:

| a) | En förteckning över de stödmottagare som har mottagit stöd enligt de stödordningar som avses i artikel 2 och det totala stödbelopp som var och en av dem har mottagit genom stödordningen. |
| --- | --- |

a)

En förteckning över de stödmottagare som har mottagit stöd enligt de stödordningar som avses i artikel 2 och det totala stödbelopp som var och en av dem har mottagit genom stödordningen.

| b) | Det totala belopp (kapitalbelopp och ränta) som ska återkrävas från var och en av mottagarna. |
| --- | --- |

b)

Det totala belopp (kapitalbelopp och ränta) som ska återkrävas från var och en av mottagarna.

| c) | En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att följa beslutet. |
| --- | --- |

c)

En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att följa beslutet.

| d) | Dokument som visar att stödmottagarna har anmodats att betala tillbaka stödet. |
| --- | --- |

d)

Dokument som visar att stödmottagarna har anmodats att betala tillbaka stödet.

2.   Tyskland ska hålla kommissionen underrättad om utvecklingen i fråga om de nationella åtgärder som vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att återkrav av det stöd som avses i artikel 2 är återbetalt. Tyskland ska på kommissionens begäran omgående lämna uppgifter om de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att följa detta beslut. Tyskland ska också lämna detaljerade uppgifter om de stödbelopp och räntebelopp som redan har återkrävts från stödmottagarna.

Artikel 8

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Tyskland uppmanas att omedelbart översända en kopia av detta beslut till stödmottagarna.

Utfärdat i Bryssel den 29 maj 2017.

På kommissionens vägnar

Phil HOGAN

Ledamot av kommissionen

---

(1)  Med verkan från och med den 1 december 2009 har artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget ersatts av artiklarna 107 respektive 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Innehållet i bestämmelserna är dock i sak oförändrat. I detta beslut bör hänvisningar till artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget i förekommande fall förstås som hänvisningar till artikel 87 respektive 88 i EG-fördraget.

1

(2)  Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EGT L 83, 27.3.1999, s. 1).

2

(3)  Rådets förordning (EU) 2015/1589 av den 13 juli 2015 om genomförandebestämmelser för artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUT L 248, 24.9.2015, s. 9). Med verkan från och med den 14 november 2015 upphäver denna rådsförordning förordning (EG) nr 659/1999 och ersätter dessa föreskrifter. I enlighet med artikel 35 i förordning (EU) 2015/1589 ska hänvisningar till den upphävda förordningen anses som hänvisningar till förordning (EU) 2015/1589 och ska läsas enligt jämförelsetabellen i bilaga II till den förordningen.

3

(4)  Se fotnot 3.

4

(5)  Lagen ändrades senast genom artikel 397 i förordningen av den 31 augusti 2015 (BGBl. I, s. 1 474).

5

(6)  Sidorna 34–36.

6

(7)  Kommissionens förordning (EG) nr 1857/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i fördraget på statligt stöd till små och medelstora företag som är verksamma inom produktion av jordbruksprodukter och om ändring av förordning (EG) nr 70/2001 (EUT L 358, 16.12.2006, s. 3).

7

(8)  Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007–2013 (EUT C 319, 27.12.2006, s. 1).

8

(9)  Sidorna 37–39.

9

(10)  Sidan 38.

10

(11)  Sidan 43.

11

(12)  Sidan 47.

12

(13)  
  EGT C 28, 1.2.2000, s. 2.

13

(14)  Sidorna 39–40.

14

(15)  Sidorna 40–41.

15

(16)  Meddelande av den 27 februari 2015, s. 47.

16

(17)  Meddelande från september 2013, s. 41–42.

17

(18)  Sidorna 43–47.

18

(19)  Sidorna 43–47.

19

(20)  Sidan 55.

20

(21)  Sidan 56.

21

(22)  I detta sammanhang gav de tyska myndigheterna garantier för att inga rättsligt bindande åtaganden hade ingåtts gentemot stödmottagarna 2001 (dvs. under den period som är relevant för undersökningen).

22

(23)  Sidan 43.

23

(24)  Sidorna 58–59.

24

(25)  Sidorna 70–74.

25

(26)  Sidan 76.

26

(27)  Meddelande från februari 2013.

27

(28)  Den rättsliga grunden för PR-verksamheter i Rheinland-Pfalz anges i beslut nr 381/2009 om statligt stöd, med titeln Agrarmarketingmaßnahmen in Rheinland-Pfalz.

28

Agrarmarketingmaßnahmen in Rheinland-Pfalz

(29)  Sidan 43.

29

(30)  Meddelande av den 27 februari 2015, s. 48.

30

(31)  Sidan 80.

31

(32)  Sidan 82.

32

(33)  Sidan 83.

33

(34)  Sidan 84.

34

(35)  Sidan 85.

35

(36)  
  EUT C 319, 27.12.2006, s. 1.

36

(37)  Kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd till små och medelstora företag (EGT L 10, 13.1.2001, s. 33).

37

(38)  Kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 av den 6 augusti 2008 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87 och 88 i fördraget (allmän gruppundantagsförordning) (EUT L 214, 9.8.2008, s. 3) upphävdes den 1 juli 2014 av kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget (EUT L 187, 26.6.2014, s. 1).

38

(39)  Punkt 244 i beslutet att inleda förfarandet.

39

(40)  Sidan 77.

40

(41)  Denna förordning upphävdes den 1 juli 2014 genom kommissionens förordning (EU) nr 702/2014 av den 25 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd inom jordbruks- och skogsbrukssektorn och i landsbygdsområden förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUT L 193, 1.7.2014, s. 1).

41

(42)  Kvalitetsledningssystemet QM-Milch är en landsomfattande företagsstandard för mjölkproduktion som riktar sig till mjölkproducenter och mejerier, som har erkänts som grund för certifieringstestning.

42

(43)  Punkt 66 i beslutet att inleda förfarandet.

43

(44)  Punkt 253 i beslutet att inleda förfarandet.

44

(45)  Sidan 11.

45

(46)  Synpunkterna av den 20 september 2013, s. 12.

46

(47)  Synpunkterna av den 20 september 2013, s. 12.

47

(48)  Synpunkterna av den 20 september 2013, s. 50.

48

(49)  Sidan 50.

49

(50)  Synpunkterna av den 20 september 2013, s. 83–84.

50

(51)  Avsnitt 3.3.

51

(52)  Kommissionen mottog synpunkter från Landesvereinigung der Milchwirtschaft Niedersachsen e.V. om samtliga åtgärder som finansierades via mjölkavgiften och inte bara de delåtgärder som avses här. Föreningen ansåg att det inte förelåg något stöd. En fullständig beskrivning av dessa synpunkter återfinns i kommissionens beslut (EU) 2015/2432 av den 18 september 2015 om av Tyskland beviljat statligt stöd SA.35484 (2013/C) (f.d. SA.35484 [2012/NN]) till mjölkkvalitetstester enligt lagen om mjölk och fetter (EUT L 334, 22.12.2015, s. 23).

52

Landesvereinigung der Milchwirtschaft Niedersachsen e.V.

(53)  Domstolens dom av den 20 november 2003 i mål C-126/01, Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie/GEMO, EU:C:2003:622, punkt 23.

53

(54)  Domstolens dom av den 20 november 2003 i mål C-126/01, Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie/GEMO, C-126/01, EU:C:2003:622, I-13769, punkt 24.

54

(55)  Till exempel i Niedersachsen: Förordning av den 26 november 2004 om uttag av en avgift inom mejerinäringen (Niedersachsens officiella tidning nr 36/2004, s. 519), ändrad genom artikel 6 i förordningen av den 22 december 2005
  (Niedersachsens officiella tidning nr 31/2005, s. 475).

55

Niedersachsens officiella tidning

(Niedersachsens officiella tidning

(56)  Domstolens dom av den 30 maj 2013 i mål C-677/11, Doux Élevage SNC och Coopérative agricole UKL-ARREE mot Ministère de l'Agriculture, EU:C:2013:348, punkterna 32, 35 och 38.

56

(57)  Domstolens dom av den 17 september 1980 i mål C-730/79, Philip Morris Holland BV/kommissionen, EU:C:1980:209, punkterna 11 och 12.

57

(58)  Se särskilt domen av den 13 juli 1988, Republiken Frankrike mot kommissionen, ECLI:EU:C:1988:391, punkt 19.

58

(59)  Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 927/2012 av den 9 oktober 2012 om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan (EUT L 304, 31.10.2012, s. 1).

59

(60)

60

Källa: Eurostat.

Källa:

(61)  Kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EU) 2015/1589 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 i fördraget on Europeiska unionens funktionssätt (EUT L 140, 30.4.2004, s. 1).

61

(62)  Domstolens dom av den 30 april 2002 i de förenade målen T-195/01 och T-207/01, Gibraltar/kommissionen, ECLI:EU:T:2002:111, punkt 111.

62

(63)  Se skäl 17.

63

(64)  Bayern: Verordnung über eine Umlage für Milch (förordning om en mjölkavgift) av den 30 juni 1983 (GVBL s. 547). Baden-Württemberg: Verordnung über die Erhebung von milchwirtschaftlichen Umlagen (förordning om uttag av avgifter från mejerinäringen) av den 18 maj 2004 (GBl. s. 350, 355). Nordrhein-Westfalen: Verordnung über Umlagen zur Förderung der Milchwirtschaft (förordning om utgifter till stöd för mejerinäringen) av den 30 november 1965 (GV. NW. 1965, s. 349). T.ex. Rheinland-Pfalz: Landesverordnung zur Durchführung des Milch- und Fettgesetzes (delstatsförordning om genomförandet av lagen om mjölk och fetter) av den 16 augusti 1960 (GVBl. s. 218, BS 7842-2). Brandenburg: Verordnung zur Übertragung der Ermächtigungen zum Erlass von Rechtsverordnungen nach dem Milch- und Fettgesetz (förordning om genomförande av de delegerade befogenheterna enligt lagen om mjölk och fetter – ÜErmVO) av den 5 december 1992 (GVBl.II/92, [nr 72], s. 764). Hessen: Verordnung über die Erhebung einer Umlage zur Förderung der Milchwirtschaft (förordning om uttag av en avgift för främjande av mejerinäringen) av den 1 december 1981 (GVBl. I 1981, s. 427). Saarland: Verordnung über die Erhebung einer Umlage auf dem Gebiet der Milchwirtschaft (förordning om uttag av en avgift inom mejerinäringen) av den 9 december 1982 (Officiella tidningen 1982, s. 1007). Thüringen: Thüringer Verordnung über die Erhebung einer Umlage zur Förderung der Milchwirtschaft (Thüringens förordning om uttag av en avgift för främjande av mejerinäringen), av den 27 november 2001 (GVBl. 2000, s. 20). I Niedersachsen infördes mjölkavgiften genom beslut av den 6 juli 1951 om uttag av en avgift inom mejerinäringen, i dess lydelse enligt beslutet av den 25 mars 1952 (Niedersachsens officiella tidning, Sb. I s. 689). Uttaget av avgiften under den period som är relevant för bedömningen av statligt stöd grundades dock på förordningen av den 22 maj 1973 om uttag av en mjölkavgift inom mejerinäringen (Niedersachsens officiella tidning, s. 179), och användningen av medlen från avgiften reglerades av delstatens riktlinjer för beviljande av bidrag till stöd för mejerinäringen i Niedersachsen enligt avsnitt 22.2 i lagen om mjölk och fetter av den 8 november 1985 (Niedersachsens ministerietidning nr 43/1985).

64

Verordnung über eine Umlage für Milch

Verordnung über die Erhebung von milchwirtschaftlichen Umlagen

Verordnung über Umlagen zur Förderung der Milchwirtschaft

Landesverordnung zur Durchführung des Milch- und Fettgesetzes

Verordnung zur Übertragung der Ermächtigungen zum Erlass von Rechtsverordnungen nach dem Milch- und Fettgesetz

Verordnung über die Erhebung einer Umlage zur Förderung der Milchwirtschaft

Verordnung über die Erhebung einer Umlage auf dem Gebiet der Milchwirtschaft

Officiella tidningen

Thüringer Verordnung über die Erhebung einer Umlage zur Förderung der Milchwirtschaft

Niedersachsens officiella tidning

Niedersachsens officiella tidning

(65)  
  EGT C 119, 22.5.2002, s. 22.

65

(66)  Den tyska språkversionen av 2000–2006 års riktlinjer innehåller en uttömmande förteckning över stödberättigande kostnader. I den engelska versionen, författad på det språk som riktlinjerna ursprungligen utarbetades på, citeras dock samma stödberättigande kostnader som exempel och inte som en uttömmande förteckning. Detsamma gäller den franska språkversionen.

66

(67)  Beslutet att inleda förfarandet, punkterna 235–236. I punkt 236 i beslutet att inleda förfarandet hänvisar kommissionen i detta sammanhang till den tyska språkversionen av 2000–2006 års riktlinjer, och anser att stöd enligt punkt 14.1 endast får beviljas för spridning av ny teknik (se fotnot 72).

67

(68)  Se fotnot 24 i detta beslut.

68

(69)  Siffror: 2009. Källa: http://www.nordmilch.de/unternehmen/geschichte/. I april 2011 slogs Nordmilch GmbH och Humana Milchindustrie GmbH samman för att bilda DMK Deutsches Milchkontor GmbH.

69

Källa:

(70)  
  EGT L 107, 30.4.1996, s. 4.

70

(71)  I sitt meddelande av den 27 februari 2015 uppgav Tyskland att man redan hade övervägt att kräva tillbaka detta stöd (se skäl 68).

71

(72)  MILAG bekräftade även detta för åtgärd RP 5 i sina synpunkter av den 10 februari (se skäl 153).

72

(73)  Se fotnot 79.

73

(74)  Nu artikel 107.3 c i EUF-fördraget.

74

(75)  Förordning (EG) nr 800/2008 upphävdes den 1 juli 2014 av förordning (EU) nr 651/2014.

75

(76)  Beslutet att inleda förfarandet, punkt 244.

76

(77)

77

Källa: http://www.arlafoods.de/ubersicht/presse/2012/pressrelease/eu-genehmigt-fusion-der-milch-union-hocheifel-und-arla-836614/

Källa:

(78)

78

Källa: https://www.hochwald.de/de/unternehmen/zahlen-fakten.html

Källa:

(79)  I detta sammanhang innehåller punkt 9 i 2007–2013 års riktlinjer en hänvisning till bilaga I till förordning (EG) nr 70/2001, som den 29 augusti 2008 ersattes av bilaga I till förordning (EG) nr 800/2008.

79

(80)  Beslutet att inleda förfarandet, punkt 253.

80

(81)  Rådets förordning (EU) 2015/1588 av den 13 juli 2015 om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa slag av övergripande statligt stöd (EUT L 248, 24.9.2015, s. 1).

81

(82)  Kommissionens förordning (EG) nr 271/2008 av den 30 januari 2008 om ändring av förordning (EG) nr 794/2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (EUT L 82, 25.3.2008, s. 1).

82

---

REKOMMENDATIONER

| 19.12.2017 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | L 339/83 |
| --- | --- | --- | --- |

19.12.2017

SV

Europeiska unionens officiella tidning

L 339/83

---

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2017/2338

av den 16 november 2017

om upprättande av en gemensam ”Handbok om återvändande” som ska användas av medlemsstaternas behöriga myndigheter när de utför uppgifter i samband med återvändande

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och

av följande skäl:

| (1) | I Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG (1) fastställs gemensamma normer och förfaranden i medlemsstaterna för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna. |
| --- | --- |

(1)

I Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG (1) fastställs gemensamma normer och förfaranden i medlemsstaterna för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna.

| (2) | Det behöver säkerställas att dessa gemensamma normer och förfaranden tillämpas på ett enhetligt sätt i alla medlemsstater och därför upprättades genom kommissionens rekommendation C(2015) 6250 av den 1 oktober 2015 (2) en gemensam ”Handbok om återvändande”, med gemensamma riktlinjer, bästa praxis och rekommendationer, som ska användas av medlemsstaternas behöriga myndigheter när de utför uppgifter i samband med återvändande. Handboken om återvändande behöver uppdateras eftersom det har skett förändringar på området för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna. |
| --- | --- |

(2)

Det behöver säkerställas att dessa gemensamma normer och förfaranden tillämpas på ett enhetligt sätt i alla medlemsstater och därför upprättades genom kommissionens rekommendation C(2015) 6250 av den 1 oktober 2015 (2) en gemensam ”Handbok om återvändande”, med gemensamma riktlinjer, bästa praxis och rekommendationer, som ska användas av medlemsstaternas behöriga myndigheter när de utför uppgifter i samband med återvändande. Handboken om återvändande behöver uppdateras eftersom det har skett förändringar på området för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna.

| (3) | Kommissionens rekommendation C(2017) 1600 av den 7 mars 2017 (3) ger vägledning om hur bestämmelserna i direktiv 2008/115/EG bör användas för att återvändandeförfarandena ska bli effektivare, och medlemsstaterna uppmanas att vidta de åtgärder som behövs för att avlägsna rättsliga och praktiska hinder för återvändande. I handboken om återvändande bör därför hänsyn tas till denna rekommendation. |
| --- | --- |

(3)

Kommissionens rekommendation C(2017) 1600 av den 7 mars 2017 (3) ger vägledning om hur bestämmelserna i direktiv 2008/115/EG bör användas för att återvändandeförfarandena ska bli effektivare, och medlemsstaterna uppmanas att vidta de åtgärder som behövs för att avlägsna rättsliga och praktiska hinder för återvändande. I handboken om återvändande bör därför hänsyn tas till denna rekommendation.

| (4) | Handboken om återvändande bör återspegla den senaste rättspraxisen för Europeiska unionens domstol i förhållande till direktiv 2008/115/EG. |
| --- | --- |

(4)

Handboken om återvändande bör återspegla den senaste rättspraxisen för Europeiska unionens domstol i förhållande till direktiv 2008/115/EG.

| (5) | Handboken om återvändande bör vara riktad till alla medlemsstater som är bundna av direktiv 2008/115/EG. |
| --- | --- |

(5)

Handboken om återvändande bör vara riktad till alla medlemsstater som är bundna av direktiv 2008/115/EG.

| (6) | För att främja en enhetlig tillämpning av gemensamma unionsnormer om återvändande bör handboken om återvändande användas som huvudverktyg vid utförandet av uppgifter i samband med återvändande och i utbildningssyfte. |
| --- | --- |

(6)

För att främja en enhetlig tillämpning av gemensamma unionsnormer om återvändande bör handboken om återvändande användas som huvudverktyg vid utförandet av uppgifter i samband med återvändande och i utbildningssyfte.

HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE:

| 1. | Handboken om återvändande i bilagan bör ersätta handboken om återvändande i bilagan till kommissionens rekommendation C(2015) 6250. |
| --- | --- |

1.

| 2. | Medlemsstaterna bör överlämna handboken om återvändande till de nationella myndigheter som är behöriga att utföra uppgifter i samband med återvändande och instruera dessa myndigheter att använda handboken som huvudverktyg vid utförandet av sådana uppgifter. |
| --- | --- |

2.

| 3. | Handboken om återvändande bör användas vid utbildning av den personal vars arbete innefattar uppgifter med anknytning till återvändande och för fortbildning av experter som deltar i utvärderings- och övervakningsmekanismen enligt rådets förordning (EU) nr 1053/2013 (4) för kontroll av tillämpningen av Schengenregelverket i medlemsstaterna. |
| --- | --- |

3.

Utfärdad i Bryssel den 16 november 2017.

På kommissionens vägnar

Dimitris AVRAMOPOULOS

Ledamot av kommissionen

---

(1)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna, EGT L 348, 24.12.2008, s. 98.

1

(2)  Kommissionens rekommendation C(2015) 6250 av den 1 oktober 2015 om upprättande av en gemensam ”Handbok om återvändande” som ska användas av medlemsstaternas behöriga myndigheter när de utför uppgifter i samband med återvändande.

2

(3)  Kommissionens rekommendation C(2017) 1600 av den 7 mars 2017 om effektivare återvändanden vid tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG.

3

(4)  Rådets förordning (EU) nr 1053/2013 av den 7 oktober 2013 om inrättande av en utvärderings- och övervakningsmekanism för kontroll av tillämpningen av Schengenregelverket och om upphävande av verkställande kommitténs beslut av den 16 september 1998 om inrättande av Ständiga kommittén för genomförande av Schengenkonventionen (EUT L 295, 6.11.2013, s. 27).

4

---

BILAGA

HANDBOK OM ÅTERVÄNDANDE

| 1. | DEFINITIONER | 87 |
| --- | --- | --- |

1.

| 1.1 | Tredjelandsmedborgare | 87 |
| --- | --- | --- |

1.1

| 1.2 | Olaglig vistelse | 88 |
| --- | --- | --- |

1.2

| 1.3 | Återvändande | 90 |
| --- | --- | --- |

1.3

| 1.4 | Beslut om återvändande | 90 |
| --- | --- | --- |

1.4

| 1.5 | Beslut om avlägsnande | 91 |
| --- | --- | --- |

1.5

| 1.6 | Risk för avvikande | 91 |
| --- | --- | --- |

1.6

| 1.7 | Frivillig avresa | 93 |
| --- | --- | --- |

1.7

| 1.8 | Utsatta personer | 94 |
| --- | --- | --- |

1.8

| 2. | TILLÄMPNINGSOMRÅDE | 94 |
| --- | --- | --- |

2.

| 2.1 | Gränsfall – artikel 2.2 a | 95 |
| --- | --- | --- |

2.1

| 2.2 | Särskilda säkerhetsgarantier för ”gränsfall” | 96 |
| --- | --- | --- |

2.2

| 2.3 | Straffrättsliga fall och utlämningsfall | 97 |
| --- | --- | --- |

2.3

| 3. | FÖRMÅNLIGARE BESTÄMMELSER | 98 |
| --- | --- | --- |

3.

| 4. | SANKTIONER FÖR ÖVERTRÄDELSE AV MIGRATIONSBESTÄMMELSER | 98 |
| --- | --- | --- |

4.

| 5. | GRIPANDE OCH SKYLDIGHET ATT UTFÄRDA ETT BESLUT OM ÅTERVÄNDANDE | 100 |
| --- | --- | --- |

5.

| 5.1 | Gripande i samband med en utresekontroll | 102 |
| --- | --- | --- |

5.1

| 5.2 | Innehavare av ett återvändandebeslut utfärdat av en annan medlemsstat | 102 |
| --- | --- | --- |

5.2

| 5.3 | Förhållandet till Dublinreglerna | 103 |
| --- | --- | --- |

5.3

| 5.4 | Tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig men som har rätt att vistas i en annan medlemsstat | 104 |
| --- | --- | --- |

5.4

| 5.5 | Tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och som omfattas av befintliga bilaterala avtal mellan medlemsstaterna | 106 |
| --- | --- | --- |

5.5

| 5.6 | Tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och som har uppehållstillstånd eller andra former av tillstånd av humanitära skäl | 107 |
| --- | --- | --- |

5.6

| 5.7 | Tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och som omfattas av ett pågående förfarande för förnyelse av ett uppehållstillstånd eller annan typ av tillstånd | 107 |
| --- | --- | --- |

5.7

| 5.8 | Särskilda regler i direktiven om laglig migration för återtagande mellan medlemsstater vid rörlighet inom unionen | 108 |
| --- | --- | --- |

5.8

| 6. | FRIVILLIG AVRESA | 108 |
| --- | --- | --- |

6.

| 6.1 | Förlängd tidsfrist för frivillig avresa | 109 |
| --- | --- | --- |

6.1

| 6.2 | Förpliktelser under tidsfristen för frivillig avresa | 110 |
| --- | --- | --- |

6.2

| 6.3 | Faktorer som talar emot förlängd tidsfrist | 110 |
| --- | --- | --- |

6.3

| 6.4 | Praktisk efterlevnad – transitering landvägen | 111 |
| --- | --- | --- |

6.4

| 6.5 | Praktisk efterlevnad – transitering med flyg | 112 |
| --- | --- | --- |

6.5

| 6.6 | Registrering av frivillig avresa | 113 |
| --- | --- | --- |

6.6

| 7. | AVLÄGSNANDE | 113 |
| --- | --- | --- |

7.

| 7.1 | Avlägsnande med flyg | 115 |
| --- | --- | --- |

7.1

| 7.2 | Transitering med flyg | 118 |
| --- | --- | --- |

7.2

| 7.3 | Gemensamma avlägsnandeinsatser med flyg | 118 |
| --- | --- | --- |

7.3

| 7.4 | Återvändandeinsatser som samordnas av Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån | 119 |
| --- | --- | --- |

7.4

| 8. | ÖVERVAKNING VID PÅTVINGAT ÅTERVÄNDANDE | 119 |
| --- | --- | --- |

8.

| 9. | UPPSKJUTANDE AV VERKSTÄLLIGHET | 120 |
| --- | --- | --- |

9.

| 10. | ENSAMKOMMANDE BARNS ÅTERVÄNDANDE | 121 |
| --- | --- | --- |

10.

| 10.1 | Stöd av lämpliga organ | 122 |
| --- | --- | --- |

10.1

| 10.2 | Återvändande till en familjemedlem, en utsedd förmyndare eller en lämplig mottagningsenhet | 123 |
| --- | --- | --- |

10.2

| 11. | INRESEFÖRBUD | 123 |
| --- | --- | --- |

11.

| 11.1 | Verkan i hela EU | 124 |
| --- | --- | --- |

11.1

| 11.2 | Använda SIS II | 125 |
| --- | --- | --- |

11.2

| 11.3 | Förfarandefrågor | 125 |
| --- | --- | --- |

11.3

| 11.4 | Skäl till att utfärda inreseförbud | 125 |
| --- | --- | --- |

11.4

| 11.5 | Inreseförbuds varaktighet | 126 |
| --- | --- | --- |

11.5

| 11.6 | Återkallande/förkortning/beslut om tillfällig ogiltighet av inreseförbud | 127 |
| --- | --- | --- |

11.6

| 11.7 | Sanktioner om ett inreseförbud inte respekteras | 128 |
| --- | --- | --- |

11.7

| 11.8 | Samråd mellan medlemsstaterna | 128 |
| --- | --- | --- |

11.8

| 11.9 | ”Historiska” inreseförbud | 129 |
| --- | --- | --- |

11.9

| 12. | RÄTTSSÄKERHETSGARANTIER | 130 |
| --- | --- | --- |

12.

| 12.1 | Rätt till god förvaltning och rätten att bli hörd | 130 |
| --- | --- | --- |

12.1

| 12.2 | Beslut förknippade med återvändande | 131 |
| --- | --- | --- |

12.2

| 12.3 | Beslutens form och översättning | 133 |
| --- | --- | --- |

12.3

| 12.4 | Rättsmedel | 134 |
| --- | --- | --- |

12.4

| 12.5 | Språklig hjälp och kostnadsfri rättshjälp | 135 |
| --- | --- | --- |

12.5

| 13. | GARANTIER I AVVAKTAN PÅ ÅTERVÄNDANDE | 137 |
| --- | --- | --- |

13.

| 13.1 | Skriftlig bekräftelse | 138 |
| --- | --- | --- |

13.1

| 13.2 | Situationer med långvarig irreguljär status | 138 |
| --- | --- | --- |

13.2

| 14. | FÖRVAR | 139 |
| --- | --- | --- |

14.

| 14.1 | Omständigheter som motiverar förvar | 139 |
| --- | --- | --- |

14.1

| 14.2 | Form och inledande prövning av förvarsbeslutet | 142 |
| --- | --- | --- |

14.2

| 14.3 | Regelbunden omprövning av beslutet om förvar | 142 |
| --- | --- | --- |

14.3

| 14.4 | Upphörande av hållandet i förvar | 143 |
| --- | --- | --- |

14.4

| 14.4.1 | Inga rimliga utsikter till ett avlägsnande | 144 |
| --- | --- | --- |

14.4.1

| 14.4.2 | När den längsta perioden för förvar nås | 144 |
| --- | --- | --- |

14.4.2

| 14.5 | Förnyat förvar av återvändare | 146 |
| --- | --- | --- |

14.5

| 14.6 | Tillämpning av mindre ingripande åtgärder efter att hållande i förvar upphört | 146 |
| --- | --- | --- |

14.6

| 15. | FÖRHÅLLANDEN I SAMBAND MED FÖRVAR | 146 |
| --- | --- | --- |

15.

| 15.1 | Inledande kvarhållande | 146 |
| --- | --- | --- |

15.1

| 15.2 | Användning av särskilda anläggningar som huvudregel | 147 |
| --- | --- | --- |

15.2

| 15.3 | Avskiljande från vanliga interner | 148 |
| --- | --- | --- |

15.3

| 15.4 | Materiella förhållanden i samband med förvar | 148 |
| --- | --- | --- |

15.4

| 16. | FÖRVAR AV UNDERÅRIGA OCH FAMILJER | 153 |
| --- | --- | --- |

16.

| 17. | NÖDSITUATIONER | 155 |
| --- | --- | --- |

17.

| 18. | INFÖRLIVANDE, TOLKNING OCH ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER | 156 |
| --- | --- | --- |

18.

| 19. | KÄLLOR OCH REFERENSDOKUMENT | 157 |
| --- | --- | --- |

19.

| 20. | FÖRKORTNINGAR | 159 |
| --- | --- | --- |

20.

FÖRORD

Denna handbok om återvändande ger vägledning för de nationella myndigheter som har behörighet att utföra uppgifter i samband med återvändande och omfattar polisen, gränsvakter, migrationsmyndigheter, personalen på förvarsenheter och övervakningsorgan.

Den behandlar normer och förfaranden i medlemsstaterna för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna och innehållet bygger på EU:s rättsliga instrument som reglerar denna fråga, främst Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG (1) (nedan kallat återvändandedirektivet). Återvändandeförfaranden är i praktiken ofta kopplade till andra typer av förfaranden (asylförfaranden, gränskontrollförfaranden, förfaranden som leder till rätt till inresa, rätt att stanna eller rätt att uppehålla sig) som regleras genom annan relevant unionslagstiftning och nationell lagstiftning. I dessa fall bör medlemsstaterna se till att de olika myndigheter som är involverade i förfarandena samarbetar nära.

Den första versionen av handboken antogs i oktober 2015 (2). Den nuvarande versionen som reviderades 2017 bygger på kommissionens rekommendation av den 7 mars 2017
   (3) och innehåller ytterligare vägledning till nationella myndigheter om hur bestämmelserna i återvändandedirektivet ska tillämpas för att förbättra återvändandesystemens effektivitet, samtidigt som det säkerställs att de grundläggande rättigheterna iakttas till fullo.

För ett effektivt återvändandesystem krävs utöver lämpliga normer och förfaranden också en enhetlig och väl integrerad organisation av kompetensen på nationell nivå. Detta innebär förmåga att mobilisera alla de aktörer som är involverade i återvändanderelaterade förfaranden (till exempel brottsbekämpande myndigheter och migrationsmyndigheter, men också rättsväsendet, myndigheter för skydd av barn, sjukvården och socialtjänsten samt personalen på förvarsenheter) och samordna deras åtgärder i överensstämmelse med deras roller och ansvarsområden för att få igång snabba och adekvata sektorsövergripande insatser för att hantera enskilda återvändandefall. Nationella återvändandesystem behöver stödjas av att det finns tillräckligt mycket utbildad och kompetent personal som kan mobiliseras snabbt – vid behov när som helst på dygnet – särskilt om antalet genomförda återvändanden och därmed arbetsbördan ökar, och som vid behov kan stationeras vid unionens yttre gräns för att vidta omedelbara åtgärder för att hantera migrationstrycket. Ett kontinuerligt utbyte av operativ information med Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån och andra medlemsstater bör därför säkerställas, liksom att man förlitar sig på det tekniska och operativa stöd byrån kan ge.

För att återvändandesystemen ska kunna svara på utmaningar bör medlemsstaterna på bästa sätt utnyttja flexibiliteten i återvändandedirektivet och regelbundet se över och anpassa sina strukturer och sin återvändandekapacitet till de aktuella behoven för att förbli effektiva.

Denna handbok medför inga rättsligt bindande skyldigheter för medlemsstaterna och fastställer inga nya rättigheter och skyldigheter. Den bygger till stor del på det arbete som genomförts av medlemsstaterna och kommissionen inom ramen för ”kontaktkommittén om återvändandedirektivet 2008/115/EG” under åren 2009–2017 och ger en omdisponerad och systematisk sammanfattning av de diskussioner som har ägt rum inom kommittén, som inte nödvändigtvis återspeglar konsensus mellan medlemsstaterna om hur rättsakterna ska tolkas.

Den tolkningsbara delen av handboken åtföljs av en kompletterande vägledning om nytillkomna frågor (till exempel nya domar från Europeiska unionens domstol och internationella normer). Endast de rättsakter som handboken grundas på eller hänvisar till är rättsligt bindande och kan åberopas vid en nationell domstol. Rättsligt bindande tolkningar av unionslagstiftningen kan endast ges av Europeiska unionens domstol.

1.   DEFINITIONER

1.1   Tredjelandsmedborgare

Rättslig grund: Artikel 3.1 i återvändandedirektivet, artikel 2.5 i kodexen om Schengengränserna (4).

Personer som inte är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 17.1 i fördraget och som inte heller är personer som åtnjuter fri rörlighet enligt unionslagstiftningen i enlighet med artikel 2.5 i kodexen om Schengengränserna.

Följande kategorier av personer anses inte vara ”tredjelandsmedborgare”:

| — | Personer som är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 20.1 i EUF-fördraget (tidigare artikel 17.1 i fördraget) = personer som är medborgare i en EU-medlemsstat (5). |
| --- | --- |

—

Personer som är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 20.1 i EUF-fördraget (tidigare artikel 17.1 i fördraget) = personer som är medborgare i en EU-medlemsstat (5).

| — | Personer som är medborgare i ett EES-land eller Schweiz. |
| --- | --- |

—

Personer som är medborgare i ett EES-land eller Schweiz.

| — | Familjemedlemmar till EU-medborgare som utövar sin rätt till fri rörlighet enligt artikel 21 i EUF-fördraget eller Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG (6). |
| --- | --- |

—

Familjemedlemmar till EU-medborgare som utövar sin rätt till fri rörlighet enligt artikel 21 i EUF-fördraget eller Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG (6).

| — | Familjemedlemmar till medborgare i EES eller Schweiz, som har samma rätt till fri rörlighet som unionsmedborgare. |
| --- | --- |

—

Familjemedlemmar till medborgare i EES eller Schweiz, som har samma rätt till fri rörlighet som unionsmedborgare.

Alla andra personer, även statslösa personer (7), ska anses vara ”tredjelandsmedborgare”.

Närmare klargörande:

| — | Familjemedlemmar till medborgare i EU, EES eller Schweiz, som genom sin anknytning har rätt till inresa och uppehåll tillsammans med unionsmedborgaren i värdmedlemsstaten är, oavsett deras nationalitet:






  a) | Maka/make och partner till en medborgare i EU, EES eller Schweiz, om det registrerade partnerskapet har ingåtts enligt lagstiftningen i en medlemsstat och om lagstiftningen i värdmedlemsstaten erkänner det registrerade partnerskapet som motsvarande ett äktenskap. |
| --- | --- | --- |

—

Familjemedlemmar till medborgare i EU, EES eller Schweiz, som genom sin anknytning har rätt till inresa och uppehåll tillsammans med unionsmedborgaren i värdmedlemsstaten är, oavsett deras nationalitet:

a)

Maka/make och partner till en medborgare i EU, EES eller Schweiz, om det registrerade partnerskapet har ingåtts enligt lagstiftningen i en medlemsstat och om lagstiftningen i värdmedlemsstaten erkänner det registrerade partnerskapet som motsvarande ett äktenskap.

| b) | Släktingar i rakt nedstigande led under 21 år eller personer som han eller hon har ansvaret för, även barn till make/maka/partner eller personer som make/maka/partner har ansvaret för. |
| --- | --- |

b)

Släktingar i rakt nedstigande led under 21 år eller personer som han eller hon har ansvaret för, även barn till make/maka/partner eller personer som make/maka/partner har ansvaret för.

| c) | Släktingar i rakt uppstigande led som han eller hon har ansvaret för, även sådana släktingar till make/maka/partner. |
| --- | --- |

c)

Släktingar i rakt uppstigande led som han eller hon har ansvaret för, även sådana släktingar till make/maka/partner.

Utöver kategorierna i punkterna a–c, kan även andra familjemedlemmar, under vissa förhållanden, ha rätt till fri rörlighet enligt unionslagstiftningen – särskilt om de har beviljats rätt till inresa och uppehåll enligt nationell lagstiftning tillämpad i enlighet med artikel 3.2 av direktiv 2004/38/EG.

| — | Tredjelandsmedborgare vars anspråk på att vara en familjemedlem till en unionsmedborgare med rätt till fri rörlighet enligt artikel 21 i EUF-fördraget eller direktiv 2004/38/EG har avslagits av en medlemsstat kan betraktas som en tredjelandsmedborgare. Sådana personer kan därför omfattas av återvändandedirektivets tillämpningsområde, och de miniminormer, förfaranden och rättigheter som föreskrivs i det måste tillämpas. Vid ett eventuellt överklagande av ett beslut om att en person inte omfattas av direktiv 2004/38/EG anser kommissionen att personen fortfarande – enligt en mer gynnsam bestämmelse i artikel 4 i återvändandedirektivet – ska kunna åtnjuta rättssäkerhetsgarantierna i kapitel VI i direktiv 2004/38/EG (till exempel när det gäller delgivning av och motivering till beslutet, den tid som tillåts för frivillig avresa och prövningsförfaranden). |
| --- | --- |

—

Tredjelandsmedborgare vars anspråk på att vara en familjemedlem till en unionsmedborgare med rätt till fri rörlighet enligt artikel 21 i EUF-fördraget eller direktiv 2004/38/EG har avslagits av en medlemsstat kan betraktas som en tredjelandsmedborgare. Sådana personer kan därför omfattas av återvändandedirektivets tillämpningsområde, och de miniminormer, förfaranden och rättigheter som föreskrivs i det måste tillämpas. Vid ett eventuellt överklagande av ett beslut om att en person inte omfattas av direktiv 2004/38/EG anser kommissionen att personen fortfarande – enligt en mer gynnsam bestämmelse i artikel 4 i återvändandedirektivet – ska kunna åtnjuta rättssäkerhetsgarantierna i kapitel VI i direktiv 2004/38/EG (till exempel när det gäller delgivning av och motivering till beslutet, den tid som tillåts för frivillig avresa och prövningsförfaranden).

1.2   Olaglig vistelse

Rättslig grund: Artikel 3.2 i återvändandedirektivet, artikel 6 i kodexen om Schengengränserna.

Olaglig vistelse är vistelse på en medlemsstats territorium av en tredjelandsmedborgare som inte, eller inte längre, uppfyller de villkor för inresa som anges i artikel 5 i kodexen om Schengengränserna eller andra villkor för att resa in i, vistas eller vara bosatt i den medlemsstaten.

Denna mycket breda definition innefattar alla tredjelandsmedborgare som inte har laglig rätt att vistas i en medlemsstat. Alla tredjelandsmedborgare som befinner sig fysiskt på en medlemsstats territorium vistas där antingen lagligt eller olagligt. Det finns inget tredje alternativ.

Juridiska fiktioner enligt nationell lag som innebär att personer som fysiskt vistas i särskilt utsedda delar av medlemsstatens territorium (till exempel transitområden eller vissa gränsområden) inte ”vistas på territoriet” är irrelevanta i detta sammanhang, eftersom de skulle undergräva en harmoniserad tillämpning av EU:s lagstiftning om återvändande. Däremot får medlemsstaten besluta att inte tillämpa vissa bestämmelser i lagstiftningen om återvändande för denna kategori av personer (se avsnitt 2 nedan).

Efter kodifieringen av kodexen om Schengengränserna 2016, ska hänvisning i artikel 3.2 i återvändandedirektivet till artikel 5 i kodexen läsas som hänvisning till nuvarande artikel 6 i kodexen.

Följande kategorier av tredjelandsmedborgare anses till exempel vistas olagligt i den berörda medlemsstaten:

| — | Innehavare av ett uppehållstillstånd eller visum vars giltighet löpt ut. |
| --- | --- |

—

Innehavare av ett uppehållstillstånd eller visum vars giltighet löpt ut.

| — | Innehavare av ett uppehållstillstånd eller visum som har återkallats. |
| --- | --- |

—

Innehavare av ett uppehållstillstånd eller visum som har återkallats.

| — | Asylsökande som fått avslag på sin ansökan. |
| --- | --- |

—

Asylsökande som fått avslag på sin ansökan.

| — | Asylsökande som har fått ett beslut om upphävande av sin rätt till vistelse som asylsökande. |
| --- | --- |

—

Asylsökande som har fått ett beslut om upphävande av sin rätt till vistelse som asylsökande.

| — | Personer som har nekats inresa vid gränsen. |
| --- | --- |

—

Personer som har nekats inresa vid gränsen.

| — | Personer som hejdas i samband med olaglig gränspassage. |
| --- | --- |

—

Personer som hejdas i samband med olaglig gränspassage.

| — | Irreguljära migranter som grips på en medlemsstats territorium. |
| --- | --- |

—

Irreguljära migranter som grips på en medlemsstats territorium.

| — | Personer som hejdas när de utan laglig rätt transiterar genom en medlemsstats territorium för att nå en annan medlemsstat. |
| --- | --- |

—

Personer som hejdas när de utan laglig rätt transiterar genom en medlemsstats territorium för att nå en annan medlemsstat.

| — | Personer som inte har rätt att vistas i den medlemsstat där de grips (även om de har rätt att vistas i en annan medlemsstat). |
| --- | --- |

—

Personer som inte har rätt att vistas i den medlemsstat där de grips (även om de har rätt att vistas i en annan medlemsstat).

| — | Personer som befinner sig på en medlemsstats territorium under en tidsfrist för frivillig avresa. |
| --- | --- |

—

Personer som befinner sig på en medlemsstats territorium under en tidsfrist för frivillig avresa.

| — | Personer som är föremål för uppskjutet avlägsnande. |
| --- | --- |

—

Personer som är föremål för uppskjutet avlägsnande.

Följande kategorier av personer anses inte vistas olagligt eftersom de har laglig rätt (som kan vara tillfällig) att vistas i den berörda medlemsstaten:

| — | Asylsökande som vistas i den medlemsstat där de har rätt att vistas medan deras asylförfarande pågår. |
| --- | --- |

—

Asylsökande som vistas i den medlemsstat där de har rätt att vistas medan deras asylförfarande pågår.

| — | Statslösa personer som vistas i den medlemsstat där de enligt nationell lag har rätt att vistas under ett förfarande om fastställande av statslöshet. |
| --- | --- |

—

Statslösa personer som vistas i den medlemsstat där de enligt nationell lag har rätt att vistas under ett förfarande om fastställande av statslöshet.

| — | Personer som vistas i en medlemsstat där deras vistelse formellt tolereras (förutsatt att denna status betraktas som ”laglig vistelse” enligt nationell lagstiftning). |
| --- | --- |

—

Personer som vistas i en medlemsstat där deras vistelse formellt tolereras (förutsatt att denna status betraktas som ”laglig vistelse” enligt nationell lagstiftning).

| — | Innehavare av ett uppehållstillstånd som förvärvats på bedrägligt sätt, så länge tillståndet inte har återkallats och fortsätter att betraktas som ett giltigt tillstånd. |
| --- | --- |

—

Innehavare av ett uppehållstillstånd som förvärvats på bedrägligt sätt, så länge tillståndet inte har återkallats och fortsätter att betraktas som ett giltigt tillstånd.

Närmare klargörande:

| — | Personer vars ansökan om uppehållstillstånd behandlas kan antingen vistas lagligt eller olagligt i den berörda medlemsstaten, beroende på om de har ett giltigt visum eller någon annan rätt att vistas där. |
| --- | --- |

—

Personer vars ansökan om uppehållstillstånd behandlas kan antingen vistas lagligt eller olagligt i den berörda medlemsstaten, beroende på om de har ett giltigt visum eller någon annan rätt att vistas där.

| — | För att betecknas som olaglig vistelse krävs ingen minsta vistelselängd eller tredjelandsmedborgarens avsikt att stanna olagligt på medlemsstatens territorium – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15 (8), punkt 48. |
| --- | --- |

—

För att betecknas som olaglig vistelse krävs ingen minsta vistelselängd eller tredjelandsmedborgarens avsikt att stanna olagligt på medlemsstatens territorium – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15 (8), punkt 48.

| — | Den som ansöker om förnyelse av ett uppehållstillstånd vars giltighet redan har löpt ut vistas olagligt i den berörda medlemsstaten, förutom om en nationell lag i medlemsstaten föreskriver något annat (se även avsnitt 5.7). |
| --- | --- |

—

Den som ansöker om förnyelse av ett uppehållstillstånd vars giltighet redan har löpt ut vistas olagligt i den berörda medlemsstaten, förutom om en nationell lag i medlemsstaten föreskriver något annat (se även avsnitt 5.7).

| — | Tredjelandsmedborgare för vilka det förfarande för återvändande som fastställs i återvändandedirektivet hade tillämpats och som vistas olagligt på en medlemsstats territorium utan att de har något giltigt skäl för att inte återvända (det scenario som avses i punkt 48 i domstolens dom i målet Achughbabian, C-329/11 (9)) vistas olagligt. Den särskilda hänvisning domstolen gör i Achughbabian-domen gäller endast nationella straffrättsliga åtgärders förenlighet med återvändandedirektivet. Det sägs inget i denna dom om tillämpningsområdet/tillämpligheten för återvändandedirektivet, varför den allmänna regel som fastställs i artikel 2.1 fortfarande är tillämplig: ”Antingen A eller B”, vilket innebär att en person antingen vistas olagligt och att återvändandedirektivet gäller, eller att personen har rätt att vistas och att återvändandedirektivet inte gäller. |
| --- | --- |

—

Tredjelandsmedborgare för vilka det förfarande för återvändande som fastställs i återvändandedirektivet hade tillämpats och som vistas olagligt på en medlemsstats territorium utan att de har något giltigt skäl för att inte återvända (det scenario som avses i punkt 48 i domstolens dom i målet Achughbabian, C-329/11 (9)) vistas olagligt. Den särskilda hänvisning domstolen gör i Achughbabian-domen gäller endast nationella straffrättsliga åtgärders förenlighet med återvändandedirektivet. Det sägs inget i denna dom om tillämpningsområdet/tillämpligheten för återvändandedirektivet, varför den allmänna regel som fastställs i artikel 2.1 fortfarande är tillämplig: ”Antingen A eller B”, vilket innebär att en person antingen vistas olagligt och att återvändandedirektivet gäller, eller att personen har rätt att vistas och att återvändandedirektivet inte gäller.

1.3   Återvändande

Rättslig grund: Artikel 3.3 i återvändandedirektivet.

Återvändande är en tredjelandsmedborgares återresa – oavsett om den sker frivilligt i överensstämmelse med en skyldighet att återvända eller med tvång – till

| 1. | ursprungslandet, eller |
| --- | --- |

1.

ursprungslandet, eller

| 2. | ett transitland i enlighet med återtagandeavtal med gemenskapen eller bilaterala återtagandeavtal eller andra arrangemang, eller |
| --- | --- |

2.

ett transitland i enlighet med återtagandeavtal med gemenskapen eller bilaterala återtagandeavtal eller andra arrangemang, eller

| 3. | ett annat tredjeland till vilket den berörda tredjelandsmedborgaren frivilligt väljer att återvända och där han eller hon kommer att tas emot. |
| --- | --- |

3.

ett annat tredjeland till vilket den berörda tredjelandsmedborgaren frivilligt väljer att återvända och där han eller hon kommer att tas emot.

Denna definition innehåller begränsningar för vad som kan godtas som ”återvändande” och vad som inte kan godtas som ”återvändande” för tillämpningen av återvändandedirektivet. Enligt unionslagstiftningen kan det inte anses som ”återvändande” att skicka tillbaka en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i en medlemsstat till en annan medlemsstat. I undantagsfall kan en sådan åtgärd ändå vara möjlig enligt bilaterala återtagandeavtal eller Dublinreglerna; det rekommenderas därför att detta inte kallas ”återvändande” utan i stället ”att skicka tillbaka” eller ”överföring”.

Definitionen innebär även att medlemsstaterna endast får använda återvändande till ett tredjeland under de omständigheter som beskrivs utförligt i en av de tre strecksatserna. Därför går det exempelvis inte att avlägsna en återvändande till ett tredjeland som varken är ursprungslandet eller transitlandet utan den återvändandes samtycke.

Närmare klargörande:

| — | ”Ursprungsland” i den första strecksatsen avser tredjelandsmedborgarens hemland, vilket för statslösa personer normalt kan anses vara det land där personen tidigare var bosatt. |
| --- | --- |

—

”Ursprungsland” i den första strecksatsen avser tredjelandsmedborgarens hemland, vilket för statslösa personer normalt kan anses vara det land där personen tidigare var bosatt.

| — | ”Transitland” i den andra strecksatsen innefattar endast tredjeländer, inte EU-medlemsstater. |
| --- | --- |

—

”Transitland” i den andra strecksatsen innefattar endast tredjeländer, inte EU-medlemsstater.

| — | ”Återtagandeavtal med gemenskapen eller bilaterala återtagandeavtal eller andra arrangemang” i andra strecksatsen gäller endast avtal med tredjeländer. Bilaterala återtagandeavtal mellan medlemsstater är irrelevanta i detta sammanhang. I vissa fall kan dock sådana avtal mellan medlemsstater tillåta att irreguljära migranter skickas tillbaka till andra medlemsstater i enlighet med artikel 6.3 i återvändandedirektivet (se avsnitt 5.5 nedan). |
| --- | --- |

—

”Återtagandeavtal med gemenskapen eller bilaterala återtagandeavtal eller andra arrangemang” i andra strecksatsen gäller endast avtal med tredjeländer. Bilaterala återtagandeavtal mellan medlemsstater är irrelevanta i detta sammanhang. I vissa fall kan dock sådana avtal mellan medlemsstater tillåta att irreguljära migranter skickas tillbaka till andra medlemsstater i enlighet med artikel 6.3 i återvändandedirektivet (se avsnitt 5.5 nedan).

| — | Frasen ”frivilligt väljer att återvända” i tredje strecksatsen är inte liktydig med frivillig avresa. I detta sammanhang avser ”frivilligt” den återvändandes val av destination. Ett sådant frivilligt val av destination kan även göras i samband med att ett avlägsnande förbereds: i vissa fall kan den återvändande föredra att avlägsnas till ett annat tredjeland än transitlandet eller ursprungslandet. |
| --- | --- |

—

Frasen ”frivilligt väljer att återvända” i tredje strecksatsen är inte liktydig med frivillig avresa. I detta sammanhang avser ”frivilligt” den återvändandes val av destination. Ett sådant frivilligt val av destination kan även göras i samband med att ett avlägsnande förbereds: i vissa fall kan den återvändande föredra att avlägsnas till ett annat tredjeland än transitlandet eller ursprungslandet.

| — | Angivande av återvändandelandet vid avlägsnande: Om en tidsfrist för frivillig avresa beviljas är det den återvändandes ansvar att efterleva skyldigheten att återvända inom den angivna tidsfristen och i princip behöver inget återvändandeland anges. Endast om medlemsstaterna måste använda tvångsmedel (avlägsnande) måste det anges till vilket tredjeland personen ska avlägsnas (se avsnitt 1.5). |
| --- | --- |

—

Angivande av återvändandelandet vid avlägsnande: Om en tidsfrist för frivillig avresa beviljas är det den återvändandes ansvar att efterleva skyldigheten att återvända inom den angivna tidsfristen och i princip behöver inget återvändandeland anges. Endast om medlemsstaterna måste använda tvångsmedel (avlägsnande) måste det anges till vilket tredjeland personen ska avlägsnas (se avsnitt 1.5).

1.4   Beslut om återvändande

Rättslig grund: Artiklarna 3.4 och 6.6 i återvändandedirektivet.

Ett administrativt eller rättsligt beslut enligt vilket en tredjelandsmedborgares vistelse är olaglig och som ålägger eller fastställer en skyldighet att återvända.

Definitionen av ”beslut om återvändande” har fokus på två viktiga aspekter. Ett beslut om återvändande måste innehålla

| 1. | ett uttalande om att vistelsen är olaglig och |
| --- | --- |

1.

ett uttalande om att vistelsen är olaglig och

| 2. | ett föreläggande om en skyldighet att återvända. |
| --- | --- |

2.

ett föreläggande om en skyldighet att återvända.

Ett beslut om återvändande kan innehålla fler element, bland annat ett inreseförbud, en tidsfrist för frivillig avresa samt en angivelse av återvändandelandet; när återvändandelandet inte anges måste medlemsstaterna säkerställa att principen om non-refoulement respekteras i enlighet med artikel 5 i återvändandedirektivet.

Medlemsstaterna har stort handlingsutrymme när det gäller i vilken form (beslut eller akt, rättsligt eller administrativt) ett beslut om återvändande kan antas.

Beslut om återvändande kan utfärdas i form av en fristående akt eller ett fristående beslut, eller tillsammans med andra beslut, såsom ett beslut om avlägsnande eller ett beslut om att avsluta en laglig vistelse (se avsnitt 12.1 nedan).

Ett beslut om återvändande anger att vistelsen i den medlemsstat som utfärdar beslutet är olaglig, samtidigt som det fastställer skyldigheten att lämna EU-medlemsstaternas och de Schengenanslutna ländernas territorier. Det måste dessutom betonas att beslut om återvändande i enlighet med artikel 11 kan åtföljas av inreseförbud med verkan i hela EU (bindande för alla stater för vilka återvändandedirektivet är bindande).

Närmare klargörande:

| — | Den flexibla definitionen av ”beslut om återvändande” hindrar inte att beslutet om skyldighet att återvända fattas i form av en brottmålsdom och inom ramen för straffrättsliga förfaranden – se domstolens dom i målet Sagor, C-430/11 (10), punkt 39. |
| --- | --- |

—

Den flexibla definitionen av ”beslut om återvändande” hindrar inte att beslutet om skyldighet att återvända fattas i form av en brottmålsdom och inom ramen för straffrättsliga förfaranden – se domstolens dom i målet Sagor, C-430/11 (10), punkt 39.

1.5   Beslut om avlägsnande

Rättslig grund: Artiklarna 3.5 och 8.3 i återvändandedirektivet.

Beslut eller akt av administrativ eller rättslig karaktär som förordnar verkställighet av skyldigheten att återvända, det vill säga den faktiska transporten ut ur medlemsstaten.

Ett beslut om avlägsnande kan antingen utfärdas tillsammans med ett beslut om återvändande (förfarande i ett steg) eller separat (förfarande i två steg). Om ett beslut om återvändande och ett om avlägsnande utfärdas tillsammans i ett förfarande i ett steg och en tidsfrist för frivillig avresa beviljas måste det göras klart att avlägsnandet endast äger rum om skyldigheten att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa inte efterlevs.

Med tanke på medlemsstaternas skyldighet att alltid respektera principen om non-refoulement kan avlägsnande (fysisk transport ut ur medlemsstaten) inte ske till en ospecificerad destination utan endast till ett angivet återvändandeland. Den återvändande måste i förväg få kännedom om destinationen för avlägsnandet så att han eller hon kan lägga fram eventuella skäl till att avlägsnande till den föreslagna destinationen skulle strida mot principen om non-refoulement och har möjlighet att utnyttja rätten att överklaga. Kommissionen rekommenderar att återvändandelandet anges i det separata avlägsnandebeslutet (förfarande i två steg) eller att det land till vilket personen kommer att avlägsnas om skyldigheten att återvända inte efterlevs anges i det kombinerade beslutet om återvändande och avlägsnande (förfarande i ett steg), eller att tredjelandsmedborgaren informeras genom ett annat beslut eller en annan akt.

1.6   Risk för avvikande

Rättslig grund: Artikel 3.7, skäl 6 i återvändandedirektivet.

Skäl i det enskilda fallet och på grundval av objektiva kriterier fastställda genom lag att anta att en tredjelandsmedborgare som är föremål för förfaranden för återvändande kan komma att avvika.

Närvaron (eller frånvaron) av ”risk för avvikande” har stor betydelse för huruvida en tidsfrist för frivillig avresa beviljas eller inte och för beslut om huruvida förvar behövs.

Medlemsstaterna måste grunda sin bedömning av om det finns risk för avvikande på objektiva kriterier som fastställs i den nationella lagstiftningen. Domstolens dom i målet Al Chodor, C-528/15 (11), relaterad till definitionen av ”risk för avvikande” i artikel 2 n (12) i Dublinförordningen som har en text som är i huvudsak identisk med definitionen i artikel 3.7 i återvändandedirektivet, bekräftar detta indirekt. I domen konstaterar domstolen att sådana objektiva kriterier tydligt måste fastställas i bindande och generellt gällande bestämmelser och att etablerad nationell rättspraxis som bekräftar en överensstämmande administrativ praxis inte är tillräckligt. Domstolen drar också slutsatsen att förvar ska anses vara rättsstridigt i avsaknad av sådana kriterier i bindande och generellt gällande bestämmelser.

Även om medlemsstaterna har stor frihet att besluta om sådana kriterier bör de beakta följande exempel som en indikation på att en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt kan komma att avvika:

| — | Avsaknad av handlingar. |
| --- | --- |

—

Avsaknad av handlingar.

| — | Avsaknad av bostad, stadigvarande hemvist eller tillförlitlig adress. |
| --- | --- |

—

Avsaknad av bostad, stadigvarande hemvist eller tillförlitlig adress.

| — | Underlåtenhet att anmäla sig till behöriga myndigheter. |
| --- | --- |

—

Underlåtenhet att anmäla sig till behöriga myndigheter.

| — | En uttrycklig utsaga om att inte vilja följa återvändanderelaterade åtgärder (till exempel beslut om återvändande, åtgärder för att förhindra avvikande). |
| --- | --- |

—

En uttrycklig utsaga om att inte vilja följa återvändanderelaterade åtgärder (till exempel beslut om återvändande, åtgärder för att förhindra avvikande).

| — | Personen är dömd för brott, inbegripet för allvarligt brott i en annan medlemsstat (13). |
| --- | --- |

—

Personen är dömd för brott, inbegripet för allvarligt brott i en annan medlemsstat (13).

| — | Pågående brottsutredning och rättegång. |
| --- | --- |

—

Pågående brottsutredning och rättegång.

| — | Underlåtenhet att efterleva ett återvändandebeslut, inbegripet skyldigheten att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa. |
| --- | --- |

—

Underlåtenhet att efterleva ett återvändandebeslut, inbegripet skyldigheten att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa.

| — | Tidigare uppträdande (dvs. rymningar). |
| --- | --- |

—

Tidigare uppträdande (dvs. rymningar).

| — | Bristande ekonomiska resurser. |
| --- | --- |

—

Bristande ekonomiska resurser.

| — | Personen är föremål för ett beslut om återvändande som utfärdats av en annan medlemsstat. |
| --- | --- |

—

Personen är föremål för ett beslut om återvändande som utfärdats av en annan medlemsstat.

| — | Underlåtenhet att efterleva kravet på att resa till en annan medlemsstat, som har utfärdat ett giltigt uppehållstillstånd eller annat tillstånd för vistelse. |
| --- | --- |

—

Underlåtenhet att efterleva kravet på att resa till en annan medlemsstat, som har utfärdat ett giltigt uppehållstillstånd eller annat tillstånd för vistelse.

| — | Olaglig inresa in på medlemsstaternas och de Schengenanslutna ländernas territorium. |
| --- | --- |

—

Olaglig inresa in på medlemsstaternas och de Schengenanslutna ländernas territorium.

Andra objektiva kriterier för att bedöma risken för avvikande får fastställas i nationell lagstiftning.

I enlighet med EU-lagstiftningens allmänna principer, särskilt proportionalitetsprincipen, måste alla beslut som fattas enligt återvändandedirektivet antas på grundval av en individuell bedömning av varje fall. Hänsyn bör tas till ovanstående kriterier vid varje steg i återvändandeförfarandet som en del i den allmänna bedömningen av den enskilda situationen, men ett uppfyllt kriterium räcker inte för att man automatiskt ska kunna utgå från att det föreligger en risk för avvikande eftersom det ofta är det en kombination av flera av dessa kriterier som ger grundval för att dra slutsatsen att det finns en sådan risk. Alla automatiska slutsatser, såsom att olaglig inresa eller saknade handlingar innebär att det finns risk för avvikande, ska undvikas. I individuella bedömningar måste hänsyn tas till alla relevanta faktorer, inbegripet den berörda personens ålder och hälsotillstånd, som direkt kan påverka risken för att tredjelandsmedborgaren avviker; i vissa fall kan bedömningen leda till slutsatsen att ingen risk för avvikande föreligger, även om ett eller flera av de kriterier som fastställs i nationell lag är uppfyllda.

Förutom de kriterier som nämns ovan som kan tyda på att det finns en risk för avvikande, och utan att detta påverkar berörda tredjelandsmedborgares rätt att bli hörda och få tillgång till effektiva rättsmedel, kan nationell lagstiftning också godkänna vissa objektiva förhållanden som utgör ett antagande som kan motbevisas när det gäller risken för avvikande (dvs. tredjelandsmedborgaren bör bevisa att sådan risk inte finns, trots förekomsten av förhållandena nedan), t.ex. att

| — | personen vägrar att samarbeta när det gäller identifiering, använder falska eller förfalskade identitetshandlingar, förstör eller gör sig på annat sätt av med existerande dokument eller vägrar att lämna fingeravtryck, |
| --- | --- |

—

personen vägrar att samarbeta när det gäller identifiering, använder falska eller förfalskade identitetshandlingar, förstör eller gör sig på annat sätt av med existerande dokument eller vägrar att lämna fingeravtryck,

| — | personen motsätter sig återvändandet på ett våldsamt eller bedrägligt sätt, |
| --- | --- |

—

personen motsätter sig återvändandet på ett våldsamt eller bedrägligt sätt,

| — | personen underlåter att efterleva åtgärder som ska förhindra avvikande (se avsnitt 6.2), |
| --- | --- |

—

personen underlåter att efterleva åtgärder som ska förhindra avvikande (se avsnitt 6.2),

| — | personen inte respekterar ett befintligt inreseförbud, |
| --- | --- |

—

personen inte respekterar ett befintligt inreseförbud,

| — | personen gör en otillåten sekundär förflyttning till en annan medlemsstat. |
| --- | --- |

—

personen gör en otillåten sekundär förflyttning till en annan medlemsstat.

Kommissionen rekommenderar att sådana antaganden som kan motbevisas införs i nationell lagstiftning.

1.7   Frivillig avresa

Rättslig grund: Artikel 3.8 i återvändandedirektivet.

Fullgörande av skyldigheten att återvända inom den tidsram som fastställts i beslutet om återvändande.

När det gäller unionens lagstiftning om återvändande innebär frivillig avresa frivillig efterlevnad av en skyldighet att återvända till ett tredjeland. Termen ”frivillig avresa” täcker inte fall där tredjelandsmedborgare vars vistelse är laglig själv beslutar att återvända till sitt hemland. Ett sådant ”verkligt” frivilligt återvändande (scenario 1 i bilden nedan) faller utanför återvändandedirektivets tillämpningsområde, eftersom det då handlar om tredjelandsmedborgare vars vistelse är laglig. Om tredjelandsmedborgare vars vistelse har varit olaglig men som ännu inte har upptäckts eller gripits (till exempel personer vars uppehållstillstånd har gått ut) avreser kan deras avresa omfattas av definitionen av ”frivillig avresa”. Dessa personer har redan en ”abstrakt” skyldighet att återvända enligt återvändandedirektivet och kan dessutom få såväl ett beslut om återvändande som ett inreseförbud när myndigheterna får kännedom om deras olagliga vistelse (senast vid utresekontrollen – se avsnitten 5.1 och 11.3).

Återvändandedirektivet täcker därför bara scenarierna 2 och 3 nedan:

2 + 3 = ”Återvändande” (i den mening som avses i artikel 3.3 i återvändandedirektivet)

3. AVLÄGSNANDE: påtvingad efterlevnad av en skyldighet att återvända för tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig

2. FRIVILLIG AVRESA: frivillig efterlevnad av en skyldighet att återvända för tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig

1. FRIVILLIGT ÅTERVÄNDANDE: frivilligt återvändande av tredjelandsmedborgare vars vistelse är laglig

Att förflytta sig från en medlemsstats nationella territorium till en annan medlemsstat i enlighet med artikel 6.2 (se avsnitt 5.4 nedan) kan inte betraktas som frivillig avresa. Definitionen av frivillig avresa kräver alltid avresa till ett tredjeland. De särskilda regler som gäller för transitering landvägen genom andra medlemsstaters territorier i samband med frivillig avresa redovisas i avsnitt 6.4 nedan.

1.8   Utsatta personer

Rättslig grund: Artikel 3.9 i återvändandedirektivet.

Underåriga, ensamkommande barn, funktionshindrade, äldre, gravida, ensamstående föräldrar med underåriga barn och personer som har utsatts för tortyr, våldtäkt eller andra allvarliga former av psykiskt, fysiskt eller sexuellt våld.

Till skillnad från definitionen av utsatta personer som används i asylregelverket (se till exempel artikel 21 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/33/EU (14) [nedan kallat direktivet om normer för mottagande] eller artikel 20.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU (15) [nedan kallat skyddsdirektivet]) är definitionen i återvändandedirektivet en uttömmande förteckning.

Behovet att ta särskild hänsyn till utsatta personers situation och deras särskilda behov när det gäller återvändande är dock inte begränsat till de kategorier av utsatta personer som uttryckligen räknas upp i artikel 3.9. Kommissionen rekommenderar medlemsstaterna att även uppmärksamma andra särskilt utsatta personers situation, som till exempel de som nämns i asylregelverket – personer som är offer för människohandel, kvinnor som utsatts för könsstympning, personer som lider av allvarliga sjukdomar och personer med psykiska störningar.

Behovet att ta särskild hänsyn till utsatta personers situation bör inte begränsas till de situationer som uttryckligen tas upp i återvändandedirektivet (under tidsfristen för frivillig avresa, under uppskov med verkställighet av beslut om återvändande och under hållande i förvar). Därför rekommenderar kommissionen att medlemsstaterna är uppmärksamma på utsatta personers behov i alla steg av förfarandet för återvändande som en del av bedömningen av de individuella förhållandena i varje fall.

2.   TILLÄMPNINGSOMRÅDE

Rättslig grund: Artiklarna 2 och 4.4 i återvändandedirektivet.

Återvändandedirektivet har ett brett tillämpningsområde och omfattar alla tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium. Följande medlemsstater är i dagsläget bundna av återvändandedirektivet:

| — | Alla EU-medlemsstater förutom Förenade kungariket och Irland. |
| --- | --- |

—

Alla EU-medlemsstater förutom Förenade kungariket och Irland.

| — | Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein. |
| --- | --- |

—

Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein.

Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa direktivet på vissa kategorier av tredjelandsmedborgare, nämligen:

| — | ”Gränsfall” i enlighet med artikel 2.2 a i återvändandedirektivet (se avsnitt 2.1). |
| --- | --- |

—

”Gränsfall” i enlighet med artikel 2.2 a i återvändandedirektivet (se avsnitt 2.1).

| — | ”Straffrättsliga fall” i enlighet med artikel 2.2 b (se avsnitt 2.2). |
| --- | --- |

—

”Straffrättsliga fall” i enlighet med artikel 2.2 b (se avsnitt 2.2).

En medlemsstats beslut att göra undantag och inte tillämpa direktivet för tredjelandsmedborgare som nekats inresa vid en gräns eller ådömts att återvända som en straffrättslig påföljd måste klargöras i förväg i den nationella genomförandelagstiftningen (16), i annat fall kan beslutet inte ha några rättsverkningar. Det finns inga särskilda formella krav på att tillkännage ett sådant beslut. Däremot är det viktigt att beslutet tydligt har sin grund – uttryckligen eller indirekt – i den nationella lagstiftningen när det gäller om och i vilken grad en medlemsstat utnyttjar möjligheten att göra undantag.

Om en medlemsstat inte i förväg har offentliggjort sitt beslut att utnyttja undantagen enligt artikel 2.2 a eller 2.2 b i återvändandedirektivet kan dessa bestämmelser inte användas som motivering för att fortsättningsvis inte tillämpa återvändandedirektivet i enskilda fall.

Det finns inget som hindrar att medlemsstaterna begränsar utnyttjandet av undantagen i artikel 2.2 a och 2.2 b i återvändandedirektivet till vissa kategorier av personer (till exempel endast då inresa nekas vid luftgränser eller sjögränser), förutsatt att detta klargörs i den nationella genomförandelagstiftningen.

Medlemsstaterna kan fatta beslut om att utnyttja undantagen i ett senare skede efter det första införlivandet av återvändandedirektivet i den nationell lagstiftningen. Detta får dock inte vara till nackdel för de personer som redan hade möjlighet att utnyttja återvändandedirektivets verkningar – se domstolens dom i målet Filev och Osmani, C-297/12 (17): ”[...] om en medlemsstat ännu inte har utnyttjat denna möjlighet [...] kan medlemsstaten inte åberopa rätten att begränsa den personkrets som omfattas av direktivet i enlighet med artikel 2.2 b i detsamma, vad gäller personer på vilka direktivets verkningar redan var tillämpliga”).

2.1   Gränsfall – artikel 2.2 a

Personer som har nekats inresa och som befinner sig i ett transitområde eller gränsområde i en medlemsstat omfattas ofta av särskilda regler i medlemsstaterna: Grundat på en ”juridisk fiktion” anses det ibland att dessa personer inte ”vistas på den berörda medlemsstatens territorium” och att särskilda regler gäller. Återvändandedirektivet ger inte stöd för detta och fastställer att alla tredjelandsmedborgare som fysiskt vistas på en medlemsstats territorium omfattas av direktivet.

Medlemsstaterna har dock frihet att besluta att inte tillämpa direktivet på ”gränsfall”, vilket definieras som tredjelandsmedborgare som

| — | nekas inresa i enlighet med artikel 13 i kodexen om Schengengränserna
   (18), eller |
| --- | --- |

—

nekas inresa i enlighet med artikel 13 i kodexen om Schengengränserna
   (18), eller

| — | grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar en medlemsstats yttre gräns landvägen, sjövägen eller luftvägen och som inte därefter har fått tillstånd eller rätt att vistas i den medlemsstaten. |
| --- | --- |

—

grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar en medlemsstats yttre gräns landvägen, sjövägen eller luftvägen och som inte därefter har fått tillstånd eller rätt att vistas i den medlemsstaten.

Det kan vara fördelaktigt att utnyttja dessa undantag, till exempel om medlemsstater i frontlinjen upplever kraftigt migrationstryck, då de kan innebära effektivare förfaranden; i sådana fall rekommenderar kommissionen att undantagen utnyttjas.

Vid nationella förfaranden i ”gränsfall” måste allmänna internationella rättsprinciper och de berörda tredjelandsmedborgarnas grundläggande rättigheter respekteras, liksom de säkerhetsgarantier som fastställs i artikel 4.4 i återvändandedirektivet (se avsnitt 2.2).

Närmare klargörande:

| — | Enligt artikel 2.2 a förutsätts en direkt tids- och platsmässig koppling till passage av den yttre gränsen. Därmed avses tredjelandsmedborgare som grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna just när de olagligen passerar den yttre gränsen eller i närheten av den yttre gränsen efter att den har passerats – se domstolens dom i målet Affum,C-47/15, punkt 72. |
| --- | --- |

—

Enligt artikel 2.2 a förutsätts en direkt tids- och platsmässig koppling till passage av den yttre gränsen. Därmed avses tredjelandsmedborgare som grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna just när de olagligen passerar den yttre gränsen eller i närheten av den yttre gränsen efter att den har passerats – se domstolens dom i målet Affum,C-47/15, punkt 72.

| — | Följande kategorier av personer omfattas till exempel av begreppet ”grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar [...] yttre gräns” eftersom det fortfarande finns en DIREKT koppling till handlingen att olagligen passera en gräns:






  — | Personer som anländer olagligt med båt och grips kort efter sin ankomst. |
| --- | --- | --- |

—

Följande kategorier av personer omfattas till exempel av begreppet ”grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar [...] yttre gräns” eftersom det fortfarande finns en DIREKT koppling till handlingen att olagligen passera en gräns:

—

Personer som anländer olagligt med båt och grips kort efter sin ankomst.

| — | Personer som grips av polis efter att ha klättrat över ett gränsstängsel. |
| --- | --- |

—

Personer som grips av polis efter att ha klättrat över ett gränsstängsel.

| — | Irreguljära inresande som lämnar tåget/bussen som fört dem direkt in på en medlemsstats territorium (utan tidigare stopp på medlemsstaternas territorium). |
| --- | --- |

—

Irreguljära inresande som lämnar tåget/bussen som fört dem direkt in på en medlemsstats territorium (utan tidigare stopp på medlemsstaternas territorium).

| — | Följande kategorier av personer omfattas inte av begreppet ”grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar [...] yttre gräns” eftersom det inte längre finns någon DIREKT koppling till handlingen att olagligen passera en gräns:






  — | Irreguljära inresande som grips på en medlemsstats territorium inom en viss tid efter en irreguljär inresa. |
| --- | --- | --- |

—

Följande kategorier av personer omfattas inte av begreppet ”grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar [...] yttre gräns” eftersom det inte längre finns någon DIREKT koppling till handlingen att olagligen passera en gräns:

—

Irreguljära inresande som grips på en medlemsstats territorium inom en viss tid efter en irreguljär inresa.

| — | Irreguljära migranter som grips i en gränsregion, förutom om det fortfarande finns en direkt koppling till handlingen att olagligen passera en gräns. |
| --- | --- |

—

Irreguljära migranter som grips i en gränsregion, förutom om det fortfarande finns en direkt koppling till handlingen att olagligen passera en gräns.

| — | En irreguljär migrant som lämnar en buss som kommer från ett tredjeland, om bussen redan har gjort flera stopp på EU-territorium. |
| --- | --- |

—

En irreguljär migrant som lämnar en buss som kommer från ett tredjeland, om bussen redan har gjort flera stopp på EU-territorium.

| — | Irreguljära migranter som efter att ha avvisats vid ett tidigare tillfälle bryter mot ett inreseförbud som fortfarande är i kraft (förutom om de grips i direkt samband med att de olagligen passerar en gräns). |
| --- | --- |

—

Irreguljära migranter som efter att ha avvisats vid ett tidigare tillfälle bryter mot ett inreseförbud som fortfarande är i kraft (förutom om de grips i direkt samband med att de olagligen passerar en gräns).

| — | Irreguljära migranter som passerar en inre gräns – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15, punkt 69 och artikel 2.2 i direktivet som avser yttre gränser samt artikel 14 i kodexen om Schengengränserna som är tillämpbar vid de yttre gränserna. |
| --- | --- |

—

Irreguljära migranter som passerar en inre gräns – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15, punkt 69 och artikel 2.2 i direktivet som avser yttre gränser samt artikel 14 i kodexen om Schengengränserna som är tillämpbar vid de yttre gränserna.

| — | Tredjelandsmedborgare som vistas olagligt och som lämnar medlemsstaternas och de Schengenanslutna ländernas territorier – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15, punkt 71. |
| --- | --- |

—

Tredjelandsmedborgare som vistas olagligt och som lämnar medlemsstaternas och de Schengenanslutna ländernas territorier – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15, punkt 71.

| — | Praktiska exempel på fall som omfattas av satsen ”och som inte därefter har fått tillstånd eller rätt att vistas i den medlemsstaten”, för vilka undantagen inte gäller:






  — | Irreguljära inresande som gripits vid den yttre gränsen och därefter har fått rätt till vistelse som asylsökande. Även om de efter slutligt avslag på asylansökan åter ”vistas olagligt” får de inte uteslutas från direktivets tillämpningsområde som ”gränsfall”. |
| --- | --- | --- |

—

Praktiska exempel på fall som omfattas av satsen ”och som inte därefter har fått tillstånd eller rätt att vistas i den medlemsstaten”, för vilka undantagen inte gäller:

—

Irreguljära inresande som gripits vid den yttre gränsen och därefter har fått rätt till vistelse som asylsökande. Även om de efter slutligt avslag på asylansökan åter ”vistas olagligt” får de inte uteslutas från direktivets tillämpningsområde som ”gränsfall”.

| — | En tredjelandsmedborgare som nekats inresa och vistas på transitflygplatsen (och därmed får uteslutas från direktivets tillämpningsområde) överförs till sjukhus av medicinska skäl och får ett nationellt kortvarigt tillstånd (och inte bara ett uppskjutande av avlägsnande enligt artikel 9.2 a) som täcker den period personen är inlagd på sjukhus. |
| --- | --- |

—

En tredjelandsmedborgare som nekats inresa och vistas på transitflygplatsen (och därmed får uteslutas från direktivets tillämpningsområde) överförs till sjukhus av medicinska skäl och får ett nationellt kortvarigt tillstånd (och inte bara ett uppskjutande av avlägsnande enligt artikel 9.2 a) som täcker den period personen är inlagd på sjukhus.

| — | Form, innehåll och rättsmedel för de beslut som utfärdas för tredjelandsmedborgare som utesluts från återvändandedirektivets tillämpningsområde i enlighet med artikel 2.2 a omfattas av nationell lagstiftning. |
| --- | --- |

—

Form, innehåll och rättsmedel för de beslut som utfärdas för tredjelandsmedborgare som utesluts från återvändandedirektivets tillämpningsområde i enlighet med artikel 2.2 a omfattas av nationell lagstiftning.

| — | Nekad inresa enligt artikel 14 kodexen om Schengengränserna omfattar alla som inte uppfyller inresevillkoren i artikel 6.1 i kodexen om Schengengränserna. |
| --- | --- |

—

Nekad inresa enligt artikel 14 kodexen om Schengengränserna omfattar alla som inte uppfyller inresevillkoren i artikel 6.1 i kodexen om Schengengränserna.

| — | Personer som nekas inresa i ett transitområde på en flygplats eller vid en gränsövergång på medlemsstatsterritorium omfattas av återvändandedirektivet (eftersom de redan fysiskt befinner sig på territoriet). Medlemsstaterna kan dock utnyttja undantagen i artikel 2.2 a enligt vilka medlemsstaterna kan besluta att inte tillämpa direktivet i dessa fall. |
| --- | --- |

—

Personer som nekas inresa i ett transitområde på en flygplats eller vid en gränsövergång på medlemsstatsterritorium omfattas av återvändandedirektivet (eftersom de redan fysiskt befinner sig på territoriet). Medlemsstaterna kan dock utnyttja undantagen i artikel 2.2 a enligt vilka medlemsstaterna kan besluta att inte tillämpa direktivet i dessa fall.

| — | Kommissionen anser att undantagen för gränsfall enligt artikel 2.2 a endast gäller vid gripande vid yttre gränser, inte vid inre gränser – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15. |
| --- | --- |

—

Kommissionen anser att undantagen för gränsfall enligt artikel 2.2 a endast gäller vid gripande vid yttre gränser, inte vid inre gränser – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15.

| — | Tillfälligt införande av inre gränskontroller innebär inte att inre gränser återomvandlas till yttre gränser. Situationen påverkar därför inte återvändandedirektivets tillämpningsområde. |
| --- | --- |

—

Tillfälligt införande av inre gränskontroller innebär inte att inre gränser återomvandlas till yttre gränser. Situationen påverkar därför inte återvändandedirektivets tillämpningsområde.

| — | ”Gränsfall” och ”gränsliknande” fall som kan uteslutas från direktivets tillämpningsområde i enlighet med artikel 2.2 a i direktivet är inte desamma som de som nämns i artikel 12.3 i detta direktiv (förenklat förfarande vid olaglig inresa): Olaglig inresa (som tas upp i artikel 12.3) är inte synonym med de ”gränsfall” och ”gränsliknande” fall som beskrivs i artikel 2.2 a i återvändandedirektivet. Exempel: en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt och som grips på en medlemsstats territorium tre månader efter sin olagliga inresa omfattas inte av artikel 2.2 a i återvändandedirektivet men kan omfattas av artikel 12.3 i detta direktiv. |
| --- | --- |

—

”Gränsfall” och ”gränsliknande” fall som kan uteslutas från direktivets tillämpningsområde i enlighet med artikel 2.2 a i direktivet är inte desamma som de som nämns i artikel 12.3 i detta direktiv (förenklat förfarande vid olaglig inresa): Olaglig inresa (som tas upp i artikel 12.3) är inte synonym med de ”gränsfall” och ”gränsliknande” fall som beskrivs i artikel 2.2 a i återvändandedirektivet. Exempel: en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt och som grips på en medlemsstats territorium tre månader efter sin olagliga inresa omfattas inte av artikel 2.2 a i återvändandedirektivet men kan omfattas av artikel 12.3 i detta direktiv.

2.2   Särskilda säkerhetsgarantier för ”gränsfall”

Om medlemsstaterna väljer att inte tillämpa direktivet på gränsfall måste de ändå respektera principen om non-refoulement och i enlighet med artikel 4.4 i återvändandedirektivet säkerställa att skyddsnivån för berörda personer inte är mindre förmånlig än vad som anges i de artiklar i återvändandedirektivet som gäller

| — | begränsad användning av tvångsmedel, |
| --- | --- |

—

begränsad användning av tvångsmedel,

| — | uppskov med avlägsnande, |
| --- | --- |

—

uppskov med avlägsnande,

| — | akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar samt hänsyn till utsatta personers särskilda behov, och |
| --- | --- |

—

akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar samt hänsyn till utsatta personers särskilda behov, och

| — | förhållanden vid förvar. |
| --- | --- |

—

förhållanden vid förvar.

Det ska även betonas att garantierna enligt unionens asylregelverk (särskilt när det gäller tillgång till asylförfarandet) inte på något sätt sätts ur spel av medlemsstaternas val att inte tillämpa återvändandedirektivet på gränsfall. Skyldigheterna enligt unionens asylregelverk innefattar särskilt en skyldighet för medlemsstaterna att

| — | underrätta tredjelandsmedborgare som kan vilja ansöka om internationellt skydd om möjligheten att göra detta, |
| --- | --- |

—

underrätta tredjelandsmedborgare som kan vilja ansöka om internationellt skydd om möjligheten att göra detta,

| — | säkerställa att gränsvakter och andra behöriga myndigheter har relevant information och att deras personal får nödvändig utbildning om hur man känner igen sökande samt anvisningar om att underrätta sökande om hur och när ansökningar om internationellt skydd kan lämnas, |
| --- | --- |

—

säkerställa att gränsvakter och andra behöriga myndigheter har relevant information och att deras personal får nödvändig utbildning om hur man känner igen sökande samt anvisningar om att underrätta sökande om hur och när ansökningar om internationellt skydd kan lämnas,

| — | se till att det finns tillgång till tolkning i den mån som krävs för att underlätta tillgången till förfarandet, |
| --- | --- |

—

se till att det finns tillgång till tolkning i den mån som krävs för att underlätta tillgången till förfarandet,

| — | se till att organisationer och personer som ger råd till sökande får möjlighet att träffa sökande vid gränsövergångar, inklusive i transitområden, vid yttre gränser. |
| --- | --- |

—

se till att organisationer och personer som ger råd till sökande får möjlighet att träffa sökande vid gränsövergångar, inklusive i transitområden, vid yttre gränser.

Närmare klargörande:

| — | Praktisk tillämpning av denna bestämmelse när inresa nekas vid gränsen. Det finns två möjligheter: Antingen befinner sig personen fysiskt på en medlemsstats territorium efter att ha nekats inresa vid gränsen (till exempel i ett transitområde på en flygplats) eller så befinner sig personen inte fysiskt på en medlemsstats territorium (till exempel en person som nekats inresa vid en landsgräns och fortfarande vistas fysiskt på ett tredjelands territorium). I det första fallet ska säkerhetsgarantierna i artikel 4.4 i återvändandedirektivet tillämpas; i det andra fallet kan artikel 4.4 inte tillämpas. |
| --- | --- |

—

Praktisk tillämpning av denna bestämmelse när inresa nekas vid gränsen. Det finns två möjligheter: Antingen befinner sig personen fysiskt på en medlemsstats territorium efter att ha nekats inresa vid gränsen (till exempel i ett transitområde på en flygplats) eller så befinner sig personen inte fysiskt på en medlemsstats territorium (till exempel en person som nekats inresa vid en landsgräns och fortfarande vistas fysiskt på ett tredjelands territorium). I det första fallet ska säkerhetsgarantierna i artikel 4.4 i återvändandedirektivet tillämpas; i det andra fallet kan artikel 4.4 inte tillämpas.

| — | Respekten för principen om non-refoulement enligt artikel 4.4 b i återvändandedirektivet – som även erkänns i artikel 19.2 i EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad EU-stadgan) och i artikel 3 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna – är absolut och får inte under några omständigheter begränsas, inte ens om utländska medborgare är ett hot mot allmän ordning eller har begått ett synnerligen allvarligt brott. Sådana personer får undantas från flyktingstatus eller status som skyddsbehövande men kan ändå inte återsändas till en plats där de kan torteras eller dödas. |
| --- | --- |

—

Respekten för principen om non-refoulement enligt artikel 4.4 b i återvändandedirektivet – som även erkänns i artikel 19.2 i EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad EU-stadgan) och i artikel 3 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna – är absolut och får inte under några omständigheter begränsas, inte ens om utländska medborgare är ett hot mot allmän ordning eller har begått ett synnerligen allvarligt brott. Sådana personer får undantas från flyktingstatus eller status som skyddsbehövande men kan ändå inte återsändas till en plats där de kan torteras eller dödas.

2.3   Straffrättsliga fall och utlämningsfall

Medlemsstaterna har dock frihet att inte tillämpa direktivet på tredjelandsmedborgare som

| — | har ådömts att återvända som en straffrättslig påföljd i enlighet med den nationella lagstiftningen, |
| --- | --- |

—

har ådömts att återvända som en straffrättslig påföljd i enlighet med den nationella lagstiftningen,

| — | har ådömts att återvända som en följd av en straffrättslig påföljd, i enlighet med den nationella lagstiftningen, eller |
| --- | --- |

—

har ådömts att återvända som en följd av en straffrättslig påföljd, i enlighet med den nationella lagstiftningen, eller

| — | är föremål för utlämningsförfaranden. |
| --- | --- |

—

är föremål för utlämningsförfaranden.

Närmare klargörande:

| — | De straffrättsliga fall som avses i denna bestämmelse rör handlingar som normalt skulle betraktas som brott enligt medlemsstaternas nationella lagstiftning.






  — | I sin dom i målet Filev och Osmani, C-297/12, klargör domstolen uttryckligen att brott mot den nationella narkotikalagen och domar för narkotikahandel kan vara fall för vilka undantaget kan gälla. |
| --- | --- | --- |

—

De straffrättsliga fall som avses i denna bestämmelse rör handlingar som normalt skulle betraktas som brott enligt medlemsstaternas nationella lagstiftning.

—

I sin dom i målet Filev och Osmani, C-297/12, klargör domstolen uttryckligen att brott mot den nationella narkotikalagen och domar för narkotikahandel kan vara fall för vilka undantaget kan gälla.

| — | I sin dom i målet Achughbabian, C-329/11, bekräftade domstolen att detta undantag inte kan användas på tredjelandsmedborgare vars enda överträdelse är olaglig vistelse eftersom detta skulle urholka syftet med återvändandedirektivet och dess bindande verkan. |
| --- | --- |

—

I sin dom i målet Achughbabian, C-329/11, bekräftade domstolen att detta undantag inte kan användas på tredjelandsmedborgare vars enda överträdelse är olaglig vistelse eftersom detta skulle urholka syftet med återvändandedirektivet och dess bindande verkan.

| — | Mindre migrationsrelaterade överträdelser såsom irreguljär inresa eller olaglig vistelse motiverar inte detta undantag. |
| --- | --- |

—

Mindre migrationsrelaterade överträdelser såsom irreguljär inresa eller olaglig vistelse motiverar inte detta undantag.

| — | Utlämningsförfaranden är inte nödvändigtvis förknippade med förfaranden för återvändande. I Europarådets ursprungliga utlämningskonvention från 1957 (19) begränsas utlämning till överlämnande ”av personer mot vilka den sökande partens behöriga myndigheter vidtar åtgärder för en överträdelse eller som är efterlyst av dessa myndigheter för att avtjäna ett straff eller på grund av ett häktningsbeslut”. Det kan dock finnas överlappningar, och detta undantag syftar till att klargöra att medlemsstaterna inte behöver tillämpa rättssäkerhetsgarantierna enligt återvändandedirektivet när de verkställer ett återvändande inom ramen för ett utlämningsförfarande. |
| --- | --- |

—

Utlämningsförfaranden är inte nödvändigtvis förknippade med förfaranden för återvändande. I Europarådets ursprungliga utlämningskonvention från 1957 (19) begränsas utlämning till överlämnande ”av personer mot vilka den sökande partens behöriga myndigheter vidtar åtgärder för en överträdelse eller som är efterlyst av dessa myndigheter för att avtjäna ett straff eller på grund av ett häktningsbeslut”. Det kan dock finnas överlappningar, och detta undantag syftar till att klargöra att medlemsstaterna inte behöver tillämpa rättssäkerhetsgarantierna enligt återvändandedirektivet när de verkställer ett återvändande inom ramen för ett utlämningsförfarande.

3.   FÖRMÅNLIGARE BESTÄMMELSER

Rättslig grund: Artikel 4 i återvändandedirektivet.

Trots att syftet med återvändandedirektivet är att harmonisera förfarandena för återvändande i medlemsstaterna påverkar direktivet uttryckligen inte förmånligare bestämmelser i bilaterala eller multilaterala internationella överenskommelser (artikel 4.1).

Återvändandedirektivet påverkar inte heller vare sig ”tillämpningen av eventuella förmånligare bestämmelser för tredjelandsmedborgaren i gemenskapens regelverk om invandring och asyl” (artikel 4.2) eller ”medlemsstaternas rätt att anta eller behålla bestämmelser som är förmånligare för de personer som det är tillämpligt på, förutsatt att dessa förmånligare bestämmelser är förenliga med detta direktiv” (artikel 4.3).

Närmare klargörande:

| — | Eftersom syftet med återvändandedirektivet är att införa gemensamma miniminormer när det gäller respekten för enskildas grundläggande rättigheter vid förfaranden för återvändande måste förmånligare alltid tolkas som förmånligare för den återvändande och inte förmånligare för den stat som utvisar eller avlägsnar personen. |
| --- | --- |

—

Eftersom syftet med återvändandedirektivet är att införa gemensamma miniminormer när det gäller respekten för enskildas grundläggande rättigheter vid förfaranden för återvändande måste förmånligare alltid tolkas som förmånligare för den återvändande och inte förmånligare för den stat som utvisar eller avlägsnar personen.

| — | Medlemsstaterna har inte frihet att tillämpa striktare normer inom de områden som regleras i återvändandedirektivet – se domstolens dom i målet El Dridi, C-61/11, (20), punkt 33: ”[...] i direktiv 2008/115/EG [...] ges [medlemsstaterna] däremot inte något utrymme att tillämpa striktare normer inom det område som regleras i direktivet”. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaterna har inte frihet att tillämpa striktare normer inom de områden som regleras i återvändandedirektivet – se domstolens dom i målet El Dridi, C-61/11, (20), punkt 33: ”[...] i direktiv 2008/115/EG [...] ges [medlemsstaterna] däremot inte något utrymme att tillämpa striktare normer inom det område som regleras i direktivet”.

| — | Ålägga avgifter i stället för att besluta om återvändande: Återvändandedirektivet medger inte att någon mekanism införs som innebär att tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium alltefter omständigheterna antingen kan påföras böter eller avlägsnas, eftersom den ena åtgärden utesluter den andra – se domstolens dom i målet Zaizoune, C-38/14 (21). |
| --- | --- |

—

Ålägga avgifter i stället för att besluta om återvändande: Återvändandedirektivet medger inte att någon mekanism införs som innebär att tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium alltefter omständigheterna antingen kan påföras böter eller avlägsnas, eftersom den ena åtgärden utesluter den andra – se domstolens dom i målet Zaizoune, C-38/14 (21).

| — | Det går att tillämpa delar av återvändandedirektivet på personer som är undantagna från dess tillämpning i enlighet med artikel 2.2 a och 2.2 b, eftersom en sådan praxis ligger i den berördas intresse, är förenlig med direktivet och kan anses täckas av artikel 4.3. |
| --- | --- |

—

Det går att tillämpa delar av återvändandedirektivet på personer som är undantagna från dess tillämpning i enlighet med artikel 2.2 a och 2.2 b, eftersom en sådan praxis ligger i den berördas intresse, är förenlig med direktivet och kan anses täckas av artikel 4.3.

4.   SANKTIONER FÖR ÖVERTRÄDELSE AV MIGRATIONSBESTÄMMELSER

Rättslig grund: Återvändandedirektivet – tolkat av EU-domstolen i målen El Dridi, C-61/11, Sagor, C-329/11 Achughbabian, C-430/11, Filev och Osmani, C-297/12, Zaizoune, C-38/14, Celaj, C-290/14 och Affum, C-47/15.

Medlemsstaterna har frihet att fastställa effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder, inbegripet fängelse som en straffrättslig påföljd, för överträdelser av reglerna för migration förutsatt att åtgärderna inte äventyrar tillämpningen av återvändandedirektivet och säkerställer att grundläggande rättigheter iakttas till fullo, särskilt de som garanteras i EU-stadgan, tolkade i enlighet med den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Nationell lag avgör vilka typer av överträdelser av migrationsreglerna som ska vara föremål för straffrättsliga åtgärder.

Ingenting hindrar medlemsstaterna från att de i sina nationella straffrättsliga åtgärder även tar upp och tar hänsyn till överträdelser av migrationsreglerna i andra medlemsstater.

Inreseförbud har inte efterlevts: Medlemsstaterna kan utdöma straffrättsliga påföljder för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt som har varit föremål för återvändandeförfarande och som reser tillbaka in på en medlemsstats territorium och därigenom bryter mot ett inreseförbud. Sådan straffrättslig påföljd är endast tillåten under förutsättning att det utfärdade inreseförbudet för tredjelandsmedborgaren följer direktivets bestämmelser. Sådana straffrättsliga påföljder ska säkerställa fullständigt iakttagande av grundläggande rättigheter och Genèvekonventionen från 1951 (22), särskilt artikel 31.1 (23) – se domstolens dom i målet Celaj, C-290/14 (24).

| — | Återvändandedirektivet hindrar inte att bötesstraff åläggs enligt nationella straffrättsliga bestämmelser när det gäller tredjelandsmedborgare, för vilka förfaranden för återvändande inte har tillämpats framgångsrikt och som vistas olagligt på en medlemsstats territorium utan att det finns något giltigt skäl för att inte återvända. Vid bötesstraff som syftar till att avskräcka sådana återvändare från att stanna olagligt måste de grundläggande rättigheterna till fullo iakttas, särskilt de som garanteras i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, och proportionalitetsprincipen följas – se domstolens dom i målet Achughbabian, C-329/11, punkterna 48 och 49. |
| --- | --- |

—

Återvändandedirektivet hindrar inte att bötesstraff åläggs enligt nationella straffrättsliga bestämmelser när det gäller tredjelandsmedborgare, för vilka förfaranden för återvändande inte har tillämpats framgångsrikt och som vistas olagligt på en medlemsstats territorium utan att det finns något giltigt skäl för att inte återvända. Vid bötesstraff som syftar till att avskräcka sådana återvändare från att stanna olagligt måste de grundläggande rättigheterna till fullo iakttas, särskilt de som garanteras i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, och proportionalitetsprincipen följas – se domstolens dom i målet Achughbabian, C-329/11, punkterna 48 och 49.

| — | Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna föreskriver effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder i nationell lagstiftning (till exempel böter, beslagtagande av dokument, minskade/nekade förmåner/bidrag, nekat arbetstillstånd) när det gäller tredjelandsmedborgare som avsiktligt motsätter sig återvändandeprocessen (till exempel gör sig av med resehandlingar, uppger falsk identitet, förhindrar identifiering, upprepad vägrar upprepade gånger att gå ombord) förutsatt att sådana påföljder inte hindrar att syftena med återvändandedirektivet uppnås och säkerställer att grundläggande rättigheter iakttas till fullo. |
| --- | --- |

—

Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna föreskriver effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder i nationell lagstiftning (till exempel böter, beslagtagande av dokument, minskade/nekade förmåner/bidrag, nekat arbetstillstånd) när det gäller tredjelandsmedborgare som avsiktligt motsätter sig återvändandeprocessen (till exempel gör sig av med resehandlingar, uppger falsk identitet, förhindrar identifiering, upprepad vägrar upprepade gånger att gå ombord) förutsatt att sådana påföljder inte hindrar att syftena med återvändandedirektivet uppnås och säkerställer att grundläggande rättigheter iakttas till fullo.

| — | Kriminalisering av enbart olaglig vistelse: Medlemsstaterna får inte utdöma fängelsestraff enligt nationella straffrättsliga bestämmelser enbart på grund av olaglig vistelse före eller medan förfaranden för återvändande pågår eftersom detta skulle försena återvändandet – se domstolens dom i målet El Dridi, C-61/11. Medlemsstaterna hindras dock inte av återvändandedirektivet att ålägga fängelsestraff för att straffa att andra brott begås än de som härrör enbart från olaglig vistelse, inbegripet i situationer där förfaranden för återvändande inte ännu har avslutats – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15, punkt 65. |
| --- | --- |

—

Kriminalisering av enbart olaglig vistelse: Medlemsstaterna får inte utdöma fängelsestraff enligt nationella straffrättsliga bestämmelser enbart på grund av olaglig vistelse före eller medan förfaranden för återvändande pågår eftersom detta skulle försena återvändandet – se domstolens dom i målet El Dridi, C-61/11. Medlemsstaterna hindras dock inte av återvändandedirektivet att ålägga fängelsestraff för att straffa att andra brott begås än de som härrör enbart från olaglig vistelse, inbegripet i situationer där förfaranden för återvändande inte ännu har avslutats – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15, punkt 65.

| — | Ekonomiska påföljder: Det är inte i sig oförenligt med återvändandedirektivets syften att ålägga ett (proportionerligt) bötesstraff för olaglig vistelse enligt nationella straffrättsliga bestämmelser eftersom detta inte utgör hinder för att ett beslut om återvändande utfärdas och verkställs med iakttagande av de villkor som anges i direktivet – se domstolens dom i målet Sagor, C-430/11. Nationell lagstiftning som vid olaglig vistelse antingen ger böter eller avlägsnande är inte i överensstämmelse med återvändandedirektivet, eftersom de två åtgärderna utesluter varandra och undergräver direktivets verkningskraft – se domstolens dom i målet Zaizoune, C-38/14. |
| --- | --- |

—

Ekonomiska påföljder: Det är inte i sig oförenligt med återvändandedirektivets syften att ålägga ett (proportionerligt) bötesstraff för olaglig vistelse enligt nationella straffrättsliga bestämmelser eftersom detta inte utgör hinder för att ett beslut om återvändande utfärdas och verkställs med iakttagande av de villkor som anges i direktivet – se domstolens dom i målet Sagor, C-430/11. Nationell lagstiftning som vid olaglig vistelse antingen ger böter eller avlägsnande är inte i överensstämmelse med återvändandedirektivet, eftersom de två åtgärderna utesluter varandra och undergräver direktivets verkningskraft – se domstolens dom i målet Zaizoune, C-38/14.

| — | I enlighet med artikel 5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/52/EG (25) om sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare är arbetsgivare som utan tillstånd anställer personer som vistas olagligt skyldiga att betala en ekonomisk påföljd som ska inbegripa kostnaderna för återvändande i de fall där förfaranden för återvändande pågår. Medlemsstaterna kan besluta att inkludera åtminstone de genomsnittliga kostnaderna för återvändande i de ekonomiska påföljderna. |
| --- | --- |

—

I enlighet med artikel 5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/52/EG (25) om sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare är arbetsgivare som utan tillstånd anställer personer som vistas olagligt skyldiga att betala en ekonomisk påföljd som ska inbegripa kostnaderna för återvändande i de fall där förfaranden för återvändande pågår. Medlemsstaterna kan besluta att inkludera åtminstone de genomsnittliga kostnaderna för återvändande i de ekonomiska påföljderna.

| — | Omedelbar avvisning eller utvisning enligt nationella straffrättsliga bestämmelser (i fall som inte är undantagna enligt tillämpningsområdet för återvändandedirektivets artikel 2.2 b – se avsnitt 2.3. ovan): denna är endast tillåten om domen uppfyller alla garantier enligt återvändandedirektivet (inbegripet formen av återvändandebeslut, rättssäkerhetsgarantier och att möjligheten till frivillig avresa först övervägs) – se domstolens dom i målet Sagor, C-430/11. |
| --- | --- |

—

Omedelbar avvisning eller utvisning enligt nationella straffrättsliga bestämmelser (i fall som inte är undantagna enligt tillämpningsområdet för återvändandedirektivets artikel 2.2 b – se avsnitt 2.3. ovan): denna är endast tillåten om domen uppfyller alla garantier enligt återvändandedirektivet (inbegripet formen av återvändandebeslut, rättssäkerhetsgarantier och att möjligheten till frivillig avresa först övervägs) – se domstolens dom i målet Sagor, C-430/11.

| — | Husarrest enligt nationella straffrättsliga bestämmelser: denna är endast tillåten om det finns garantier för att husarresten inte förhindrar återvändande och att verkställigheten av husarresten upphör så snart som faktisk transport av den berörda personen ut ur den berörda medlemsstaten är möjlig – se domstolens dom i målet Sagor, C-430/11. |
| --- | --- |

—

Husarrest enligt nationella straffrättsliga bestämmelser: denna är endast tillåten om det finns garantier för att husarresten inte förhindrar återvändande och att verkställigheten av husarresten upphör så snart som faktisk transport av den berörda personen ut ur den berörda medlemsstaten är möjlig – se domstolens dom i målet Sagor, C-430/11.

Närmare klargörande:

| — | ”Giltigt skäl för att inte återvända” kan






  — | antingen vara skäl utanför det område som den återvändande kan påverka (till exempel att nödvändig dokumentation från tredjeländer fördröjs på grund av bristande samarbete från myndigheter i tredjeländer, en krissituation i återvändandelandet som omöjliggör ett säkert återvändande eller beviljande av ett formellt uppskjutande av återvändandet för vissa kategorier av återvändande), eller |
| --- | --- | --- |

—

”Giltigt skäl för att inte återvända” kan

—

antingen vara skäl utanför det område som den återvändande kan påverka (till exempel att nödvändig dokumentation från tredjeländer fördröjs på grund av bristande samarbete från myndigheter i tredjeländer, en krissituation i återvändandelandet som omöjliggör ett säkert återvändande eller beviljande av ett formellt uppskjutande av återvändandet för vissa kategorier av återvändande), eller

| — | skäl inom den återvändandes egen sfär som erkänns som legitima eller giltiga av unionen eller enligt nationell lagstiftning (till exempel hälsoproblem eller familjeskäl som leder till att avlägsnandet skjuts upp, pågående överklagande med suspensiv verkan eller beslut att samarbeta med myndigheterna som vittne). Enbart en subjektiv önskan att stanna i EU kan aldrig betraktas som ett ”giltigt skäl”. |
| --- | --- |

—

skäl inom den återvändandes egen sfär som erkänns som legitima eller giltiga av unionen eller enligt nationell lagstiftning (till exempel hälsoproblem eller familjeskäl som leder till att avlägsnandet skjuts upp, pågående överklagande med suspensiv verkan eller beslut att samarbeta med myndigheterna som vittne). Enbart en subjektiv önskan att stanna i EU kan aldrig betraktas som ett ”giltigt skäl”.

| — | ”Ogiltiga skäl för att inte återvända” kan vara skäl inom det område den återvändande kan påverka som inte erkänns som legitima eller giltiga av unionen eller enligt nationell lagstiftning (till exempel bristande samarbete med att få fram resehandlingar, bristande samarbete med att uppge sin identitet, att man förstör dokument, avviker, förhindrar åtgärder för avlägsnande). |
| --- | --- |

—

”Ogiltiga skäl för att inte återvända” kan vara skäl inom det område den återvändande kan påverka som inte erkänns som legitima eller giltiga av unionen eller enligt nationell lagstiftning (till exempel bristande samarbete med att få fram resehandlingar, bristande samarbete med att uppge sin identitet, att man förstör dokument, avviker, förhindrar åtgärder för avlägsnande).

5.   GRIPANDE OCH SKYLDIGHET ATT UTFÄRDA ETT BESLUT OM ÅTERVÄNDANDE

Rättslig grund: Artikel 6.1 i återvändandedirektivet.

Medlemsstaterna ska utfärda ett återvändandebeslut för alla tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium.

Medlemsstaterna är skyldiga att utfärda återvändandebeslut för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium, förutom om ett undantag gäller enligt unionslagstiftningen (se listan med undantag nedan). Medlemsstaterna får i praktiken inte tolerera att tredjelandsmedborgare visats olagligt på deras territorium utan att antingen inleda ett förfarande för återvändande eller bevilja rätt att stanna. Syftet med denna skyldighet för medlemsstaterna att antingen inleda ett förfarande för återvändande eller bevilja rätt att stanna är att minska gråzonerna för att förhindra att personer som vistas olagligt i medlemsstaterna utnyttjas på olagliga sätt och att förbättra rättssäkerheten för alla berörda.

Medlemsstaterna måste utfärda ett återvändandebeslut oavsett om tredjelandsmedborgaren har en giltig identitets- eller resehandling och oavsett om ett återtagande i ett tredjeland är möjligt eller inte.

Återvändandebeslut bör inte ha tidsbegränsad giltighet. Behöriga nationella myndigheter bör ha möjlighet att verkställa återvändandebeslut utan att göra om förfarandet efter en viss tid (till exempel ett år), under förutsättning att den berörda tredjelandsmedborgarens personliga situation inte har förändrats avsevärt faktiskt eller enligt lagen (till exempel förändrad rättslig ställning, risk för refoulement) och utan att det påverkar rätten att bli hörd och till ett effektivt rättsmedel.

Generellt är det relevanta kriteriet för att avgöra vilken medlemsstat som ska ansvara för förfarandet för återvändande var gripandet sker. Exempel: om en irreguljär migrant har kommit in i EU via medlemsstat A (utan att upptäckas), därefter har rest genom medlemsstaterna B och C (oupptäckt) och slutligen upptäckts i medlemsstat D är det medlemsstat D som ansvarar för förfarandet för återvändande. Tillfälligt återinförande av kontroller vid de inre gränserna mellan Schengenstater påverkar inte denna princip. Undantag från denna allmänna regel beskrivs i avsnitten 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 och 5.8 nedan.

Närmare klargörande:

| — | En administrativ straffavgift för olaglig vistelse enligt nationell lagstiftning får åläggas parallellt med att ett beslut om återvändande fattas. En sådan administrativ straffavgift befriar dock inte medlemsstaten från skyldigheten att utfärda ett beslut om återvändande och verkställa avlägsnandet – se domstolens dom i målet Zaizoune, C-38/14. |
| --- | --- |

—

En administrativ straffavgift för olaglig vistelse enligt nationell lagstiftning får åläggas parallellt med att ett beslut om återvändande fattas. En sådan administrativ straffavgift befriar dock inte medlemsstaten från skyldigheten att utfärda ett beslut om återvändande och verkställa avlägsnandet – se domstolens dom i målet Zaizoune, C-38/14.

| — | Beslut om återvändande ska upplysa om den berörda tredjelandsmedborgarens skyldighet att lämna den utfärdande medlemsstatens territorium för att nå ett tredjeland i enlighet med definitionen av ”återvändande” (se avsnitt 1.3) eller, med andra ord, att tredjelandsmedborgaren måste lämna EU-medlemsstaternas och de Schengenanslutna ländernas territorier. Otydlighet om vilken skyldighet som åligger tredjelandsmedborgaren kan få den oavsedda följden att det uppstår en risk för otillåtna sekundära förflyttningar. |
| --- | --- |

—

Beslut om återvändande ska upplysa om den berörda tredjelandsmedborgarens skyldighet att lämna den utfärdande medlemsstatens territorium för att nå ett tredjeland i enlighet med definitionen av ”återvändande” (se avsnitt 1.3) eller, med andra ord, att tredjelandsmedborgaren måste lämna EU-medlemsstaternas och de Schengenanslutna ländernas territorier. Otydlighet om vilken skyldighet som åligger tredjelandsmedborgaren kan få den oavsedda följden att det uppstår en risk för otillåtna sekundära förflyttningar.

| — | Beslut om återvändande i enlighet med återvändandedirektivet måste också fattas när ett återtagandeavtal utnyttjas i samband med ett återvändandeförfarande: i varje enskilt fall av återvändande gäller en fullständig och allomfattande tillämpning av återvändandedirektivet (som täcker förhållandet mellan den avlägsnande staten och återvändaren), oberoende av om ett återtagandeavtal utnyttjas (som täcker förhållandet mellan EU-medlemsstaterna och tredjeländer). Ett avtal om återtagande kan i själva verket bara utnyttjas om ett beslut om återvändande redan har fattats. |
| --- | --- |

—

Beslut om återvändande i enlighet med återvändandedirektivet måste också fattas när ett återtagandeavtal utnyttjas i samband med ett återvändandeförfarande: i varje enskilt fall av återvändande gäller en fullständig och allomfattande tillämpning av återvändandedirektivet (som täcker förhållandet mellan den avlägsnande staten och återvändaren), oberoende av om ett återtagandeavtal utnyttjas (som täcker förhållandet mellan EU-medlemsstaterna och tredjeländer). Ett avtal om återtagande kan i själva verket bara utnyttjas om ett beslut om återvändande redan har fattats.

| — | Nationell lagstiftning kan kräva att en tredjelandsmedborgare lämnar EU:s territorium om han eller hon vistas där olagligt. En sådan abstrakt juridisk skyldighet utgör dock inte ett beslut om återvändande. Det krävs ett särskilt återvändandebeslut i varje enskilt fall. |
| --- | --- |

—

Nationell lagstiftning kan kräva att en tredjelandsmedborgare lämnar EU:s territorium om han eller hon vistas där olagligt. En sådan abstrakt juridisk skyldighet utgör dock inte ett beslut om återvändande. Det krävs ett särskilt återvändandebeslut i varje enskilt fall.

| — | De nationella behöriga myndigheterna bör fullt ut använda relevanta it-system i unionen, såsom Schengens informationssystem II (SIS II), Eurodac och informationssystemet för viseringar för att stödja identifiering och individuell bedömning i varje fall och underlätta och stödja samverkan mellan medlemsstaterna vid förfaranden för återvändande och återtagande. |
| --- | --- |

—

De nationella behöriga myndigheterna bör fullt ut använda relevanta it-system i unionen, såsom Schengens informationssystem II (SIS II), Eurodac och informationssystemet för viseringar för att stödja identifiering och individuell bedömning i varje fall och underlätta och stödja samverkan mellan medlemsstaterna vid förfaranden för återvändande och återtagande.

| — | För att fullgöra skyldigheten att utfärda beslut om återvändande bör medlemsstaterna fastställa effektiva och proportionerliga åtgärder för att lokalisera, upptäcka och gripa tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium. I detta avseende erinras om att det i artikel 13.1 i kodexen om Schengengränserna fastställs att medlemsstaterna ska gripa tredjelandsmedborgare som har passerat de yttre gränserna olagligt och inte har rätt att visas i EU och göra dem till föremål för förfaranden för återvändande. I artikel 14 i direktivet om sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare fastställs att medlemsstaterna ska säkerställa att effektiva och lämpliga inspektioner genomförs på deras territorium för att kontrollera anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. |
| --- | --- |

—

För att fullgöra skyldigheten att utfärda beslut om återvändande bör medlemsstaterna fastställa effektiva och proportionerliga åtgärder för att lokalisera, upptäcka och gripa tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium. I detta avseende erinras om att det i artikel 13.1 i kodexen om Schengengränserna fastställs att medlemsstaterna ska gripa tredjelandsmedborgare som har passerat de yttre gränserna olagligt och inte har rätt att visas i EU och göra dem till föremål för förfaranden för återvändande. I artikel 14 i direktivet om sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare fastställs att medlemsstaterna ska säkerställa att effektiva och lämpliga inspektioner genomförs på deras territorium för att kontrollera anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt.

Praxis vid gripande – respekt för de grundläggande rättigheterna

Medlemsstaternas skyldighet att utfärda ett återvändandebeslut för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium är knuten till ett krav på respekt för de grundläggande rättigheterna, inbegripet proportionalitetsprincipen (skäl 24). Det legitima syftet att bekämpa irreguljär migration kan vägas mot andra legitima intressen för medlemsstaterna, såsom folkhälsoskäl, statens intresse att bekämpa brott, intresset att ha en heltäckande registrering av födelsetal, respekten för barnets bästa (som tas upp i skäl 22), Genèvekonventionen (som tas upp i skäl 23) liksom andra relevanta grundläggande rättigheter enligt EU-stadgan.

Kommissionen hänvisar till övervägandena i ett dokument från 2012 från EU:s byrå för grundläggande rättigheter, Apprehension of migrants in an irregular situation – fundamental rights considerations (rådets dokument 13847/12) som vägledning för hur gripanden kan genomföras med respekt för tredjelandsmedborgares grundläggande rättigheter samtidigt som effektiva förfaranden för återvändande säkerställs. Om medlemsstaterna tillämpar praxis som innebär att denna vägledning respekteras påverkar det inte skyldigheten att utfärda återvändandebeslut till tredjelandsmedborgare som vistas olagligt enligt artikel 6.1 i återvändandedirektivet:

Tillgång till sjukvård:

Migranter i en irreguljär situation som söker medicinsk vård får inte gripas vid eller invid sjukvårdsinrättningar.

Medlemsstaterna bör inte begära att sjukvårdsinrättningar ska dela migranters personuppgifter med brottsbekämpande myndigheter för syften som kan ha att göra med återvändande.

Tillgång till utbildning:

Migranter i en irreguljär situation bör inte gripas vid eller invid den skola deras barn går i.

Medlemsstaterna bör inte begära att skolor ska dela migranters personuppgifter med brottsbekämpande myndigheter för syften som kan ha att göra med återvändande.

Religionsfrihet:

Migranter i en irreguljär situation bör inte gripas vid eller invid erkända religiösa institutioner när de utövar sin religion.

Registrering av födelse:

Migranter i en irreguljär situation bör kunna registrera födelser och kunna få en födelseattest för sina barn utan att riskera att bli gripna.

Medlemsstaterna bör inte begära att folkbokföringsmyndigheter ska dela migranters personuppgifter med brottsbekämpande myndigheter för syften som kan ha att göra med återvändande.

Rätt till rättslig prövning:

För att bekämpa brottslighet bör medlemsstaterna överväga om det kan göras möjligt för offer och vittnen att anmäla brott utan att vara rädda för att bli gripna. Följande goda metoder kan övervägas för detta ändamål:

| — | Införa möjligheter att vara anonym, eller delvis anonym, eller andra effektiva anmälningsmetoder. |
| --- | --- |

—

Införa möjligheter att vara anonym, eller delvis anonym, eller andra effektiva anmälningsmetoder.

| — | Erbjuda offer för och vittnen till allvarliga brott möjlighet att vända sig till polisen via en tredje part (såsom en migrantombudsman, särskilt utsedda tjänstemän eller enheter som erbjuder humanitär hjälp och rättshjälp). |
| --- | --- |

—

Erbjuda offer för och vittnen till allvarliga brott möjlighet att vända sig till polisen via en tredje part (såsom en migrantombudsman, särskilt utsedda tjänstemän eller enheter som erbjuder humanitär hjälp och rättshjälp).

| — | Fastställa på vilka villkor offer för eller vittnen till brott, inklusive våld i hemmet, kan beviljas uppehållstillstånd baserat på normerna i rådets direktiv 2004/81/EG (26) och direktiv 2009/52/EG. |
| --- | --- |

—

Fastställa på vilka villkor offer för eller vittnen till brott, inklusive våld i hemmet, kan beviljas uppehållstillstånd baserat på normerna i rådets direktiv 2004/81/EG (26) och direktiv 2009/52/EG.

| — | Överväga behovet av att frikoppla immigrationsstatusen från offer för våld från huvudinnehavaren av den rättsliga statusen, som samtidigt är förövaren. |
| --- | --- |

—

Överväga behovet av att frikoppla immigrationsstatusen från offer för våld från huvudinnehavaren av den rättsliga statusen, som samtidigt är förövaren.

| — | I samarbete med yrkesinspektionen eller andra relevanta organ med utgångspunkt i direktiv 2009/52/EG utarbeta broschyrer med systematisk och objektiv information som riktar sig till migranter som grips på arbetsplatsen om vilka möjligheter de har att inge klagomål mot sina arbetsgivare samt vidta åtgärder för att ta vara på relevanta bevis. |
| --- | --- |

—

I samarbete med yrkesinspektionen eller andra relevanta organ med utgångspunkt i direktiv 2009/52/EG utarbeta broschyrer med systematisk och objektiv information som riktar sig till migranter som grips på arbetsplatsen om vilka möjligheter de har att inge klagomål mot sina arbetsgivare samt vidta åtgärder för att ta vara på relevanta bevis.

Migranter i en irreguljär situation som söker rättshjälp bör inte gripas vid eller invid fackföreningar eller andra organ som erbjuder stöd av det slaget.

Kommissionen rekommenderar dessutom att tredjelandsmedborgare i en irreguljär situation som vill få tillträde till offentliga verk och inrättningar som registrerar ansökningar om internationellt skydd eller ansökningar om statslöshetsstatus inte bör gripas vid eller invid sådana verk och inrättningar.

Särskilda fall:

5.1   Gripande i samband med en utresekontroll

Rättslig grund: Artikel 6 i återvändandedirektivet.

Ett återvändandebeslut får under vissa omständigheter också fattas om en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig grips vid EU:s yttre gräns i samband med att han eller hon lämnar EU:s territorium, men då krävs att man gör en bedömning från fall till fall och tar hänsyn till proportionalitetsprincipen. Ett sådant beslut kan vara berättigat i fall där det vid en utresekontroll konstateras att personens uppehållstillstånd sedan länge har gått ut eller personen har vistats olagligt i landet under längre tid. I sådana fall kan medlemsstaterna inleda ett återvändandeförfarande när de får kännedom om förhållandena och i personens utevaro fortsätta förfarandet som leder till ett återvändandebeslut åtföljt av ett inreseförbud med respekt för de rättssäkerhetsgarantier som tas upp avsnitt 11.3 och 12 nedan.

Trots att personen i en sådan situation ändå är på väg att lämna EU kan det vara rimligt att utfärda ett återvändandebeslut eftersom medlemsstaten då kan utfärda ett inreseförbud och på så sätt förhindra framtida inresor och risken för ytterligare olagliga vistelser.

Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att upprätta förfaranden för att utfärda återvändandebeslut och – i tillämpliga fall – inreseförbud direkt på flygplatsen, vid andra gränsövergångsställen eller, för inreseförbud, i personens utevaro (se avsnitt 11.3) i sådana särskilda fall.

Om en tredjelandsmedborgare vars uppehållstillstånd har gått ut i en första medlemsstat lämnar unionen via en andra medlemsstat eller transitmedlemsstat måste återvändandebeslutet och inreseförbudet utfärdas av den andra medlemsstaten (personen vars uppehållstillstånd har gått ut vistas normalt dessutom olagligt i den andra medlemsstaten i den mening som avses i återvändandedirektivet).

5.2   Innehavare av ett återvändandebeslut utfärdat av en annan medlemsstat

Rättslig grund: Rådets direktiv 2001/40/EG (27).

Påminnelse/förklaring: Verkningarna i en medlemsstat av ett återvändandebeslut utfärdat i en annan medlemsstat var föremål för ett eget kapitel V i kommissionens förslag från 2005 till ett återvändandedirektiv (”Gripande i andra medlemsstater”). Detta kapitel ströks dock under förhandlingarna, i likhet med artikel 20 i kommissionens förslag, enligt vilken direktiv 2001/40/EG skulle strykas, och direktiv 2001/40/EG förblev i kraft. Direktiv 2001/40/EG tillåter uttryckligen erkännande av ett återvändandebeslut utfärdat av behörig myndighet i en medlemsstat mot en tredjelandsmedborgare som befinner sig på en annan medlemsstats territorium. Artikel 6 i återvändandedirektivet nämner inte uttryckligen fallet att en andra medlemsstat erkänner ett återvändandebeslut utfärdat av en första medlemsstat i enlighet med direktiv 2001/40/EG. En bokstavlig tolkning av artikel 6 skulle kräva att även den medlemsstat som erkänner beslutet måste utfärda ett fullständigt andra återvändandebeslut i enlighet med direktiv 2008/115/EG, vilket skulle beröva direktiv 2001/40/EG allt mervärde. För att direktiv 2001/40/EG skulle ha någon ändamålsenlig verkan måste en tolkning sökas som gör det meningsfullt att de två direktiven fortsätter att existera parallellt.

Om medlemsstat A griper en person som redan är föremål för ett återvändandebeslut utfärdat av medlemsstat B, kan medlemsstat A välja att

| a) | utfärda ett nytt återvändandebeslut enligt artikel 6.1 i återvändandedirektivet, eller |
| --- | --- |

a)

utfärda ett nytt återvändandebeslut enligt artikel 6.1 i återvändandedirektivet, eller

| b) | skicka tillbaka personen till medlemsstat B enligt ett befintligt bilateralt avtal som följer artikel 6.3 i återvändandedirektivet, eller |
| --- | --- |

b)

skicka tillbaka personen till medlemsstat B enligt ett befintligt bilateralt avtal som följer artikel 6.3 i återvändandedirektivet, eller

| c) | i enlighet med direktiv 2001/40/EG erkänna det återvändandebeslut som utfärdats av medlemsstat B. |
| --- | --- |

c)

i enlighet med direktiv 2001/40/EG erkänna det återvändandebeslut som utfärdats av medlemsstat B.

Om medlemsstat A i enlighet med direktiv 2001/40/EG erkänner återvändandebeslutet som utfärdats av medlemsstat B måste medlemsstat A fortfarande tillämpa de säkerhetsgarantier som rör verkställighet av återvändande (avlägsnande) i enlighet med återvändandedirektivet när den verkställer det erkända återvändandebeslutet.

Det ömsesidiga erkännandet av återvändandebeslut kan ha ett betydande mervärde under vissa omständigheter, främst inom ramen för transitering landvägen av återvändare (se avsnitt 6.4 nedan). Kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att utnyttja möjligheten till ömsesidigt erkännande närhelst det bidrar till att påskynda återvändandeförfarandet och minska den administrativa bördan.

5.3   Förhållandet till Dublinreglerna

Rättslig grund: Artiklarna 19 och 24 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 (28) (nedan kallad Dublinförordningen).

Artikel 6 i återvändandedirektivet tar inte uttryckligen upp fallet att en andra medlemsstat utnyttjar möjligheten enligt Dublinförordningen att begära att den första medlemsstaten tar tillbaka en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig. En bokstavlig tolkning av artikel 6 skulle kräva att även den begärande (andra) medlemsstaten måste utfärda ett fullständigt andra återvändandebeslut i enlighet med direktiv 2008/115/EG, vilket skulle beröva de relevanta Dublinreglerna deras mervärde. Lydelsen i Dublinförordningen tar uttryckligen upp detta problem och fastställer tydliga regler som klargör tillämpningen av återvändandedirektivet och Dublinförordningen.

De fall där tredjelandsmedborgaren har ansökt om asyl och fått rätt till vistelse som asylsökande i den andra medlemsstaten faller utanför återvändandedirektivets tillämpningsområde eftersom tredjelandsmedborgaren har rätt till vistelse som asylsökande och därför inte kan anses ”vistas olagligt” i den andra medlemsstaten.

De fall där tredjelandsmedborgaren inte har ansökt om asyl och inte har fått rätt till vistelse som asylsökande i den andra medlemsstaten faller dock inom återvändandedirektivets tillämpningsområde. Följande situationer (29) kan tänkas uppstå:

| a) | Tredjelandsmedborgaren har status som asylsökande i den första medlemsstaten (pågående förfarande, ännu inget slutligt beslut): Dublinförordningen är tillämplig på grund av den underliggande principen att alla tredjelandsmedborgare som ansöker om asyl i en av medlemsstaterna bör få sitt behov av internationellt skydd fullständigt bedömt av en medlemsstat. En medlemsstat kan inte göra tredjelandsmedborgaren till föremål för återvändande till ett tredje land; personen kan endast skickas till den medlemsstat som enligt Dublinförordningen ansvarar för honom eller henne för att få sin ansökan prövad. |
| --- | --- |

a)

Tredjelandsmedborgaren har status som asylsökande i den första medlemsstaten (pågående förfarande, ännu inget slutligt beslut): Dublinförordningen är tillämplig på grund av den underliggande principen att alla tredjelandsmedborgare som ansöker om asyl i en av medlemsstaterna bör få sitt behov av internationellt skydd fullständigt bedömt av en medlemsstat. En medlemsstat kan inte göra tredjelandsmedborgaren till föremål för återvändande till ett tredje land; personen kan endast skickas till den medlemsstat som enligt Dublinförordningen ansvarar för honom eller henne för att få sin ansökan prövad.

| b) | Tredjelandsmedborgaren har dragit tillbaka sin asylansökan i den första medlemsstaten: om återkallandet av ansökan har lett till avslag på ansökan (på grundval av artikel 27 eller 28 i det omarbetade direktivet om asylförfaranden) kan de regler som beskrivs nedan under led c tillämpas (val mellan att tillämpa Dublinreglerna eller återvändandedirektivet). Om återkallandet av ansökan inte har lett till avslag på ansökan ska Dublinförordningen tillämpas (i egenskap av lex specialis) på grundval av den underliggande principen att alla tredjelandsmedborgare som ansöker om asyl i en av medlemsstaterna bör få sitt behov av internationellt skydd fullständigt bedömt av en medlemsstat. |
| --- | --- |

b)

Tredjelandsmedborgaren har dragit tillbaka sin asylansökan i den första medlemsstaten: om återkallandet av ansökan har lett till avslag på ansökan (på grundval av artikel 27 eller 28 i det omarbetade direktivet om asylförfaranden) kan de regler som beskrivs nedan under led c tillämpas (val mellan att tillämpa Dublinreglerna eller återvändandedirektivet). Om återkallandet av ansökan inte har lett till avslag på ansökan ska Dublinförordningen tillämpas (i egenskap av lex specialis) på grundval av den underliggande principen att alla tredjelandsmedborgare som ansöker om asyl i en av medlemsstaterna bör få sitt behov av internationellt skydd fullständigt bedömt av en medlemsstat.

| c) | Tredjelandsmedborgaren har fått ett slutligt beslut i den första medlemsstaten om avslag på sin ansökan om asyl: i detta fall kan man välja mellan att tillämpa Dublinförordningen eller återvändandedirektivet. I Dublinförordningen anges detta val tydligt i artikel 24.4, och det klargörs dessutom att tillämpningen av återvändandedirektivet och förfarandena för återvändande ska avbrytas och endast Dublinreglerna gälla så snart myndigheterna beslutar att göra en begäran enligt Dublinreglerna (detta påverkar även reglerna för förvar och rättsmedel). |
| --- | --- |

c)

Tredjelandsmedborgaren har fått ett slutligt beslut i den första medlemsstaten om avslag på sin ansökan om asyl: i detta fall kan man välja mellan att tillämpa Dublinförordningen eller återvändandedirektivet. I Dublinförordningen anges detta val tydligt i artikel 24.4, och det klargörs dessutom att tillämpningen av återvändandedirektivet och förfarandena för återvändande ska avbrytas och endast Dublinreglerna gälla så snart myndigheterna beslutar att göra en begäran enligt Dublinreglerna (detta påverkar även reglerna för förvar och rättsmedel).

| d) | Tredjelandsmedborgaren hade redan varit föremål för ett framgångsrikt återvändande/avlägsnande (efter att ha fått avslag på eller dragit tillbaka en asylansökan) från den första medlemsstaten till ett tredjeland: om tredjelandsmedborgaren i detta fall skulle resa in på EU:s territorium igen anges det tydligt i Dublinförordningens artikel 19.3 att den första medlemsstaten inte längre kan ansvara för tredjelandsmedborgaren och därför kan ingen överföring ske till denna medlemsstat. Därför tillämpas återvändandedirektivet. |
| --- | --- |

d)

Tredjelandsmedborgaren hade redan varit föremål för ett framgångsrikt återvändande/avlägsnande (efter att ha fått avslag på eller dragit tillbaka en asylansökan) från den första medlemsstaten till ett tredjeland: om tredjelandsmedborgaren i detta fall skulle resa in på EU:s territorium igen anges det tydligt i Dublinförordningens artikel 19.3 att den första medlemsstaten inte längre kan ansvara för tredjelandsmedborgaren och därför kan ingen överföring ske till denna medlemsstat. Därför tillämpas återvändandedirektivet.

Praktiska exempel:

| — | En person som söker internationellt skydd i medlemsstat A reser utan att ha rätt till detta till grannmedlemsstaten B (passerar en inre gräns) där han eller hon grips av polis. Som föremål för Dublinförordningen överförs han eller hon tillbaka från medlemsstat B till medlemsstat A. Bör medlemsstat B i denna situation utfärda ett återvändandebeslut för denna person på grund av olaglig vistelse på territoriet?






  — | Dublinreglerna har företräde. Medlemsstat B kan inte utfärda något återvändandebeslut. |
| --- | --- | --- |

—

En person som söker internationellt skydd i medlemsstat A reser utan att ha rätt till detta till grannmedlemsstaten B (passerar en inre gräns) där han eller hon grips av polis. Som föremål för Dublinförordningen överförs han eller hon tillbaka från medlemsstat B till medlemsstat A. Bör medlemsstat B i denna situation utfärda ett återvändandebeslut för denna person på grund av olaglig vistelse på territoriet?

—

Dublinreglerna har företräde. Medlemsstat B kan inte utfärda något återvändandebeslut.

| — | Får medlemsstat A (i det scenario som beskrivs ovan) själv utfärda ett återvändandebeslut (tillsammans med ett inreseförbud som kommer att skjutas upp tills asylförfarandet har slutförts)?






  — | Nej. Så länge personen har rätt att vistas som asylsökande i medlemsstat A är hans eller hennes vistelse i den medlemsstaten inte olaglig i den mening som avses i återvändandedirektivet och inget återvändandebeslut kan utfärdas av medlemsstat A. |
| --- | --- | --- |

—

Får medlemsstat A (i det scenario som beskrivs ovan) själv utfärda ett återvändandebeslut (tillsammans med ett inreseförbud som kommer att skjutas upp tills asylförfarandet har slutförts)?

—

Nej. Så länge personen har rätt att vistas som asylsökande i medlemsstat A är hans eller hennes vistelse i den medlemsstaten inte olaglig i den mening som avses i återvändandedirektivet och inget återvändandebeslut kan utfärdas av medlemsstat A.

| — | En tredjelandsmedborgare som beviljats internationellt skydd av medlemsstat A vistas olagligt i medlemsstat B (stannar till exempel längre än 90 dagar). Är återvändandedirektivet tillämpligt i sådana fall? Vilka förfaranden tillämpas om personen vägrar att återvända frivilligt till den första medlemsstaten som beviljade skydd?






  — | Dublinförordningen innehåller inga regler om att ta tillbaka personer som beviljats internationellt skydd. Därför är den ”allmänna ordning” som anges i artikel 6.2 i återvändandedirektivet tillämplig. Detta innebär att medlemsstat B måste be personen återvända till medlemsstat A, och om personen inte gör detta frivilligt måste medlemsstat B överväga att utfärda ett återvändandebeslut, med hänsyn till alla säkerhetsgarantier som föreskrivs i återvändandedirektivet, bland annat principen om non-refoulement. Under vissa omständigheter, när återvändande/avlägsnande till ett tredjeland inte är möjligt och att ”skicka tillbaka” personen till en annan medlemsstat kan definieras som ”en förmånligare åtgärd” (se avsnitt 3) kan medlemsstat B verkställa ”tillbakaskickande” av personen till medlemsstat A; förfarandena när det gäller ”att skicka tillbaka” en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt till en annan medlemsstat regleras i nationell lag. |
| --- | --- | --- |

—

En tredjelandsmedborgare som beviljats internationellt skydd av medlemsstat A vistas olagligt i medlemsstat B (stannar till exempel längre än 90 dagar). Är återvändandedirektivet tillämpligt i sådana fall? Vilka förfaranden tillämpas om personen vägrar att återvända frivilligt till den första medlemsstaten som beviljade skydd?

—

Dublinförordningen innehåller inga regler om att ta tillbaka personer som beviljats internationellt skydd. Därför är den ”allmänna ordning” som anges i artikel 6.2 i återvändandedirektivet tillämplig. Detta innebär att medlemsstat B måste be personen återvända till medlemsstat A, och om personen inte gör detta frivilligt måste medlemsstat B överväga att utfärda ett återvändandebeslut, med hänsyn till alla säkerhetsgarantier som föreskrivs i återvändandedirektivet, bland annat principen om non-refoulement. Under vissa omständigheter, när återvändande/avlägsnande till ett tredjeland inte är möjligt och att ”skicka tillbaka” personen till en annan medlemsstat kan definieras som ”en förmånligare åtgärd” (se avsnitt 3) kan medlemsstat B verkställa ”tillbakaskickande” av personen till medlemsstat A; förfarandena när det gäller ”att skicka tillbaka” en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt till en annan medlemsstat regleras i nationell lag.

| — | En tredjelandsmedborgare som fick sina fingeravtryck tagna efter en olaglig inresa in i medlemsstat A och inte har begärt asyl i medlemsstat A grips senare i medlemsstat B. Kan medlemsstat B överföra personen tillbaka till medlemsstat A i enlighet med Dublinreglerna?






  — | Nej. Eftersom det inte finns någon koppling till ett asylförfarande är Dublinförordningen inte tillämplig. |
| --- | --- | --- |

—

En tredjelandsmedborgare som fick sina fingeravtryck tagna efter en olaglig inresa in i medlemsstat A och inte har begärt asyl i medlemsstat A grips senare i medlemsstat B. Kan medlemsstat B överföra personen tillbaka till medlemsstat A i enlighet med Dublinreglerna?

—

Nej. Eftersom det inte finns någon koppling till ett asylförfarande är Dublinförordningen inte tillämplig.

5.4   Tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig men som har rätt att vistas i en annan medlemsstat

Rättslig grund: Artikel 6.2 i återvändandedirektivet.

Tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium och som innehar ett giltigt uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd som ger rätt till vistelse utfärdat av en annan medlemsstat, ska ofördröjligen bege sig till den medlemsstatens territorium. Om den tredjelandsmedborgare som berörs av detta krav inte följer detsamma eller om personens omedelbara avresa krävs med hänsyn till allmän ordning eller nationell säkerhet, ska punkt 1 tillämpas.

Denna bestämmelse ersätter en liknande regel i artikel 23.2 och 23.3 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet (30) och innebär att inget återvändandebeslut ska utfärdas till en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig men som har ett giltigt uppehållstillstånd i en annan medlemsstat. I sådana fall ska tredjelandsmedborgaren i första hand uppmanas att omedelbart återvända till den medlemsstat där han eller hon har rätt att vistas. Ett återvändandebeslut ska endast antas om personen inte åtlyder uppmaningen eller om det finns risk för allmän ordning eller nationell säkerhet.

Närmare klargörande:

| — | I vilken form uppmaningen att ”ofördröjligen bege sig till den medlemsstatens territorium” ska utfärdas bör fastställas i enlighet med nationell lagstiftning. Det rekommenderas att besluten utfärdas skriftligen och med angivande av skäl. För att undvika förvirring ska beslutet inte kallas ”återvändandebeslut”. |
| --- | --- |

—

I vilken form uppmaningen att ”ofördröjligen bege sig till den medlemsstatens territorium” ska utfärdas bör fastställas i enlighet med nationell lagstiftning. Det rekommenderas att besluten utfärdas skriftligen och med angivande av skäl. För att undvika förvirring ska beslutet inte kallas ”återvändandebeslut”.

| — | Tidsfrist för att resa tillbaka till den andra medlemsstaten: Det går inte att ge någon allmän indikation på hur lång tid som får gå från begäran att personen ska bege sig till en annan medlemsstat till dess att ett beslut i enlighet med artikel 6.1 utfärdas. En lämplig tidsram bör väljas i enlighet med nationell lagstiftning, med hänsyn till enskilda omständigheter, proportionalitetsprincipen samt det faktum att termen ”ofördröjligen” används i bestämmelsen. Tiden från uppmaningen att bege sig till den andra medlemsstaten till dess att beslutet i enlighet med artikel 6.1 utfärdas får inte räknas som en del av en eventuell tidsfrist för frivillig avresa, eftersom sådan tidsfrist är en del av återvändandebeslutet och inte börjar löpa förrän ett återvändandebeslut fattas. |
| --- | --- |

—

Tidsfrist för att resa tillbaka till den andra medlemsstaten: Det går inte att ge någon allmän indikation på hur lång tid som får gå från begäran att personen ska bege sig till en annan medlemsstat till dess att ett beslut i enlighet med artikel 6.1 utfärdas. En lämplig tidsram bör väljas i enlighet med nationell lagstiftning, med hänsyn till enskilda omständigheter, proportionalitetsprincipen samt det faktum att termen ”ofördröjligen” används i bestämmelsen. Tiden från uppmaningen att bege sig till den andra medlemsstaten till dess att beslutet i enlighet med artikel 6.1 utfärdas får inte räknas som en del av en eventuell tidsfrist för frivillig avresa, eftersom sådan tidsfrist är en del av återvändandebeslutet och inte börjar löpa förrän ett återvändandebeslut fattas.

| — | Kontroll av avresa till en annan medlemsstat: Unionslagstiftningen anger inte närmare hur efterlevnaden av skyldigheten att återvända till den andra medlemsstaten ska kontrolleras. Medlemsstaterna ska i enlighet med nationell lagstiftning se till att besluten följs upp på lämpligt sätt. |
| --- | --- |

—

Kontroll av avresa till en annan medlemsstat: Unionslagstiftningen anger inte närmare hur efterlevnaden av skyldigheten att återvända till den andra medlemsstaten ska kontrolleras. Medlemsstaterna ska i enlighet med nationell lagstiftning se till att besluten följs upp på lämpligt sätt.

| — | Kontroll av giltigheten av uppehållstillstånd/andra former av tillstånd utfärdade av en annan medlemsstat: det finns i nuläget inget centralt system för utbyte av information mellan medlemsstaterna om detta. Medlemsstaterna uppmuntras att samarbeta bilateralt och utan dröjsmål tillhandahålla relevanta uppgifter till varandra, i enlighet med nationell lagstiftning och överenskommelser om bilateralt samarbete. Även befintliga nationella kontaktpunkter (till exempel de som listas i bilaga 2 till Schengenhandboken (31)) kan användas för detta ändamål. |
| --- | --- |

—

Kontroll av giltigheten av uppehållstillstånd/andra former av tillstånd utfärdade av en annan medlemsstat: det finns i nuläget inget centralt system för utbyte av information mellan medlemsstaterna om detta. Medlemsstaterna uppmuntras att samarbeta bilateralt och utan dröjsmål tillhandahålla relevanta uppgifter till varandra, i enlighet med nationell lagstiftning och överenskommelser om bilateralt samarbete. Även befintliga nationella kontaktpunkter (till exempel de som listas i bilaga 2 till Schengenhandboken (31)) kan användas för detta ändamål.

| — | Lydelsen ”uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd som ger rätt till vistelse”
   (32) är mycket bred och täcker varje status som beviljas eller tillstånd som utfärdas av en medlemsstat som erbjuder rätt till laglig vistelse, och inte bara att ett tillfälligt uppskjutande av återvändande/avlägsnade godtas.
  Lydelsen omfattar följande:






  — | Långtidsvisum (det erbjuder uppenbart rätt till vistelse). |
| --- | --- | --- |

—

Lydelsen ”uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd som ger rätt till vistelse”
   (32) är mycket bred och täcker varje status som beviljas eller tillstånd som utfärdas av en medlemsstat som erbjuder rätt till laglig vistelse, och inte bara att ett tillfälligt uppskjutande av återvändande/avlägsnade godtas.

Lydelsen omfattar följande:

—

Långtidsvisum (det erbjuder uppenbart rätt till vistelse).

| — | Tillfälligt uppehållstillstånd av humanitära skäl (så länge ett sådant tillstånd ger rätt att vistas och inte bara utgör ett uppskjutande av återvändande). |
| --- | --- |

—

Tillfälligt uppehållstillstånd av humanitära skäl (så länge ett sådant tillstånd ger rätt att vistas och inte bara utgör ett uppskjutande av återvändande).

| — | Ett uppehållstillstånd vars giltighet har löpt ut som bygger på en internationell skyddsstatus som fortfarande är giltig (den internationella skyddsstatusen är inte beroende av det papper som visar att den gäller). |
| --- | --- |

—

Ett uppehållstillstånd vars giltighet har löpt ut som bygger på en internationell skyddsstatus som fortfarande är giltig (den internationella skyddsstatusen är inte beroende av det papper som visar att den gäller).

| — | Giltigt visum i en ogiltig (utgången) resehandling – enligt relevant unionslagstiftning är det inte tillåtet att utfärda ett visum med en giltighetstid som är längre än passets giltighetstid. Fallet med ett giltigt visum i ett utgånget pass borde därför aldrig förekomma i praktiken. Om ett sådant fall ändå uppstår bör den berörda tredjelandsmedborgaren inte straffas orättmätigt. Se den uppdaterade visumhandboken, del II, punkterna 4.1.1 och 4.1.2 (33) för detaljerad vägledning om de relevanta visumreglerna. |
| --- | --- |

—

Giltigt visum i en ogiltig (utgången) resehandling – enligt relevant unionslagstiftning är det inte tillåtet att utfärda ett visum med en giltighetstid som är längre än passets giltighetstid. Fallet med ett giltigt visum i ett utgånget pass borde därför aldrig förekomma i praktiken. Om ett sådant fall ändå uppstår bör den berörda tredjelandsmedborgaren inte straffas orättmätigt. Se den uppdaterade visumhandboken, del II, punkterna 4.1.1 och 4.1.2 (33) för detaljerad vägledning om de relevanta visumreglerna.

Lydelsen omfattar inte följande fall:

| — | Ett uppehållstillstånd vars giltighet har löpt ut baserat på en uppehållsstatus som inte längre gäller. |
| --- | --- |

—

Ett uppehållstillstånd vars giltighet har löpt ut baserat på en uppehållsstatus som inte längre gäller.

| — | Förfalskade pass eller uppehållstillstånd. |
| --- | --- |

—

Förfalskade pass eller uppehållstillstånd.

| — | Dokument som styrker tillfälligt uppskjutande av avlägsnande. |
| --- | --- |

—

Dokument som styrker tillfälligt uppskjutande av avlägsnande.

| — | Tillfälligt uppehållstillstånd av synnerliga skäl (så länge detta inte innebär en laglig rätt till vistelse). |
| --- | --- |

—

Tillfälligt uppehållstillstånd av synnerliga skäl (så länge detta inte innebär en laglig rätt till vistelse).

| — | Som en allmän regel inget avlägsnande till andra medlemsstater: om en tredjelandsmedborgare inte samtycker till att frivilligt i enlighet med artikel 6.2 återvända till den medlemsstat i vilken han eller hon har uppehållstillstånd blir artikel 6.1 tillämplig och ett återvändandebeslut om direkt återvändande till ett tredjeland ska antas. Det går inte att skicka tillbaka personen ofrivilligt till den andra medlemsstaten annat än om det finns ett avtal mellanmedlemsstaterna som redan var i kraft den 13 januari 2009 (se avsnitt 5.5) och som uttryckligen föreskriver möjligheten under vissa omständigheter när återvändande/avlägsnande till ett tredjeland inte är möjligt och den medlemsstat som utfärdade tillståndet går med på att ta tillbaka personen i fråga. |
| --- | --- |

—

Som en allmän regel inget avlägsnande till andra medlemsstater: om en tredjelandsmedborgare inte samtycker till att frivilligt i enlighet med artikel 6.2 återvända till den medlemsstat i vilken han eller hon har uppehållstillstånd blir artikel 6.1 tillämplig och ett återvändandebeslut om direkt återvändande till ett tredjeland ska antas. Det går inte att skicka tillbaka personen ofrivilligt till den andra medlemsstaten annat än om det finns ett avtal mellanmedlemsstaterna som redan var i kraft den 13 januari 2009 (se avsnitt 5.5) och som uttryckligen föreskriver möjligheten under vissa omständigheter när återvändande/avlägsnande till ett tredjeland inte är möjligt och den medlemsstat som utfärdade tillståndet går med på att ta tillbaka personen i fråga.

| — | Inget utfärdande av inreseförbud till EU med tillämpning av artikel 6.2: när en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig skickas tillbaka till en annan medlemsstat enligt artikel 6.2 kan inget inreseförbud till EU utfärdas enligt artikel 11 eftersom den artikeln enbart gäller i samband med utfärdande av ett beslut om återvändande och inte gäller i fall när personen ”skickas tillbaka” till en annan medlemsstat. Vidare är det i praktisk mening meningslöst att utfärda ett inreseförbud till EU i en situation då personen kommer att fortsätta att vistas lagligt i en annan medlemsstat. |
| --- | --- |

—

Inget utfärdande av inreseförbud till EU med tillämpning av artikel 6.2: när en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig skickas tillbaka till en annan medlemsstat enligt artikel 6.2 kan inget inreseförbud till EU utfärdas enligt artikel 11 eftersom den artikeln enbart gäller i samband med utfärdande av ett beslut om återvändande och inte gäller i fall när personen ”skickas tillbaka” till en annan medlemsstat. Vidare är det i praktisk mening meningslöst att utfärda ett inreseförbud till EU i en situation då personen kommer att fortsätta att vistas lagligt i en annan medlemsstat.

| — | Omedelbar avresa krävs av skäl relaterade till den allmänna ordningen eller nationell säkerhet: om de exceptionella omständigheter som tas upp i andra meningen i artikel 6.2 (andra fallet) ska personen ofördröjligen bli föremål för ett återvändandebeslut och avlägsnas till ett tredjeland. Den medlemsstat där personen har rätt att vistas ska därför underrättas om detta. |
| --- | --- |

—

Omedelbar avresa krävs av skäl relaterade till den allmänna ordningen eller nationell säkerhet: om de exceptionella omständigheter som tas upp i andra meningen i artikel 6.2 (andra fallet) ska personen ofördröjligen bli föremål för ett återvändandebeslut och avlägsnas till ett tredjeland. Den medlemsstat där personen har rätt att vistas ska därför underrättas om detta.

Praktiskt exempel:

| — | Vilka bestämmelser i återvändandedirektivet bör tillämpas när det gäller tredjelandsmedborgare som upptäcks i medlemsstat A, som har ett giltigt uppehållstillstånd utfärdat av medlemsstat B och samtidigt är föremål för en SIS-varning (inreseförbud) som initierats av medlemsstat C?






  — | Medlemsstat A bör tillämpa artikel 6.2 i direktivet och be personen återvända till medlemsstat B. När det finns ett inreseförbud utfärdat av medlemsstat C och ett uppehållstillstånd utfärdat av medlemsstat B måste detta tydligt klargöras bilateralt mellan den medlemsstat som utfärdade varningen (C) och den som hade utfärdat tillståndet (B) i enlighet med artikel 25.2 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet. |
| --- | --- | --- |

—

Vilka bestämmelser i återvändandedirektivet bör tillämpas när det gäller tredjelandsmedborgare som upptäcks i medlemsstat A, som har ett giltigt uppehållstillstånd utfärdat av medlemsstat B och samtidigt är föremål för en SIS-varning (inreseförbud) som initierats av medlemsstat C?

—

Medlemsstat A bör tillämpa artikel 6.2 i direktivet och be personen återvända till medlemsstat B. När det finns ett inreseförbud utfärdat av medlemsstat C och ett uppehållstillstånd utfärdat av medlemsstat B måste detta tydligt klargöras bilateralt mellan den medlemsstat som utfärdade varningen (C) och den som hade utfärdat tillståndet (B) i enlighet med artikel 25.2 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet.

5.5   Tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och som omfattas av befintliga bilaterala avtal mellan medlemsstaterna

Rättslig grund: Artikel 6.3 i återvändandedirektivet.

| — | En vägledande lista över befintliga bilaterala återtagandeavtal mellan medlemsstaterna finns här: http://rsc.eui.eu/RDP/research/analyses/ra/ |
| --- | --- |

—

En vägledande lista över befintliga bilaterala återtagandeavtal mellan medlemsstaterna finns här: http://rsc.eui.eu/RDP/research/analyses/ra/

Medlemsstaterna får avstå från att utfärda ett beslut om återvändande till en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium om den berörda tredjelandsmedborgaren återtas av en annan medlemsstat enligt bilaterala avtal eller arrangemang som gäller den dag då detta direktiv träder i kraft. (dvs. den 13 januari 2009). Den medlemsstat som har återtagit den berörda tredjelandsmedborgaren ska i så fall tillämpa punkt 1.

I denna bestämmelse anges – som ett undantag och i form av en ”frysningsklausul” – att medlemsstaterna kan skicka tillbaka irreguljära migranter till andra medlemsstater i enlighet med bilaterala avtal eller överenskommelser som var i kraft den 13 januari 2009.

Historisk påminnelse/förklaring: denna bestämmelse togs med i direktivet först i ett sent skede av förhandlingarna på enträgen begäran från vissa medlemsstater som var starka motståndare till att återvändandedirektivet skulle göra dem skyldiga att ändra väl etablerad praxis för att i enlighet med bilaterala överenskommelser återta/skicka tillbaka tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig till andra medlemsstater.

Den bärande principen för återvändandedirektivet är direkt återvändande för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i EU till tredjeländer. I artikel 6.3 i direktivet fastställs därför ett undantag som endast avser skyldigheten för de medlemsstater på vars territorium tredjelandsmedborgaren befinner sig att utfärda ett återvändandebeslut, den skyldigheten faller då på den medlemsstat som återtar honom eller henne. Artikeln fastställer inte något undantag för återvändandedirektivets tillämpningsområde utöver dem i artikel 2.2 – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15, punkterna 82–85.

Närmare klargörande:

| — | Efterföljande användning av bilaterala överenskommelser mellan medlemsstaterna A–B och B–C: exempelvis artikel 6.3 i återvändandedirektivet innehåller inget uttryckligt förbud mot ”dominoåtertagande” enligt befintliga bilaterala överenskommelser. Det är dock viktigt att slutresultatet blir ett fullständigt förfarande för återvändande i enlighet med direktivet som utförs av en medlemsstat. Eftersom denna typ av efterföljande förfaranden är kostnadsintensiva för förvaltningarna och inbegriper ytterligare obehag för den återvändande uppmuntras medlemsstaterna att avstå från denna praxis. |
| --- | --- |

—

Efterföljande användning av bilaterala överenskommelser mellan medlemsstaterna A–B och B–C: exempelvis artikel 6.3 i återvändandedirektivet innehåller inget uttryckligt förbud mot ”dominoåtertagande” enligt befintliga bilaterala överenskommelser. Det är dock viktigt att slutresultatet blir ett fullständigt förfarande för återvändande i enlighet med direktivet som utförs av en medlemsstat. Eftersom denna typ av efterföljande förfaranden är kostnadsintensiva för förvaltningarna och inbegriper ytterligare obehag för den återvändande uppmuntras medlemsstaterna att avstå från denna praxis.

| — | Inga inreseförbud till EU med tillämpning av artikel 6.3: när en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig skickas tillbaka till en annan medlemsstat enligt artikel 6.3 kan inget inreseförbud till EU utfärdas enligt artikel 11 eftersom den artikeln enbart gäller i samband med utfärdande av ett beslut om återvändande och inte gäller i fall där personen enbart ”skickas tillbaka” till en annan medlemsstat. Vidare är det i praktisk mening meningslöst att utfärda ett inreseförbud till EU i en situation där personen ännu inte lämnat EU. När det gäller möjligheten att i undantagsfall utfärda rent nationella inreseförbud enligt artikel 25.2 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet, se avsnitt 11.8 nedan. |
| --- | --- |

—

Inga inreseförbud till EU med tillämpning av artikel 6.3: när en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig skickas tillbaka till en annan medlemsstat enligt artikel 6.3 kan inget inreseförbud till EU utfärdas enligt artikel 11 eftersom den artikeln enbart gäller i samband med utfärdande av ett beslut om återvändande och inte gäller i fall där personen enbart ”skickas tillbaka” till en annan medlemsstat. Vidare är det i praktisk mening meningslöst att utfärda ett inreseförbud till EU i en situation där personen ännu inte lämnat EU. När det gäller möjligheten att i undantagsfall utfärda rent nationella inreseförbud enligt artikel 25.2 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet, se avsnitt 11.8 nedan.

| — | Beslut att överföra tredjelandsmedborgaren till en annan medlemsstat: ett sådant beslut utgör en av de åtgärder återvändandedirektivet ger möjlighet till för att avsluta den olagliga vistelsen och är ett förberedande steg inför avlägsnande från unionens territorium. Medlemsstaterna ska därför anta ett sådant beslut skyndsamt och utan dröjsmål så att överföringen äger rum så fort som möjligt till den medlemsstat som har ansvar för förfarandet för återvändande – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15, punkt 87. |
| --- | --- |

—

Beslut att överföra tredjelandsmedborgaren till en annan medlemsstat: ett sådant beslut utgör en av de åtgärder återvändandedirektivet ger möjlighet till för att avsluta den olagliga vistelsen och är ett förberedande steg inför avlägsnande från unionens territorium. Medlemsstaterna ska därför anta ett sådant beslut skyndsamt och utan dröjsmål så att överföringen äger rum så fort som möjligt till den medlemsstat som har ansvar för förfarandet för återvändande – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15, punkt 87.

| — | Eftersom begreppet ”återvändande” enligt återvändandedirektivet alltid innebär återvändande till ett tredjeland rekommenderas det att denna typ av nationella beslut kallas ”beslut om överföring” eller ”beslut om att skicka tillbaka” och inte ”beslut om återvändande”. |
| --- | --- |

—

Eftersom begreppet ”återvändande” enligt återvändandedirektivet alltid innebär återvändande till ett tredjeland rekommenderas det att denna typ av nationella beslut kallas ”beslut om överföring” eller ”beslut om att skicka tillbaka” och inte ”beslut om återvändande”.

| — | Frysningsklausul: artikel 6.3 är en ”frysningsklausul” för snabb åtgärd. Medlemsstaterna får använda alternativet enligt artikel 6.3 endast för bilaterala överenskommelser om återtaganden som trädde i kraft före den 13 januari 2009. Befintliga överenskommelser som omförhandlats eller förnyats efter den 13 januari 2009 får fortsätta att omfattas av artikel 6.3 om den omförhandlade/förnyade överenskommelsen är en ändring av en befintlig överenskommelse och tydligt benämnd som sådan. Om den omförhandlade/förnyade överenskommelsen är något annat (ett helt nytt avtal med ett annat innehåll) skulle den inte längre omfattas av artikel 6.3. |
| --- | --- |

—

Frysningsklausul: artikel 6.3 är en ”frysningsklausul” för snabb åtgärd. Medlemsstaterna får använda alternativet enligt artikel 6.3 endast för bilaterala överenskommelser om återtaganden som trädde i kraft före den 13 januari 2009. Befintliga överenskommelser som omförhandlats eller förnyats efter den 13 januari 2009 får fortsätta att omfattas av artikel 6.3 om den omförhandlade/förnyade överenskommelsen är en ändring av en befintlig överenskommelse och tydligt benämnd som sådan. Om den omförhandlade/förnyade överenskommelsen är något annat (ett helt nytt avtal med ett annat innehåll) skulle den inte längre omfattas av artikel 6.3.

| — | Återtagandeavtal mellan Schengenmedlemsstater och Förenade kungariket: vid tolkningen av artikel 6.3 ska Förenade kungariket betraktas som en medlemsstat. |
| --- | --- |

—

Återtagandeavtal mellan Schengenmedlemsstater och Förenade kungariket: vid tolkningen av artikel 6.3 ska Förenade kungariket betraktas som en medlemsstat.

5.6   Tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och som har uppehållstillstånd eller andra former av tillstånd av humanitära skäl

Rättslig grund: Artikel 6.4 i återvändandedirektivet.

Medlemsstaterna får när som helst, av ömmande skäl eller av humanitära eller andra skäl, bevilja ett självständigt uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd som ger rätt att stanna i landet till en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium. I sådana fall ska inget beslut om återvändande utfärdas. Om ett sådant beslut redan har utfärdats ska det återkallas eller tillfälligt upphävas under giltighetstiden för uppehållstillståndet eller någon annan beviljad rätt att stanna.

Medlemsstaterna är fria att när som helst bevilja uppehållstillstånd eller annat tillstånd som ger tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig rätt att stanna i landet. I så fall ska eventuella pågående förfaranden för återvändande avslutas och ett redan utfärdat beslut om återvändande eller om avlägsnande måste återkallas eller upphävas, beroende på vilken form av tillstånd det rör sig om. Detsamma gäller i fall då medlemsstaterna måste bevilja rätt att stanna, till exempel efter inlämning av en asylansökan.

Medlemsstaterna bestämmer själva vilket tillvägagångssätt (återkallande eller upphävande av återvändandebeslutet) de ska tillämpa, med hänsyn till formen av och den sannolika varaktigheten för det uppehållstillstånd eller den rätt att stanna i landet som beviljades och behovet att säkerställa effektiva förfaranden för återvändande. Enligt domstolens dom i målet J.N, C-601/15 (34) (punkterna 75–80) bör dock medlemsstaterna skjuta upp verkställigheten av återvändandebeslutet (och inte återkalla beslutet) till dess att ett beslut om ansökan om internationellt skydd är fattat, om en medlemsstat beviljar en tredjelandsmedborgare som ansöker om internationellt skydd och som redan var föremål för ett återvändandebeslut före ansökan rätt att stanna i landet (se även avsnitt 7).

5.7   Tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och som omfattas av ett pågående förfarande för förnyelse av ett uppehållstillstånd eller annan typ av tillstånd

Rättslig grund: Artikel 6.5 i återvändandedirektivet.

Om en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium är föremål för ett förfarande för förnyelse av hans eller hennes uppehållstillstånd eller något annat tillstånd som ger rätt att stanna i landet, ska den berörda medlemsstaten överväga att avstå från att utfärda ett beslut om återvändande till dess att förfarandet har avslutats, utan att detta påverkar tillämpningen av punkt 6.

Medlemsstaterna är fria att avstå från att utfärda ett återvändandebeslut för tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och som väntar på ett beslut om förnyelse av sitt uppehållstillstånd. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att tredjelandsmedborgare som vistats lagligt i en medlemsstat under en viss tid och som på grund av fördröjningar av förfarandet för förnyelse av deras uppehållstillstånd hamnar i situationen att de vistas olagligt. Detta skydd hänför sig tillett pågående förfarande för förnyelse av ett uppehållstillstånd endast i den medlemsstat där en person grips (den medlemsstaten). Medlemsstaterna uppmuntras att utnyttja denna bestämmelse även i fall där det är sannolikt att ansökan om förnyelse beviljas och att ge den berörda personen åtminstone samma behandling som återvändare får under en tidsfrist för frivillig avresa eller under uppskjutet återvändande.

Denna bestämmelse täcker inte pågående förfaranden för förnyelse av ett uppehållstillstånd i en annan medlemsstat. Om ett förfarande för förnyelse av ett uppehållstillstånd pågår i en annan medlemsstat kan det dock under vissa omständigheter motivera att den berörda personens återvändande skjuts upp i enlighet med artikel 9.2 eller att förmånligare åtgärder tillämpas i enlighet med artikel 4.3.

5.8   Särskilda regler i direktiven om laglig migration för återtagande mellan medlemsstater vid rörlighet inom unionen

Rättslig grund: Artikel 23 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/66/EU (35) (nedan kallat direktivet om företagsintern förflyttning av personal), artiklarna 12 och 22 i rådets direktiv 2003/109/EG (36) (nedan kallat direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare) (ändrat genom rådets direktiv 2011/51/EU (37)) och artikel 18 i rådets direktiv 2009/50/EG (38) (nedan kallat blåkortsdirektivet).

De ovannämnda direktiven innehåller specialregler för återtagande mellan medlemsstaterna vid rörlighet inom EU av vissa kategorier av tredjelandsmedborgare (företagsintern personal, innehavare av EU-blåkortet och varaktigt bosatta). Dessa bestämmelser ska betraktas som specialbestämmelser (leges speciales) som måste följas i första hand i de fall som uttryckligen omfattas av dessa direktiv.

6.   FRIVILLIG AVRESA

Rättslig grund: Artikel 7.1 i återvändandedirektivet.

Utan att det påverkar tillämpningen av de undantag som avses i punkterna 2 och 4 ska det i återvändandebeslutet fastställas en lämplig tidsfrist på mellan sju och trettio dagar för frivillig avresa. Medlemsstaterna får i sin nationella lagstiftning föreskriva att en sådan tidsfrist får beviljas först efter ansökan från den berörda tredjelandsmedborgaren. Medlemsstaterna ska i så fall informera de berörda tredjelandsmedborgarna om möjligheten att inge en sådan ansökan.

Ett av huvudmålen för återvändandedirektivet är att främja frivillig avresa. Om det inte finns anledning att dra slutsatsen att detta skulle inverka negativt på återvändandet är frivillig efterlevnad av en skyldighet att återvända att föredra framför avlägsnande av tre skäl: det är värdigare, säkrare och ofta ett mer kostnadseffektivt alternativ för återvändande.

Den berörda tredjelandsmedborgaren är skyldig att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa även om denna skyldighet inte kan påtvingas förrän tidsfristen löper ut, eller om det uppstår en risk för avvikande eller en risk för allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet eller om en ansökan om laglig vistelse avvisas såsom uppenbart ogrundad eller bedräglig (se avsnitt 6.3). Medlemsstaterna uppmuntras att erbjuda så många återvändare som möjligt frivillig avresa och att avstå från det i fall där det finns risk för att det skulle inverka negativt på förfarandet för återvändande.

Enligt sista meningen i artikel 7.1 får medlemsstaterna föreskriva att en tidsfrist för frivillig avresa beviljas först efter ansökan från tredjelandsmedborgarna. I så fall ska de berörda tredjelandsmedborgarna personligen informeras om möjligheten att ansöka om en tidsfrist för frivillig avresa. Allmänna informationsblad för allmänheten (till exempel en annons om möjligheten att lämna in en sådan ansökan på Migrationsverkets webbplats eller tryckta annonser som sätts upp på anslagstavlor hos de lokala migrationsmyndigheterna) kan vara till hjälp, men behöver kompletteras med individuellt anpassad information. Sådan information bör lämnas till underåriga på ett sätt som är anpassat till barn och lämpligt med tanke på ålder och sammanhang, och särskild uppmärksamhet ska ägnas åt ensamkommande barn.

Medlemsstaterna får också besluta att vissa kategorier av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt (till exempel de vars ansökan om rätt att stanna avvisas såsom uppenbart ogrundad eller bedräglig) kan ansöka om och beviljas en tidsfrist för frivillig avresa eller om att få bistånd (till exempel hjälp till återanpassning) och att tidsfrist kan beviljas utan ansökan i andra fall.

Kommissionen rekommenderar att en tidsfrist för frivillig avresa beviljas efter en ansökan från de berörda tredjelandsmedborgarna samtidigt som det säkerställs att nödvändig information om att lämna en ansökan ges till tredjelandsmedborgarna på ett lämpligt och systematiskt sätt.

Program för bistånd till frivilligt återvändande: Även om det enligt återvändandedirektivet inte krävs att medlemsstaterna upprättar ett program för bistånd till frivilligt återvändande fastställs följande i skäl 10: ”För att främja frivilligt återvändande bör medlemsstaterna tillhandahålla ökat bistånd och rådgivning i samband med återvändandet och på bästa sätt utnyttja de relevanta finansieringsmöjligheter som erbjuds [...]”. Medlemsstaterna uppmuntras därför på det bestämdaste att göra program för bistånd till frivilligt återvändande tillgängliga alltigenom förfarandena som en del i ansträngningarna att främja ett humanare och värdigare återvändande och allmänt taget att öka effektiviteten i återvändandet. För att underlätta tillgången till sådana program och säkerställa att ett välgrundat beslut fattas av de berörda tredjelandsmedborgarna bör medlemsstaterna säkerställa adekvat spridning av information om frivilligt återvändande och program för bistånd till frivilligt återvändande också i samarbete med nationella myndigheter som kan ha direktkontakt med tredjelandsmedborgare (till exempel skolan, socialtjänsten och sjukvården), icke-statliga organisationer och andra organ. När sådan information lämnas till underåriga bör detta göras på ett sätt som är anpassat till barn och lämpligt med tanke på ålder och sammanhang. Nationella program bör följa de icke-bindande gemensamma normerna för program för bistånd till frivilligt återvändande (och återanpassning) som tillämpas av medlemsstaterna (39) och är utvecklade av kommissionen i samarbete med medlemsstaterna samt rekommenderade i RIF-rådets slutsatser av den 9–10 juni 2016
   (40).

Det europeiska migrationsnätverkets expertgrupp för återvändande har som mål att främja ett bättre praktiskt samarbete mellan stater och intressenter när det gäller återvändande, bistånd till frivilligt återvändande och återanpassningsprogram. Detta bör vara ett viktigt verktyg för att samla och dela information, och medlemsstaterna bör använda det aktivt.

Närmare klargörande:

| — | Tidsramen 7 till 30 dagar utgör en allmän princip. Det är bindande för medlemsstaterna att fastställa en tidsfrist inom den ramen, förutom om omständigheterna i det enskilda fallet motiverar en förlängning i enlighet med artikel 7.2 i återvändandedirektivet (se avsnitt 6.1). |
| --- | --- |

—

Tidsramen 7 till 30 dagar utgör en allmän princip. Det är bindande för medlemsstaterna att fastställa en tidsfrist inom den ramen, förutom om omständigheterna i det enskilda fallet motiverar en förlängning i enlighet med artikel 7.2 i återvändandedirektivet (se avsnitt 6.1).

| — | Det skulle vara oförenligt med harmoniseringen med återvändandedirektivets tidsram på 7–30 dagar att bevilja 60 dagar som allmän regel och detta kan därför inte motiveras som förmånligare bestämmelse enligt artikel 4.3. Om tidsfrister på mellan 30 och 60 dagar (som överskrider det intervall som anges i punkt 1) endast beviljas under vissa omständigheter (enligt punkt 2) omfattas detta dock av artikel 7.2 i återvändandedirektivet. |
| --- | --- |

—

Det skulle vara oförenligt med harmoniseringen med återvändandedirektivets tidsram på 7–30 dagar att bevilja 60 dagar som allmän regel och detta kan därför inte motiveras som förmånligare bestämmelse enligt artikel 4.3. Om tidsfrister på mellan 30 och 60 dagar (som överskrider det intervall som anges i punkt 1) endast beviljas under vissa omständigheter (enligt punkt 2) omfattas detta dock av artikel 7.2 i återvändandedirektivet.

| — | I linje med kraven som härrör från rätten till försvar enligt artikel 41.2 i EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna, bör medlemsstaterna ge den återvändande möjlighet att uppge enskilda omständigheter och behov som ska beaktas när tidsfristen beviljas, både när den frivilliga avresan bestäms på eget initiativ och när tidsfristen fastställs efter ansökan från återvändaren. |
| --- | --- |

—

I linje med kraven som härrör från rätten till försvar enligt artikel 41.2 i EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna, bör medlemsstaterna ge den återvändande möjlighet att uppge enskilda omständigheter och behov som ska beaktas när tidsfristen beviljas, både när den frivilliga avresan bestäms på eget initiativ och när tidsfristen fastställs efter ansökan från återvändaren.

| — | Även om det enligt återvändandedirektivet inte är tillåtet att tvinga en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt att återvända under tidsfristen för frivillig avresa hindrar det inte att medlemsstaterna påbörjar nödvändiga administrativa förfaranden under tidsfristen för att förbereda för eventuella tvångsåtgärder efter ett återvändandebeslut (till exempel att etablera kontakt med myndigheter i tredjeländer för att få resehandlingar eller organisera logistiken för avlägsnandeinsatsen). |
| --- | --- |

—

Även om det enligt återvändandedirektivet inte är tillåtet att tvinga en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt att återvända under tidsfristen för frivillig avresa hindrar det inte att medlemsstaterna påbörjar nödvändiga administrativa förfaranden under tidsfristen för att förbereda för eventuella tvångsåtgärder efter ett återvändandebeslut (till exempel att etablera kontakt med myndigheter i tredjeländer för att få resehandlingar eller organisera logistiken för avlägsnandeinsatsen).

Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna beviljar den kortaste tidsfrist för frivillig avresa som behövs för att organisera och genomföra återvändandet, baserat på en bedömning av den enskilde tredjelandsmedborgarens situation, med särskilt beaktande av utsikterna till återvändande och tredjelandsmedborgarens vilja att samarbeta med de behöriga myndigheterna. En tidsfrist längre än sju dagar bör beviljas endast när tredjelandsmedborgaren samarbetar aktivt i återvändandeprocessen.

6.1   Förlängd tidsfrist för frivillig avresa

Rättslig grund: Artikel 7.2 i återvändandedirektivet.

Medlemsstaterna ska, när så är nödvändigt, förlänga tidsfristen för frivillig avresa med en lämplig tid, med beaktande av de särskilda omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. vistelsens längd, förekomsten av skolbarn eller av andra familjeband och sociala band.

Det finns ingen i förväg fastställd högsta gräns för förlängningen av tidsfristen för frivillig avresa, och varje enskilt fall ska behandlas efter sina egna förutsättningar i enlighet med nationell genomförandelagstiftning och administrativ praxis. Medlemsstaterna har stort handlingsutrymme när det gäller att avgöra om förlängningen av tidsfristen för frivillig avresa är ”lämplig”. Med beaktande av hänvisningen i texten om skolbarn får förlängning av tidsfristen för frivillig avresa beviljas till terminens eller läsårets slut, eller upp till ett läsår, förutsatt att det är till barnets bästa och att alla relevanta omständigheter i fallet är noga beaktade.

En förlängning av tidsfristen över 30 dagar kan beviljas från början (den tidpunkt då återvändandebeslutet utfärdas), om det är befogat enligt den individuella bedömningen av omständigheterna i fallet. Det är inte nödvändigt att först fastställa en tidsfrist på 30 dagar och sedan förlänga den.

Lydelsen ”när så är nödvändigt” avser omständigheter som rör både återvändaren och den stat som ansvarar för återvändandet. Medlemsstaterna har handlingsutrymme för sin nationella genomförandelagstiftning både när det gäller innehåll och hur tillsynen regleras.

De tre exempel som nämns i artikel 7.2 (vistelsens längd, förekomsten av skolbarn och familjeband) bör uttryckligen respekteras i nationell genomförandelagstiftning och administrativ praxis. Medlemsstaternas administrativa regler kan vara mer detaljerade och även ange andra skäl till förlängning men bör inte vara mindre exakta, vilket skulle undergräva harmoniseringen.

6.2   Förpliktelser under tidsfristen för frivillig avresa

Rättslig grund: Artikel 7.3 i återvändandedirektivet.

Vissa förpliktelser som syftar till att förhindra att den berörda personen avviker, till exempel att regelbundet anmäla sig hos myndigheterna, deponering av tillräcklig garantisumma, inlämnande av handlingar eller skyldighet att stanna på en viss plats, får åläggas under tidsfristen i fråga.

De förpliktelser som räknas upp i artikel 7.3 i återvändandedirektivet kan åläggas när det finns en risk för att personen avviker som man vill undvika. Om det enligt den individuella bedömningen av fallet inte finns några särskilda omständigheter är förpliktelserna inte befogade – se domstolens dom i målet El Dridi, C-61/11, punkt 37: ”Det följer av artikel 7.3 och 7.4 i direktivet att det endast är under särskilda omständigheter – såsom vid risk för avvikande – som medlemsstaterna dels kan ålägga den som ett återvändandebeslut riktar sig till en skyldighet att regelbundet anmäla sig hos myndigheterna, deponera en tillräcklig garantisumma, lämna in handlingar eller stanna på en viss plats, dels får bevilja en kortare tidsfrist än sju dagar för frivillig avresa eller helt avstå från att bevilja någon sådan tidsfrist”. Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna utnyttjar denna möjlighet för att undvika risken att personen avviker under tidsfristen för frivillig avresa.

Det bör uppmärksammas att medlemsstaternas möjlighet att ålägga vissa förpliktelser kan vara en fördel för den återvändande eftersom det kan tillåta att en tidsfrist för frivillig avresa beviljas i fall där detta normalt inte skulle gå.

Det går inte att ge någon exakt siffra för vad som utgör en ”tillräcklig garantisumma”. Under alla omständigheter ska proportionalitetsprincipen respekteras, dvs. summan ska fastställas med hänsyn till den återvändandes situation. Enligt gällande praxis i medlemsstaterna varierar summan från omkring 200 euro till 5 000 euro.

Om det krävs i ett enskilt fall kan de förpliktelser som anges i artikel 7.3 även åläggas kumulativt.

När förpliktelser åläggs enligt artikel 7.3 bör medlemsstaterna ta hänsyn till den återvändandes individuella situation och garantera full respekt för proportionalitetsprincipen. Medlemsstaterna ska undvika att ålägga förpliktelser som i praktiken inte kan uppfyllas (om en person till exempel inte har något pass kan han eller hon inte lämna in det).

6.3   Faktorer som talar emot förlängd tidsfrist

Rättslig grund: Artikel 7.4 i återvändandedirektivet.

Om det finns risk för avvikande eller om en ansökan om laglig vistelse avvisats såsom uppenbart ogrundad eller bedräglig eller om den berörda personen utgör en risk för allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet, får medlemsstaterna avstå från att bevilja en tidsfrist för frivillig avresa eller bevilja en kortare tidsfrist än sju dagar.

Medlemsstaterna behöver inte bevilja en tidsfrist för frivillig avresa i de fall – en utförlig lista finns i artikel 7.4 i återvändandedirektivet – då det finns en ”faktor som talar emot”, såsom en risk för avvikande (se avsnitt 1.6) eller om tredjelandsmedborgaren utgör en risk för allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet (till exempel tidigare domar för allvarliga brott även begångna i andra medlemsstater) och när en ansökan om laglig vistelse( till exempel asylansökan, ansökan om eller förnyat uppehållstillstånd) har avvisats såsom uppenbart ogrundad eller bedräglig.

Om det kan fastställas baserat på en individuell bedömning att sådana ”faktorer som talar emot” föreligger i ett särskilt fall bör inte en tidsfrist för frivillig avresa beviljas och en kortare tidsfrist än sju dagar bör beviljas endast om den inte hindrar nationella myndigheter från att genomföra avlägsnandet.

Medlemsstaterna får dock när som helst ändra sin bedömning av situationen (en tidigare icke samarbetsvillig återvändare kan ändra attityd och godta ett erbjudande om hjälp med frivilligt återvändande) och bevilja en tidsfrist för frivillig avresa trots att det från början fanns en risk för avvikande.

Närmare klargörande:

| — | Det går inte att generellt utesluta alla som har rest in irreguljärt från möjligheten att få en tidsfrist för frivillig avresa. En sådan generaliserande regel skulle strida mot definitionen av risk för avvikande, proportionalitetsprincipen och skyldigheten att göra en bedömning från fall till fall och skulle undergräva den ändamålsenliga verkan av artikel 7 (att främja frivillig avresa). |
| --- | --- |

—

Det går inte att generellt utesluta alla som har rest in irreguljärt från möjligheten att få en tidsfrist för frivillig avresa. En sådan generaliserande regel skulle strida mot definitionen av risk för avvikande, proportionalitetsprincipen och skyldigheten att göra en bedömning från fall till fall och skulle undergräva den ändamålsenliga verkan av artikel 7 (att främja frivillig avresa).

| — | Personer som har lämnat oskäliga ansökningar kan uteslutas enligt artikel 7.4. Artikel 7.4 omfattar uttryckligen uppenbart ogrundade eller bedrägliga ansökningar. Oskäliga ansökningar innebär oftast en högre grad av klandervärt beteende än uppenbart ogrundade ansökningar och därför bör artikel 7.4 tolkas som att den även omfattar oskäliga ansökningar. |
| --- | --- |

—

Personer som har lämnat oskäliga ansökningar kan uteslutas enligt artikel 7.4. Artikel 7.4 omfattar uttryckligen uppenbart ogrundade eller bedrägliga ansökningar. Oskäliga ansökningar innebär oftast en högre grad av klandervärt beteende än uppenbart ogrundade ansökningar och därför bör artikel 7.4 tolkas som att den även omfattar oskäliga ansökningar.

| — | Det går även att utesluta personer som utgör en risk för allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet. I målet Zh. och O., C-554/13 (41) klargjorde domstolen att medlemsstaterna i detta avseende i princip är fria att utifrån nationella behov bestämma vad hänsynen till allmän ordning kräver. Begreppet ”risk för avvikande” är skilt från ”risk för allmän ordning”. Begreppet ”risk för allmän ordning” förutsätter att det utöver den störning av samhällsordningen som varje lagöverträdelse innebär dessutom föreligger ett verkligt, närvarande och tillräckligt allvarlig hot mot något av samhällets grundläggande intressen. En medlemsstat kan inte fastställa att en tredjelandsmedborgare utgör en risk för allmän ordning enbart på grundval av att han eller hon misstänks, eller har dömts för, en handling som utgör ett brott mot nationell lag. Även andra faktorer är relevanta för den bedömning från fall till fall som alltid måste göras; det kan till exempel vara handlingens karaktär och svårighetsgrad, hur lång tid som har gått sedan den begicks samt sådant som har att göra med hur välgrundad misstanken är att den berörda tredjelandsmedborgaren har begått det påstådda brottet. |
| --- | --- |

—

Det går även att utesluta personer som utgör en risk för allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet. I målet Zh. och O., C-554/13 (41) klargjorde domstolen att medlemsstaterna i detta avseende i princip är fria att utifrån nationella behov bestämma vad hänsynen till allmän ordning kräver. Begreppet ”risk för avvikande” är skilt från ”risk för allmän ordning”. Begreppet ”risk för allmän ordning” förutsätter att det utöver den störning av samhällsordningen som varje lagöverträdelse innebär dessutom föreligger ett verkligt, närvarande och tillräckligt allvarlig hot mot något av samhällets grundläggande intressen. En medlemsstat kan inte fastställa att en tredjelandsmedborgare utgör en risk för allmän ordning enbart på grundval av att han eller hon misstänks, eller har dömts för, en handling som utgör ett brott mot nationell lag. Även andra faktorer är relevanta för den bedömning från fall till fall som alltid måste göras; det kan till exempel vara handlingens karaktär och svårighetsgrad, hur lång tid som har gått sedan den begicks samt sådant som har att göra med hur välgrundad misstanken är att den berörda tredjelandsmedborgaren har begått det påstådda brottet.

6.4   Praktisk efterlevnad – transitering landvägen

Bilaga 39 till Schengenhandboken, ”Standardformulär för att erkänna ett återvändandebeslut för transitering landvägen”.

Karta över de deltagande medlemsstaterna (finns som särskild förfrågan från det europeiska migrationsnätverket, återvändande, 2015, på EMN Europa-webbplatsen).

Påminnelse/förklaring: En återvändare som har för avsikt att lämna EU:s territorium landvägen inom tidsfristen för frivillig avresa behöver inte ha något giltigt visum eller annat tillstånd för transitering genom en annan medlemsstat till sitt återvändandeland och därför löper personen risken att bli gripen/stoppad av polisen på vägen och bli föremål för ett andra återvändandebeslut som utfärdas av transitmedlemsstaten. Detta strider mot återvändandedirektivets mål att främja effektivt återvändande, inbegripet genom frivillig avresa.

Det skulle vara olämpligt och otillräcklig att utfärda en transitvisering för en återvändare eftersom det skulle strida mot EU:s visumregler att utfärda visum till tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och som är skyldiga att lämna EU. Vidare verkar medlemsstaterna inte ha några incitament att utfärda den typen av visum (risk för att personer avviker och/eller orsakar kostnader för avlägsnande) och skulle därför i praktiken ofta vägra att utfärda visumet. Att förse den återvändande med en ”europeisk laissez-passer” är inte heller någon lösning: eftersom varken den rättsliga karaktären eller rättsverkningarna har definierats för en sådan ”laissez-passer” skulle den återvändande i strikt bemärkelse fortfarande anses vistas olagligt i transitmedlemsstaten och skulle därför kunna bli föremål för ett nytt återvändandebeslut i enlighet med artikel 6.1.

Ett sätt att undvika problemet är att främja direkt återvändande till tredjeländer med flyg. Detta kan dock vara dyrt och opraktiskt för den återvändande.

Ett tillvägagångssätt, som uttryckligen rekommenderas av kommissionen, är att transitmedlemsstaterna erkänner återvändandebeslut utfärdade av den första medlemsstaten i enlighet med bilaga 39 till Schengenhandboken, ”Standardformulär för att erkänna ett återvändandebeslut för transitering landvägen” (utfärdat av kommissionen i september 2011 efter samråd med berörda medlemsstater på teknisk nivå och diskussioner inom rådets arbetsgrupp för migration och avvisning eller utvisning).

Enligt denna strategi får transitmedlemsstaten erkänna det återvändandebeslut, inbegripet tidsfristen för frivillig återresa, som beviljats av den första medlemsstaten och tillåta den återvändande att transitera på grundval av det erkända beslutet och den erkända tidsfristen för frivillig avresa. Denna strategi har fördelen att transitmedlemsstaten inte är skyldig att utfärda ett nytt återvändandebeslut och kan be den första medlemsstaten att ersätta alla kostnader i samband med avlägsnande om något går fel och den återvändande måste avlägsnas på transitstatens bekostnad (med tillämpning av rådets beslut 2004/191/EG (42)).

De medlemsstater som fortfarande är tveksamma till att använda detta frivilliga alternativ (antingen som sändande eller mottagande medlemsstat) uppmuntras att ansluta sig och underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om sitt deltagande.

Närmare klargörande:

| — | Form för erkännande: den mycket breda och allmänna lydelsen av direktiv 2001/40/EG ger handlingsfrihet när det gäller de praktiska metoderna (detaljerade formella regler) för ömsesidigt erkännande i enlighet med praktiska behov och nationell lagstiftning. Att använda det formulär som föreslås i bilaga 39 till Schengenhandboken är en möjlighet men inte det enda sättet. |
| --- | --- |

—

Form för erkännande: den mycket breda och allmänna lydelsen av direktiv 2001/40/EG ger handlingsfrihet när det gäller de praktiska metoderna (detaljerade formella regler) för ömsesidigt erkännande i enlighet med praktiska behov och nationell lagstiftning. Att använda det formulär som föreslås i bilaga 39 till Schengenhandboken är en möjlighet men inte det enda sättet.

| — | I rättslig mening erkänns alla relevanta delar av de återvändandebeslut som utfärdas av medlemsstat A av medlemsstat B, inbegripet erkännande av upplysningen att tredjelandsmedborgarens vistelse är olaglig och att han eller hon har en tidsfrist för frivillig avresa som gäller för den erkännande medlemsstaten B:s territorium. |
| --- | --- |

—

I rättslig mening erkänns alla relevanta delar av de återvändandebeslut som utfärdas av medlemsstat A av medlemsstat B, inbegripet erkännande av upplysningen att tredjelandsmedborgarens vistelse är olaglig och att han eller hon har en tidsfrist för frivillig avresa som gäller för den erkännande medlemsstaten B:s territorium.

| — | Den erkännande medlemsstaten har tre olika ”säkerhetsgarantier”, nämligen:






  1. | Standardformuläret i bilaga 39 används endast frivilligt, och medlemsstaterna kan alltid välja att inte erkänna ett återvändandebeslut utfärdat av en annan medlemsstat i ett specifikt enskilt fall. |
| --- | --- | --- |

—

Den erkännande medlemsstaten har tre olika ”säkerhetsgarantier”, nämligen:

1.

Standardformuläret i bilaga 39 används endast frivilligt, och medlemsstaterna kan alltid välja att inte erkänna ett återvändandebeslut utfärdat av en annan medlemsstat i ett specifikt enskilt fall.

| 2. | Den första medlemsstaten får endast bevilja en tidsfrist för frivillig avresa i enlighet med artikel 7 i återvändandedirektivet om det inte finns någon ”faktor som talar emot” såsom risk för avvikande. Den bedömning av de återvändandes situation som enligt artikel 7 måste genomföras av den första medlemsstaten kan fungera som en extra säkerhet för den erkännande transitmedlemsstaten. |
| --- | --- |

2.

Den första medlemsstaten får endast bevilja en tidsfrist för frivillig avresa i enlighet med artikel 7 i återvändandedirektivet om det inte finns någon ”faktor som talar emot” såsom risk för avvikande. Den bedömning av de återvändandes situation som enligt artikel 7 måste genomföras av den första medlemsstaten kan fungera som en extra säkerhet för den erkännande transitmedlemsstaten.

| 3. | Om något går fel och den återvändande behöver avlägsnas på transitstatens bekostnad kan alla kostnader i samband med avlägsnandet debiteras den första medlemsstaten genom tillämpning av beslut 2004/191/EG. |
| --- | --- |

3.

Om något går fel och den återvändande behöver avlägsnas på transitstatens bekostnad kan alla kostnader i samband med avlägsnandet debiteras den första medlemsstaten genom tillämpning av beslut 2004/191/EG.

6.5   Praktisk efterlevnad – transitering med flyg

Rådets direktiv 2003/110/EG (43) om bistånd vid transitering i samband med återsändande med flyg ger en rättslig ram för samarbetet mellan behöriga myndigheter på medlemsstaternas transitflygplatser när det gäller både ledsagade och icke-ledsagade avlägsnanden med flyg. Begreppet icke-ledsagade återsändanden i detta direktiv (som antogs fem år före återvändandedirektivet) kan tolkas som att det även täcker ”frivillig avresa” i den mening som avses i återvändandedirektivet (44). Kommissionen rekommenderar att direktiv 2003/110/EG används systematiskt när transitering med flyg anordnas i samband med frivillig avresa (se även avsnitt 7.2).

6.6   Registrering av frivillig avresa

För närvarande finns det inget centralt EU-system för att hålla reda på frivillig avresa. Vid transitering landvägen av återvändare i enlighet med rekommendationen i bilaga 39 till Schengenhandboken faxas en bekräftelse tillbaka från gränsvakten till den medlemsstat som utfärdade återvändandebeslutet. I andra fall rapporterar återvändare ibland tillbaka via medlemsstaternas konsulat i tredjeländer. Ibland registreras avresan även av de gränsvakter som genomför utresekontrollen. Frånvaron av ett centralt system i unionen för att hålla reda på frivilliga avresor skapar ett glapp, både när det gäller kontroll av verkställigheten och statistik. Kommissionens förslag till en förordning om användning av Schengens informationssystem för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (45) syftar till att hantera denna situation.

På kort sikt bör medlemsstaterna inrätta system för att kontrollera om en tredjelandsmedborgare har lämnat unionen, inbegripet inom tidsfristen för frivillig avresa och utan bistånd för att säkerställa en effektiv uppföljning i händelse av bristande efterlevnad. Medlemsstaterna uppmuntras att använda tillgängliga informationskanaler så väl som möjligt och att för detta ändamål göra följande:

| 1. | Systematiskt uppmuntra de återvändare som beviljas en tidsfrist för frivillig avresa att underrätta de myndigheter som utfärdade återvändandebeslutet (och inreseförbudet) om att de har avrest. Den återvändande kan meddela sin avresa till gränsvakten vid avresan, till en medlemsstats konsulära representation i sitt ursprungsland efter återvändandet eller skriftligen med tillräckliga bevis som bilaga. För att förbättra denna praxis kan ett informationsblad rutinmässigt fästas vid återvändandebeslutet eller resehandlingen med tredjelandsmedborgarens namn och andra identitetsuppgifter samt kontaktuppgifter till den utfärdande myndigheten så att gränsvakten kan stämpla det vid utresan och skicka tillbaka det som bevis på avresa till den utfärdande myndigheten. Ett sådant informationsblad kan också innehålla en beskrivning av vilka fördelar den återvändande har av att underrätta myndigheterna om att avresan är genomförd. |
| --- | --- |

1.

Systematiskt uppmuntra de återvändare som beviljas en tidsfrist för frivillig avresa att underrätta de myndigheter som utfärdade återvändandebeslutet (och inreseförbudet) om att de har avrest. Den återvändande kan meddela sin avresa till gränsvakten vid avresan, till en medlemsstats konsulära representation i sitt ursprungsland efter återvändandet eller skriftligen med tillräckliga bevis som bilaga. För att förbättra denna praxis kan ett informationsblad rutinmässigt fästas vid återvändandebeslutet eller resehandlingen med tredjelandsmedborgarens namn och andra identitetsuppgifter samt kontaktuppgifter till den utfärdande myndigheten så att gränsvakten kan stämpla det vid utresan och skicka tillbaka det som bevis på avresa till den utfärdande myndigheten. Ett sådant informationsblad kan också innehålla en beskrivning av vilka fördelar den återvändande har av att underrätta myndigheterna om att avresan är genomförd.

| 2. | Be de gränsvakter som gör utresekontroller att de när de blir medvetna om att en irreguljär migrant avreser frågar om den återvändande är föremål för ett återvändandebeslut som åtföljs av en tidsfrist för frivillig avresa och att gränsvakterna i så fall systematiskt underrättar de myndigheter som utfärdade återvändandebeslutet om att återvändaren har avrest. |
| --- | --- |

2.

Be de gränsvakter som gör utresekontroller att de när de blir medvetna om att en irreguljär migrant avreser frågar om den återvändande är föremål för ett återvändandebeslut som åtföljs av en tidsfrist för frivillig avresa och att gränsvakterna i så fall systematiskt underrättar de myndigheter som utfärdade återvändandebeslutet om att återvändaren har avrest.

| 3. | Använda bilaga 39 (se avsnitt 6.4) för att bekräfta avresan för en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt och som transiterar landvägen genom en annan medlemsstats territorium än den som utfärdade återvändandebeslutet. |
| --- | --- |

3.

Använda bilaga 39 (se avsnitt 6.4) för att bekräfta avresan för en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt och som transiterar landvägen genom en annan medlemsstats territorium än den som utfärdade återvändandebeslutet.

Medlemsstaterna bör också överväga att etablera kontakt med flygbolag för att erhålla information om huruvida den tredjelandsmedborgare som återvände icke-ledsagad fanns ombord på flygplanet vid tidpunkten för förväntad avresa.

7.   AVLÄGSNANDE

Rättslig grund: Artikel 8.1–8.4 i återvändandedirektivet.

| 1. | Medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att verkställa beslutet om återvändande om inte någon tidsfrist för frivillig avresa har beviljats i enlighet med artikel 7.4, eller om åläggandet att återvända inte har hörsammats inom den tid för frivilligt återvändande som beviljats i enlighet med artikel 7. |
| --- | --- |

1.

Medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att verkställa beslutet om återvändande om inte någon tidsfrist för frivillig avresa har beviljats i enlighet med artikel 7.4, eller om åläggandet att återvända inte har hörsammats inom den tid för frivilligt återvändande som beviljats i enlighet med artikel 7.

| 2. | Om medlemsstaten har beviljat en tidsfrist för frivillig avresa i enlighet med artikel 7, får beslutet om återvändande verkställas först när tiden löpt ut, såvida inte en risk som avses i artikel 7.4 uppstår under denna tid. |
| --- | --- |

2.

Om medlemsstaten har beviljat en tidsfrist för frivillig avresa i enlighet med artikel 7, får beslutet om återvändande verkställas först när tiden löpt ut, såvida inte en risk som avses i artikel 7.4 uppstår under denna tid.

| 3. | Medlemsstaterna får anta ett separat administrativt eller rättsligt beslut om avlägsnande. |
| --- | --- |

3.

Medlemsstaterna får anta ett separat administrativt eller rättsligt beslut om avlägsnande.

| 4. | Om medlemsstaterna – som en sista utväg – använder tvångsmedel vid avlägsnandet av en tredjelandsmedborgare som motsätter sig avlägsnande, ska dessa åtgärder vara proportionerliga och inte innebära mer tvång än skäligt. De ska genomföras enligt nationell lagstiftning i överensstämmelse med grundläggande rättigheter och med vederbörlig respekt för den berörda tredjelandsmedborgarens värdighet och fysiska integritet. |
| --- | --- |

4.

Om medlemsstaterna – som en sista utväg – använder tvångsmedel vid avlägsnandet av en tredjelandsmedborgare som motsätter sig avlägsnande, ska dessa åtgärder vara proportionerliga och inte innebära mer tvång än skäligt. De ska genomföras enligt nationell lagstiftning i överensstämmelse med grundläggande rättigheter och med vederbörlig respekt för den berörda tredjelandsmedborgarens värdighet och fysiska integritet.

Återvändandedirektivet fastställer ett mål (”verkställa återvändandebeslutet”) som bör uppnås på ett effektivt och proportionerligt sätt med ”alla nödvändiga åtgärder” samtidigt som de konkreta metoderna (”hur”) fastställs utifrån medlemsstatens lagstiftning och administrativa praxis – se domstolens dom i målet Achughbabian, C-329/11, punkt 36: ”[...] orden 'åtgärder' och 'tvångsmedel' i dessa bestämmelser hänför sig till samtliga ingripanden som, på ett effektivt och proportionerligt sätt, leder till att den berörda personen återvänder”.

Oberoende av tredjelandsmedborgares förpliktelser att samarbeta kring identifieringen av honom eller henne och att begära nödvändiga resehandlingar från sina nationella myndigheter inbegriper medlemsstaternas skyldighet att vidta ”alla nödvändiga åtgärder” även att i god tid begära att det tredjeland som ska återta personen överlämnar giltig identitets- eller resehandling eller accepterar användningen av den europeiska resehandlingen för återvändande (46) om det föreskrivs i gällande avtal och överenskommelser med tredjelandet, för att möjliggöra den faktiska transporten av tredjelandsmedborgaren ut ur medlemsstaten. Användningen av den europeiska resehandlingen för återvändande bör främjas ytterligare i förhandlingar och tillämpningen av bilaterala och återtagandeavtal och andra överenskommelser mellan EU och tredjeländer. Administrativa förfaranden med tredjeländer som syftar till att förbereda avlägsnandeinsatsen (till exempel att erhålla nödvändiga resehandlingar och tillstånd) kan påbörjas under tidsfristen för frivillig avresa utan att man utsätter den berörda tredjelandsmedborgaren för någon risk (se även avsnitt 6).

Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna vidtar åtgärder för att organisera förfaranden för prövning av ansökningarna om internationellt skydd som påskyndade förfaranden eller, där det är tillämpligt, gränsförfaranden i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU (47) (”asylförfarandedirektivet”) för att minska följderna av potentiella överträdelser, särskilt sådana som gäller ansökningar som är ogrundade eller multipla och asylansökningar i ”sista minuten” samt ogrundade överklaganden av asyl- eller återvändandebeslut som görs med det enda syftet att försena eller motverka verkställigheten av återvändandebeslut.

Gränsen mellan frivillig avresa och avlägsnande: Återvändande är ett mycket brett begrepp och täcker processen att återvända till ett tredjeland i enlighet (frivilligt eller ofrivilligt) med en skyldighet att göra detta. Avlägsnande är mycket snävare. Det innebär verkställigheten av skyldigheten att återvända, det vill säga den faktiska transporten ut ur medlemsstaten. Domstolen har redan betonat i målen El Dridi, C-61/11, punkt 41 och Achughbabian, C-329/11 att återvändandedirektivet föreskriver en ”gradvis upptrappning av de åtgärder” som ska vidtas, från frivillighet till tvångsåtgärder. I praktiken förekommer ofta fall som innehåller både inslag av ofrivilligt återvändande (förvar) och frivillighet (efterföljande frivillig resa utan behov av fysiskt tvång). Medlemsstaterna uppmuntras att i alla förfarandets faser använda de minst ingripande åtgärderna. Om de återvändare som är föremål för avlägsnande/förvar ändrar sin attityd och visar vilja att samarbeta och avresa frivilligt har medlemsstaterna rätt att vara flexibla och uppmuntras vara det.

Verkställighet av ett beslut om återvändande efter avslag på en ansökan om internationellt skydd: i sin dom i målet J.N., C-601/15 (punkterna 75–76 och 80) fastställer domstolen att verkställigheten av ett tidigare utfärdat återvändandebeslut skaåterupptas i det skede där det befann sig när det avbröts efter avslag av en asylansökan i första instans och att återvändandeförfarandena inte ska börja om från början: ”För att direktiv 2008/115/EG ska få en ändamålsenlig verkan krävs det [...] att ett förfarande som har inletts med stöd av det direktivet – inom ramen för vilket ett beslut om återvändande [...] åtföljt av ett inreseförbud, har antagits – kan återupptas i det skede där det befann sig när det avbröts [...] så snart som denna ansökan [om internationellt skydd] har avslagits i första instans [...]. Det framgår såväl av medlemsstaternas lojalitetsplikt, vilken följer av artikel 4.3 FEU och om vilken det erinrades i punkt 56 i domen i [...] El Dridi [...] som av kraven på effektivitet [...] att den skyldighet som medlemsstaterna har enligt artikel 8 i direktivet, att i de fall som avses i punkt 1 i denna artikel avlägsna den berörda personen ska fullgöras snarast möjligt [...]. Denna skyldighet uppfylls emellertid inte om ett avlägsnande fördröjs på grund av att ett förfarande, [...] efter det att en ansökan om internationellt skydd har avslagits i första instans måste tas om från början och inte kan återupptas i det skede där det avbröts.”

Fängelsestraff som en straffrättslig åtgärd vid olaglig vistelse kan aldrig vara en ”nödvändig åtgärd” i den mening som avses i artikel 8.1 i återvändandedirektivet (se avsnitt 4). I linje med artikel 6 i EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna om frihet tolkad i ljuset av artikel 5 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna är frihetsberövande i samband med återvändande endast tillåtet vid avlägsnande enligt artikel 15 i återvändandedirektivet – se domstolens dom i målet Achughbabian, C-329/11, punkt 37: ”[...] att utdömandet och verkställandet av ett fängelsestraff under loppet av det återvändandeförfarande som föreskrivs i direktiv 2008/115/EG inte bidrar till att genomföra det avlägsnande som är syftet med förfarandet, det vill säga den faktiska transporten ut ur medlemsstaten. En sådan påföljd utgör således inte någon 'åtgärd' eller något 'tvångsmedel' i den mening som avses i artikel 8 i direktiv 2008/115/EG”.

Medlemsstaterna ska ta vederbörlig hänsyn till tredjelandsmedborgarnas hälsotillstånd i enlighet med artikel 5 c när återvändandedirektivet tillämpas, och de ska dessutom vid verkställighet av återvändandebeslut enligt artikel 8.1 i direktivet agera med vederbörlig respekt för tredjelandsmedborgarnas värdighet och fysiska integritet. Kommissionenrekommenderar, med full respekt för rätten till hälsa och med beaktande av att det enligt direktivet inte föreligger skyldighet att genomföra systematiska hälsokontroller av alla tredjelandsmedborgare som ska avlägsnas eller att utfärda intyg om att de är ”i form att flyga”, att medlemsstaterna vidtar åtgärder, till exempel ser till att utbildad medicinsk personal utsedd av den relevanta nationella myndigheten kan lämna ett oberoende och objektivt medicinskt utlåtande i det särskilda fallet, för att förhindra potentiella överträdelser såsom falska hälsopåståenden som tredjelandsmedborgaren presenterar vilka skulle leda till att avlägsnandet hindras eller skjuts upp av medicinska skäl (se även avsnitt 12.4).

7.1   Avlägsnande med flyg

Rättslig grund: Artikel 8.5 i återvändandedirektivet, de gemensamma riktlinjer för säkerhetsbestämmelser i samband med gemensamma återsändanden med flyg som fogas till rådets beslut 2004/573/EG (48) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1624 (49), artikel 28.3.

När avlägsnandet genomförs med flyg ska medlemsstaterna ta hänsyn till de gemensamma riktlinjer för säkerhetsbestämmelser i samband med gemensamma återsändanden med flyg som fogas till beslut 2004/573/EG.

Enligt återvändandedirektivet ska medlemsstaterna ta hänsyn till de gemensamma riktlinjer för säkerhetsbestämmelser i samband med gemensamma återsändanden med flyg som fogas till beslut 2004/573/EG vid alla avlägsnanden med flyg och inte bara, vilket föreskrivs i detta beslut, i samband med gemensamma flygningar.

Vissa delar av riktlinjerna är utarbetade endast med tanke på gemensamma flygningar, såsom reglerna om roller och fördelning av uppgifter mellan de organiserande och deltagande medlemsstaterna, och därför kan de inte beaktas i ett helt nationellt sammanhang. Hänsyn bör dock tas till alla övriga delar av riktlinjerna (se de mest relevanta utdragen i rutan nedan) även vid avlägsnandeinsatser som är helt nationella.

GEMENSAMMA RIKTLINJER FÖR SÄKERHETSBESTÄMMELSER I SAMBAND MED GEMENSAMMA ÅTERSÄNDANDEN MED FLYG

(utdrag)

1.   FASEN FÖRE ÅTERVÄNDANDET

1.1.2   Hälsotillstånd och sjukjournal

Varje deltagande medlemsstat skall se till att de återvändandes hälsotillstånd är sådant att det rättsligt och praktiskt möjliggör ett säkert återsändande med flyg. Sjukjournaler skall tillhandahållas för återvändande som har kända hälsoproblem eller som behöver medicinsk behandling. Sjukjournalerna skall innehålla resultat från medicinska undersökningar, en diagnos och angivande av de mediciner som eventuellt behövs för att kunna vidta nödvändiga medicinska åtgärder. [...]

1.1.3   Dokumentation

Den organiserande medlemsstaten och varje deltagande medlemsstat skall se till att det för varje återvändande person finns giltiga resehandlingar och andra nödvändiga kompletterande handlingar, intyg och journaler. Den person som bemyndigats för ändamålet skall behålla dokumentationen fram till ankomsten till destinationslandet. [...]

1.2.3   Användning av ledsagare från den privata sektorn

När en deltagande medlemsstat använder privat ledsagare skall myndigheterna i denna medlemsstat tillhandahålla minst en officiell företrädare ombord på flygplanet.

1.2.4   Ledsagarnas kompetens och utbildning

Ledsagarna ombord på de gemensamma flygningarna skall ha fått specialutbildning för att kunna genomföra sitt uppdrag; de måste få medicinskt stöd beroende på uppdragets art.

[...]

1.2.5   Uppförandekodex för ledsagare

Ledsagarna får inte vara beväpnade. De får bära civilklädsel som skall bära en tydlig identifikation. Annan medföljande personal skall också bära en tydlig identifikation.

Ledsagarna skall vara strategiskt utplacerade i flygplanet för att ge högsta möjliga säkerhet. De skall dessutom sitta tillsammans med de återvändande som de ansvarar för.

1.2.6   Ordning för antalet personer som ledsagar de återvändande

Antalet personer som ledsagar de återvändande skall fastställas från fall till fall efter en analys av potentiella risker och samråd. Det rekommenderas i de flesta fall att de åtminstone motsvarar antalet återvändande ombord. En reservenhet skall finnas till hands för att ge stöd vid behov (till exempel vid långdistansflygningar).

2.   FASEN FÖRE AVGÅNG PÅ FLYGPLATSER FÖR AVGÅNG ELLER TRANSITERING

2.1   Transport till flygplatsen och vistelse på flygplatsen

Vad gäller transport till flygplatsen och vistelse på flygplatsen skall följande tillämpas:

| a) | I princip skall ledsagarna och de återvändande anlända till flygplatsen minst tre timmar före avgång. |
| --- | --- |

a)

I princip skall ledsagarna och de återvändande anlända till flygplatsen minst tre timmar före avgång.

| b) | De återvändande bör informeras om att återsändandet skall verkställas och få upplysningar om att det ligger i deras intresse att samarbeta fullt ut med ledsagarna. Det bör göras klart att störande beteende inte tolereras och inte leder till att återsändandeoperationen avbryts. |
| --- | --- |

b)

De återvändande bör informeras om att återsändandet skall verkställas och få upplysningar om att det ligger i deras intresse att samarbeta fullt ut med ledsagarna. Det bör göras klart att störande beteende inte tolereras och inte leder till att återsändandeoperationen avbryts.

[...]

2.2   Incheckning, ombordstigning och säkerhetskontroll före avgång

Arrangemangen för incheckning, ombordstigning och säkerhetskontroll före avgång skall vara följande:

| a) | Ledsagarna från den medlemsstat där man för tillfället befinner sig är ansvariga för incheckning och assistans vid passkontrollen. |
| --- | --- |

a)

Ledsagarna från den medlemsstat där man för tillfället befinner sig är ansvariga för incheckning och assistans vid passkontrollen.

| b) | Alla återvändande skall genomgå en noggrann säkerhetskontroll innan de går ombord på den gemensamma flygningen. Alla föremål som kan utgöra ett hot mot enskilda personers säkerhet och mot flygsäkerheten på den gemensamma flygningen skall beslagtas och placeras i lastutrymmet. |
| --- | --- |

b)

Alla återvändande skall genomgå en noggrann säkerhetskontroll innan de går ombord på den gemensamma flygningen. Alla föremål som kan utgöra ett hot mot enskilda personers säkerhet och mot flygsäkerheten på den gemensamma flygningen skall beslagtas och placeras i lastutrymmet.

| c) | De återvändandes bagage skall inte placeras i passagerarkabinen. Allt bagage som placeras i lastutrymmet skall genomgå en säkerhetskontroll och märkas med ägarens namn. Allt som anses farligt enligt bestämmelserna från Internationella luftfartsorganisationen (ICAO) skall tas bort från bagaget. |
| --- | --- |

c)

De återvändandes bagage skall inte placeras i passagerarkabinen. Allt bagage som placeras i lastutrymmet skall genomgå en säkerhetskontroll och märkas med ägarens namn. Allt som anses farligt enligt bestämmelserna från Internationella luftfartsorganisationen (ICAO) skall tas bort från bagaget.

| d) | Pengar och värdeföremål skall läggas i ett genomskinligt kuvert märkt med ägarens namn. De återvändande skall informeras om förvaringen av pengar och värdeföremål. |
| --- | --- |

d)

Pengar och värdeföremål skall läggas i ett genomskinligt kuvert märkt med ägarens namn. De återvändande skall informeras om förvaringen av pengar och värdeföremål.

[...]

3.   FÖRFARANDE UNDER FLYGNINGEN

[...]

3.2   Användning av tvångsåtgärder

Tvångsåtgärder skall användas på följande sätt:

| a) | Tvångsåtgärder skall användas med behörig respekt för de återvändandes individuella rättigheter. |
| --- | --- |

a)

Tvångsåtgärder skall användas med behörig respekt för de återvändandes individuella rättigheter.

| b) | Tvång kan användas på personer som nekar till eller motsätter sig återsändandet. Alla tvångsåtgärder skall vara rimliga och hållas inom gränserna för vad som är godtagbart. Den återvändandes värdighet och fysiska integritet skall upprätthållas. Det innebär att man i tveksamma fall skall avbryta återsändandeoperationen, inklusive användningen av legala tvångsmedel som motiveras av den återvändandes motstånd och farlighetsgrad, enligt principen ”inga återsändanden till varje pris”. |
| --- | --- |

b)

Tvång kan användas på personer som nekar till eller motsätter sig återsändandet. Alla tvångsåtgärder skall vara rimliga och hållas inom gränserna för vad som är godtagbart. Den återvändandes värdighet och fysiska integritet skall upprätthållas. Det innebär att man i tveksamma fall skall avbryta återsändandeoperationen, inklusive användningen av legala tvångsmedel som motiveras av den återvändandes motstånd och farlighetsgrad, enligt principen ”inga återsändanden till varje pris”.

| c) | Eventuella tvångsåtgärder får inte hindra eller riskera den återvändandes förmåga att andas normalt. Om tvångsåtgärder används skall man se till att den återvändandes bröstkorg hålls i upprätt ställning och att ingenting trycker på bröstkorgen för att inte förhindra den normala andningsfunktionen. |
| --- | --- |

c)

Eventuella tvångsåtgärder får inte hindra eller riskera den återvändandes förmåga att andas normalt. Om tvångsåtgärder används skall man se till att den återvändandes bröstkorg hålls i upprätt ställning och att ingenting trycker på bröstkorgen för att inte förhindra den normala andningsfunktionen.

| d) | Återvändande personer som gör motstånd kan tvingas att hålla sig i stillhet med metoder som inte hotar deras värdighet och fysiska integritet. |
| --- | --- |

d)

Återvändande personer som gör motstånd kan tvingas att hålla sig i stillhet med metoder som inte hotar deras värdighet och fysiska integritet.

| e) | Den organiserande medlemsstaten och varje deltagande medlemsstat skall enas om en förteckning över tillåtna metoder före den gemensamma återsändandeoperationen. Det är förbjudet att använda lugnande medel för att underlätta återsändandet. Detta utesluter dock inte att man kan vidta nödåtgärder med hänsyn till flygsäkerheten. |
| --- | --- |

e)

Den organiserande medlemsstaten och varje deltagande medlemsstat skall enas om en förteckning över tillåtna metoder före den gemensamma återsändandeoperationen. Det är förbjudet att använda lugnande medel för att underlätta återsändandet. Detta utesluter dock inte att man kan vidta nödåtgärder med hänsyn till flygsäkerheten.

| f) | Alla ledsagare skall informeras och vara medvetna om vilka metoder som är tillåtna och förbjudna. |
| --- | --- |

f)

Alla ledsagare skall informeras och vara medvetna om vilka metoder som är tillåtna och förbjudna.

| g) | De återvändande för vilka tvångsmedel används skall stå under ständig övervakning under hela flygningen. |
| --- | --- |

g)

De återvändande för vilka tvångsmedel används skall stå under ständig övervakning under hela flygningen.

| h) | Beslut att tillfälligt avbryta användningen av tvångsmedel skall fattas av den person som är huvudansvarig för återsändandeoperationen eller biträdande huvudansvarig. |
| --- | --- |

h)

Beslut att tillfälligt avbryta användningen av tvångsmedel skall fattas av den person som är huvudansvarig för återsändandeoperationen eller biträdande huvudansvarig.

3.3   Medicinsk personal och tolkar

Arrangemangen för medicinsk personal och tolkar skall vara följande:

| a) | Minst en läkare skall närvara vid en gemensam flygning. |
| --- | --- |

a)

Minst en läkare skall närvara vid en gemensam flygning.

| b) | Läkaren skall ha tillgång till de återvändandes sjukjournaler och informeras före avgång om deras hälsotillstånd. Dittills okända medicinska förhållanden som upptäcks omedelbart före avgången och riskerar att påverka verkställandet av återsändandet skall bedömas i samråd med ansvariga myndigheter. |
| --- | --- |

b)

Läkaren skall ha tillgång till de återvändandes sjukjournaler och informeras före avgång om deras hälsotillstånd. Dittills okända medicinska förhållanden som upptäcks omedelbart före avgången och riskerar att påverka verkställandet av återsändandet skall bedömas i samråd med ansvariga myndigheter.

| c) | Endast läkaren får ge de återvändande medicin, efter en noggrann medicinsk diagnos. Medicin som de återvändande behöver under flygningen skall finnas ombord. |
| --- | --- |

c)

Endast läkaren får ge de återvändande medicin, efter en noggrann medicinsk diagnos. Medicin som de återvändande behöver under flygningen skall finnas ombord.

| d) | Varje återvändande person skall kunna tala med läkare eller ledsagare direkt eller via tolk på ett språk som han eller hon kan uttrycka sig på. |
| --- | --- |

d)

Varje återvändande person skall kunna tala med läkare eller ledsagare direkt eller via tolk på ett språk som han eller hon kan uttrycka sig på.

| e) | Den organiserande medlemsstaten skall se till att lämplig medicinsk personal och tolkar finns tillgänglig vid återsändandeoperationen. |
| --- | --- |

e)

Den organiserande medlemsstaten skall se till att lämplig medicinsk personal och tolkar finns tillgänglig vid återsändandeoperationen.

3.4   Dokumentation och övervakning av återsändandeoperationen

3.4.1   Rapporter samt observatörer som utsetts av tredje part

Ljud- eller bildupptagningar och övervakning som utförs av externa observatörer på gemensamma flygningar måste vara föremål för överenskommelse i förväg mellan den organiserande medlemsstaten och de deltagande medlemsstaterna.

[...]

5.   ANKOMSTFASEN

Vid ankomsten skall följande gälla:

[...]

| c) | Den organiserande medlemsstaten och varje deltagande medlemsstat skall överlämna sina egna återvändande personer till myndigheterna i destinationslandet, tillsammans med deras bagage och eventuella föremål som beslagtagits före ombordstigningen. De respektive ledarna för de deltagande medlemsstaternas företrädare är ansvariga för överlämnandet av de återvändande till de lokala myndigheterna vid ankomsten. Ledsagarna lämnar normalt inte flygplanet. |
| --- | --- |

c)

Den organiserande medlemsstaten och varje deltagande medlemsstat skall överlämna sina egna återvändande personer till myndigheterna i destinationslandet, tillsammans med deras bagage och eventuella föremål som beslagtagits före ombordstigningen. De respektive ledarna för de deltagande medlemsstaternas företrädare är ansvariga för överlämnandet av de återvändande till de lokala myndigheterna vid ankomsten. Ledsagarna lämnar normalt inte flygplanet.

| d) | När det är lämpligt och praktiskt möjligt bör de organiserande och de deltagande medlemsstaterna uppmana konsulatpersonal, sambandspersoner på invandringsområdet eller redan utsänd personal från medlemsstaterna att underlätta överlämnandet av de återvändande till de lokala myndigheterna i den mån detta är förenligt med nationella metoder och förfaranden. |
| --- | --- |

d)

När det är lämpligt och praktiskt möjligt bör de organiserande och de deltagande medlemsstaterna uppmana konsulatpersonal, sambandspersoner på invandringsområdet eller redan utsänd personal från medlemsstaterna att underlätta överlämnandet av de återvändande till de lokala myndigheterna i den mån detta är förenligt med nationella metoder och förfaranden.

| e) | De återvändande skall vara befriade från handbojor och andra tvångsmedel när de överlämnas till de lokala myndigheterna. |
| --- | --- |

e)

De återvändande skall vara befriade från handbojor och andra tvångsmedel när de överlämnas till de lokala myndigheterna.

| f) | Överlämnandet av de återvändande skall ske utanför flygplanet (antingen vid trappan eller i lämpliga lokaler på flygplatsen, beroende på vad som anses lämpligast). De lokala myndigheterna skall om möjligt inte gå ombord på flygplanet. |
| --- | --- |

f)

Överlämnandet av de återvändande skall ske utanför flygplanet (antingen vid trappan eller i lämpliga lokaler på flygplatsen, beroende på vad som anses lämpligast). De lokala myndigheterna skall om möjligt inte gå ombord på flygplanet.

| g) | Vistelsen på destinationsortens flygplats bör begränsas till ett minimum. |
| --- | --- |

g)

Vistelsen på destinationsortens flygplats bör begränsas till ett minimum.

| h) | Den organiserande medlemsstaten och varje deltagande medlemsstat skall ha en beredskapsplan för ledsagare och tjänstemän (och för de återvändande om de blir avvisade) om avgången försenas efter det att de återvändande har lämnat flygplanet. Planen bör innehålla bestämmelser om nattlogi vid behov. |
| --- | --- |

h)

Den organiserande medlemsstaten och varje deltagande medlemsstat skall ha en beredskapsplan för ledsagare och tjänstemän (och för de återvändande om de blir avvisade) om avgången försenas efter det att de återvändande har lämnat flygplanet. Planen bör innehålla bestämmelser om nattlogi vid behov.

6.   OM ÅTERSÄNDANDEOPERATIONEN MISSLYCKAS

Om myndigheterna i destinationslandet nekar de återvändande inresa på landets territorium eller om återsändandeoperationen måste avbrytas av andra skäl, skall varje deltagande medlemsstat ta ansvar för de återvändandes, för vilka de är ansvariga, återresa till det egna territoriet och stå för kostnaderna för detta.

Närmare klargörande:

| — | Det är i princip förenligt med artikel 8 i återvändandedirektivet att återvändande ledsagas av flygbolagens säkerhetspersonal eller inhyrd personal utifrån. Medlemsstaterna har dock ett övergripande ansvar för hur avlägsnandet genomförs (utfärdande av beslut om avlägsnande och proportionerlig användning av tvångsåtgärder/ledsagare). Enligt avsnitt 1.2.3 i riktlinjerna ovan gäller följande: ”När en deltagande medlemsstat använder privat ledsagare skall myndigheterna i denna medlemsstat tillhandahålla minst en officiell företrädare ombord på flygplanet.” Detta innebär att medlemsstaterna har en övergripande skyldighet att alltid ha en övervakande roll vid utkontraktering av avlägsnande och utesluter inte att flygbolagets säkerhetspersonal används, men dessa måste vara behöriga och få stöd av minst en tjänsteman från medlemsstaten. |
| --- | --- |

—

Det är i princip förenligt med artikel 8 i återvändandedirektivet att återvändande ledsagas av flygbolagens säkerhetspersonal eller inhyrd personal utifrån. Medlemsstaterna har dock ett övergripande ansvar för hur avlägsnandet genomförs (utfärdande av beslut om avlägsnande och proportionerlig användning av tvångsåtgärder/ledsagare). Enligt avsnitt 1.2.3 i riktlinjerna ovan gäller följande: ”När en deltagande medlemsstat använder privat ledsagare skall myndigheterna i denna medlemsstat tillhandahålla minst en officiell företrädare ombord på flygplanet.” Detta innebär att medlemsstaterna har en övergripande skyldighet att alltid ha en övervakande roll vid utkontraktering av avlägsnande och utesluter inte att flygbolagets säkerhetspersonal används, men dessa måste vara behöriga och få stöd av minst en tjänsteman från medlemsstaten.

| — | Återvändandeinsatser som utförs av destinationslandet (tredjelandsmyndigheter skickar ett plan till EU för att destinationslandets medborgare ska kunna skickas tillbaka under övervakning): medlemsstaterna har ett övergripande ansvar för genomförandet av avlägsnandeinsatsen tills överlämnandet till destinationslandets myndigheter har slutförts och flygplanet har lämnat EU:s territorium. Både de grundläggande rättigheterna och en proportionerlig användning av tvångsmedel i enlighet med gemensamma EU-normer enligt ovan måste dock säkerställas under hela avlägsnandeinsatsen. För övervakningsändamål ska en företrädare för medlemsstaten observera den fas av avlägsnandet som utförs av destinationslandet. I enlighet med artikel 28.3 i förordning (EU) 2016/1624 om en europeisk gräns- och kustbevakning (nedan kallad europeiska gräns- och kustbevakningsförordningen) kan Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån tillhandahålla stöd vid organisationen av återvändandeinsatser som utförs av destinationslandet. Under sådana insatser ska de deltagande medlemsstaterna och byrån se till att grundläggande rättigheter respekteras enligt principen om non-refoulement och att tvångsåtgärder används proportionerligt. Därför ska åtminstone en representant för en medlemsstat delta i insatsen och en övervakare av återvändande med tvång (antingen från en medlemsstat eller från den reserv som inrättats enligt artikel 29 i förordningen) måste närvara ombord under hela insatsen fram till ankomsten till destinationslandet. |
| --- | --- |

—

Återvändandeinsatser som utförs av destinationslandet (tredjelandsmyndigheter skickar ett plan till EU för att destinationslandets medborgare ska kunna skickas tillbaka under övervakning): medlemsstaterna har ett övergripande ansvar för genomförandet av avlägsnandeinsatsen tills överlämnandet till destinationslandets myndigheter har slutförts och flygplanet har lämnat EU:s territorium. Både de grundläggande rättigheterna och en proportionerlig användning av tvångsmedel i enlighet med gemensamma EU-normer enligt ovan måste dock säkerställas under hela avlägsnandeinsatsen. För övervakningsändamål ska en företrädare för medlemsstaten observera den fas av avlägsnandet som utförs av destinationslandet. I enlighet med artikel 28.3 i förordning (EU) 2016/1624 om en europeisk gräns- och kustbevakning (nedan kallad europeiska gräns- och kustbevakningsförordningen) kan Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån tillhandahålla stöd vid organisationen av återvändandeinsatser som utförs av destinationslandet. Under sådana insatser ska de deltagande medlemsstaterna och byrån se till att grundläggande rättigheter respekteras enligt principen om non-refoulement och att tvångsåtgärder används proportionerligt. Därför ska åtminstone en representant för en medlemsstat delta i insatsen och en övervakare av återvändande med tvång (antingen från en medlemsstat eller från den reserv som inrättats enligt artikel 29 i förordningen) måste närvara ombord under hela insatsen fram till ankomsten till destinationslandet.

7.2   Transitering med flyg

Rättslig grund: Direktiv 2003/110/EG.

| — | Ansökan om transitering för återsändande med flyg: bilaga till direktiv 2003/110/EG. |
| --- | --- |

—

Ansökan om transitering för återsändande med flyg: bilaga till direktiv 2003/110/EG.

| — | Lista med centrala myndigheter enligt artikel 4.5 i direktiv 2003/110/EG som tar emot ansökningar (finns som särskild förfrågan från det europeiska migrationsnätverket, återvändande, 2015, på EMN Europa-webbplatsen). |
| --- | --- |

—

Lista med centrala myndigheter enligt artikel 4.5 i direktiv 2003/110/EG som tar emot ansökningar (finns som särskild förfrågan från det europeiska migrationsnätverket, återvändande, 2015, på EMN Europa-webbplatsen).

Direktiv 2003/110/EG fastställer detaljerade åtgärder för bistånd mellan behöriga myndigheter på medlemsstaternas transitflygplatser i samband med ledsagade och icke-ledsagade återsändanden med flyg. Direktivet fastställer ett antal regler som ska underlätta transiteringen av personer som ska återsändas (dvs. avlägsnas) på en flygplats i en annan medlemsstat än den som har antagit och verkställt beslutet om avlägsnande. Därför anger direktivet vilka förutsättningar som krävs för att transiteringsinsatsen ska kunna genomföras. Det anges även vilka åtgärder för bistånd den anmodade medlemsstaten ska vidta. Ansökningar om bistånd ska göras med ett standardformulär som fogas till direktiv 2003/110/EG. Dessa ansökningar ska skickas till de centrala myndigheterna i medlemsstaterna för detta ändamål.

7.3   Gemensamma avlägsnandeinsatser med flyg

Rättslig grund: Beslut 2004/573/EG.

| — | Lista med nationella myndigheter som ansvarar för att organisera och/eller delta i gemensamma flygningar enligt artikel 3 i beslut 2004/573/EG (finns som särskild förfrågan från det europeiska migrationsnätverket, återvändande, 2015, på EMN Europa-webbplatsen). |
| --- | --- |

—

Lista med nationella myndigheter som ansvarar för att organisera och/eller delta i gemensamma flygningar enligt artikel 3 i beslut 2004/573/EG (finns som särskild förfrågan från det europeiska migrationsnätverket, återvändande, 2015, på EMN Europa-webbplatsen).

Beslut 2004/573/EG beskriver särskilt de gemensamma och specifika uppgifterna för de myndigheter som ansvarar för att organisera eller delta i dessa insatser. Gemensamma riktlinjer för säkerhetsbestämmelser i samband med gemensamma återsändanden med flyg finns som bilaga till beslutet. Enligt artikel 8.5 i återvändandedirektivet måste hänsyn tas till dessa riktlinjer vid alla avlägsnanden med flyg, även vid helt nationella insatser (se avsnitt 7.1).

7.4   Återvändandeinsatser som samordnas av Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån

Rättslig grund: Artikel 28 i förordning (EU) 2016/1624.

En av Europeiska gräns- och kustbevakningsbyråns uppgifter är att i enlighet med unionens politik för återvändande, särskilt återvändandedirektivet som är en bärande del för denna politik, tillhandahålla stöd för att organisera och genomföra medlemsstaternas insatser för återvändande. Byråns roll i återvändandefrågor och dess efterlevnad av grundläggande rättigheter stärktes 2016 av den europeiska gräns- och kustbevakningsförordningen.

Det finns ett tydligt mervärde i att genomföra återvändandeinsatser som samordnas av byrån, och medlemsstaterna uppmuntras att verkligen utnyttja denna möjlighet.

Återvändandeinsatser som samordnas av byrån är föremål för övervakning vid påtvingat återvändande (se avsnitt 8).

8.   ÖVERVAKNING VID PÅTVINGAT ÅTERVÄNDANDE

Rättslig grund: Artikel 8.6 i återvändandedirektivet.

| — | Lista över organ som övervakar påtvingade återvändanden: Särskild förfrågan från det europeiska migrationsnätverket, återvändande, 2015, på EMN Europa-webbplatsen, översikt av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter över nationella övervakningsorgan vid återvändande med tvång finns på http://fra.europa.eu/en/theme/asylum-migration-borders/forced-return |
| --- | --- |

—

Lista över organ som övervakar påtvingade återvändanden: Särskild förfrågan från det europeiska migrationsnätverket, återvändande, 2015, på EMN Europa-webbplatsen, översikt av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter över nationella övervakningsorgan vid återvändande med tvång finns på http://fra.europa.eu/en/theme/asylum-migration-borders/forced-return

Medlemsstaterna ska sörja för ett effektivt övervakningssystem för påtvingade återvändanden.

Övervakning av påtvingade återvändanden är ett viktigt verktyg som kan vara till fördel både för den återvändande och de verkställande myndigheterna som en inbyggd kontrollmekanism för nationell praxis vid insatser för återvändande. Effektiv övervakning kan göra det lättare att trappa ned. Den gör att eventuella brister snabbt kan identifieras och åtgärdas. Dessutom skyddar den genom en objektiv och neutral rapportering de verkställande myndigheterna, som ibland kan bli föremål för obefogad kritik från medier eller icke-statliga organisationer.

Återvändandedirektivet beskriver inte i detalj hur nationella övervakningssystem för påtvingade återvändanden bör se ut. Direktivet lämnar stort handlingsutrymme för medlemsstaterna. På grundval av lydelsen och innehållet i direktivet kan ändå ges en viss vägledning:

| 1. | Övervakning av påtvingade återvändanden bör tolkas som att det omfattar alla åtgärder som vidtas av medlemsstaterna när det gäller avlägsnande, från förberedelse för avresa till mottagning i återvändandelandet, eller vid misslyckat avlägsnande fram till återkomsten till avreseplatsen. Begreppet omfattar inte övervakning efter återvändandet, dvs. perioden efter att den återvändande har tagits emot i ett tredjeland. |
| --- | --- |

1.

Övervakning av påtvingade återvändanden bör tolkas som att det omfattar alla åtgärder som vidtas av medlemsstaterna när det gäller avlägsnande, från förberedelse för avresa till mottagning i återvändandelandet, eller vid misslyckat avlägsnande fram till återkomsten till avreseplatsen. Begreppet omfattar inte övervakning efter återvändandet, dvs. perioden efter att den återvändande har tagits emot i ett tredjeland.

| 2. | Andra organisationer/organ som är skilda från och oberoende av de myndigheter som verkställer återvändandet bör vara delaktiga i övervakningssystemen (nemo monitor in res sua). |
| --- | --- |

2.

Andra organisationer/organ som är skilda från och oberoende av de myndigheter som verkställer återvändandet bör vara delaktiga i övervakningssystemen (nemo monitor in res sua).

| 3. | Offentliga organ, såsom en nationell ombudsman eller ett oberoende allmänt kontrollorgan, kan fungera som övervakare. Att tilldela en övervakande funktion till en underenhet inom den förvaltning som genomför återvändanden/avlägsnanden förefaller dock vara problematiskt. |
| --- | --- |

3.

Offentliga organ, såsom en nationell ombudsman eller ett oberoende allmänt kontrollorgan, kan fungera som övervakare. Att tilldela en övervakande funktion till en underenhet inom den förvaltning som genomför återvändanden/avlägsnanden förefaller dock vara problematiskt.

| 4. | Enbart att det finns rättsmedel i enskilda fall eller nationella system för tillsyn av hur effektivt den nationella återvändandepolitiken tillämpas kan inte anses som en giltig tillämpning av artikel 8.6 i återvändandedirektivet. |
| --- | --- |

4.

Enbart att det finns rättsmedel i enskilda fall eller nationella system för tillsyn av hur effektivt den nationella återvändandepolitiken tillämpas kan inte anses som en giltig tillämpning av artikel 8.6 i återvändandedirektivet.

| 5. | Det finns ingen automatisk skyldighet för medlemsstaterna att stå för alla kostnader övervakaren ådrar sig (såsom personalkostnader) men medlemsstaterna är skyldiga att se till att en allmän övervakning av påtvingade återvändanden finns och fungerar (ändamålsenlig verkan). |
| --- | --- |

5.

Det finns ingen automatisk skyldighet för medlemsstaterna att stå för alla kostnader övervakaren ådrar sig (såsom personalkostnader) men medlemsstaterna är skyldiga att se till att en allmän övervakning av påtvingade återvändanden finns och fungerar (ändamålsenlig verkan).

| 6. | Artikel 8.6 i återvändandedirektivet innebär ingen skyldighet att övervaka varje enskild avlägsnandeinsats. Ett övervakningssystem som bygger på stickprovskontroller och övervakning av slumpmässigt valda återvändanden kan anses tillräckligt, så länge övervakningsintensiteten ligger högt nog för att i princip garantera att övervakningen som helhet fungerar effektivt. |
| --- | --- |

6.

Artikel 8.6 i återvändandedirektivet innebär ingen skyldighet att övervaka varje enskild avlägsnandeinsats. Ett övervakningssystem som bygger på stickprovskontroller och övervakning av slumpmässigt valda återvändanden kan anses tillräckligt, så länge övervakningsintensiteten ligger högt nog för att i princip garantera att övervakningen som helhet fungerar effektivt.

| 7. | Artikel 8.6 i återvändandedirektivet innebär inte att en återvändare har någon subjektiv rätt att övervakas. |
| --- | --- |

7.

Artikel 8.6 i återvändandedirektivet innebär inte att en återvändare har någon subjektiv rätt att övervakas.

Övervakning av återvändandeinsatser som samordnas av Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån:

| — | Enligt artikel 28.6 i gräns- och kustbevakningsförordningen ska ”[a]lla återvändandeinsatser [...] övervakas i enlighet med artikel 8.6 i direktiv 2008/115/EG [...] på grundval av objektiva och transparenta kriterier och ska omfatta hela återvändandeinsatsen, från förberedelserna för avresan fram till dess att de personer som är föremål för ett beslut om återvändande överlämnas till det mottagande tredjelandet”. Det innebär att alla insatser för påtvingade återvändanden som samordnas av byrån och involverar teknisk och operativ förstärkning från en eller flera medlemsstater ska övervakas i enlighet med nationella regler och villkor som införlivar artikel 8.6 i återvändandedirektivet. |
| --- | --- |

—

Enligt artikel 28.6 i gräns- och kustbevakningsförordningen ska ”[a]lla återvändandeinsatser [...] övervakas i enlighet med artikel 8.6 i direktiv 2008/115/EG [...] på grundval av objektiva och transparenta kriterier och ska omfatta hela återvändandeinsatsen, från förberedelserna för avresan fram till dess att de personer som är föremål för ett beslut om återvändande överlämnas till det mottagande tredjelandet”. Det innebär att alla insatser för påtvingade återvändanden som samordnas av byrån och involverar teknisk och operativ förstärkning från en eller flera medlemsstater ska övervakas i enlighet med nationella regler och villkor som införlivar artikel 8.6 i återvändandedirektivet.

| — | Utan att det påverkar rapporteringsskyldigheten enligt nationell lag ska övervakare av återvändande med tvång lämna in en rapport efter varje insats till byråns verkställande direktör, ombudet för grundläggande rättigheter och behöriga nationella myndigheter i alla medlemsstater som deltog i den aktuella insatsen. |
| --- | --- |

—

Utan att det påverkar rapporteringsskyldigheten enligt nationell lag ska övervakare av återvändande med tvång lämna in en rapport efter varje insats till byråns verkställande direktör, ombudet för grundläggande rättigheter och behöriga nationella myndigheter i alla medlemsstater som deltog i den aktuella insatsen.

9.   UPPSKJUTANDE AV VERKSTÄLLIGHET

Rättslig grund: Artikel 9 i återvändandedirektivet.

| 1. | Medlemsstaterna ska skjuta upp verkställigheten av avlägsnandet








  a) | om det strider mot principen om ”non-refoulement” eller |
| --- | --- | --- |

1.

Medlemsstaterna ska skjuta upp verkställigheten av avlägsnandet

a)

om det strider mot principen om ”non-refoulement” eller

| b) | så länge som verkställigheten av avlägsnandet skjutits upp enligt artikel 13.2. |
| --- | --- |

b)

så länge som verkställigheten av avlägsnandet skjutits upp enligt artikel 13.2.

| 2. | Medlemsstaterna får skjuta upp verkställigheten av avlägsnandet under en lämplig tidsperiod, med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Medlemsstaterna ska särskilt beakta följande:








  a) | Tredjelandsmedborgarens fysiska eller psykiska tillstånd. |
| --- | --- | --- |

2.

Medlemsstaterna får skjuta upp verkställigheten av avlägsnandet under en lämplig tidsperiod, med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Medlemsstaterna ska särskilt beakta följande:

a)

Tredjelandsmedborgarens fysiska eller psykiska tillstånd.

| b) | Tekniska omständigheter, som brist på transportkapacitet eller att avlägsnandet misslyckades på grund av bristande identitetshandlingar. |
| --- | --- |

b)

Tekniska omständigheter, som brist på transportkapacitet eller att avlägsnandet misslyckades på grund av bristande identitetshandlingar.

| 3. | Om verkställigheten av avlägsnandet skjutits upp i enlighet med punkterna 1 och 2, får den berörda tredjelandsmedborgaren åläggas de skyldigheter som anges i artikel 7.3. |
| --- | --- |

3.

Om verkställigheten av avlägsnandet skjutits upp i enlighet med punkterna 1 och 2, får den berörda tredjelandsmedborgaren åläggas de skyldigheter som anges i artikel 7.3.

Två absoluta förbud gäller enligt återvändandedirektivet: Medlemsstaterna får inte avlägsna en person om det skulle strida mot principen om non-refoulement och de får inte heller genomföra avlägsnande så länge ett uppskjutande har beviljats för ett pågående överklagande.

I andra fall får medlemsstaterna skjuta upp verkställigheten av avlägsnandet under en lämplig tidsperiod, med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Katalogen av möjliga skäl är öppen och tillåter medlemsstaterna att agera flexibelt på nya omständigheter som utvecklas eller upptäcks och som motiverar uppskjutande av verkställigheten av avlägsnandet. De konkreta exempel som listas i återvändandedirektivet (den berörda personens fysiska eller psykiska tillstånd, tekniska omständigheter, som brist på transportkapacitet) är vägledande exempel. Medlemsstaterna får ha med även andra fall i sin nationella genomförandelagstiftning och/eller administrativa praxis.

Närmare klargörande:

| — | Skillnaden mellan tidsfrist för frivillig avresa och uppskjutande av verkställighet av avlägsnande: Artikel 7 i återvändandedirektivet (frivillig avresa) föreskriver en tidsfrist för att tillåta en välordnad och väl förberedd avresa, men den avser endast återvändande som förväntas följa ett återvändandebeslut frivilligt. Artikel 9 i direktivet (uppskjutande av verkställighet av avlägsnande) gäller de fall där skyldigheten att återvända måste påtvingas av staten på grund av att frivillig avresa inte är möjlig eller beviljad. |
| --- | --- |

—

Skillnaden mellan tidsfrist för frivillig avresa och uppskjutande av verkställighet av avlägsnande: Artikel 7 i återvändandedirektivet (frivillig avresa) föreskriver en tidsfrist för att tillåta en välordnad och väl förberedd avresa, men den avser endast återvändande som förväntas följa ett återvändandebeslut frivilligt. Artikel 9 i direktivet (uppskjutande av verkställighet av avlägsnande) gäller de fall där skyldigheten att återvända måste påtvingas av staten på grund av att frivillig avresa inte är möjlig eller beviljad.

| — | Rättslig ställning vid uppskjuten verkställighet av avlägsnande: I avvaktan på återvändande vid uppskjuten verkställighet av avlägsnande omfattas den återvändande av garantierna i artikel 14 i återvändandedirektivet (skriftlig bekräftelse på att skyldigheten att återvända har skjutits upp samt vissa grundläggande garantier, såsom tillgång till akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar samt att familjemedlemmarna hålls samlade – se avsnitt 13). Den återvändande anses dock inte vistas lagligt i en medlemsstat, förutom om medlemsstaten tillämpar artikel 6.4 i återvändandedirektivet och beslutar att bevilja uppehållstillstånd eller annat tillstånd till laglig vistelse för tredjelandsmedborgaren. |
| --- | --- |

—

Rättslig ställning vid uppskjuten verkställighet av avlägsnande: I avvaktan på återvändande vid uppskjuten verkställighet av avlägsnande omfattas den återvändande av garantierna i artikel 14 i återvändandedirektivet (skriftlig bekräftelse på att skyldigheten att återvända har skjutits upp samt vissa grundläggande garantier, såsom tillgång till akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar samt att familjemedlemmarna hålls samlade – se avsnitt 13). Den återvändande anses dock inte vistas lagligt i en medlemsstat, förutom om medlemsstaten tillämpar artikel 6.4 i återvändandedirektivet och beslutar att bevilja uppehållstillstånd eller annat tillstånd till laglig vistelse för tredjelandsmedborgaren.

| — | Förpliktelse att stanna på viss plats i avvaktan på uppskjuten verkställighet av avlägsnande: Artikel 9.3 innehåller en uttrycklig hänvisning till de möjligheter som listas i artikel 7.3 för att förhindra att personen avviker (se avsnitt 6.2), bland annat möjligheten att ålägga den återvändande förpliktelsen att ”stanna på en viss plats”. |
| --- | --- |

—

Förpliktelse att stanna på viss plats i avvaktan på uppskjuten verkställighet av avlägsnande: Artikel 9.3 innehåller en uttrycklig hänvisning till de möjligheter som listas i artikel 7.3 för att förhindra att personen avviker (se avsnitt 6.2), bland annat möjligheten att ålägga den återvändande förpliktelsen att ”stanna på en viss plats”.

10.   ENSAMKOMMANDE BARNS ÅTERVÄNDANDE

Återvändandedirektivet gäller även barn, inbegripet ensamkommande barn, och föreskriver särskilda garantier som medlemsstaterna ska respektera. Sådana garantier gäller därför alla personer som är under 18 år (dvs. en underårig) som anländer till medlemsstaternas territorium utan att vara i sällskap med en vuxen som ansvarar för honom eller henne, och så länge den underårige inte faktiskt tas om hand av en sådan person; det gäller även en underårig som lämnas utan medföljande vuxen efter att ha rest in på medlemsstaternas territorium. I vissa medlemsstater har ungdomar under 18 år rätt att agera på egen hand i förfarandena i samband med återvändande (och asyl), men garantierna enligt återvändandedirektivet är bindande för medlemsstaterna när det gäller alla underåriga upp till 18 års ålder.

Hållbara lösningar är avgörande för att ge alla underåriga normalitet och stabilitet på lång sikt. Återvändande är ett alternativ som ska undersökas när det gäller att hitta en hållbar lösning för ensamkommande barn och alla åtgärder medlemsstaterna vidtar måste i första hand bygga på hänsyn till barnets bästa. Innan ett återvändandebeslut fattas för ett ensamkommande barn och i enlighet med artikel 12.2 i barnkonventionen (50) ska det berörda barnet höras, antingen direkt eller via ett ombud eller en lämplig organisation och en bedömning alltid göras på individuell nivå, med hänsyn till barnets bästa och hans eller hennes särskilda behov, den rådande familjesituationen och mottagningsförhållandena i återvändandelandet. En sådan bedömning ska alltid systematiskt bedöma om ett återvändande till ursprungslandet inbegripet återförening med familjen är till barnets bästa.

Bedömningen bör göras sektorsövergripande av de behöriga myndigheterna och involvera barnets särskilt förordnade vårdnadshavare och/eller den berörda myndigheten för skydd av barn. Medlemsstaterna bör också genomföra en periodiskt återkommande bedömning av barnets bästa mot bakgrund av hur det enskilda fallet utvecklas.

Medlemsstaterna uppmuntras att följa den förklarande och operativa vägledningen i de gemensamma riktlinjerna från UNHCR och-UNICEF om fastställande av barnets bästa (51), den allmänna kommentaren nr 14 från FN:s barnrättskommitté om barnets rätt att få sitt bästa satt i främsta rummet (52), UNHCR:s riktlinjer om fastställande av barnets bästa (53) och fälthandboken för att genomföra UNHCR:s riktlinjer om fastställande av barnets bästa (54).

Barns rätt att bli hörda vid återvändandeförfaranden som involverar eller påverkar dem är ett centralt inslag i varje bedömning som berör barnets bästa (se artikel 12 i barnkonventionen) och ska respekteras som en grundläggande rättighet som är erkänd som en generell princip i EU-lagstiftningen, i EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna. I detta ingår att vederbörlig hänsyn ska tas till barnets åsikter, som ska beaktas i förhållande till barnets ålder och mognad och de svårigheter att kommunicera som barnet eventuellt har, för att göra deltagandet meningsfullt och för att barnets rätt att fritt uttrycka sin mening ska respekteras (se avsnitt 12.1).

Definition av ensamkommande barn: begreppet ensamkommande barn definieras inte i återvändandedirektivet. Med hänsyn till att ensamkommande barn i många fall är eller har varit asylsökande rekommenderas användning av den definition som ges i de flesta nya asyldirektiv, särskilt artikel 2 e i det omarbetade direktiv 2013/33/EU om normer för mottagande: ”en underårig som anländer till medlemsstaternas territorium utan att vara i sällskap med en vuxen som enligt den berörda medlemsstatens lag eller praxis ansvarar för honom eller henne, och så länge den underårige inte faktiskt tas om hand av en sådan person; det gäller även en underårig som lämnas utan medföljande vuxen efter att ha anlänt till medlemsstaternas territorium”.

Avstående från att utfärda beslut om återvändande för ensamkommande barn: Enligt artikel 6.4 i återvändandedirektivet är det uttryckligen tillåtet för medlemsstaterna att när som helst bevilja ett uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd i enlighet med nationell lagstiftning för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. Denna generella regel gäller också underåriga. Medlemsstater som inte beslutar om återvändande/avlägsnade av barn från tredjeländer som vistas olagligt på deras territorium eller som förhindras från att avlägsna ensamkommande barn av hänsyn till deras bästa kan således bevilja ett uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd (till exempel ett tillfälligt uppehållstillstånd för ett barn tills barnet fyller 18 år).

Enligt artikel 6.1 i återvändandedirektivet måste medlemsstaten säga antingen ”A” (bevilja ett uppehållstillstånd eller laglig rätt att vistas i medlemsstaten) eller ”B” (genomföra förfarandet för återvändande) (se avsnitt 5). Medlemsstaterna bör därför fastställa tydliga regler för rättslig ställning för ensamkommande barn, regler som antingen tillåter dem att utfärda beslut om och verkställa återvändande eller att bevilja rätt att stanna enligt nationell lag. Medlemsstaterna bör försöka säkerställa att det finns förfaranden för att fastställa status för de ensamkommande barn som inte återvänder. Detta är ett okomplicerat tillvägagångssätt som syftar till att minska gråzonerna och förbättra rättssäkerheten för alla berörda. För att åtgärder för ensamkommande barn ska vara förenliga med återvändandedirektivet bör situationen för ensamkommande barn i de medlemsstater som efter en bedömning av barnets bästa inte beslutar om återvändande eller avlägsnande av underåriga tredjelandsmedborgare juridiskt vara i form av ett (tillfälligt) uppehållstillstånd eller lagligt tillstånd att vistas i medlemsstaten (till exempel tills de fyller 18) enligt artikel 6.4 i återvändandedirektivet eller ett beslut om återvändande och ett uppskjutet avlägsnande i enlighet med artiklarna 6 och 9 i återvändandedirektivet.

10.1   Stöd av lämpliga organ

Rättslig grund: Artikel 10.1 i återvändandedirektivet.

Innan ett beslut fattas om att utfärda ett beslut om återvändande beträffande ett ensamkommande barn, ska stöd av lämpliga organ som inte är verkställande myndighet beviljas med vederbörlig hänsyn till barnets bästa.

Historisk påminnelse/förklaring: Artikel 10.1 ingick inte i kommissionens förslag. Den infogades i texten under förhandlingarnas gång och är direkt inspirerad av riktlinje 2.5 i Europarådets 20 riktlinjer för påtvingat återvändande (55), som lyder: ”Innan beslut fattas om att utfärda ett beslut om avlägsnande för ett ensamt barn ska stöd – i synnerhet rättsligt bistånd – beviljas med vederbörlig hänsyn till barnets bästa.”

Beskrivning av ”lämpliga organ”: det ”lämpliga organet” bör vara skilt från den verkställande myndigheten och kan antingen vara ett statligt organ (eventuellt en separat avdelning inom samma ministerium), en icke-statlig institution eller en kombination av båda vilket ger ett sektorsövergripande samarbete mellan statligt stödda och icke-statliga förmyndarsystem och/eller organ för skydd av barn. Organ som ansvarar för vård och skydd av barn ska följa de normer som fastställs för områdena säkerhet, hälsa, personalens lämplighet och behörig tillsyn. Aktörernas respektive roller och ansvarsområden måste vara tydliga och öppna, särskilt för att det ensamkommande barnet ska kunna delta aktivt och effektivt i alla frågor som rör honom eller henne.

Beskrivning av ”stöd”: Stöd ska omfatta rättsligt bistånd men inte vara begränsat till det. Hänsyn bör tas även till andra aspekter som uttryckligen nämns i återvändandedirektivet, såsom nödvändig sjukvård, kontakt med familjen och tillträde till det grundläggande utbildningsväsendet, för att främja barnets rättigheter enligt FN:s barnkonvention. Det är särskilt viktigt att i förväg och under vägen tala med barnet om eventuella processer, förfaranden och alla beslut som rör barnet. Barn ska få information på ett sätt som är anpassat till dem, deras ålder och deras situation om sina rättigheter, om förfaranden och om tjänster som finns till för att skydda dem.

Tidpunkt för ”stöd”: stödet från lämpliga organ ska börja så fort som möjligt och det ska börja innan ett beslut om återvändande utfärdas. Detta innefattar en snabb åldersbedömning där man tillämpar principen att hellre fria än fälla. Stödet ska vara en kontinuerlig och stabil process och innefatta återvändandefasen. Det kan även täcka fasen efter återvändandet, för att säkerställa att återvändandet följs upp tillräckligt noggrant. Vid behov kan ett särskilt förordnat vårdnadshavarskap överföras från medlemsstaten till återvändandelandet i linje med artikel 10.2 i återvändandedirektivet.

Åldersbedömning: Återvändandedirektivet innehåller inga bestämmelser om åldersbedömning. Kommissionens rekommendation, som bygger på en systematisk tolkning av unionens regelverk för invandring och asyl, är att hänvisa till artikel 25.5 i direktiv 2013/32/EU (nedan kallat direktivet om asylförfaranden) samt ta hänsyn till tillhörande dokument som har tagits fram av till exempel Europeiska stödkontoret för asylfrågor (56).

Kontinuerligt stöd under asyl- och återvändandeförfaranden: Även om den rättsliga grunden skiljer sig mellan det särskilt förordnade vårdnadshavarskap som tillhandahålls för asylsökande och det ”stöd” som krävs för ensamkommande barn under återvändandeprocessen finns det nära kopplingar mellan de krav som fastställs i asylregelverket och återvändandedirektivet, och man bör försöka skapa kontinuitet i stödet under asyl- och återvändandeförfarandena.

| — | Att enbart tillhandahålla ett särskilt förordnat vårdnadshavarskap räcker inte för att uppfylla skyldigheten att tillhandahålla stöd för barn, eftersom ”stöd av lämpliga organ” innebär mer än så. |
| --- | --- |

—

Att enbart tillhandahålla ett särskilt förordnat vårdnadshavarskap räcker inte för att uppfylla skyldigheten att tillhandahålla stöd för barn, eftersom ”stöd av lämpliga organ” innebär mer än så.

10.2   Återvändande till en familjemedlem, en utsedd förmyndare eller en lämplig mottagningsenhet

Rättslig grund: Artikel 10.2 i återvändandedirektivet.

Innan myndigheterna i en medlemsstat avlägsnar ett ensamkommande barn från medlemsstatens territorium, ska de försäkra sig om att barnet kommer att överlämnas till

| — | en familjemedlem, |
| --- | --- |

—

en familjemedlem,

| — | en utsedd förmyndare, eller |
| --- | --- |

—

en utsedd förmyndare, eller

| — | en lämplig mottagningsenhet i mottagarlandet. |
| --- | --- |

—

en lämplig mottagningsenhet i mottagarlandet.

Av alternativen i artikel 10.2 i återvändandedirektivet bör återvändande till familjemedlemmar föredras förutom om det uppenbart inte vore det bästa för barnet. Medlemsstaterna bör därför vidta åtgärder för att fastställa det ensamkommande barnets identitet och nationalitet samt spåra familjemedlemmar. Även återvändande till en förmyndare eller en mottagningsenhet kan under vissa omständigheter vara ett godtagbart alternativ.

Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna upprättar lämpliga återanpassningsåtgärder riktade mot ensamkommande barn som återvänder till sitt ursprungsland och säkerställer snabb tillgång till sådana åtgärder både före avresan och efter ankomsten till det tredjeland som är återvändandeland.

Närmare klargörande:

| — | Spåra familjen: medlemsstaterna bör påbörja förfaranden för att spåra ensamkommande barns familjemedlemmar så fort som möjligt och involvera den förordnade vårdnadshavaren och/eller en person som ansvarar för skydd av barn. För att göra det lättare att spåra familjen och identifiera en förmyndare eller en adekvat mottagningsenhet för återvändande bör den behöriga myndigheten vidta åtgärder för att samarbeta med konsulat, sambandstjänstemän, organ för skydd av barn, internationella organisationer och icke-statliga organisationer i återvändandelandet för att utnyttja befintliga gränsöverskridande samarbetskanaler till fullo. |
| --- | --- |

—

Spåra familjen: medlemsstaterna bör påbörja förfaranden för att spåra ensamkommande barns familjemedlemmar så fort som möjligt och involvera den förordnade vårdnadshavaren och/eller en person som ansvarar för skydd av barn. För att göra det lättare att spåra familjen och identifiera en förmyndare eller en adekvat mottagningsenhet för återvändande bör den behöriga myndigheten vidta åtgärder för att samarbeta med konsulat, sambandstjänstemän, organ för skydd av barn, internationella organisationer och icke-statliga organisationer i återvändandelandet för att utnyttja befintliga gränsöverskridande samarbetskanaler till fullo.

| — | Frivillig avresa för barn: artikel 10.2 gäller i princip endast i situationer när barnet avlägsnas och inte när barnet lämnar medlemsstaten frivilligt. Eftersom medlemsstaternas skyldighet härrör från kravet att ta vederbörlig hänsyn till barnets bästa rekommenderas att familjesituationen samt situationen och mottagningsförhållandena i återvändandelandet bedöms även vid frivillig avresa. |
| --- | --- |

—

Frivillig avresa för barn: artikel 10.2 gäller i princip endast i situationer när barnet avlägsnas och inte när barnet lämnar medlemsstaten frivilligt. Eftersom medlemsstaternas skyldighet härrör från kravet att ta vederbörlig hänsyn till barnets bästa rekommenderas att familjesituationen samt situationen och mottagningsförhållandena i återvändandelandet bedöms även vid frivillig avresa.

| — | Det måste bedömas från fall till fall om mottagningsenheten i återvändandelandet är adekvat, och hänsyn måste då tas till enskilda omständigheter och det återvändande barnets ålder. Enbart mottagande av gränspolisen i återvändandelandet utan nödvändig uppföljning eller kompletterande åtgärder kan inte betraktas som ett ”adekvat mottagande”. Medlemsstaterna bör ägna särskild uppmärksamhet åt att det finns lämpligt boende samt tillgång till hälsovård och utbildning i återvändandelandet. Medlemsstaterna ska respektera artikel 20 i FN:s barnkonvention och uppmuntras att följa FN:s riktlinjer för alternativ omvårdnad av barn (57). |
| --- | --- |

—

Det måste bedömas från fall till fall om mottagningsenheten i återvändandelandet är adekvat, och hänsyn måste då tas till enskilda omständigheter och det återvändande barnets ålder. Enbart mottagande av gränspolisen i återvändandelandet utan nödvändig uppföljning eller kompletterande åtgärder kan inte betraktas som ett ”adekvat mottagande”. Medlemsstaterna bör ägna särskild uppmärksamhet åt att det finns lämpligt boende samt tillgång till hälsovård och utbildning i återvändandelandet. Medlemsstaterna ska respektera artikel 20 i FN:s barnkonvention och uppmuntras att följa FN:s riktlinjer för alternativ omvårdnad av barn (57).

11.   INRESEFÖRBUD

Rättslig grund: Artiklarna 3.6 och 11 i återvändandedirektivet.

Med ”inreseförbud” avses ett administrativt eller rättsligt beslut om förbud mot inresa och vistelse på medlemsstaternas territorium under en viss period, som åtföljer ett beslut om återvändande.

Beslut om återvändande ska åtföljas av ett inreseförbud om

| a) | inte någon tidsfrist för frivillig avresa har beviljats, eller om |
| --- | --- |

a)

inte någon tidsfrist för frivillig avresa har beviljats, eller om

| b) | åläggandet att återvända inte har hörsammats. |
| --- | --- |

b)

åläggandet att återvända inte har hörsammats.

I andra fall får beslut om återvändande åtföljas av ett inreseförbud.

Inreseförbudets varaktighet ska fastställas med vederbörlig hänsyn till alla relevanta omständigheter i det enskilda fallet och ska i princip inte överstiga fem år. Det får emellertid överstiga fem år om tredjelandsmedborgaren utgör ett allvarligt hot mot allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet.

De inreseförbud som åtföljer beslut om återvändande enligt återvändandedirektivet är avsedda att ha förebyggande effekt och befrämja trovärdigheten i unionens återvändandepolitik genom att skicka ett tydligt budskap om att de som sätter sig över migrationsreglerna i EU:s medlemsstater inte tillåts resa in i någon EU-medlemsstat igen under en angiven tidsperiod.

Enligt återvändandedirektivet är medlemsstaterna skyldiga att utfärda ett inreseförbud i två ”villkorade” fall: i) ingen tidsfrist för frivillig avresa har beviljats och ii) skyldigheten att återvända har inte uppfyllts.

I alla andra fall får beslut om återvändande åtföljas av ett inreseförbud.

Inreseförbudets varaktighet ska fastställas med vederbörlig hänsyn till alla relevanta omständigheter i det enskilda fallet. I princip ska det inte överstiga fem år. Endast om ett allvarligt hot föreligger mot allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet får inreseförbud utfärdas för en längre tidsperiod än så.

De regler för inreseförbud som åtföljer återvändandebeslut enligt återvändandedirektivet påverkar inte inreseförbud som utfärdats för andra ändamål som inte har med migration att göra, såsom inreseförbud för tredjelandsmedborgare som har begått svåra brott eller för vilka det finns tydliga indikationer på en avsikt att begå ett sådant brott (se artikel 24.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1987/2006, nedan kallad SIS II-förordningen) (58), eller inreseförbud som utgör en restriktiv åtgärd som antagits i enlighet med kapitel 2 i avdelning V i fördraget om Europeiska unionen, inklusive genomförandeåtgärder för inreseförbud utfärdade av FN:s säkerhetsråd.

11.1   Verkan i hela EU

Ett inreseförbud förbjuder inresa till alla medlemsstaternas territorium: lydelsen i skäl 14 i återvändandedirektivet och en systematisk jämförelse av alla språkversionerna av direktivet (främst den engelska och den franska texten) gör det uppenbart att ett inreseförbud förbjuder inresa och vistelse på alla medlemsstaters territorium. Den danska versionen, där singularformen används (ophold på en medlemsstats), innehåller ett uppenbart översättningsfel. Inreseförbudets verkan i hela EU är ett av de viktiga europeiska mervärden direktivet tillför. Verkan i hela EU måste anges tydligt i det beslut om inreseförbud som utfärdas för en tredjelandsmedborgare.

Inreseförbud är bindande för alla medlemsstater som är bundna av återvändandedirektivet, dvs. alla EU-medlemsstater (utom Förenade kungariket och Irland) samt de Schengenanslutna länderna (Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein).

Underrätta andra medlemsstater om utfärdade inreseförbud: det är viktigt att underrätta andra medlemsstater om alla inreseförbud som har utfärdats. Att lägga in en inreseförbudsvarning i SIS vid tillämpning av artikel 24.3 i SIS II-förordningen är det viktigaste, men inte det enda, verktyget för att underrätta andra medlemsstater om att det finns ett inreseförbud och för att säkerställa att det upprätthålls framgångsrikt. Medlemsstaterna bör därför se till att inreseförbudsvarningar systematiskt läggs in i SIS. När det gäller de medlemsstater som inte har åtkomst till SIS kan informationsutbytet ske via andra kanaler (till exempel bilaterala kontakter).

Enbart nationella inreseförbud: det är inte förenligt med återvändandedirektivet att utfärda enbart nationella migrationsrelaterade inreseförbud. Nationell lagstiftning måste föreskriva att inreseförbud som utfärdas i samband med återvändandebeslut förbjuder inresa och vistelse i alla medlemsstater, till exempel genom att fastställa en skyldighet att systematiskt lägga in alla sådana inreseförbud i SIS. Om en tredjelandsmedborgare som är föremål för ett inreseförbud utfärdat av medlemsstat A har ett uppehållstillstånd utfärdat av medlemsstat B och medlemsstat B inte vill återkalla tillståndet gäller dock enligt artikel 11.4 i återvändandedirektivet att medlemsstat A efter ett samråd i enlighet med artikel 25 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet ska återkalla inreseförbudet till EU men får föra upp tredjelandsmedborgaren på sin nationella spärrlista enligt sista meningen i artikel 25.2 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet (lex specialis) (se även avsnitt 11.8).

11.2   Använda SIS II

Registrering av inreseförbud i SIS: enligt aktuell tillämplig lagstiftning får medlemsstaterna göra registreringar i SIS i samband med inreseförbud som utfärdas i enlighet med återvändandedirektivet, men de är inte skyldiga att göra detta. För att den europeiska dimensionen av de inreseförbud som utfärdas enligt återvändandedirektivet ska få full effekt bör medlemsstaterna dock systematiskt göra detta.

Förhållandet mellan översynen vart tredje år av registreringar som införts i SIS (enligt artikel 112 i konventionen om tillämpningen av Schengenavtalet och artikel 29 i SIS II-förordningen) och inreseförbudets varaktighet fastställd i enlighet med återvändandedirektivet: översynen av registreringar som införts i SIS är en formföreskrift vars syfte är att säkerställa att registreringar endast behålls så länge som det krävs för att uppnå det ändamål för vilket de infördes. Detta påverkar inte medlemsstaternas materiella beslut att fastställa ett inreseförbuds varaktighet i enlighet med bestämmelserna i återvändandedirektivet. Om ett inreseförbud som utfärdats i enlighet med återvändandedirektivet fortfarande är i kraft när en treårsöversyn genomförs (till exempel om inreseförbudet fastställdes för fem år och inte har återkallats under tiden) får medlemsstaterna behålla registreringen i SIS under de återstående två åren om registreringen fortfarande är nödvändig med hänsyn till bedömningskriterierna, dvs. artikel 11 i återvändandedirektivet i förening med artikel 112.4 Schengenkonventionen eller artikel 29.4 i SIS II-förordningen.

11.3   Förfarandefrågor

Utfärdande av inreseförbud vid avresa vid gränsen i ett förfarande i personens utevaro (till exempel om personer vars visum har gått ut anmäler sig vid gränskontrollen på flygplatsen kort före avgång): ingenting hindrar medlemsstaterna från att inleda ett återvändandeförfarande om de får kännedom om att en persons visum har gått ut och att utfärda ett återvändandebeslut (se avsnitt 5.1) åtföljt av ett inreseförbud i personens utevaro om

| 1. | förfaranden i en persons utevaro är tillåtna enligt nationell lagstiftning, och |
| --- | --- |

1.

förfaranden i en persons utevaro är tillåtna enligt nationell lagstiftning, och

| 2. | dessa nationella förfaranden följer unionslagstiftningens allmänna principer och respekterar de grundläggande rättigheterna såsom de fastställs i EU-stadgan, särskilt rätten att bli hörd och rätten till ett effektivt rättsmedel och en rättvis rättegång. |
| --- | --- |

2.

dessa nationella förfaranden följer unionslagstiftningens allmänna principer och respekterar de grundläggande rättigheterna såsom de fastställs i EU-stadgan, särskilt rätten att bli hörd och rätten till ett effektivt rättsmedel och en rättvis rättegång.

Utfärdande av ett inreseförbud för återvändare som inte har uppfyllt skyldigheten att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa vid tidpunkten för avresa: ett inreseförbud ska åläggas i ett senare skede (till exempel vid avresa) som ett kompletterande och efterföljande element till ett redan utfärdat återvändandebeslut om den återvändande inte har uppfyllt skyldigheten att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa.

Närvaro på medlemsstatsterritorium: olaglig vistelse är en nödvändig förutsättning för att ett återvändandebeslut och ett åtföljande inreseförbud ska utfärdas. En medlemsstat kan inte utfärda ett återvändandebeslut och åtföljande inreseförbud för personer som inte vistas på dess territorium. I en situation när en sådan person har avvikit (till exempel efter att ha fått avslag på en asylansökan) men fortfarande kan antas befinna sig på medlemsstatens territorium får ett återvändandebeslut (med inreseförbud) antas i personens utevaro enligt nationell lagstiftning.

Tidigare olaglig vistelse: medlemsstaterna kan inte utfärda ett återvändandebeslut och ett åtföljande inreseförbud i enlighet med återvändandedirektivet för personer som inte vistas på deras territorium, inbegripet tredjelandsmedborgare som tidigare (i det förflutna) har vistats olagligt där och återvänt till ett tredjeland innan deras olagliga vistelse upptäcktes. Om sådana personer reser in i en medlemsstat igen och åtgärder enligt återvändandedirektivet (återvändandebeslut, inreseförbud) antas får hänsyn tas till tidigare olaglig vistelse/olagliga vistelser som en försvårande omständighet när inreseförbudets varaktighet fastställs. Tidigare olaglig vistelse i andra medlemsstater får också beaktas som en försvårande omständighet när inreseförbudets varaktighet fastställs.

11.4   Skäl till att utfärda inreseförbud

Enligt återvändandedirektivet är medlemsstaterna skyldiga att utfärda ett inreseförbud i två ”villkorade” fall:

| 1. | om ingen tidsfrist för frivillig avresa har beviljats, eller |
| --- | --- |

1.

om ingen tidsfrist för frivillig avresa har beviljats, eller

| 2. | om åläggandet att återvända inte har hörsammats. |
| --- | --- |

2.

om åläggandet att återvända inte har hörsammats.

I alla övriga fall (alla återvändandebeslut som antas enligt återvändandedirektivet som inte faller under de två ”villkorade” fallen) får återvändandebeslut åtföljas av ett inreseförbud. Detta innebär att ett inreseförbud kan antas även om personen avreste frivilligt. Medlemsstaterna har dock handlingsfrihet i detta avseende och uppmuntras att använda den på ett sätt som främjar frivillig avresa.

11.5   Inreseförbuds varaktighet

Inreseförbudets varaktighet ska fastställas i enlighet med nationell lag som införlivar återvändandedirektivet, med vederbörlig hänsyn till alla relevanta omständigheter i det enskilda fallet. När inreseförbudets varaktighet fastställs bör särskild hänsyn tas till försvårande eller förmildrande omständigheter som är kända för den utfärdande myndigheten, såsom huruvida

| — | tredjelandsmedborgaren redan tidigare har varit föremål för ett beslut om återvändande eller avlägsnande, |
| --- | --- |

—

tredjelandsmedborgaren redan tidigare har varit föremål för ett beslut om återvändande eller avlägsnande,

| — | tredjelandsmedborgaren redan tidigare har fått stöd för frivillig avresa och/eller återanpassning, |
| --- | --- |

—

tredjelandsmedborgaren redan tidigare har fått stöd för frivillig avresa och/eller återanpassning,

| — | tredjelandsmedborgaren redan utan tillstånd har rest in på en medlemsstats territorium medan ett inreseförbud var i kraft, |
| --- | --- |

—

tredjelandsmedborgaren redan utan tillstånd har rest in på en medlemsstats territorium medan ett inreseförbud var i kraft,

| — | tredjelandsmedborgaren har samarbetat eller har varit ovillig att samarbeta i förfarandet för återvändande, |
| --- | --- |

—

tredjelandsmedborgaren har samarbetat eller har varit ovillig att samarbeta i förfarandet för återvändande,

| — | tredjelandsmedborgaren har visat sig villig att avresa frivilligt. |
| --- | --- |

—

tredjelandsmedborgaren har visat sig villig att avresa frivilligt.

Som en generell regel får inreseförbudets varaktighet inte överstiga fem år. När den konkreta varaktigheten för ett inreseförbud fastställs måste medlemsstaterna göra en individuell granskning av alla relevanta omständigheter och respektera proportionalitetsprincipen. En medlemsstat kan tillämpa olika tidsramar för typiska kategorier av fall, såsom tre år som allmän standardregel, fem år vid försvårande omständigheter (till exempel upprepade överträdelser av migrationslagstiftningen) och ett år vid förmildrande omständigheter (såsom överträdelser enbart på grund av försumlighet) som allmän vägledning för sin förvaltning, men det måste säkerställas att varje fall bedöms individuellt i enlighet med proportionalitetsprincipen. Medlemsstaterna får i sina nationella lagar och författningar fastställa allmänna kriterier till vilka hänsyn tas när inreseförbudets varaktighet fastställs på individuell basis i enlighet med artikel 11.2 i återvändandedirektivet.

Allvarligt hot mot allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet: om ett allvarligt hot föreligger mot allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet får inreseförbud utfärdas för en längre period än fem år. Faktorer som medlemsstaterna får ta hänsyn till när sådana hot fastställs kan vara såväl brott som allvarliga administrativa överträdelser (till exempel upprepad användning av falska identitetshandlingar, upprepade och avsiktliga överträdelser av migrationslagstiftningen). Ingen av dessa faktorer kan dock automatiskt och i sig anses utgöra ett hot mot allmän ordning: Medlemsstaterna måste alltid utföra en individuell granskning av alla relevanta omständigheter och respektera proportionalitetsprincipen.

Återvändandedirektivet ger ingen definition av den exakta innebörden av termerna, och domstolens rättspraxis när det gäller användningen av dem i andra migrationsdirektiv och i sammanhang som rör fri rörlighet är inte direkt tillämplig på återvändandedirektivet eftersom problem och sammanhang skiljer sig. Det finns dock vissa överväganden i domstolens rättspraxis (särskilt för övergripande begrepp som proportionalitet och direktivs ändamålsenliga verkan) som kan ge viss vägledning: I avsnitt 3 i sitt meddelande om vägledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier
   (59) gav kommissionen detaljerad vägledning om tolkningen av begreppen allmän ordning och allmän säkerhet i samband med fri rörlighet. Jämförande uppgifter om medlemsstaternas tolkning av begreppen i samband med migration kan vidare tas från resultaten av särskild förfrågan (140) från det europeiska migrationsnätverket om förståelsen av begreppen ”allmän ordning” och ”allmän säkerhet”
  . I punkt 48 av sin dom i målet Zh. och O., C-554/13 som behandlade begreppet ”allmän ordning” i samband med återvändandedirektivet (se avsnitt 6.3) bekräftade domstolen uttryckligen att analogier kan dras till dess rättspraxis för direktiv 2004/38/EG – se domstolens dom i målet Gaydarov (60), C-430/10, punkt 32.

Varaktigheten för inreseförbud på grund av fara för allmän ordning: varaktigheten för inreseförbud på grund av hot mot allmän ordning måste fastställas individuellt, med hänsyn till hur allvarliga brott tredjelandsmedborgaren har begått, de risker som förknippas med allmän ordning, allmän säkerhet och nationell säkerhet samt de berörda personernas individuella situation. Proportionalitetsprincipen måste alltid respekteras. Ett systematiskt utfärdande av livslånga inreseförbud i alla fall som rör allmän ordning utan att hänsyn tas till omständigheterna i det enskilda fallet (till exempel brottets svårighetsgrad och riskerna) strider mot direktivet. En medlemsstat kan tillämpa olika tidsramar för typiska kategorier av fall, såsom 10 år som en allmän standardregel för fall som rör allmän ordning och 20 år om särskiltallvarliga omständigheter föreligger. Medlemsstaterna bör se till att det finns möjlighet till förnyad prövning av beslutet om inreseförbud, särskilt huruvida villkoren för att meddela ett sådant förbud varit uppfyllda, antingen ex officio eller på ansökan från den berörda personen.

Närmare klargörande:

| | Inga obegränsade inreseförbud: ett inreseförbuds varaktighet är en viktig del av beslutet om inreseförbud. Detta måste fastställas självmant och i förväg i varje enskilt fall. Domstolen bekräftade uttryckligen detta i sin dom i målet Filev och Osmani, C-297/12, punkterna 27 och 34: ”Domstolen konstaterar att det tydligt framgår av passusen '[i]nreseförbudets varaktighet ska fastställas' att det finns en skyldighet för medlemsstaterna att tidsbegränsa, i princip högst fem år, verkningarna av alla inreseförbud, och detta oberoende av om den berörda tredjelandsmedborgaren lämnat in en begäran härom. [...] Artikel 11.2 i direktiv 2008/115/EG ska tolkas så, att den utgör hinder mot en sådan nationell bestämmelse [...] som såsom villkor för en begränsning av inreseförbudets varaktighet kräver att den berörda tredjelandsmedborgaren lämnar in en begäran härom”. |
| --- | --- |

Inga obegränsade inreseförbud: ett inreseförbuds varaktighet är en viktig del av beslutet om inreseförbud. Detta måste fastställas självmant och i förväg i varje enskilt fall. Domstolen bekräftade uttryckligen detta i sin dom i målet Filev och Osmani, C-297/12, punkterna 27 och 34: ”Domstolen konstaterar att det tydligt framgår av passusen '[i]nreseförbudets varaktighet ska fastställas' att det finns en skyldighet för medlemsstaterna att tidsbegränsa, i princip högst fem år, verkningarna av alla inreseförbud, och detta oberoende av om den berörda tredjelandsmedborgaren lämnat in en begäran härom. [...] Artikel 11.2 i direktiv 2008/115/EG ska tolkas så, att den utgör hinder mot en sådan nationell bestämmelse [...] som såsom villkor för en begränsning av inreseförbudets varaktighet kräver att den berörda tredjelandsmedborgaren lämnar in en begäran härom”.

| | När klockan ska börja ticka: I återvändandedirektivet fastställs inte uttryckligen från vilken tidpunkt tillämpningen av ett inreseförbud ska räknas. Domstolen klargör dock denna fråga i målet Ouhrami (61), C-225/16. |
| --- | --- |

När klockan ska börja ticka: I återvändandedirektivet fastställs inte uttryckligen från vilken tidpunkt tillämpningen av ett inreseförbud ska räknas. Domstolen klargör dock denna fråga i målet Ouhrami (61), C-225/16.

| | Domstolen klargjorde att varje medlemsstat inte kan ha frihet att fastställa ett inreseförbuds startpunkt eftersom detta skulle undergräva återvändandedirektivets och inreseförbudens syften. Domstolen drog slutsatsen att ”[d]et framgår således av lydelsen, systematiken och det eftersträvade ändamålet med direktiv 2008/115/EG att den tidsperiod inreseförbudet avser inte börjar löpa förrän vid tidpunkten då den berörda personen faktiskt lämnade medlemsstaternas territorium” (punkt 53). Om ett inreseförbud skulle börja gälla före tredjelandsmedborgarens faktiska avresa skulle dess varaktighet förkortas orättmätigt. |
| --- | --- |

Domstolen klargjorde att varje medlemsstat inte kan ha frihet att fastställa ett inreseförbuds startpunkt eftersom detta skulle undergräva återvändandedirektivets och inreseförbudens syften. Domstolen drog slutsatsen att ”[d]et framgår således av lydelsen, systematiken och det eftersträvade ändamålet med direktiv 2008/115/EG att den tidsperiod inreseförbudet avser inte börjar löpa förrän vid tidpunkten då den berörda personen faktiskt lämnade medlemsstaternas territorium” (punkt 53). Om ett inreseförbud skulle börja gälla före tredjelandsmedborgarens faktiska avresa skulle dess varaktighet förkortas orättmätigt.

| | Domstolen beslutade därför att ”varaktigheten av det inreseförbud [...] ska beräknas från och med tidpunkten då den berörda personen faktiskt lämnade medlemsstaternas territorium” (punkt 58). |
| --- | --- |

Domstolen beslutade därför att ”varaktigheten av det inreseförbud [...] ska beräknas från och med tidpunkten då den berörda personen faktiskt lämnade medlemsstaternas territorium” (punkt 58).

| | Medlemsstaterna bör upprätta åtgärder för att kontrollera tredjelandsmedborgares faktiska avresedatum (se avsnitt 6.4 och 6.6) för att säkerställa att inreseförbuden börjar gälla samtidigt som personerna faktiskt avreser från medlemsstaternas territorium. |
| --- | --- |

Medlemsstaterna bör upprätta åtgärder för att kontrollera tredjelandsmedborgares faktiska avresedatum (se avsnitt 6.4 och 6.6) för att säkerställa att inreseförbuden börjar gälla samtidigt som personerna faktiskt avreser från medlemsstaternas territorium.

11.6   Återkallande/förkortning/beslut om tillfällig ogiltighet av inreseförbud

Rättslig grund: Artikel 11.3 i återvändandedirektivet.

Första stycket: Medlemsstaterna ska överväga att upphäva ett inreseförbud, eller besluta att det tills vidare inte ska gälla, om en tredjelandsmedborgare som är föremål för ett inreseförbud utfärdat i enlighet med punkt 1 andra stycket kan visa att han eller hon har lämnat en medlemsstats territorium i full överensstämmelse med ett beslut om återvändande.

Möjligheten att upphäva ett inreseförbud eller besluta att det tills vidare inte ska gälla i fall där en återvändare har lämnat en medlemsstats territorium helt i överensstämmelse med ett återvändandebeslut (exempelvis inom tidsfristen för frivillig avresa) bör användas som ett incitament för att uppmuntra frivillig avresa. Medlemsstaterna ska i sina nationella lagar och författningar erbjuda möjligheten att upphäva ett inreseförbud eller besluta att det tills vidare inte ska gälla under dessa omständigheter. Man bör försöka göra sådana förfaranden lätt åtkomliga för den återvändande och se till att de fungerar i praktiken. Det finns olika möjligheter att tillåta återvändare att lämna bevis för att han eller hon har lämnat EU:s territorium, såsom en utresestämpel i den återvändandes pass, uppgifter i nationella gränssystem eller att den återvändande rapporterar tillbaka från en medlemsstats konsulära representation i ett tredjeland.

Förkorta inreseförbuds varaktighet: Medlemsstaterna har också frihet att förkorta ett befintligt inreseförbud under de omständigheter som tas upp i artikel 11.3 i återvändandedirektivet. Medlemsstaternas möjlighet att upphäva ett inreseförbud enligt artikel 11.3 kan tolkas som att det även täcker ett delvis upphävande (dvs. förkortning) av ett inreseförbud.

Andra stycket: Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 1 första stycket led b, ska beslut om inreseförbud inte fattas avseende offer för människohandel som har beviljats uppehållstillstånd i enlighet med direktiv 2004/81/EG, förutsatt att den berörda tredjelandsmedborgaren inte utgör något hot mot allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet.

Beslut om inreseförbud ska inte fattas för offer för människohandel som tidigare har beviljats uppehållstillstånd enligt direktiv 2004/81/EG, annat än om den berörda personen inte uppfyllde en skyldighet att återvända inom en tidsfrist för frivillig avresa eller om den berörda personen utgör ett hot mot allmän ordning. Denna regel gäller endast perioder av olaglig vistelse som följer omedelbart efter en laglig vistelse enligt direktiv 2004/81/EG och skapar inte ett livslångt undantag för tidigare innehavare av sådana tillstånd.

Tredje stycket: Medlemsstaterna får i enskilda fall av humanitära skäl avstå från att utfärda eller upphäva ett inreseförbud, eller besluta att det tills vidare inte ska gälla.

Medlemsstaterna får i enskilda fall enbart av humanitära skäl avstå från att utfärda inreseförbud, särskilt i de villkorade fall som föreskrivs i artikel 11.1 a och 11.1 b i återvändandedirektivet; sådana skäl ska fastställas på nationell nivå. Medlemsstaterna får också av humanitära skäl upphäva befintliga inreseförbud eller besluta att de tills vidare inte ska gälla.

Denna frivilliga klausul ger medlemsstaterna möjlighet att utnyttja den i enlighet med sina nationella lagar och författningar.

Fjärde stycket: Medlemsstaterna får i enskilda fall eller i vissa kategorier av fall av andra skäl återkalla ett inreseförbud, eller besluta att det tills vidare inte ska gälla.

Medlemsstaterna får på nationell nivå även i andra fall än humanitära återkalla ett inreseförbud eller besluta att det tills vidare inte ska gälla.

Vid humanitära katastrofer (såsom jordbävningar, andra naturkatastrofer eller väpnade konflikter) i tredjeländer som kan leda till en massiv tillströmning av fördrivna personer kan de formella förfarandena för upphävande av inreseförbud i enskilda fall ta alltför lång tid eller inte gå att tillämpa. Därför finns möjligheten till ett övergripande tillfälligt eller slutgiltigt upphävande av befintliga inreseförbud som gäller de berörda grupperna.

Ett behov av att återkalla inreseförbud som har utfärdats korrekt enligt återvändandedirektivet kan också uppstå gentemot tredjelandsmedborgare som senare kan styrka att de åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten, till exempel efter att ha blivit familjemedlemmar till medborgare i EU, EES eller Schweiz som omfattas av artikel 21 i EUF-fördraget eller direktiv 2004/38/EG.

11.7   Sanktioner om ett inreseförbud inte respekteras

När medlemsstaterna fastställer hur länge ett ytterligare inreseförbud ska gälla ska medlemsstaterna ta hänsyn till om den berörda personen har brutit mot ett inreseförbud. Enligt skäl 14 i återvändandedirektivet anges uttryckligen att ”[i]nreseförbudets varaktighet bör fastställas med hänsyn till alla relevanta omständigheter i det enskilda fallet och bör i normala fall inte överstiga fem år. Att den berörda tredjelandsmedborgaren redan har omfattats av mer än ett beslut om återvändande eller beslut om avlägsnande, eller har rest in på en medlemsstats territorium under tiden för ett inreseförbud bör i detta sammanhang särskilt beaktas”.

Återvändandedirektivet medger att medlemsstaterna tillämpar ytterligare sanktioner enligt nationella författningar (till exempel böter), under förutsättning att direktivets ändamålsenliga verkan kvarstår samt att domstolens relevanta rättspraxis följs i detta avseende. När medlemsstaterna gör detta ska de inte göra skillnad mellan inreseförbud utfärdade av de egna nationella myndigheterna och de som utfärdats av myndigheter i andra medlemsstater eftersom detta skulle undergräva det harmoniserande syftet med ett EU-inreseförbud enligt återvändandedirektivet.

Medlemsstaterna kan tillämpa straffrättsliga påföljder mot tredjelandsmedborgare som vistas olagligt och som inte hörsammat ett gällande inreseförbud efter återvändandet (domstolens dom i målet Celaj, C-290/14, se avsnitt 4 ovan).

I artikel 11.5 i återvändandedirektivet klargörs att bestämmelserna om inreseförbud i samband med återvändande gäller utan att det påverkar rätten till internationellt skydd enligt EU:s asylregelverk: Detta innebär att tidigare utfärdade inreseförbud enligt återvändandedirektivet inte kan rättfärdiga återvändande eller kriminalisering av tredjelandsmedborgare som har tillstånd att resa in i eller vistas i EU som asylsökande eller som söker internationellt skydd – se domstolens dom i målet Celaj, C-290/14, punkt 32. Det ska beslutas att sådana inreseförbud tills vidare inte ska gälla (under ett pågående asylförfarande) eller upphävas (när internationellt skydd har beviljats).

11.8   Samråd mellan medlemsstaterna

Rättslig grund: Artikel 11.4 i återvändandedirektivet Artikel 25 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet.

När en medlemsstat överväger att utfärda ett uppehållstillstånd eller något annat tillstånd som ger rätt att stanna i landet för en tredjelandsmedborgare för vilken ett inreseförbud har utfärdats av en annan medlemsstat, ska den först rådfråga den medlemsstat som utfärdat inreseförbudet och ta hänsyn till den statens intressen i enlighet med artikel 25 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet.

Följande gäller enligt artikel 25 i konventionen om tillämpningen av Schengenavtalet:

| 1. | När en medlemsstat ska besluta om utfärdande av uppehållstillstånd skall den systematiskt genomföra en sökning i Schengens informationssystem. När en avtalsslutande part skall besluta om utfärdande av uppehållstillstånd för en utlänning som registrerats på spärrlista, skall den först rådgöra med den avtalsslutande part som verkställt registreringen, varvid hänsyn skall tas till denna stats intressen; uppehållstillstånd får endast beviljas om det finns skäl av allvarlig art, i synnerhet av humanitärt slag eller till följd av internationella förpliktelser.


  Om uppehållstillstånd beviljas skall den avtalsslutande part som ansvarar för registreringen vidta åtgärder för återkallande av registreringen, men får dock låta registrera den aktuella utlänningen på sin egen spärrlista. |
| --- | --- |

1.

När en medlemsstat ska besluta om utfärdande av uppehållstillstånd skall den systematiskt genomföra en sökning i Schengens informationssystem. När en avtalsslutande part skall besluta om utfärdande av uppehållstillstånd för en utlänning som registrerats på spärrlista, skall den först rådgöra med den avtalsslutande part som verkställt registreringen, varvid hänsyn skall tas till denna stats intressen; uppehållstillstånd får endast beviljas om det finns skäl av allvarlig art, i synnerhet av humanitärt slag eller till följd av internationella förpliktelser.

Om uppehållstillstånd beviljas skall den avtalsslutande part som ansvarar för registreringen vidta åtgärder för återkallande av registreringen, men får dock låta registrera den aktuella utlänningen på sin egen spärrlista.

| 1a. | Innan en utlänning registreras på en spärrlista enligt vad som föreskrivs i artikel 96 ska medlemsstaterna kontrollera sina nationella register över utfärdade viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd. |
| --- | --- |

1a.

Innan en utlänning registreras på en spärrlista enligt vad som föreskrivs i artikel 96 ska medlemsstaterna kontrollera sina nationella register över utfärdade viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd.

| 2. | Om det visar sig att en utlänning, med av någon part utfärdat giltigt uppehållstillstånd, registrerats på spärrlista, skall den registrerande avtalsslutande parten kontakta den som beviljat uppehållstillståndet för att besluta om det finns tillräckliga skäl för att återkalla detta.


  Om ingen återkallelse sker skall den registrerande parten vidta åtgärder för återkallande av registreringen, men får dock låta registrera den aktuella utlänningen på sin egen spärrlista. |
| --- | --- |

2.

Om det visar sig att en utlänning, med av någon part utfärdat giltigt uppehållstillstånd, registrerats på spärrlista, skall den registrerande avtalsslutande parten kontakta den som beviljat uppehållstillståndet för att besluta om det finns tillräckliga skäl för att återkalla detta.

Om ingen återkallelse sker skall den registrerande parten vidta åtgärder för återkallande av registreringen, men får dock låta registrera den aktuella utlänningen på sin egen spärrlista.

| 3. | Punkterna 1 och 2 ska även tillämpas på viseringar för längre vistelse. |
| --- | --- |

3.

Punkterna 1 och 2 ska även tillämpas på viseringar för längre vistelse.

Artikel 25 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet är en direkt tillämplig bestämmelse som medlemsstaterna kan tillämpa utan införlivande i nationell lagstiftning.

Endast den medlemsstat som utfärdar inreseförbudet (medlemsstat A) får häva inreseförbudet. Om en annan medlemsstat (medlemsstat B) beslutar sig för att utfärda ett uppehållstillstånd till samma person eller att inte återkalla ett befintligt (efter att ha rådgjort med den medlemsstat som hade utfärdat inreseförbudet) är medlemsstat A skyldig att återkalla registreringen på spärrlistan (artikel 25.2 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet) men får låta registrera den aktuella utlänningen på sin egen spärrlista. De skäl som ligger bakom det befintliga inreseförbudet utfärdat av medlemsstat A och denna medlemsstats intressen måste övervägas och beaktas av medlemsstat B innan ett uppehållstillstånd utfärdas eller beslut fattas om att inte återkalla inreseförbudet (till exempel för familjeåterförening). För att medlemsstat B verkligen ska kunna ta hänsyn till de bakomliggande skälen till inreseförbudet är det viktigt att medlemsstat A tillhandahåller relevant information till medlemsstat B i god tid.

De medlemsstater som ännu inte tillämpar Schengenreglerna helt och därför inte (ännu) direkt tillämpar artikel 25 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet ska ändå följa andemeningen i artikel 11.4 i återvändandedirektivet och – om de (genom någon informationskälla, inklusive information från den sökande) blir medvetna om att en person är föremål för ett inreseförbud utfärdat av en annan medlemsstat – kontakta de myndigheter som utfärdade inreseförbudet. Innan uppehållstillstånd utfärdas bör medlemsstaten ”ta hänsyn till den [andra] statens intressen”.

11.9   
  ”Historiska” inreseförbud

”Historiska” inreseförbud utfärdade före den 24 december 2010 måste anpassas i linje med de normer som fastställs i artikel 11 i återvändandedirektivet – dvs. högst fem år, individuell bedömning, skyldighet att upphäva/överväga att upphäva under särskilda omständigheter – om de har verkan efter den 24 december 2010 och inte ännu är i linje med de materiella garantierna enligt artikel 11.

Anpassningen bör äga rum antingen vid ansökan från den berörda personen när som helst eller självmant vid tidigast möjliga tillfälle och i vilket fall aldrig senare än vid den regelbundna översynen (vart tredje år) som föreskrivs för inreseförbud för personer som finns registrerade på spärrlistan.

Domstolen klargjorde uttryckligen detta i sin dom i målet Filev och Osmani, C-297/12, punkterna 39–41 och 44: ”I detta avseende konstaterar domstolen inledningsvis att nämnda direktiv inte innehåller några övergångsbestämmelser för beslut om inreseförbud som fattats innan det att direktivet trädde i kraft. Enligt domstolens fasta praxis ska en ny bestämmelse emellertid, såvida inte annat föreskrivits, tillämpas omedelbart på framtida verkningar av en situation som har uppkommit när en äldre bestämmelse var tillämplig [...]. Av detta följer att direktiv 2008/115/EG ska tillämpas på verkningar, vilka inträder efter det att direktivet blev tillämpligt i den berörda medlemsstaten, av beslut om inreseförbud som fattats enligt nationella bestämmelser som var tillämpliga före denna tidpunkt. [...] Av detta följer att artikel 11.2 i direktiv 2008/115/EG utgör hinder mot att under längre tid än vad som föreskrivs i denna bestämmelse upprätthålla verkningarna av sådana ej tidsbegränsade inreseförbud som de som är i fråga i de nationella målen och som antagits innan det att direktiv 2008/115/EG blev tillämpligt, såvida inte inreseförbuden gäller tredjelandsmedborgare som utgör ett allvarligt hot mot allmän ordning, allmän säkerhet eller nationell säkerhet.”

12.   RÄTTSSÄKERHETSGARANTIER

12.1   Rätt till god förvaltning och rätten att bli hörd

Rätten till god förvaltning är en grundläggande rättighet som, erkänd som allmän EU-rättslig princip och fastställd i EU-stadgan, utgör en integrerad del av EU:s rättsordning. I detta ingår vars och ens rätt att bli hörd inför varje enskild åtgärd som påverkar vederbörande negativt eller på ett betydande sätt inkräktar på vederbörandes intressen, en rättighet som också följer av respekten för rätten till försvar, en annan allmän princip i EU-rätten.

I sina domar i målen G. och R., C-249/13 (62) och Boudjlida,C-383/13 (63) gör domstolen ett viktigt förtydligande om rätten att bli hörd i samband med beslut om återvändande och förvar. Enligt dessa domar måste medlemsstaterna alltid efterleva säkerhetsgarantierna nedan när de fattar beslut i samband med återvändande (dvs. återvändandebeslut, beslut om inreseförbud, beslut om avlägsnande, beslut om förvar), även om detta inte anges uttryckligen i de relevanta artiklarna i återvändandedirektivet. Detta innebär följande:

| 1. | Var och en har rätt att bli hörd innan en enskild åtgärd som skulle beröra honom eller henne negativt vidtas mot honom eller henne. |
| --- | --- |

1.

Var och en har rätt att bli hörd innan en enskild åtgärd som skulle beröra honom eller henne negativt vidtas mot honom eller henne.

| 2. | Var och en ska ha rätt till tillgång till de akter som berör honom eller henne för att kunna analysera alla bevis som fungerar som underlag för ett beslut av den behöriga nationella myndigheten i ärendet, med förbehåll för berättigade intressen vad avser sekretess, tystnadsplikt och affärshemlighet. |
| --- | --- |

2.

Var och en ska ha rätt till tillgång till de akter som berör honom eller henne för att kunna analysera alla bevis som fungerar som underlag för ett beslut av den behöriga nationella myndigheten i ärendet, med förbehåll för berättigade intressen vad avser sekretess, tystnadsplikt och affärshemlighet.

| 3. | Var och en ska ha rätt till ett juridiskt ombud innan ett beslut om återvändande fattas, förutsatt att utövandet av denna rättighet inte inverkar på återvändandeförfarandets genomförande och inte förhindrar en effektiv tillämpning av direktivet, men det innebär ingen förpliktelse för medlemsstaterna att bära kostnaderna för biståndet. |
| --- | --- |

3.

Var och en ska ha rätt till ett juridiskt ombud innan ett beslut om återvändande fattas, förutsatt att utövandet av denna rättighet inte inverkar på återvändandeförfarandets genomförande och inte förhindrar en effektiv tillämpning av direktivet, men det innebär ingen förpliktelse för medlemsstaterna att bära kostnaderna för biståndet.

| 4. | Förvaltningen är skyldig att ta vederbörlig hänsyn till den berörda personens yttranden och omsorgsfullt och opartiskt pröva samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet. |
| --- | --- |

4.

Förvaltningen är skyldig att ta vederbörlig hänsyn till den berörda personens yttranden och omsorgsfullt och opartiskt pröva samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet.

| 5. | Förvaltningen är skyldig att motivera sina beslut. |
| --- | --- |

5.

Förvaltningen är skyldig att motivera sina beslut.

Medlemsstaterna har stor handlingsfrihet när det gäller praxis för rätten att bli hörd: om denna rätt inte respekteras blir ett beslut ogiltigt endast om utfallet av förfarandet skulle ha blivit ett annat om rätten hade respekterats (domstolens dom i målet G. och R., C-383/13, punkt 38).

En medlemsstats myndighet behöver inte låta en tredjelandsmedborgare yttra sig specifikt över ett beslut om återvändande när myndigheten, efter att ha fastställt att tredjelandsmedborgaren vistas olagligt på det nationella territoriet under ett föregående asylförfarande och tredjelandsmedborgarens rätt att bli hörd har respekterats till fullo, överväger att anta ett beslut om återvändande (domstolens dom i målet Mukarubega, C-166/13 (64)). Logiken i fallet Mukarubega är följande: ”[...] rätten att yttra sig innan ett beslut om återvändande antas [får] inte utnyttjas för att i all oändlighet återuppta det administrativa förfarandet, så att man upprätthåller en jämvikt mellan å ena sidan en berörd persons grundläggande rätt att yttra sig innan det fattas ett negativt beslut mot honom eller henne och å andra sidan medlemsstaternas skyldighet att motverka olaglig invandring”.

Denna logik kan även tillämpas i olika fallkonstellationer, som till exempel i de fall som tas upp i artikel 6.6 i återvändandedirektivet (beslut om att avsluta en laglig vistelse tillsammans med ett beslut om återvändande) och det medför att en upprepad bedömning av risken att bryta mot principen om non-refoulement inte krävs eftersom den principen redan bedömts i tidigare förfaranden, om bedömningen är slutlig och inget har förändrats i den berörda tredjelandsmedborgarens enskilda situation. Likaledes bör en upprepad bedömning av andra element som kan åberopas för att förhindra återvändande förebyggas. Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att förhindra sådana upprepade bedömningar, till exempel genom att i möjligaste mån slå ihop de utfrågningar som genomförs av de behöriga nationella myndigheterna för olika ändamål (till exempel förnyelse eller beviljande av ett uppehållstillstånd, beslut om tillåtelse att resa in på en medlemsstats territorium, slutligt negativt beslut på en ansökan om internationellt skydd) under förutsättning att rätten att yttra sig respekteras till fullo. Innovativa verktyg som till exempel videokonferenser kan också utvecklas för detta ändamål. Medlemsstaterna ska se till att användningen av sådana åtgärder inte leder till att respekten för rättssäkerhetsgarantierna påverkas och bör ta extra hänsyn till personer som behöver särskilda rättssäkerhetsgarantier, i synnerhet underåriga (se nedan).

Rätten att bli hörd inbegriper även en rätt att bli hörd om den möjliga tillämpningen av artiklarna 5 och 6.2–6.5 i återvändandedirektivet och om de närmare villkoren för återvändande, till exempel den tillåtna perioden för frivillig avresa och huruvida återvändandet är frivilligt eller påtvingat. Myndigheten får dock inte varna tredjelandsmedborgaren före hörandet om att den överväger att anta ett beslut om återvändande, eller underrätta personen om de omständigheter som myndigheten avser att lägga till grund för beslutet, eller ge tredjelandsmedborgaren rådrum, förutsatt att tredjelandsmedborgaren får möjlighet att på ett effektivt sätt dels framföra sina synpunkter på huruvida hans eller hennes vistelse är olaglig, dels anföra sådana skäl som enligt nationell rätt kan motivera att myndigheten avstår från att anta ett återvändandebeslut – se domstolens dom i målet Boudjlida, C-249/13.

Rättssäkerhetsgarantierna enligt artiklarna 12 och 13 i återvändandedirektivet bör tillämpas på alla beslut i samband med återvändande och får inte begränsas till de tre typer av beslut som uttryckligen nämns i artikel 12.1 i direktivet.

Barns rätt att bli hörda vid återvändandeförfaranden som involverar eller påverkar dem ska respekteras. I enlighet med artikel 12 i barnkonventionen och med beaktande av den allmänna kommentaren nr 12 från FN:s barnrättskommitté om barnets rätt att bli hörd (65) ska berörda barn höras, direkt eller via ett ombud eller lämpligt organ; deras rätt att fritt uttrycka sina åsikter ska respekteras och barnens åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnens ålder och mognad och med hänsyn tagen till de svårigheter att kommunicera som de eventuellt har, för att göra deras medverkan meningsfull.

För att i praktiken säkerställa respekten för barnets rätt att bli hörd bör de åtgärder som antas av medlemsstaterna bygga på följande huvudprinciper:

| — | Att uttrycka sin åsikt är ett val och inte en skyldighet. |
| --- | --- |

—

Att uttrycka sin åsikt är ett val och inte en skyldighet.

| — | Rätten att bli hörd bör inte begränsas av ålder eller andra godtyckliga restriktioner, vare sig rättsligt eller praktiskt. |
| --- | --- |

—

Rätten att bli hörd bör inte begränsas av ålder eller andra godtyckliga restriktioner, vare sig rättsligt eller praktiskt.

| — | Ett barn bör höras i en omgivning som är lämplig med tanke på hans eller hennes behov. |
| --- | --- |

—

Ett barn bör höras i en omgivning som är lämplig med tanke på hans eller hennes behov.

| — | De åtgärder som vidtas för att rätten att bli hörd ska få verkan bör anpassas till barnets förmåga att förstå och kommunicera och hänsyn bör tas till omständigheterna i fallet. |
| --- | --- |

—

De åtgärder som vidtas för att rätten att bli hörd ska få verkan bör anpassas till barnets förmåga att förstå och kommunicera och hänsyn bör tas till omständigheterna i fallet.

| — | Ett barn ska inte intervjuas oftare än nödvändigt, av hänsyn till behovet av att skydda barnet från att ta skada. |
| --- | --- |

—

Ett barn ska inte intervjuas oftare än nödvändigt, av hänsyn till behovet av att skydda barnet från att ta skada.

| — | Att underlätta för barn att uttrycka sina åsikter kan innebära att särskilda åtgärder måste vidtas för barn i särskilt utsatta situationer, inbegripet att tillhandahålla tolkning och översättning. |
| --- | --- |

—

Att underlätta för barn att uttrycka sina åsikter kan innebära att särskilda åtgärder måste vidtas för barn i särskilt utsatta situationer, inbegripet att tillhandahålla tolkning och översättning.

Insamling av information om smuggling: i linje med de prioriteringar som fastställs i EU:s åtgärdsplan mot smuggling av migranter 2015–2020
   (66) och särskilt behovet att samla in och dela information rekommenderar kommissionen att medlemsstaterna inför tillräckliga mekanismer för att säkerställa systematisk informationsinsamling från tredjelandsmedborgare som grips i en irreguljär situation, med full respekt för de grundläggande rättigheterna och EU:s asylregelverk. Medlemsstaterna uppmuntras att de, när de beviljar rätten att bli hörd innan ett beslut om återvändande antas, inbjuder återvändande att dela den information som de kan ha när det gäller tillvägagångssätt och vägar för smugglingsnätverk, liksom kopplingar till människohandel och andra brott samt ekonomiska överföringar. Information som erhålls i sådana sammanhang bör samlas in och utbytas mellan relevanta myndigheter och organ (migrationsmyndigheter, gränsmyndigheter och polis), både på nationell nivå och EU-nivå, i enlighet med nationell lag och bästa praxis för utbyte inom relevanta EU-forum.

12.2   Beslut förknippade med återvändande

Återvändandedirektivet reglerar uttryckligen ett antal olika beslut i samband med återvändande, nämligen:

| 1. | Beslut om återvändande (artiklarna 3.4 och 6.1). |
| --- | --- |

1.

Beslut om återvändande (artiklarna 3.4 och 6.1).

| 2. | Beslut om tidsfrist för frivillig avresa samt om förlängning av en sådan tidsfrist (artikel 7). |
| --- | --- |

2.

Beslut om tidsfrist för frivillig avresa samt om förlängning av en sådan tidsfrist (artikel 7).

| 3. | Beslut om avlägsnande (artikel 8.3). |
| --- | --- |

3.

Beslut om avlägsnande (artikel 8.3).

| 4. | Beslut om uppskjutande av avlägsnande (artikel 9). |
| --- | --- |

4.

Beslut om uppskjutande av avlägsnande (artikel 9).

| 5. | Beslut om inreseförbud samt beslut om att inreseförbud tills vidare inte ska gälla eller att det ska upphävas (artikel 11). |
| --- | --- |

5.

Beslut om inreseförbud samt beslut om att inreseförbud tills vidare inte ska gälla eller att det ska upphävas (artikel 11).

| 6. | Beslut om förvar samt om förlängning av förvar (artikel 15). |
| --- | --- |

6.

Beslut om förvar samt om förlängning av förvar (artikel 15).

De flesta av besluten ovan är kompletteringar till beslutet om återvändande och bör normalt antas tillsammans med det beslutet i en administrativ akt: Beslut om återvändande kan inbegripa en tidsfrist för frivillig avresa (artikel 7), ett inreseförbud (artikel 11) och – möjligen men inte nödvändigtvis– ett beslut om avlägsnande (när en tidsfrist för frivillig avresa inte efterlevs).

Efterföljande ändringar av dessa kompletterande beslut är möjliga i vissa fall:

| — | Ett inreseförbud får åläggas i ett senare skede som ett kompletterande och efterföljande element till ett redan utfärdat återvändandebeslut om den återvändande inte har uppfyllt skyldigheten att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa (artikel 11.1 b). |
| --- | --- |

—

Ett inreseförbud får åläggas i ett senare skede som ett kompletterande och efterföljande element till ett redan utfärdat återvändandebeslut om den återvändande inte har uppfyllt skyldigheten att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa (artikel 11.1 b).

| — | Ett redan utfärdat utreseförbud kan upphävas eller det kan beslutas att förbudet tills vidare inte ska gälla (artikel 11.3–11.5). |
| --- | --- |

—

Ett redan utfärdat utreseförbud kan upphävas eller det kan beslutas att förbudet tills vidare inte ska gälla (artikel 11.3–11.5).

| — | En redan beviljad tidsfrist för frivillig avresa kan förlängas (artikel 7.2). |
| --- | --- |

—

En redan beviljad tidsfrist för frivillig avresa kan förlängas (artikel 7.2).

| — | Ett redan verkställbart beslut om återvändande (eller beslut om avlägsnande) kan skjutas upp (artikel 9). |
| --- | --- |

—

Ett redan verkställbart beslut om återvändande (eller beslut om avlägsnande) kan skjutas upp (artikel 9).

I artikel 6.6 i återvändandedirektivet bekräftas en allmän princip som tillåter medlemsstaterna att kombinera flera olika beslut (inklusive beslut som inte är direkt relaterade till återvändandet) inom ramen för ett enda administrativt eller rättsligt beslut, förutsatt att relevanta garantier och bestämmelser respekteras för varje enskilt beslut. Beslut om att avsluta en laglig vistelse (såsom slutligt avslag på en asylansökan, upphävande av en visering eller att ett uppehållstillstånd inte förlängs) får därför antas antingen separat eller tillsammans med ett beslut om återvändande i ett enda administrativt eller rättsligt beslut.

Medlemsstaterna bör agera skyndsamt och utan dröjsmål för att fatta ett beslut om tredjelandsmedborgares rättsliga ställning (se domstolens dom i målet Achughbabian, C-329/11, punkt 31: ”För att inte undergräva syftet med direktiv 2008/115/EG, vilket det erinrades om i föregående punkt, är de behöriga myndigheterna emellertid skyldiga att agera skyndsamt och att utan dröjsmål ta ställning till om vistelsen är olaglig eller inte”). Medlemsstaterna uppmuntras därför att anta återvändandebeslut tillsammans med beslut om att avsluta laglig vistelse i ett enda administrativt beslut. När detta inte är möjligt (till exempel på grund av att den myndighet som ansvarar för att avslå förnyelse av ett uppehållstillstånd inte har behörighet att utfärda återvändandebeslut) bör medlemsstaterna inrätta snabba och effektiva förfaranden som involverar de behöriga myndigheterna för att säkerställa att den informationen utbyts snabbt och återvändandebeslut utfärdas utan dröjsmål efter återvändandebeslutet när den lagliga vistelsen avslutas – utan att det påverkar rätten att bevilja ett uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd som ger rätt att stanna i landet i enlighet med artikel 6.4 i återvändandedirektivet.

Konkreta exempel:

| — | Om en medlemsstat beslutar att upphäva en visering och ge tredjelandsmedborgaren sju dagar för att avresa frivilligt från medlemsstatens territorium, är detta ett beslut om återvändande inom ramen för återvändandedirektivet? Eller omfattas det av andra EU-regler för visering?






  — | Sådana beslut kan bestå av två komponenter: Ett beslut om upphävande av viseringen och ett beslut om återvändande i den mening som avses i återvändandedirektivet. Om viseringen upphävs med omedelbar verkan blir tredjelandsmedborgarens vistelse olaglig i den mening som avses i artikel 3.2 i återvändandedirektivet och då gäller således artikel 6 i direktivet (skyldighet att utfärda ett beslut om återvändande). Upphävandet av en visering kan parallellt vara föremål för ett överklagande i enlighet med viseringsreglerna i viseringskodexen (67) (möjligheten att anta flera beslut tillsammans med ett beslut om återvändande föreskrivs uttryckligen i artikel 6.6 återvändandedirektivet). |
| --- | --- | --- |

—

Om en medlemsstat beslutar att upphäva en visering och ge tredjelandsmedborgaren sju dagar för att avresa frivilligt från medlemsstatens territorium, är detta ett beslut om återvändande inom ramen för återvändandedirektivet? Eller omfattas det av andra EU-regler för visering?

—

Sådana beslut kan bestå av två komponenter: Ett beslut om upphävande av viseringen och ett beslut om återvändande i den mening som avses i återvändandedirektivet. Om viseringen upphävs med omedelbar verkan blir tredjelandsmedborgarens vistelse olaglig i den mening som avses i artikel 3.2 i återvändandedirektivet och då gäller således artikel 6 i direktivet (skyldighet att utfärda ett beslut om återvändande). Upphävandet av en visering kan parallellt vara föremål för ett överklagande i enlighet med viseringsreglerna i viseringskodexen (67) (möjligheten att anta flera beslut tillsammans med ett beslut om återvändande föreskrivs uttryckligen i artikel 6.6 återvändandedirektivet).

| — | Om en tredjelandsmedborgare påträffas på territoriet med den visering som krävs men inte (eller inte längre) uppfyller villkoren för vistelse (artikel 6 i kodexen om Schengengränserna) skulle medlemsstaten förefalla kunna utfärda ett beslut om återvändande. Skulle detta återvändandebeslut (eventuellt åtföljt av ett inreseförbud) automatiskt innebära att viseringen inte längre är giltig?






  — | Enligt artikel 34.2 i viseringskodexen ska ”[e]n visering [...] återkallas när det blir uppenbart att villkoren [dvs. inresevillkor enligt kodexen om Schengengränserna] för att utfärda den inte längre är uppfyllda”. De myndigheter som utfärdar ett beslut om återvändande måste även se till att viseringen återkallas. Båda besluten kan dock antas i ett administrativt beslut. Det måste undvikas att ett beslut om återvändande utfärdas men personen får avresa med sin giltiga (enhetliga) visering. |
| --- | --- | --- |

—

Om en tredjelandsmedborgare påträffas på territoriet med den visering som krävs men inte (eller inte längre) uppfyller villkoren för vistelse (artikel 6 i kodexen om Schengengränserna) skulle medlemsstaten förefalla kunna utfärda ett beslut om återvändande. Skulle detta återvändandebeslut (eventuellt åtföljt av ett inreseförbud) automatiskt innebära att viseringen inte längre är giltig?

—

Enligt artikel 34.2 i viseringskodexen ska ”[e]n visering [...] återkallas när det blir uppenbart att villkoren [dvs. inresevillkor enligt kodexen om Schengengränserna] för att utfärda den inte längre är uppfyllda”. De myndigheter som utfärdar ett beslut om återvändande måste även se till att viseringen återkallas. Båda besluten kan dock antas i ett administrativt beslut. Det måste undvikas att ett beslut om återvändande utfärdas men personen får avresa med sin giltiga (enhetliga) visering.

| — | Kan ett beslut om avslag på en asylansökan även ålägga en skyldighet att återvända?






  — | Ja. Det slutliga avslaget på en asylansökan och ett återvändandebeslut kan utfärdas i ett enda beslut i enlighet med artikel 6.6 i återvändandedirektivet. Ett sådant kombinerat beslut utgörs i strikt logisk bemärkelse av två efterföljande beslut med inbördes sammanhang som åtskiljs av ett ”logiskt ögonblick”. |
| --- | --- | --- |

—

Kan ett beslut om avslag på en asylansökan även ålägga en skyldighet att återvända?

—

Ja. Det slutliga avslaget på en asylansökan och ett återvändandebeslut kan utfärdas i ett enda beslut i enlighet med artikel 6.6 i återvändandedirektivet. Ett sådant kombinerat beslut utgörs i strikt logisk bemärkelse av två efterföljande beslut med inbördes sammanhang som åtskiljs av ett ”logiskt ögonblick”.

12.3   Beslutens form och översättning

Rättslig grund: Artikel 12.1–12.3 i återvändandedirektivet.

| 1. | Beslut om återvändande och eventuella beslut om inreseförbud och beslut om avlägsnande ska utfärdas skriftligt och innehålla en redovisning av de faktiska och rättsliga omständigheterna, liksom uppgift om tillgängliga rättsmedel. Om rätten till information enligt nationell lagstiftning får inskränkas, särskilt för att skydda nationell säkerhet, försvaret eller allmän säkerhet samt för förebyggande, undersökning och avslöjande av brott och åtal för brott, får informationen om de faktiska omständigheterna begränsas. |
| --- | --- |

1.

Ett skriftligt beslut är den grundläggande hörnstenen i rättssäkerhetsgarantierna enligt återvändandedirektivet. Det går inte att upphäva detta krav. Information den återvändande får bör dock inte begränsas till hänvisningar till tillgängliga rättsmedel: Medlemsstaterna uppmuntras att även tillhandahålla annan information om praktiska åtgärder för att efterleva beslutet. Det rekommenderas att den återvändande får information om huruvida medlemsstaten till exempel kan bidra till transportkostnaderna, om den återvändande kan få stöd i ett frivilligt återvändandeprogram eller om det går att få en förlängning av tidsfristen för att efterleva återvändandebeslutet. Den återvändande bör också informeras om skyldigheten att lämna EU-medlemsstaternas och de Schengenanslutna ländernas territorium och om följderna av att inte efterleva skyldigheten att återvända för att uppmuntra en sådan person att avresa frivilligt.

I enlighet med andra meningen i artikel 6.2 i direktiv 2009/52/EG om sanktioner mot arbetsgivare, ska återvändare informeras om sin rätt enligt det nämnda direktivet att kräva efterhandsutbetalning av ersättning från sin arbetsgivare samt om tillgängliga mekanismer för att inge klagomål. Denna information kan även inkluderas i eller bifogas beslutet om återvändande.

| 2. | Medlemsstaterna ska på begäran tillhandahålla en skriftlig eller muntlig översättning av de viktigaste delarna av ett beslut om återvändande i enlighet med punkt 1, inbegripet information om tillgängliga rättsmedel, på ett språk som tredjelandsmedborgaren förstår eller rimligen kan förväntas förstå. |
| --- | --- |

2.

Begäran om att få en översättning kan formuleras av den återvändande eller hans/hennes juridiska ombud. Medlemsstaten får välja om en skriftlig eller muntlig översättning tillhandahålls, och ska samtidigt säkerställa att tredjelandsmedborgaren kan förstå sammanhang och innehåll. Det går inte att kräva en avgift för att tillhandahålla en översättning eftersom detta skulle strida mot bestämmelsens andemening, som är att ge den återvändande den information han eller hon behöver för att fullt ut förstå sin rättsliga situation och slutligen hörsamma återvändandebeslutet.

Den nationella genomförandelagstiftningen och administrativa praxisen avgör vilket språk tredjelandsmedborgaren rimligen kan förväntas förstå. Bedömningen kan göras på samma sätt och i enlighet med samma kriterier som vid asylförfaranden, (artikel 12 i direktivet om asylförfaranden, artikel 22 i det omarbetade direktivet om berättigande till internationellt skydd och artikel 5 i direktivet om mottagande), med vederbörlig hänsyn till att kraven på översättning inom det området kan vara högre än inom området för återvändande på grund av asylförfarandets komplexitet. Asylregelverket innebär att medlemsstaterna måste vidta alla rimliga åtgärder för att tillhandahålla en översättning till ett språk som den berörda personen faktiskt förstår, och att det inte finns tolkar är ett giltigt skäl endast för oerhört sällsynta språk för vilka det objektivt råder brist på tolkar. En situation där översättare till det relevanta språket finns men inte är tillgängliga av interna administrativa orsaker är inte ett giltigt skäl för att inte ombesörja översättning.

Möjligheten att använda mallar för att rationalisera förvaltningens arbete är inte begränsad till tillämpningsområdet för artikel 12.3 (se nedan). Så länge mallen tillåter en individuellt anpassad översättning av beslutet till ett språk personen förstår eller rimligen kan förväntas förstå uppfyller en sådan översättning artikel 12.2 i återvändandedirektivet, och undantaget enligt artikel 12.3 behöver inte användas.

| 3. | Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa punkt 2 på tredjelandsmedborgare som har rest in olagligt på en medlemsstats territorium utan att därefter ha fått tillstånd eller rätt att stanna i den medlemsstaten. |
| --- | --- |

3.

I sådana fall ska beslut om återvändande i enlighet med punkt 1 meddelas genom ett standardformulär enligt nationell lagstiftning.

Medlemsstaterna ska tillhandahålla skriftlig allmän information om huvudpunkterna i standardformuläret på åtminstone fem av de språk som oftast används eller förstås av olagliga migranter som reser in i den berörda medlemsstaten.

Användning av ett standardformulär för återvändande enligt artikel 12.3 i återvändandedirektivet är ett undantag från huvudregeln som endast kan användas i de fall då en tredjelandsmedborgare har rest in olagligt på en medlemsstats territorium.

Användning av ett standardformulär i sådana fall är ett alternativ för medlemsstaterna. Det måste uppmärksammas att de fall av olaglig inresa som omfattas av artikel 12.3 i återvändandedirektivet inte alltid är desamma som de ”gränsfall” som beskrivs i artikel 2.2 a i direktivet (se avsnitt 2.1). En tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium tre månader efter sin olagliga inresa omfattas inte av undantaget i artikel 2.2 a i återvändandedirektivet men kan fortfarande omfattas av undantaget i artikel 12.3.

Olaglig passage av inre gränser: Punkt 3 gäller tredjelandsmedborgare ”som har rest in olagligt på en medlemsstats territorium utan att därefter ha fått tillstånd eller rätt att stanna i den medlemsstaten”. Specifikt inom ramen för denna bestämmelse i återvändandedirektivet får termen ”olaglig inresa” även innefatta fall där en tredjelandsmedborgares vistelse är olaglig och han eller hon har rest in från en annan medlemsstat i strid med de villkor som gäller för inresa och vistelse i den medlemsstaten. Det ska uppmärksammas att artikel 6.2 eller 6.3 i återvändandedirektivet kan vara tillämplig i dessa specifika fall (inresa från en annan medlemsstat).

Artikel 12.3 innehåller inga undantag när det gäller tillämpliga rättsmedel. De rättsmedel som anges i artikel 13.1 i återvändandedirektivet måste därför tillhandahållas även när standardformuläret enligt artikel 12.3 används.

12.4   Rättsmedel

Rättslig grund: Artikel 13.1 och 13.2 i återvändandedirektivet.

| 1. | Den berörda tredjelandsmedborgaren ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel för att kunna överklaga eller begära omprövning av sådana beslut om återvändande som avses i artikel 12.1, inför en behörig rättslig myndighet eller förvaltningsmyndighet eller ett behörigt organ som består av opartiska ledamöter som åtnjuter garantier för sin oberoende ställning. |
| --- | --- |

1.

Det ska finnas tillgång till effektiva rättsmedel för alla beslut i samband med återvändande. Termen ”beslut i samband med återvändande” ska tolkas brett, som att den omfattar alla frågor som regleras av återvändandedirektivet och innefattar återvändandebeslut, beslut om att bevilja eller förlänga en tidsfrist för frivillig avresa, beslut om avlägsnande, beslut om uppskjutande av avlägsnande samt beslut om att upphäva ett inreseförbud eller att låta det sluta gälla tills vidare (se avsnitt 12.2). De rättsmedel som finns tillgängliga vid beslut om förvar och förlängning av förvar regleras närmare av artikel 15 i återvändandedirektivet, som behandlar förvar (se avsnitt 14).

Beskrivning av prövande organ: I linje med artikel 6 och 13 i Europakonventionen och artikel 47 i EU-stadgan måste överklagandeorganet vara en oavhängig och opartisk domstol. Artikel 13.1 i återvändandedirektivet är starkt inspirerad av Europarådets riktlinje 5.1 och bör tolkas i enlighet med relevant rättspraxis från Europadomstolen. I linje med denna rättspraxis kan det prövande organet även vara en förvaltningsmyndighet, förutsatt att den består av opartiska ledamöter som åtnjuter garantier för sin oberoende ställning och att det finns nationella bestämmelser som ger möjlighet till förnyad, rättslig prövning av beslutet i enlighet med de normer om rätten till ett effektivt rättsmedel som fastställs i artikel 47 i EU-stadgan.

Det finns flera garantier för att motverka risken för eventuellt missbruk av möjligheten att överklaga: Artikel 13 föreskriver ingen automatisk suspensiv verkan under alla omständigheter (punkt 2), och kostnadsfritt rättsligt bistånd kan begränsas om det är osannolikt att överklagandet lyckas (punkt 4). Man bör vara uppmärksam på unionslagstiftningens generella princip om res judicata.

Tidsgräns för att överklaga återvändandebeslut ska fastställas i den nationella lagstiftningen. Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna för att undvika missbruk av rättigheter och förfaranden, i synnerhet överklaganden som ingivits kort tid före planerad dag för avlägsnande, genom nationell lagstiftning i jämförbara situationer fastställer kortast möjliga tidsgräns för att inge överklaganden av återvändandebeslut, förutsatt att det inte innebär en orimlig påverkan på rätten till ett effektivt rättsmedel. Rättsliga beslut bör infalla utan onödiga fördröjningar.

| 2. | Den myndighet eller det organ som nämns i punkt 1 ska ha befogenhet att pröva sådana beslut om återvändande som avses i artikel 12.1, inbegripet möjligheten att tillfälligt skjuta upp verkställigheten, om inte verkställigheten redan är tillfälligt uppskjuten enligt den nationella lagstiftningen. |
| --- | --- |

2.

Suspensiv verkan: Överklagandeorganet måste ha befogenhet att uppskjuta verkställigheten av ett återvändandebeslut i enskilda fall. Det ska uttryckligen föreskrivas i den nationella lagstiftningen att prövningsorganet i sig (det organ som prövar beslut i samband med återvändande) har befogenhet att uppskjuta verkställigheten inom ramen för ett förfarande.

Skyldighet att bevilja automatisk suspensiv verkan i fall där risk för refoulement föreligger: Europadomstolens rättspraxis kräver automatiskt suspensiv verkan i fall där det finns väsentliga skäl att anta att den berörda personen löper verklig risk att utsättas för en behandling som står i strid med artikel 3 i Europakonventionen (risk att utsättas för tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling efter återvändandet) (se regel 39 i Europadomstolens domstolsregler). Enligt artikel 13 i återvändandedirektivet, tolkad i förening med artiklarna 5 och 9 i återvändandedirektivet, har det prövande organet således skyldighet att bevilja automatisk suspensiv verkan i linje med detta krav om det finns risk för att principen om non-refoulement inte följs.

Skyldighet att bevilja automatisk suspensiv verkan i fall där det finns risk för att personens hälsotillstånd försämras allvarligt och oåterkalleligt: I sin dom i målet Abdida, C-562/13 (68), punkt 53 bekräftade domstolen: ”[a]rtiklarna 5 och 13 i direktiv 2008/115/EG, i förening med artiklarna 19.2 och 47 i stadgan, ska tolkas så, att de utgör hinder för nationell lagstiftning i vilken det inte föreskrivs att det ska finnas ett rättsmedel med suspensiv verkan mot ett beslut om återvändande vars verkställighet kan medföra att den berörda tredjelandsmedborgaren utsätts för en allvarlig risk för att hans eller hennes hälsotillstånd allvarligt och oåterkalleligt försämras”.

Kommissionen rekommenderar att automatisk suspensiv verkan för överklaganden av återvändandebeslut endast beviljas i de villkorade fallen ovan, för att uppnå rätt balans mellan rätten till ett effektivt rättsmedel och behovet att säkerställa återvändandeförfarandenas effektivitet. Medlemsstaterna kan besluta att inte bevilja automatisk suspensiv verkan av överklaganden när överklagandet hänvisar till andra orsaker (till exempel brister i förfarandet, respekt för att hålla familjemedlemmarna samlade, skydd av andra rättigheter eller intressen) och när det inte finns risk för obotlig skada för livet eller allvarlig och oåterkallelig försämring av hälsotillståndet. De berörda myndigheterna ska i varje fall behålla rätten att besluta att tillfälligt uppskjuta verkställigheten av ett beslut i enskilda fall där det bedöms som nödvändigt av andra skäl (till exempel familjeskäl, hälsoskydd eller för barnets bästa).

12.5   Språklig hjälp och kostnadsfri rättshjälp

Rättslig grund: Artikel 13.3 och 13.4 i återvändandedirektivet Direktivet om asylförfaranden 2013/32/EU, artiklarna 20 och 21, som ersätter artikel 15.3 till15.6 i direktiv 2005/85/EG (69).

| 3. | Den berörda tredjelandsmedborgaren ska ha möjlighet att få juridisk rådgivning och biträde av ett ombud samt, om så är nödvändigt, språklig hjälp. |
| --- | --- |

3.

Språklig hjälp innebär inte enbart skyldighet att tillhandahålla översättning av ett beslut (vilket redan omfattas av artikel 12.2 i återvändandedirektivet) utan även en skyldighet att göra tolkhjälp tillgänglig så att tredjelandsmedborgaren kan utöva sina processuella rättigheter enligt artikel 13 i direktivet.

Man bör komma ihåg att i målet Čonka mot Belgien (70) identifierade Europadomstolen tillgången till tolkar som en av de avgörande faktorerna för tillgång till ett effektivt rättsmedel. Tredjelandsmedborgarens rätt att få språklig hjälp bör tillgodoses av medlemsstaterna på ett sätt som innebär att personen får en konkret och praktisk möjlighet att utnyttja hjälpen (ändamålsenlig verkan av bestämmelsen).

| 4. | Medlemsstaterna ska se till att nödvändigt rättsligt bistånd och/eller biträde på begäran beviljas kostnadsfritt i enlighet med tillämplig nationell lagstiftning eller bestämmelser om rättshjälp och får föreskriva att kostnadsfri rättshjälp och/eller biträde underställs villkoren i artikel 15.3 till 15.6 i direktiv 2005/85/EG. |
| --- | --- |

4.

Rättsligt bistånd och rättsligt biträde: I artikel 13.4 anges det i vilka fall och under vilka omständigheter medlemsstaterna måste täcka kostnaderna för rättsligt bistånd och rättsligt biträde, i huvudsak genom hänvisning till villkoren i direktivet om asylförfaranden. Medlemsstaterna måste tillhandahålla både rättsligt bistånd och rättsligt biträde utan kostnad om de villkor som föreskrivs i direktivet och nationell genomförandelagstiftning är uppfyllda.

En återvändare eller hans eller hennes juridiska ombud kan när som helst under förfarandet begära kostnadsfritt rättsligt bistånd och/eller biträde.

Juridisk rådgivning från förvaltningsmyndigheter: Juridisk rådgivning får i princip erbjudas även av de förvaltningsmyndigheter som ansvarar för att utfärda besluten om återvändande, förutsatt att informationen som ges är objektiv (ändamålsenlig verkan). Det är viktigt att informationen ges av en person som agerar opartiskt/oavhängigt så att möjliga intressekonflikter undviks. Därför kan denna information till exempel inte ges av den person som beslutar i eller prövar ärendet. God praxis som redan används i vissa medlemsstater är att skilja mellan de beslutsfattande myndigheterna och de som erbjuder juridisk och processuell information. Om en medlemsstat skulle besluta att låta den beslutsfattande myndigheten ansvara även för att informera ska en tydlig åtskillnad av uppgifterna säkerställas för berörd personal (till exempel genom att en separat och oberoende avdelning inrättas som enbart ansvarar för att tillhandahålla juridisk och processuell information).

Villkor för kostnadsfritt rättsligt bistånd/biträde, hänvisning till artikel 15.3 till 15.6 i direktiv 2005/85/EG: Hänvisningen till vissa villkor/begränsningar som medlemsstaterna kan föreskriva när det gäller kostnadsfritt rättsligt bistånd är en dynamisk hänvisning och måste tolkas som en hänvisning till de nuvarande artiklarna 20 och 21 i det omarbetade direktivet om asylförfaranden som nu är i kraft och som ersätter direktiv 2005/85/EG. I enlighet med ovannämnda bestämmelser får medlemsstaterna föreskriva att kostnadsfritt rättsligt bistånd endast ska beviljas

| — | om en domstol, tribunal eller annan behörig myndighet anser att sökandens överklagande har rimliga utsikter till framgång, |
| --- | --- |

—

om en domstol, tribunal eller annan behörig myndighet anser att sökandens överklagande har rimliga utsikter till framgång,

| — | för personer som saknar tillräckliga tillgångar, |
| --- | --- |

—

för personer som saknar tillräckliga tillgångar,

| — | genom de tjänster som tillhandahålls av juridiska rådgivare eller andra rådgivare som genom nationell rätt särskilt har utsetts för att bistå och företräda sökande, |
| --- | --- |

—

genom de tjänster som tillhandahålls av juridiska rådgivare eller andra rådgivare som genom nationell rätt särskilt har utsetts för att bistå och företräda sökande,

| — | för överklaganden i första instans och inte för vidare överklaganden eller prövning. |
| --- | --- |

—

för överklaganden i första instans och inte för vidare överklaganden eller prövning.

Medlemsstaterna får även

| — | införa belopps- och/eller tidsgränser för att tillhandahålla sådant kostnadsfritt rättsligt bistånd och biträde, förutsatt att dessa gränser inte innebär att tillgången till denna rätt godtyckligt begränsas, |
| --- | --- |

—

införa belopps- och/eller tidsgränser för att tillhandahålla sådant kostnadsfritt rättsligt bistånd och biträde, förutsatt att dessa gränser inte innebär att tillgången till denna rätt godtyckligt begränsas,

| — | föreskriva, när det gäller avgifter och andra kostnader, att behandlingen av de sökande inte ska vara mer förmånlig än den behandling som de egna medborgarna vanligtvis får i frågor som gäller rättsligt bistånd, |
| --- | --- |

—

föreskriva, när det gäller avgifter och andra kostnader, att behandlingen av de sökande inte ska vara mer förmånlig än den behandling som de egna medborgarna vanligtvis får i frågor som gäller rättsligt bistånd,

| — | begära att helt eller delvis bli ersatta för beviljade kostnader om och när sökandens ekonomiska situation avsevärt har förbättrats eller om beslutet att godkänna sådana kostnader fattades på grundval av falska uppgifter från sökanden. |
| --- | --- |

—

begära att helt eller delvis bli ersatta för beviljade kostnader om och när sökandens ekonomiska situation avsevärt har förbättrats eller om beslutet att godkänna sådana kostnader fattades på grundval av falska uppgifter från sökanden.

Effektivt rättsmedel mot vägran att bevilja kostnadsfritt rättsligt bistånd: Om en myndighet som inte är en domstol beslutar att inte bevilja kostnadsfritt rättsligt bistånd eller biträde med hänvisning till denna punkt ska medlemsstaterna se till att sökanden har rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol mot det beslutet. Rätten till ett effektivt rättsmedel och en rättvis rättegång finns med bland de grundläggande rättigheter som utgör en integrerad del av Europeiska unionens rättsordning, och iakttagande av dessa rättigheter krävs även när den tillämpliga lagstiftningen inte uttryckligen föreskriver en sådan formföreskrift.

13.   GARANTIER I AVVAKTAN PÅ ÅTERVÄNDANDE

Rättslig grund: Artikel 14.1 i återvändandedirektivet.

Medlemsstaterna ska, med undantag för den situation som omfattas av artiklarna 16 och 17, säkerställa att under den tidsfrist för frivillig avresa som beviljats enligt artikel 7 och under tidsperioder för vilka verkställigheten av avlägsnandet skjutits upp enligt artikel 9, följande principer beaktas så långt som möjligt i fråga om tredjelandsmedborgare:

| a) | De familjemedlemmar som befinner sig på territoriet ska hållas samlade. |
| --- | --- |

a)

De familjemedlemmar som befinner sig på territoriet ska hållas samlade.

| b) | Akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar ska tillhandahållas. |
| --- | --- |

b)

Akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar ska tillhandahållas.

| c) | Beroende på vistelsens längd ska underåriga ges tillträde till det grundläggande utbildningsväsendet. |
| --- | --- |

c)

Beroende på vistelsens längd ska underåriga ges tillträde till det grundläggande utbildningsväsendet.

| d) | Utsatta personers särskilda behov ska beaktas. |
| --- | --- |

d)

Utsatta personers särskilda behov ska beaktas.

Historisk påminnelse/förklaring: Enligt återvändandedirektivet får medlemsstaterna välja att antingen utfärda återvändandebeslut för tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig eller bevilja rätt att stanna. Detta tillvägagångssätt bidrar till att minska gråzonerna. I praktiken kan det dock även öka det absoluta antalet ärenden där medlemsstaterna utfärdar återvändandebeslut som inte kan verkställas på grund av praktiska eller rättsliga hinder för avlägsnande (till exempel fördröjningar med att få fram nödvändiga handlingar från tredjeländer och non-refoulement-fall). För att undvika att dessa personer hamnar i ett rättsligt vakuum hade kommissionen föreslagit en miniminivå av villkor för vistelse för de tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och för vilka verkställigheten av återvändandebeslutet har skjutits upp eller som inte kan avlägsnas, vilket skulle åstadkommas genom hänvisning till en uppsättning villkor som redan fastställs i artiklarna 7–10, 15 och 17–20 i rådets direktiv 2003/9/EG (71) (nedan kallat direktivet om mottagningsvillkor), som i princip täcker fyra grundläggande rättigheter, nämligen: 1) att familjen ska hållas samman, 2) hälso- och sjukvård, 3) skolgång och utbildning för underåriga och 4) respekt för utsatta personers särskilda behov. Andra viktiga rättigheter enligt direktivet om mottagningsvillkor, såsom tillgång till anställning och materiella mottagningsvillkor togs inte upp. Efter förhandlingar, under vilka det uttrycktes farhågor om att hänvisningar till direktivet om mottagningsvillkor kunde uppfattas som en ”uppgradering” av situationen för irreguljära migranter och därmed sända fel politiskt budskap, upprättades en ”fristående” lista med rättigheter.

Artikel 14.1 omfattar ett brett spektrum av situationer: Den täcker tidsfristen för frivillig avresa samt tidsperioder för vilka verkställigheten av avlägsnandet har skjutits upp formellt eller i praktiken enligt artikel 9 i återvändandedirektivet (till exempel överklagande med suspensiv verkan, risk för att principen om non-refoulement inte följs, hälsoskäl, tekniska skäl, att försök till avlägsnande har misslyckats på grund av utebliven identifiering). Perioder i förvar utesluts uttryckligen eftersom relaterade garantier regleras på annan plats (se avsnitt 15).

Tillhandahållande av akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar är en grundläggande minimirättighet, och tillträde till sådan vård får inte göras beroende av avgifter.

Tillträde till utbildning: Begränsningen ”beroende på vistelsens längd” ska tolkas restriktivt. Om det är osäkert hur lång vistelsen kommer att bli före återvändandet ska tillträde till undervisning beviljas hellre än inte beviljas. En nationell praxis som innebär att tillträde till undervisningsväsendet endast ges om vistelsen är längre än fjorton dagar kan anses godtagbar. När det gäller praktiska problem, såsom fall där barn inte har någon handling som styrker den utbildning barnet redan har fått i andra länder eller fall där barn inte talar något språk på vilket undervisning kan ges i medlemsstaten måste man hitta lösningar på nationell nivå och hänsyn ska då tas till andemeningen i direktivet och i relevanta internationella rättsinstrument, såsom barnkonventionen från 1989 och den allmänna kommentaren nr 6 till denna (72). Inspiration kan också hämtas från asylregelverket (särskilt artikel 14 i direktiv 2013/33/EU).

Andra grundläggande behov: I sin dom i målet Abdida, C-562/13 fann domstolen att medlemsstaterna är skyldiga att tillgodose även andra grundläggande behov för att säkerställa att akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar faktiskt finns tillgängliga under den tidsperiod då medlemsstaten är skyldig att uppskjuta verkställigheten av avlägsnandet. Medlemsstaterna avgör i vilken form de ska tillgodose den berörda tredjelandsmedborgarens grundläggande behov i detta avseende.

Den logik domstolen stödde sig på för att fastställa denna skyldighet var att kravet att tillhandahålla akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar enligt artikel 14.1 b i återvändandedirektivet blir meningslöst om det inte också finns ett åtföljande krav på att tillgodose tredjelandsmedborgarens grundläggande behov. Av detta resonemang som utvecklats av domstolen, och mot bakgrund av vad som kommit till uttryck i relevant rättspraxis från Europadomstolen, framgår att åtnjutande av de övriga rättigheter som räknas upp i artikel 14.1 i återvändandedirektivet (såsom tillträde till utbildning och beaktande av utsatta personers särskilda behov) också ger upphov till åtföljande krav på att tillgodose den berörda tredjelandsmedborgarens grundläggande behov.

Det finns ingen övergripande rättslig skyldighet enligt unionslagstiftningen att tillgodose de grundläggande behoven hos alla tredjelandsmedborgare i avvaktan på återvändande, men kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att göra detta enligt nationell lagstiftning för att säkerställa humana och värdiga levnadsvillkor för återvändande.

13.1   Skriftlig bekräftelse

Rättslig grund: Artikel 14.2 i återvändandedirektivet.

Medlemsstaterna ska se till att de personer som avses i punkt 1 i enlighet med nationell lagstiftning erhåller en skriftlig bekräftelse på att tidsfristen för frivillig avresa har förlängts i enlighet med artikel 7.2 eller att verkställigheten av beslutet om återvändande har skjutits upp.

Enligt skäl 12 i återvändandedirektivet gäller följande: ”För att de ska kunna påvisa sin särskilda situation vid administrativa granskningar eller kontroller bör dessa personer ges en skriftlig bekräftelse av sin situation. Medlemsstaterna bör ha stort utrymme för skönsmässig bedömning angående form och format för den skriftliga bekräftelsen och bör även kunna ta med den i beslut som har samband med återvändande som antas i enlighet med detta direktiv”.

Den skriftliga bekräftelsens form: Medlemsstaterna har stor handlingsfrihet. Bekräftelsen kan antingen vara ett separat dokument utfärdat av de nationella myndigheterna eller ett formellt beslut i samband med återvändande. Det är viktigt att återvändaren kan använda bekräftelsen för att till exempel vid en poliskontroll tydligt visa att han eller hon redan är föremål för ett pågående återvändandeförfarande med en tidsfrist för frivillig avresa, ett formellt uppskjutande av avlägsnande eller ett återvändandebeslut vars verkställighet har skjutits upp. Om möjligt ska bekräftelsen ange längden på tidsfristen för frivillig avresa eller tidsperioden för uppskjutande.

I medlemsstater där system för utbyte av uppgifter gör det möjligt att snabbt bekräfta en irreguljär migrants status vid poliskontroller utifrån vissa personuppgifter eller referensnummer kan kravet på skriftlig bekräftelse anses uppfyllt om personen får (eller redan har) dokument eller handlingar som innehåller dessa personuppgifter eller referensnummer.

13.2   Situationer med långvarig irreguljär status

Ingen skyldighet att bevilja tillstånd för återvändande som inte kan avlägsnas: medlemsstaterna är inte skyldiga att bevilja tillstånd för återvändare när det blir klart att det inte längre finns rimliga utsikter till ett avlägsnande, men de får när som helst göra det enligt artikel 6.4 i återvändandedirektivet (se avsnitt 5.6).

Domstolen klargjorde detta uttryckligen i domen i målet Mahdi, C-146/14 (73), punkterna 87 och 88: ”[...] är direktivet inte avsett att reglera villkoren för uppehållstillstånd i en medlemsstat för en tredjelandsmedborgare som befinner sig olagligt i landet och mot vilken ett beslut om återvändande inte kan eller inte har kunnat verkställas. [...] Enligt artikel 6.4 i [direktiv 2008/115/EG] får dock medlemsstaterna, av ömmande skäl eller av humanitära eller andra skäl, bevilja ett självständigt uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd som ger rätt att stanna i landet till en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium.”

Kriterier att ta hänsyn till vid beviljande av tillstånd: såsom betonas ovan finns det ingen rättslig skyldighet att utfärda tillstånd till återvändare som inte kan avlägsnas, och medlemsstaterna har stor handlingsfrihet. Det rekommenderas att de bedömningskriterier som medlemsstaterna kan ta hänsyn till innefattar både individuella (ärenderelaterade) och övergripande (policyrelaterade) element, bland annat

| — | om den återvändande har en samarbetsvillig attityd eller inte, |
| --- | --- |

—

om den återvändande har en samarbetsvillig attityd eller inte,

| — | hur länge den återvändande faktiskt vistats i medlemsstaten, |
| --- | --- |

—

hur länge den återvändande faktiskt vistats i medlemsstaten,

| — | vilka anpassningsinsatser den återvändande har gjort, |
| --- | --- |

—

vilka anpassningsinsatser den återvändande har gjort,

| — | den återvändandes personliga uppträdande, |
| --- | --- |

—

den återvändandes personliga uppträdande,

| — | familjeband, |
| --- | --- |

—

familjeband,

| — | humanitära överväganden, |
| --- | --- |

—

humanitära överväganden,

| — | sannolikheten för återvändande inom överskådlig framtid, |
| --- | --- |

—

sannolikheten för återvändande inom överskådlig framtid,

| — | behovet att undvika att belöna irregularitet, |
| --- | --- |

—

behovet att undvika att belöna irregularitet,

| — | hur regulariseringsåtgärder påverkar migrationsmönstren för eventuella framtida (irreguljära) migranter, |
| --- | --- |

—

hur regulariseringsåtgärder påverkar migrationsmönstren för eventuella framtida (irreguljära) migranter,

| — | sannolikheten för sekundära förflyttningar inom Schengenområdet. |
| --- | --- |

—

sannolikheten för sekundära förflyttningar inom Schengenområdet.

14.   FÖRVAR

Rättssäkerhetsgarantierna som listas i artikel 12 (utformning och översättning) och artikel 13 (effektiva rättsmedel och kostnadsfritt rättsligt bistånd) i återvändandedirektivet är konkreta uttryck för den grundläggande rätten till god förvaltning, till att bli hörd, till ett effektivt rättsmedel och en rättvis rättegång, som alla utgör en integrerad del av Europeiska unionens rättsordning. Dessa rättigheter måste således respekteras även i samband med beslut om förvar.

Utöver dessa allmänna krav fastställs vissa krav i artikel 15 i återvändandedirektivet som är specifikt tillämpliga på beslut om förvar.

14.1   Omständigheter som motiverar förvar

Rättslig grund: Artikel 15.1 i återvändandedirektivet.

Om inte andra tillräckliga, men mindre ingripande, åtgärder kan tillämpas verkningsfullt i det konkreta fallet, får medlemsstaterna endast hålla i förvar en tredjelandsmedborgare som är föremål för förfaranden för återvändande för att förbereda återvändandet och/eller för att genomföra avlägsnandet, särskilt när

| a) | det finns risk för avvikande, eller |
| --- | --- |

a)

det finns risk för avvikande, eller

| b) | den berörda tredjelandsmedborgaren håller sig undan eller förhindrar förberedelserna inför återvändandet eller avlägsnandet. |
| --- | --- |

b)

den berörda tredjelandsmedborgaren håller sig undan eller förhindrar förberedelserna inför återvändandet eller avlägsnandet.

Förvar ska vara under så kort tid som möjligt och får endast fortgå under den tid som förfarandena inför avlägsnandet pågår och genomförs med rimliga ansträngningar.

Hållande i förvar inför avlägsnande är ett allvarligt ingrepp i den grundläggande rätten till frihet för en person och är därför föremål för strikta begränsningar.

Skyldighet att hålla i förvar endast som sista utväg: Enligt artikel 8.1 i återvändandedirektivet ska medlemsstaterna vidta ”alla nödvändiga åtgärder” för att verkställa beslut om återvändande. Möjligheten att hålla i förvar är en av de möjligheter som medlemsstaterna kan tillgripa som en sista utväg. I detta sammanhang har domstolen uttryckligen betonat i domen i målet El Dridi, C-61/11, punkt 41 att återvändandedirektivet föreskriver ”en gradvis upptrappning av de åtgärder som ska vidtas för att verkställa återvändandebeslutet, från den åtgärd som ger den berörda personen störst frihet, det vill säga att denne ges en tidsfrist för att frivilligt lämna landet, till de tvångsåtgärder som är mest ingripande för denne, det vill säga förvar i en särskild förvarsanläggning”.

Medlemsstaterna har skyldighet att tillämpa frihetsberövande endast i situationer där det står klart att detta är enda sättet att säkerställa att återvändandeprocessen kan förberedas och avlägsnandet genomföras (förvar som nödvändighet). Förvar ska grundas på en individuell bedömning, vara under så kort tid som möjligt, får endast fortgå under den tid som förfarandena inför avlägsnandet pågår och ska genomföras med rimliga ansträngningar (proportionalitet i fråga om förvar).

Orsaker till förvar: det enda legitima syftet med förvar enligt återvändandedirektivet är att förbereda återvändandet och/eller verkställa avlägsnandet, särskilt när 1) det finns risk för avvikande, eller 2) den berörda personen håller sig undan eller förhindrar förberedelserna inför återvändandet eller avlägsnandet. När det finns ett sådant skäl till förvar, och om mindre ingripande åtgärder inte finns att tillgå i ett enskilt fall får och bör medlemsstaterna (som en sista utväg) använda förvar under nödvändig tid för att säkerställa att förfaranden för återvändande kan genomföras framgångsrikt i överensstämmelse med bestämmelserna i artikel 8 i återvändandedirektivet.

Återvändandedirektivets lydelse är visserligen formulerad som en vägledande lista (”särskilt när”), men dessa två konkreta fall täcker in de huvudsakliga scenarier man stöter på i praktiken som motiverar förvar för att förbereda återvändandet och genomföra avlägsnandet. Om det finns ett särskilt skäl till förvar, och mindre ingripande, effektiva och tillräckliga åtgärder inte finns att tillgå, måste bedömas i varje enskilt fall. Nekande av inresa vid gränsen, att det finns en SIS-varning om nekad inresa, att personen saknar handlingar, att personen saknar bostad, bristande samarbete och andra relevanta indikationer/kriterier behöver beaktas när man bedömer om det finns risk för avvikande (se avsnitt 1.6) som motiverar behovet av förvar.

Inget förvar med hänvisning till allmän ordning: möjligheten att hålla i förvar eller förlängning av hållande i förvar med hänvisning till allmän ordning täcks inte av texten i återvändandedirektivet, och medlemsstaterna får inte använda hållande i förvar för avlägsnande som en form av ”lättare fängelsestraff”. Huvudsyftet med förvar inför avlägsnande är att säkerställa att återvändande inte försvårar verkställigheten av skyldigheten att återvända genom att avvika. Syftet med artikel 15 är inte att skydda samhället från personer som utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet. Det i och för sig legitima syftet att ”skydda samhället” bör uppnås med hjälp av annan lagstiftning, särskilt straffrättsliga bestämmelser, förvaltningsrätt och lagstiftning som omfattar avbrytande av laglig vistelse med hänvisning till allmän ordning. I detta avseende fastslog domstolen i domen i målet Kadzoev, C-357/09 (74), punkt 70 följande: ”En person kan inte med stöd av direktiv 2008/115/EG hållas i förvar med hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Således kan ingen av de omständigheter som den hänskjutande domstolen åberopat [aggressivt uppträdande, inga medel för sitt uppehälle, ingen bostad] i sig utgöra skäl för att hålla en person i förvar enligt bestämmelserna i detta direktiv”. Tidigare beteende/uppträdande hos en person som utgör en risk för allmän ordning och säkerhet (till exempel bristande efterlevnad av förvaltningslagstiftningen inom andra områden än migration eller straffbelagda gärningar) får dock beaktas när man bedömer om det finns risk för avvikande (se avsnitt 1.6). Om man utifrån den berörda personens tidigare beteende kan dra slutsatsen att personen sannolikt inte kommer att följa lagen och kommer att försöka undvika återvändande kan detta motivera bedömningen att det finns risk för avvikande.

Skyldighet att tillhandahålla verkningsfulla alternativ till förvar: artikel 15.1 måste tolkas som att varje medlemsstat har skyldighet att i sin nationella lagstiftning föreskriva alternativ till att hålla i förvar, och detta överensstämmer dessutom med lydelsen i skäl 16 i direktivet (”[...] om andra, mindre ingripande, åtgärder är otillräckliga”). Domstolen bekräftade i sin dom i målet El Dridi, C-61/11,, punkt 39 att ”[...] det följer av skäl 16 i inledningen till det direktivet och av ordalydelsen i artikel 15.1 att medlemsstaterna ska genomföra avlägsnanden med medel som är så lite ingripande som möjligt. Det är bara i den situationen att verkställigheten av återvändandebeslutet riskeras på grund av den berörda personens uppträdande, vilket ska bedömas utifrån varje specifikt fall, som medlemsstaterna får frihetsberöva denne genom förvar”. Detta innebär dock inte att en förutsättning för förvar är att en tredjelandsmedborgare redan varit föremål för en mindre ingripande åtgärd.

Enligt artikel 15.1 i återvändandedirektivet krävs att mindre ingripande åtgärder ska vara ”tillräckliga” och att det ska vara möjligt att tillämpa dem ”verkningsfullt” för den berörda tredjelandsmedborgaren. Detta innebär att medlemsstaterna för att efterleva skyldigheten att tillhandahålla verkningsfulla alternativ till förvar i nationell lagstiftning ska fastställa alternativ till förvar som kan uppnå samma mål som förvar (till exempel förhindra avvikande, undvika att tredjelandsmedborgaren håller sig undan eller förhindrar återvändande) genom att använda åtgärder som är mindre ingripande i den enskildes rätt till frihet. De nationella myndigheter som ansvarar för att fatta beslut om förvar och alternativ till förvar måste bedöma om sådana mindre ingripande åtgärder skulle vara tillräckliga och verkningsfulla i varje enskilt fall.

Exempel på alternativ till förvar innefattar begränsningar vad gäller bostad, öppet hus för familjer, handläggarstöd, regelbunden rapportering, överlämnande av identitets-/resehandlingar, borgen och elektronisk övervakning. UNHCR ger några konkreta exempel på god praxis (75) för alternativ till förvar.

Fördelar och risker – alternativ till förvar

Fördelarna med att föreskriva alternativ till förvar kan vara högre återvändandefrekvens (inklusive frivillig avresa), bättre samarbete med de återvändande med att få fram nödvändig dokumentation, ekonomiska fördelar (lägre kostnad för staten) och en lägre mänsklig kostnad (genom att påfrestningarna med förvar kan undvikas).

Riskerna innefattar en ökad sannolikhet för avvikande, att attraktionsfaktorer kan skapas (alternativa förvarsenheter såsom familjehus kan uppfattas som attraktiva för potentiella irreguljära migranter) och möjliga sociala spänningar i grannskapet till öppna anläggningar.

Rekommendation: Utmaningen är att hitta intelligenta lösningar med en lämplig blandning av belöningar och avskräckningsmedel. Fullständig frånvaro av avskräckningsmedel kan leda till otillräcklig avlägsnandefrekvens. Samtidigt kan även ett alltför repressivt system med systematiskt förvar vara ineffektivt, eftersom den återvändande har låg motivation och får liten uppmuntran att samarbeta vid förfarandet för återvändande. Medlemsstaterna bör utveckla och använda ett brett spektrum av alternativ för att hantera olika kategorier av tredjelandsmedborgares situation. Individuellt anpassad coachning som ger den återvändande egenmakt att ta kontrollen över sitt återvändande, tidigt engagemang och handläggning med helhetssyn och fokus på lösning har visat sig vara framgångsrikt. Målet bör vara en systematisk övergripande coachning av alla potentiella återvändare som innefattar rådgivning från ett tidigt stadium (och inte först när beslut om påtvingat avlägsnande fattas) om möjligheterna till laglig vistelse/asyl samt frivilligt/ofrivilligt återvändande.

Närmare klargörande:

| — | Vara föremål för förfaranden för återvändande: det formella kravet att vara ”föremål för förfaranden för återvändande” i artikel 15.1 är inte synonymt med att vara ”föremål för ett beslut om återvändande”. Om alla villkor enligt artikel 15 är uppfyllda kan det hända att personen redan hålls i förvar innan ett formellt beslut fattas, till exempel medan förberedelserna för ett beslut om återvändande pågår och beslutet ännu inte har utfärdats. |
| --- | --- |

—

Vara föremål för förfaranden för återvändande: det formella kravet att vara ”föremål för förfaranden för återvändande” i artikel 15.1 är inte synonymt med att vara ”föremål för ett beslut om återvändande”. Om alla villkor enligt artikel 15 är uppfyllda kan det hända att personen redan hålls i förvar innan ett formellt beslut fattas, till exempel medan förberedelserna för ett beslut om återvändande pågår och beslutet ännu inte har utfärdats.

Konkreta exempel:

| — | Det kan hända att en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig döljer (inte avslöjar) sin identitet för att undvika avlägsnande. Är det legitimt att under sådana omständigheter fortsätta hålla en tredjelandsmedborgare i förvar för att utöva påtryckning för att få honom eller henne att samarbeta och därmed göra avlägsnande möjligt?






  — | Denna typ av förvar omfattas av artikel 15.1 b i återvändandedirektivet, där det uttryckligen anges att det faktum att en person ”håller sig undan eller förhindrar [...] avlägsnandet” kan vara skäl för förvar. I artikel 15.6 a tas ”bristande samarbete” upp som ett av två fall där det kan vara motiverat att förlänga den längsta perioden för förvar med tolv månader, och det övergripande syftet och slutgiltigheten för denna typ av förvar (Beugehaft eller Durchsetzungshaft) är avlägsnande, inte kriminalisering. Allt hållande i förvar inför avlägsnande måste följa artikel 15.4 i återvändandedirektivet: ”När det framkommer att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger på grund av rättsliga eller andra överväganden, eller de villkor som fastställs i punkt 1 inte längre föreligger, upphör hållandet i förvar att vara berättigat och den berörda personen ska omedelbart friges”. Detta innebär att när det blir uppenbart att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger måste hållandet i förvar upphöra, till exempel när det visar sig att handlingar som ska utfärdas av ett tredjeland kommer att komma för sent eller inte alls kommer att utfärdas, även om den som hålls i förvar skulle samarbeta. |
| --- | --- | --- |

—

Det kan hända att en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig döljer (inte avslöjar) sin identitet för att undvika avlägsnande. Är det legitimt att under sådana omständigheter fortsätta hålla en tredjelandsmedborgare i förvar för att utöva påtryckning för att få honom eller henne att samarbeta och därmed göra avlägsnande möjligt?

—

Denna typ av förvar omfattas av artikel 15.1 b i återvändandedirektivet, där det uttryckligen anges att det faktum att en person ”håller sig undan eller förhindrar [...] avlägsnandet” kan vara skäl för förvar. I artikel 15.6 a tas ”bristande samarbete” upp som ett av två fall där det kan vara motiverat att förlänga den längsta perioden för förvar med tolv månader, och det övergripande syftet och slutgiltigheten för denna typ av förvar (Beugehaft eller Durchsetzungshaft) är avlägsnande, inte kriminalisering. Allt hållande i förvar inför avlägsnande måste följa artikel 15.4 i återvändandedirektivet: ”När det framkommer att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger på grund av rättsliga eller andra överväganden, eller de villkor som fastställs i punkt 1 inte längre föreligger, upphör hållandet i förvar att vara berättigat och den berörda personen ska omedelbart friges”. Detta innebär att när det blir uppenbart att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger måste hållandet i förvar upphöra, till exempel när det visar sig att handlingar som ska utfärdas av ett tredjeland kommer att komma för sent eller inte alls kommer att utfärdas, även om den som hålls i förvar skulle samarbeta.

| — | Går det att fortsätta hålla en återvändare i förvar om personen lämnar in en asylansökan?






  — | Svar finns i domstolens dom i målet Arslan,C-534/11 (76), punkterna 49 och 63: ”Artikel 2.1 i direktiv 2008/115/EG, [...] att direktivet inte är tillämpligt på en tredjelandsmedborgare som har ansökt om internationellt skydd, i den mening som avses i direktiv 2005/85/EG. Detta gäller från det att ansökan lämnas in till dess att beslut fattats i första instans för att avgöra ansökan eller, i förekommande fall, fram till dess att ett eventuellt överklagande av beslutet har avgjorts. [...] Direktiv 2003/9/EG och direktiv 2005/85/EG utgör inte hinder för att en tredjelandsmedborgare som har ansökt om internationellt skydd, i den mening som avses i direktiv 2005/85/EG, efter att ha placerats i förvar med stöd av artikel 15 i direktiv 2008/115/EG kvarhålls i förvar med stöd av en bestämmelse i nationell rätt när det – efter en bedömning från fall till fall av samtliga relevanta omständigheter – visar sig att ansökan lämnats in enbart för att försena eller hindra verkställigheten av återvändandebeslutet och att det objektivt sett är nödvändigt att låta beslutet om hållande i förvar bestå för attförhindra att den berörda personen definitivt håller sig undan sitt återvändande”. Observera: Ovanstående hänvisning till ”nationell rätt” gäller nationella bestämmelser om förvar i samband med asyl, som införlivar, i förekommande fall, kraven i samband med förvar enligt EU:s asylregelverk. |
| --- | --- | --- |

—

Går det att fortsätta hålla en återvändare i förvar om personen lämnar in en asylansökan?

—

Svar finns i domstolens dom i målet Arslan,C-534/11 (76), punkterna 49 och 63: ”Artikel 2.1 i direktiv 2008/115/EG, [...] att direktivet inte är tillämpligt på en tredjelandsmedborgare som har ansökt om internationellt skydd, i den mening som avses i direktiv 2005/85/EG. Detta gäller från det att ansökan lämnas in till dess att beslut fattats i första instans för att avgöra ansökan eller, i förekommande fall, fram till dess att ett eventuellt överklagande av beslutet har avgjorts. [...] Direktiv 2003/9/EG och direktiv 2005/85/EG utgör inte hinder för att en tredjelandsmedborgare som har ansökt om internationellt skydd, i den mening som avses i direktiv 2005/85/EG, efter att ha placerats i förvar med stöd av artikel 15 i direktiv 2008/115/EG kvarhålls i förvar med stöd av en bestämmelse i nationell rätt när det – efter en bedömning från fall till fall av samtliga relevanta omständigheter – visar sig att ansökan lämnats in enbart för att försena eller hindra verkställigheten av återvändandebeslutet och att det objektivt sett är nödvändigt att låta beslutet om hållande i förvar bestå för attförhindra att den berörda personen definitivt håller sig undan sitt återvändande”. Observera: Ovanstående hänvisning till ”nationell rätt” gäller nationella bestämmelser om förvar i samband med asyl, som införlivar, i förekommande fall, kraven i samband med förvar enligt EU:s asylregelverk.

14.2   Form och inledande prövning av förvarsbeslutet

Rättslig grund: Artikel 15.2 i återvändandedirektivet.

Ett beslut om förvar ska fattas av förvaltningsmyndigheter eller rättsliga myndigheter.

Ett beslut om förvar ska utfärdas skriftligt och med angivande av de faktiska och rättsliga omständigheterna.

När ett beslut om förvar har fattats av förvaltningsmyndigheter ska medlemsstaterna

| a) | antingen så snart som möjligt efter det att en person tagits i förvar se till att ett beslut fattas om snabb rättslig prövning av förvarsbeslutets laglighet eller |
| --- | --- |

a)

antingen så snart som möjligt efter det att en person tagits i förvar se till att ett beslut fattas om snabb rättslig prövning av förvarsbeslutets laglighet eller

| b) | medge den berörda tredjelandsmedborgaren rätten att inleda förfaranden för att få lagligheten av förvarsbeslutet prövat så snart som möjligt efter det att de aktuella förfarandena inleddes. Medlemsstaterna ska i detta fall omedelbart informera den berörda tredjelandsmedborgaren om möjligheten att inge en sådan ansökan. |
| --- | --- |

b)

medge den berörda tredjelandsmedborgaren rätten att inleda förfaranden för att få lagligheten av förvarsbeslutet prövat så snart som möjligt efter det att de aktuella förfarandena inleddes. Medlemsstaterna ska i detta fall omedelbart informera den berörda tredjelandsmedborgaren om möjligheten att inge en sådan ansökan.

Den berörda tredjelandsmedborgaren ska friges omedelbart om kvarhållandet i förvar inte är lagligt.

Rättsliga myndigheter kan vara domare men behöver inte nödvändigtvis utgöras av domare. I linje med relevant rättspraxis från Europadomstolen måste de vara oavhängiga, opartiska och erbjuda rättsliga garantier för ett kontradiktoriskt förfarande.

Omfattningen av domstolsprövningen: prövningen måste omfatta alla aspekter som uttryckligen tas upp i artikel 15 i återvändandedirektivet, med hänsyn både till rättsliga frågor (till exempel att förfarandet för förvar och beslutet om förvar är korrekta ur processuell/rättslig synpunkt) och när det gäller fakta (till exempel familjesituationen för den som hålls i förvar, familjekopplingar i landet, garantier för avresa från territoriet, rimliga utsikter för avlägsnande).

Längsta varaktighet av ”snabb rättslig prövning”: Texten i återvändandedirektivet är inspirerad av lydelsen av artikel 5.4 i Europakonventionen, enligt vilken det krävs att ”domstol snabbt prövar lagligheten”. Relevant rättspraxis från Europadomstolen klargör att en godtagbar längsta varaktighet (dvs. rimlig tid) inte kan definieras abstrakt. Den måste fastställas efter omständigheterna i varje fall, med hänsyn till förfarandenas komplexitet samt myndigheternas och den sökandes uppförande. Om ett beslut fattas inom mindre än en vecka kan det tveklöst betraktas som god praxis som följer de rättsliga kraven på snabbhet.

Krav på skriftligt beslut gäller även beslut om förlängning: Kravet att utfärda ett skriftligt beslut med skäl gäller även beslut om förlängning av förvarstiden. I domen i målet Mahdi, C-146/14, punkt 44 klargjorde domstolen uttryckligen följande: ”Detta krav på ett skriftligt beslut ska förstås så, att det med nödvändighet avser varje beslut om förlängning av förvarstiden. Ett beslut om förvar och ett beslut om förlängning av förvarstiden har nämligen motsvarande rättsverkningar, då båda medför ett frihetsberövande av den berörda tredjelandsmedborgaren för att förbereda dennes återvändande och/eller för att genomföra avlägsnandet, och den berörda personen måste i båda dessa fall kunna få kännedom om skälen för beslutet”.

Alla garantier som är knutna till rätten att bli hörd är tillämpliga på beslut om förvar och beslut om förlängning av förvarstiden. Om denna rätt inte respekteras blir ett beslut ogiltigt endast om utfallet av förfarandet skulle ha blivit ett annat om rätten hade respekterats – se målet G. och R., C-383/13: ”Unionsrätten – i synnerhet artikel 15.2 och 15.6 i [...] direktiv 2008/115/EG [...] – ska tolkas så, att när ett beslut att förlänga en förvarsåtgärd fattats i strid med rätten att yttra sig under ett administrativt förfarande, får den nationella domstol som ska pröva beslutets lagenlighet endast besluta att förvaret ska upphöra om den, mot bakgrund av de i varje fall specifika faktiska och rättsliga omständigheterna, anser att åsidosättandet verkligen har medfört att den som åberopar möjligheten inte kan göra gällande sitt försvar på ett bättre sätt i sådan utsträckning att det administrativa förfarandet hade kunnat leda till ett annat resultat” (se avsnitt 12).

14.3   Regelbunden omprövning av beslutet om förvar

Rättslig grund: Artikel 15.3 i återvändandedirektivet.

I varje enskilt fall ska beslutet om förvar omprövas med lämpliga mellanrum, antingen på begäran av den berörda tredjelandsmedborgaren eller ex officio.

Inget skriftligt omprövningsbeslut krävs enligt första meningen i artikel 15.3; detta klargjordes av domstolen i domen i målet Mahdi, C-146/14, punkt 47: ”Artikel 15 i direktiv 2008/115/EG fordrar inte att det antas en skriftlig ’rättsakt avseende omprövning’ [...]. De myndigheter som med lämpliga mellanrum omprövar ett beslut om förvar av en tredjelandsmedborgare, med tillämpning av artikel 15.3 första meningen, har således ingen skyldighet att vid varje omprövning anta en uttrycklig rättsakt i skriftlig form med en redogörelse för de faktiska och rättsliga omständigheter som ligger till grund för akten.” Medlemsstaterna får dock anta ett skriftligt beslut om omprövning i enlighet med nationell lagstiftning.

Kombinerad omprövning och beslut om förlängning måste antas skriftligen: i sin dom i målet Mahdi, C-146/14, punkt 48 klargjorde domstolen följande: ”Omprövningen av förvarsbeslutet och antagandet av beslutet om huruvida förvaret ska bestå eller huruvida någon annan åtgärd ska vidtas sker nämligen i ett sådant fall i samma skede av förfarandet. Det sistnämnda beslutet ska följaktligen uppfylla kraven i artikel 15.2 i direktiv[...] [2008/115/EG].”

För längre perioder av förvar ska omprövningar övervakas av en rättslig myndighet.

Innebörden av ”längre perioder av förvar”: enligt andra meningen i artikel 15.3 krävs övervakningex officio av en rättslig myndighet vid ”längre perioder av förvar”. Detta innebär att rättsliga myndigheter måste vidta åtgärder, även i de fall där den berörda personen inte överklagar. På grundval av en språklig jämförelse av termen ”längre period av förvar” (tyska: Bei längerer Haftdauer, franska: En cas de périodes de rétention prolongées, nederländska: In het geval van een lange periode van bewaring, spanska: En caso de periodos de internamiento prolongados, italienska: Nel caso di periodi di trattenimento prolungati) är det tydligt att detta begrepp huvudsakligen hänvisar till en lång period av förvar oberoende av om ett formellt beslut om förlängning redan var fattat eller inte. Kommissionen anser att ett intervall på sex månader för en rättslig myndighet att utföra den första övervakningen ex officio av beslutet om förvar utan tvekan är för långt, medan en övervakning ex officio var tredje månad kan anses vara på gränsen till vad som fortfarande är förenligt med artikel 15.3 i direktivet, förutsatt att det även finns möjlighet att vid behov inleda individuella omprövningar efter ansökan.

Den övervakande rättsliga myndighetens befogenheter: det räcker inte med en omprövningsmekanism som enbart prövar rättsliga frågor och inte fakta. Den rättsliga myndigheten ska ha befogenhet att besluta både om fakta och rättsliga frågor – se domstolens dom i målet Mahdi, C-146/14, punkt 62: ”[...] måste den behöriga rättsliga myndigheten kunna sätta sitt eget beslut i stället för ett första beslut om förvar som fattats av en administrativ myndighet eller, i förekommande fall, av en rättslig myndighet, och pröva huruvida det är möjligt att besluta om någon annan åtgärd eller att besluta att den berörda tredjelandsmedborgaren ska friges. Den rättsliga myndighet som har att pröva en begäran om förlängning av förvarstiden måste i detta syfte kunna beakta de faktiska omständigheter och den bevisning som lagts fram av den administrativa myndighet som fattade det ursprungliga förvarsbeslutet samt vad den berörda tredjelandsmedborgaren själv eventuellt anfört. Den måste också kunna efterforska alla övriga omständigheter som är relevanta för beslutet om den finner det nödvändigt [...]”.

14.4   Upphörande av hållandet i förvar

Rättslig grund: Artikel 15.4 till 15.6 i återvändandedirektivet.

| 4. | När det framkommer att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger på grund av rättsliga eller andra överväganden, eller de villkor som fastställs i punkt 1 inte längre föreligger, upphör hållandet i förvar att vara berättigat och den berörda personen ska omedelbart friges. |
| --- | --- |

4.

När det framkommer att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger på grund av rättsliga eller andra överväganden, eller de villkor som fastställs i punkt 1 inte längre föreligger, upphör hållandet i förvar att vara berättigat och den berörda personen ska omedelbart friges.

| 5. | Tredjelandsmedborgaren ska hållas i förvar så länge som de villkor som fastställs i punkt 1 uppfylls och så länge som det är nödvändigt för att försäkra sig om att avlägsnandet kan genomföras. Varje medlemsstat ska fastställa en begränsad förvarsperiod, som inte får överskrida sex månader. |
| --- | --- |

5.

Tredjelandsmedborgaren ska hållas i förvar så länge som de villkor som fastställs i punkt 1 uppfylls och så länge som det är nödvändigt för att försäkra sig om att avlägsnandet kan genomföras. Varje medlemsstat ska fastställa en begränsad förvarsperiod, som inte får överskrida sex månader.

| 6. | Medlemsstaterna får inte förlänga den period som avses i punkt 5 annat än med en begränsad tid som inte överskrider ytterligare tolv månader i enlighet med nationell rätt i sådana fall där avlägsnandet, trots alla rimliga ansträngningar, sannolikt kommer att ta längre tid








  a) | på grund av bristande samarbete från den berörda tredjelandsmedborgarens sida, eller |
| --- | --- | --- |

6.

Medlemsstaterna får inte förlänga den period som avses i punkt 5 annat än med en begränsad tid som inte överskrider ytterligare tolv månader i enlighet med nationell rätt i sådana fall där avlägsnandet, trots alla rimliga ansträngningar, sannolikt kommer att ta längre tid

a)

på grund av bristande samarbete från den berörda tredjelandsmedborgarens sida, eller

| b) | beroende på att införskaffandet av nödvändiga handlingar från tredjeländer drar ut på tiden. |
| --- | --- |

b)

beroende på att införskaffandet av nödvändiga handlingar från tredjeländer drar ut på tiden.

Hållandet i förvar måste upphöra och den berörda personen friges i ett antal olika situationer, i synnerhet om

| — | det inte längre föreligger rimliga utsikter till ett avlägsnande av rättsliga eller andra skäl |
| --- | --- |

—

det inte längre föreligger rimliga utsikter till ett avlägsnande av rättsliga eller andra skäl

| — | förfarandena för avlägsnande inte följs upp ordentligt av myndigheterna |
| --- | --- |

—

förfarandena för avlägsnande inte följs upp ordentligt av myndigheterna

| — | den längsta tiden för hållande i förvar har nåtts. |
| --- | --- |

—

den längsta tiden för hållande i förvar har nåtts.

Dessutom ska hållandet i förvar upphöra utifrån fall till fall om det blir lämpligt att välja ett alternativ förvar.

14.4.1   Inga rimliga utsikter till ett avlägsnande

Inga rimliga utsikter till ett avlägsnande: I domen i målet Kadzoev, C-357/09, punkt 67 gav domstolen en klargörande tolkning av innebörden av ”rimliga utsikter”: ”[...] att det endast finns rimliga utsikter till ett avlägsnande om det finns faktiska utsikter för att avlägsnandet kan genomföras med hänsyn till de tidsgränser som föreskrivs i artikel 15.5 och 15.6 i detta direktiv. Rimliga utsikter till ett avlägsnande föreligger inte när det framstår som föga sannolikt att den berörda personen kommer att tas emot i ett tredjeland med hänsyn till ovannämnda tidsgränser.”

”Inga rimliga utsikter” är inte synonymt med ”omöjligt att verkställa”: ”omöjligt att verkställa” är ett mer kategoriskt påstående och svårare att visa än ”inga rimliga utsikter”, som endast hänför sig till en viss grad av sannolikhet.

Perioder av förvar att ta hänsyn till vid bedömning av ”rimliga utsikter till avlägsnande”: med tanke på den vikt som fästs vid konkret individuell bedömning från fall till fall av frihetsberövandets proportionalitet i artikel 15 (liksom i skäl 6) i återvändandedirektivet, måste hänsyn alltid tas till de längsta perioderna av förvar för den berörda personen i det särskilda fallet. Detta innebär att de längsta perioder för förvar som fastställs i nationell lag av den berörda medlemsstaten är relevanta. Det innebär också att en återvändare inte ska hållas i förvar i en medlemsstat om det förefaller osannolikt från början att den berörda personen kommer att tas emot i ett tredjeland inom den längsta period för förvar som tillåts enligt den medlemsstatens lag (i domen i målet Kadzoev, C-357/09 hänvisade domstolen till de längsta perioderna enligt direktivet, eftersom dessa var desamma som de längsta perioderna enligt tillämplig lagstiftning i den berörda medlemsstaten).

Kommissionen rekommenderar tillämpning av en längsta inledande period på sex månader, som ska antas mot bakgrund av omständigheterna i fallet och omprövas med rimliga tidsintervall under övervakning av en rättslig myndighet och av möjligheten att förlänga hållandet i förvar upp till 18 månader i de fall som avses i artikel 15.6 i återvändandedirektivet.

När de längsta perioderna för förvar har uppnåtts är artikel 15.4 i återvändandedirektivet inte längre tillämplig, och personen måste omedelbart friges – se domstolens dom i målet Kadzoev, C-357/09, punkterna 60 och 61: ”Domstolen konstaterar att när den längsta tidsgräns för hållande i förvar, som föreskrivs i artikel 15.6 i direktiv 2008/115/EG, har uppnåtts uppkommer aldrig frågan om det fortfarande finns rimliga utsikter till ett avlägsnande, i den mening som avses i artikel 15.4 i direktiv 2008/115/EG. I ett sådant fall måste nämligen tredjelandsmedborgaren under alla omständigheter omedelbart friges. Artikel 15.4 i direktiv 2008/115/EG kan alltså endast tillämpas när den längsta tidsgränsen för hållande i förvar enligt artikel 15.5 och 15.6 i detta direktiv inte har uppnåtts.”

Närmare klargöranden:

| — | Det är viktigt att uppmärksamma den särskilda situationen för statslösa personer, som kanske inte kan utnyttja konsulärt stöd av tredjeländer för att få giltiga identitets- eller resehandlingar. I ljuset av domstolens dom i målet Kadzoev, C-357/09 bör medlemsstaterna förvissa sig om att det finns rimliga utsikter till avlägsnande som berättigar att ålägga eller förlänga förvar. |
| --- | --- |

—

Det är viktigt att uppmärksamma den särskilda situationen för statslösa personer, som kanske inte kan utnyttja konsulärt stöd av tredjeländer för att få giltiga identitets- eller resehandlingar. I ljuset av domstolens dom i målet Kadzoev, C-357/09 bör medlemsstaterna förvissa sig om att det finns rimliga utsikter till avlägsnande som berättigar att ålägga eller förlänga förvar.

| — | Är det legitimt att fortsätta hålla en tredjelandsmedborgare i förvar om han eller hon är skyddad från avlägsnande på grund av principen om non-refoulement?






  — | Om rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger (till exempel på grund av ett sannolikt permanent problem med non-refoulement) ska tredjelandsmedborgaren friges i enlighet med artikel 15.4 i återvändandedirektivet. Om problemet med non-refoulement endast är begränsat och tillfälligt (till exempel på grund av att en trovärdig diplomatisk försäkran från återvändandelandet sannolikt kommer att utfärdas inom kort eller den återvändande är tillfälligt i behov av livsnödvändig medicinsk vård som inte finns i återvändandelandet) får hållandet i förvar upprätthållas, förutsatt att det fortfarande finns rimliga utsikter till avlägsnande. |
| --- | --- | --- |

—

Är det legitimt att fortsätta hålla en tredjelandsmedborgare i förvar om han eller hon är skyddad från avlägsnande på grund av principen om non-refoulement?

—

Om rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger (till exempel på grund av ett sannolikt permanent problem med non-refoulement) ska tredjelandsmedborgaren friges i enlighet med artikel 15.4 i återvändandedirektivet. Om problemet med non-refoulement endast är begränsat och tillfälligt (till exempel på grund av att en trovärdig diplomatisk försäkran från återvändandelandet sannolikt kommer att utfärdas inom kort eller den återvändande är tillfälligt i behov av livsnödvändig medicinsk vård som inte finns i återvändandelandet) får hållandet i förvar upprätthållas, förutsatt att det fortfarande finns rimliga utsikter till avlägsnande.

14.4.2   När den längsta perioden för förvar nås

Enligt artikel 15.5 och 15.6 i återvändandedirektivet är medlemsstaterna skyldiga att i nationell lagstiftning (77) fastställa en begränsad förvarsperiod, som inte får överskrida sex månader (i normala fall) eller 18 månader (i två villkorade fall: bristande samarbete från den återvändande eller att införskaffandet av nödvändiga handlingar från tredjeländer drar ut på tiden).

De kortare längsta förvarsperioder som fastställs genom nationell lagstiftning har företräde framför de 6/18 månader som anges i återvändandedirektivet: vid hantering av konkreta fall ska de längsta förvarsperioder som fastställsi nationell lag (i enlighet med återvändandedirektivet) tillämpas och inte de längsta perioder som fastställs i återvändandedirektivet. Detta innebär att en medlemsstat som har fastställt en nationell längsta förvarsperiod på till exempel 60 dagar för återvändande som inte samarbetar inte kan ha kvar personer i förvar längre än 60 dagar, trots att artikel 15.6 i återvändandedirektivet anger en tidsram på upp till 18 månader.

I nationell lagstiftning bör fastställas en längsta förvarsperiod som gör att de behöriga nationella myndigheterna kan vidta alla nödvändiga åtgärder för att verkställa återvändandebeslutet och således avsluta de nödvändiga förfarandena för framgångsrikt återvändande för den tredjelandsmedborgare som vistas olagligt och säkerställa återtagandet i återvändandelandet. Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna använder de marginaler som fastställs i artikel 15 i återvändandedirektivet och som medger en längsta inledande period på sex månader med möjlighet till förlängning upp till 18 månader i de fall som föreskrivs i artikel 15.6 i direktivet. Man ska komma ihåg att den faktiska varaktigheten av förvaret måste avgöras från fall till fall och att den återvändande ska friges om villkoren för förvar (till exempel rimliga utsikter till avlägsnande) inte längre föreligger.

Exempel på skäl som motiverar/inte motiverar en förlängning av hållande i förvar enligt artikel 15.6:

| — | Frånvaro av identitetshandlingar räcker inte i sig för att motivera en förlängning av förvarstiden – se domstolens dom i målet Mahdi, C-146/14, punkt 73: ”[...] att den berörda tredjelandsmedborgaren inte har några identitetshandlingar [kan] inte i sig [...] motivera en sådan förlängning av den tid denne får hållas i förvar som avses i artikel 15.6 i direktiv 2008/115/EG [...]”. |
| --- | --- |

—

Frånvaro av identitetshandlingar räcker inte i sig för att motivera en förlängning av förvarstiden – se domstolens dom i målet Mahdi, C-146/14, punkt 73: ”[...] att den berörda tredjelandsmedborgaren inte har några identitetshandlingar [kan] inte i sig [...] motivera en sådan förlängning av den tid denne får hållas i förvar som avses i artikel 15.6 i direktiv 2008/115/EG [...]”.

| — | Bristande samarbete med att skaffa fram identitetshandlingar kan motivera förlängning av förvarsperioden om det finns ett orsakssamband mellan bristen på samarbete och att återvändandet inte blir av – se domstolens dom i målet Mahdi, C-146/14, punkt 85: ”[...] endast om det framgår av en bedömning av dennes uppträdande under förvarstiden att han eller hon inte samarbetat med behöriga myndigheter i avlägsnandeförfarandet och det är sannolikt att avlägsnandet kommer att ta längre tid är förväntat på grund av dennes uppträdande. [...]”. |
| --- | --- |

—

Bristande samarbete med att skaffa fram identitetshandlingar kan motivera förlängning av förvarsperioden om det finns ett orsakssamband mellan bristen på samarbete och att återvändandet inte blir av – se domstolens dom i målet Mahdi, C-146/14, punkt 85: ”[...] endast om det framgår av en bedömning av dennes uppträdande under förvarstiden att han eller hon inte samarbetat med behöriga myndigheter i avlägsnandeförfarandet och det är sannolikt att avlägsnandet kommer att ta längre tid är förväntat på grund av dennes uppträdande. [...]”.

Närmare klargöranden:

| | Hänsyn till förvarsperioder som asylsökande: vid beräkning av förvarsperioden inför avlägsnande behöver förvarsperioder som asylsökande inte räknas med, eftersom förvar inför avlägsnande och förvar av asylsökande faller under olika rättsregler och rättsordningar – se domstolens dom i målet Kadzoev, C-357/09, punkterna 45 och 48: ”Förvar inför avlägsnande, som regleras i direktiv 2008/115/EG, och hållande av asylsökande i förvar, bland annat i enlighet med direktiven 2003/9/EG och 2005/85/EG och tillämpliga nationella bestämmelser, ingår således i olika regelverk. [...] Den tid under vilken en person har varit placerad på en tillfällig förvarsanläggning på grundval av ett beslut som fattats med stöd av nationella och gemenskapsrättsliga bestämmelser om asylsökande, ska [således]inte betraktas som förvar inför avlägsnande i den mening som avses i artikel 15 i direktiv 2008/115/EG.” |
| --- | --- |

Hänsyn till förvarsperioder som asylsökande: vid beräkning av förvarsperioden inför avlägsnande behöver förvarsperioder som asylsökande inte räknas med, eftersom förvar inför avlägsnande och förvar av asylsökande faller under olika rättsregler och rättsordningar – se domstolens dom i målet Kadzoev, C-357/09, punkterna 45 och 48: ”Förvar inför avlägsnande, som regleras i direktiv 2008/115/EG, och hållande av asylsökande i förvar, bland annat i enlighet med direktiven 2003/9/EG och 2005/85/EG och tillämpliga nationella bestämmelser, ingår således i olika regelverk. [...] Den tid under vilken en person har varit placerad på en tillfällig förvarsanläggning på grundval av ett beslut som fattats med stöd av nationella och gemenskapsrättsliga bestämmelser om asylsökande, ska [således]inte betraktas som förvar inför avlägsnande i den mening som avses i artikel 15 i direktiv 2008/115/EG.”

| | I punkt 47 i samma dom tilläggs: ”Om det skulle visa sig att det inte fattats något beslut om att hålla Said Kadzoev i förvar på den tillfälliga förvarsanläggningen i samband med prövningen av hans asylansökningar, vilka redovisats i punkt 19 i denna dom, och att han alltså hållits kvar i förvar med stöd av de tidigare gällande nationella bestämmelserna om förvar i avvaktan på avlägsnande eller med stöd av bestämmelserna i direktiv 2008/115/EG, ska den tid under vilken Said Kadzoev hållits i förvar och under vilken asylförfarandena pågått tas med vid beräkningen av den tid som en tredjelandsmedborgare får hållas i förvar inför avlägsnande, som avses i artikel 15.5 och 15.6 i direktiv 2008/115/EG.” |
| --- | --- |

I punkt 47 i samma dom tilläggs: ”Om det skulle visa sig att det inte fattats något beslut om att hålla Said Kadzoev i förvar på den tillfälliga förvarsanläggningen i samband med prövningen av hans asylansökningar, vilka redovisats i punkt 19 i denna dom, och att han alltså hållits kvar i förvar med stöd av de tidigare gällande nationella bestämmelserna om förvar i avvaktan på avlägsnande eller med stöd av bestämmelserna i direktiv 2008/115/EG, ska den tid under vilken Said Kadzoev hållits i förvar och under vilken asylförfarandena pågått tas med vid beräkningen av den tid som en tredjelandsmedborgare får hållas i förvar inför avlägsnande, som avses i artikel 15.5 och 15.6 i direktiv 2008/115/EG.”

| | Beaktande av förvarsperioder under förberedelse för överföring inom ramen för Dublinförfarandet: samma resonemang gäller som ovan i förhållande till förvarsperioder som asylsökande. |
| --- | --- |

Beaktande av förvarsperioder under förberedelse för överföring inom ramen för Dublinförfarandet: samma resonemang gäller som ovan i förhållande till förvarsperioder som asylsökande.

| | Beaktande av förvarsperioder under pågående överklagande med suspensiv verkan: sådana perioder måste beaktas – se domstolens dom i målet Kadzoev, C-357/09, punkterna 53–54: ”Den tid under vilken tredjelandsmedborgaren hållits i förvar, medan domstolsförfarandet för att pröva lagenligheten av beslutet om avlägsnande pågått, ska således tas med i beräkningen av den längsta tid för hållande i förvar som föreskrivs i artikel 15.5 och 15.6 i direktiv 2008/115/EG. I annat fall skulle tiden för hållande i förvar inför avlägsnande variera, i förekommande fall betydligt, från ett fall till ett annat i en och samma medlemsstat eller från en medlemsstat till en annan på grund av särdrag och omständigheter hänförliga till de nationella rättsliga förfarandena, vilket skulle strida mot det mål som eftersträvas med artikel 15.5 och 15.6 i direktiv 2008/115/EG, nämligen att garantera en längsta tidsgräns för hållande i förvar som är gemensam för samtliga medlemsstater.” |
| --- | --- |

Beaktande av förvarsperioder under pågående överklagande med suspensiv verkan: sådana perioder måste beaktas – se domstolens dom i målet Kadzoev, C-357/09, punkterna 53–54: ”Den tid under vilken tredjelandsmedborgaren hållits i förvar, medan domstolsförfarandet för att pröva lagenligheten av beslutet om avlägsnande pågått, ska således tas med i beräkningen av den längsta tid för hållande i förvar som föreskrivs i artikel 15.5 och 15.6 i direktiv 2008/115/EG. I annat fall skulle tiden för hållande i förvar inför avlägsnande variera, i förekommande fall betydligt, från ett fall till ett annat i en och samma medlemsstat eller från en medlemsstat till en annan på grund av särdrag och omständigheter hänförliga till de nationella rättsliga förfarandena, vilket skulle strida mot det mål som eftersträvas med artikel 15.5 och 15.6 i direktiv 2008/115/EG, nämligen att garantera en längsta tidsgräns för hållande i förvar som är gemensam för samtliga medlemsstater.”

| | Beaktande av förvarsperioder inför avlägsnande som tillbringats i (en annan) medlemsstat A, omedelbart följda av förvar inför avlägsnande i medlemsstat B (en sådan situation kan uppkomma till exempel inom ramen för överföring av en tredjelandsmedborgare från medlemsstat A till medlemsstat B enligt ett bilateralt avtal om återtagande som omfattas av artikel 6.3 i återvändandedirektivet): Kommissionen anser att den absoluta gränsen på 18 månader för oavbrutet förvar inför avlägsnande inte bör överskridas, med hänsyn till att den ändamålsenliga verkan av den längsta tid för hållande i förvar som fastställs i artikel 15.6 i återvändandedirektivet bör respekteras. Ett utbyte av information mellan medlemsstater om förvarsperioder som redan tillbringats i en annan medlemsstat liksom en möjlighet för medlemsstat B att vägra överföring från medlemsstat A om begäran från medlemsstat A gjordes alltför sent bör behandlas enligt relevanta bilaterala återtagandeavtal. |
| --- | --- |

Beaktande av förvarsperioder inför avlägsnande som tillbringats i (en annan) medlemsstat A, omedelbart följda av förvar inför avlägsnande i medlemsstat B (en sådan situation kan uppkomma till exempel inom ramen för överföring av en tredjelandsmedborgare från medlemsstat A till medlemsstat B enligt ett bilateralt avtal om återtagande som omfattas av artikel 6.3 i återvändandedirektivet): Kommissionen anser att den absoluta gränsen på 18 månader för oavbrutet förvar inför avlägsnande inte bör överskridas, med hänsyn till att den ändamålsenliga verkan av den längsta tid för hållande i förvar som fastställs i artikel 15.6 i återvändandedirektivet bör respekteras. Ett utbyte av information mellan medlemsstater om förvarsperioder som redan tillbringats i en annan medlemsstat liksom en möjlighet för medlemsstat B att vägra överföring från medlemsstat A om begäran från medlemsstat A gjordes alltför sent bör behandlas enligt relevanta bilaterala återtagandeavtal.

| | Beaktande av förvarsperioder som slutförts innan reglerna i återvändandedirektivet blev tillämpliga: sådana perioder måste beaktas – se domstolens dom i målet Kadzoev, C-357/09, punkterna 36–38. |
| --- | --- |

Beaktande av förvarsperioder som slutförts innan reglerna i återvändandedirektivet blev tillämpliga: sådana perioder måste beaktas – se domstolens dom i målet Kadzoev, C-357/09, punkterna 36–38.

14.5   Förnyat förvar av återvändare

Den längsta tiden för hållande i förvar enligt återvändandedirektivet får inte undergrävas genom omedelbart förnyat förvarstagande av återvändare efter att de frigivits från förvar.

Förnyat förvar av samma person i ett senare skede är legitimt endast om en viktig förändring av relevanta omständigheter har inträffat (till exempel att ett tredjeland har utfärdat nödvändiga handlingar eller en förbättring av läget i ursprungslandet som tillåter säkert återvändande), om förändringen medför ”rimliga utsikter till avlägsnande” i enlighet med artikel 15.4 i återvändandedirektivet och om alla övriga villkor för hållande i förvar enligt artikel 15 i detta direktiv är uppfyllda.

14.6   Tillämpning av mindre ingripande åtgärder efter att hållande i förvar upphört

Mindre ingripande åtgärder, såsom regelbunden rapportering till myndigheterna, deponering av en tillräcklig garantisumma, inlämnande av handlingar eller skyldighet att stanna på en viss plats kan åläggas så länge och i den utsträckning de fortfarande kan betraktas som en ”nödvändig åtgärd” för att verkställa återvändande. Det finns inga absoluta tidsgränser för tillämpningen av mindre ingripande åtgärder, men det måste bedömas huruvida räckvidden och varaktigheten av sådana åtgärder uppfyller kraven på proportionalitet.

Om karaktären och intensiteten av en mindre ingripande åtgärd är likartad med eller motsvarar frihetsberövande (till exempel åläggande av en obegränsad skyldighet att stanna på en viss anläggning utan möjlighet att lämna denna) måste detta i praktiken anses vara en fortsättning på hållandet i förvar, och de tidsgränser som fastställs i artikel 15.5 och 15.6 i återvändandedirektivet gäller.

15.   FÖRHÅLLANDEN I SAMBAND MED FÖRVAR

Rättslig grund: Artikel 16 i återvändandedirektivet.

| 1. | Förvar ska i regel ske i särskilda förvarsanläggningar. Om en medlemsstat inte kan tillhandahålla sådana särskilda anläggningar, utan måste använda fängelseanläggningar, ska tredjelandsmedborgare i förvar hållas avskilda från vanliga interner. |
| --- | --- |

1.

Förvar ska i regel ske i särskilda förvarsanläggningar. Om en medlemsstat inte kan tillhandahålla sådana särskilda anläggningar, utan måste använda fängelseanläggningar, ska tredjelandsmedborgare i förvar hållas avskilda från vanliga interner.

| 2. | Tredjelandsmedborgare i förvar ska – på begäran – ges möjlighet att vid tillfälle ta kontakt med juridiska ombud, familjemedlemmar och behöriga konsulära myndigheter. |
| --- | --- |

2.

Tredjelandsmedborgare i förvar ska – på begäran – ges möjlighet att vid tillfälle ta kontakt med juridiska ombud, familjemedlemmar och behöriga konsulära myndigheter.

| 3. | Särskild uppmärksamhet ska ägnas åt situationen för utsatta personer. Akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar ska tillhandahållas. |
| --- | --- |

3.

Särskild uppmärksamhet ska ägnas åt situationen för utsatta personer. Akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar ska tillhandahållas.

| 4. | Relevanta och behöriga nationella, internationella och icke-statliga organisationer och organ ska ha möjlighet att besöka sådana anläggningar för förvar som avses i punkt 1, i den mån de används för att hålla tredjelandsmedborgare i förvar i enlighet med detta kapitel. För sådana besök får tillstånd krävas. |
| --- | --- |

4.

Relevanta och behöriga nationella, internationella och icke-statliga organisationer och organ ska ha möjlighet att besöka sådana anläggningar för förvar som avses i punkt 1, i den mån de används för att hålla tredjelandsmedborgare i förvar i enlighet med detta kapitel. För sådana besök får tillstånd krävas.

| 5. | Tredjelandsmedborgare som hålls i förvar ska systematiskt erhålla information där de regler som tillämpas i anläggningen förklaras och deras rättigheter och skyldigheter fastställs. Detta inbegriper information om deras rätt enligt nationell lagstiftning att kontakta de organisationer och organ som avses i punkt 4. |
| --- | --- |

5.

Tredjelandsmedborgare som hålls i förvar ska systematiskt erhålla information där de regler som tillämpas i anläggningen förklaras och deras rättigheter och skyldigheter fastställs. Detta inbegriper information om deras rätt enligt nationell lagstiftning att kontakta de organisationer och organ som avses i punkt 4.

15.1   Inledande kvarhållande

Inledande gripande av polis för identifiering som omfattas av nationell lagstiftning: detta betonas uttryckligen i skäl 17 i återvändandedirektivet: ”Med undantag för det inledande gripande som de rättsvårdande myndigheterna genomför avpersonen i fråga, vilket regleras av nationell lagstiftning, bör frihetsberövandet förläggas till särskilda förvarsanläggningar.” Detta klargör att nationell lagstiftning kan fortsätta att gälla under en inledande period. Trots att detta inte är någon rättslig skyldighet uppmuntras medlemsstaterna att se till att tredjelandsmedborgare redan i detta skede hålls avskilda från vanliga interner.

Längd för den inledande period under vilken migranter kan kvarhållas av polis: en kort men skälig tid för att kunna identifiera den kvarhållne och få fram information som gör det möjligt att avgöra huruvida den berörda personen är en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i landet – se domstolens dom i målet Achughbabian, C-329/11, punkt 31: ”Den tid som de behöriga myndigheterna har till sitt förfogande för att identifiera den kontrollerade personen och göra efterforskningar för att kunna bedöma huruvida personen är en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i landet måste visserligen vara kort, men ändå rimlig. Om den person som berörs inte samarbetar kan det bli svårt att fastställa namn och nationalitet. Det kan också visa sig vara svårt att utreda huruvida det rör sig om en olaglig vistelse, framför allt när den berörda personen åberopar ställning som asylsökande eller flykting. För att inte undergräva syftet med direktiv 2008/115/EG, vilket det erinrades om i föregående punkt, är de behöriga myndigheterna emellertid skyldiga att agera skyndsamt och att utan dröjsmål ta ställning till om vistelsen är olaglig eller inte.” Det finns ingen specificerad bindande tidsram, men kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att se till att en överföring till en särskild förvarsanläggning för irreguljära migranter normalt äger rum inom 48 timmar efter gripandet (i undantagsfall kan längre tidsperioder vara tillåtna på geografiskt avlägsna platser).

15.2   Användning av särskilda anläggningar som huvudregel

Användning av särskilda anläggningar är huvudregeln: återvändare är inte brottslingar och bör behandlas annorlunda än vanliga interner. Användning av särskilda anläggningar är därför huvudregeln enligt återvändandedirektivet. Medlemsstaterna är skyldiga att hålla tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig i förvar inför avlägsnande i särskilda förvarsanläggningar och inte i vanliga fängelser. Detta innebär att medlemsstaterna är skyldiga att se till att det finns tillräckligt med platser tillgängliga på särskilda förvarsanläggningar så att förvarskapaciteten motsvarar aktuella behov och samtidigt säkerställer tillräckliga materiella förhållanden i samband med förvar.

Undantag från huvudregeln: Undantaget enligt artikel 16.1 i återvändandedirektivet, som tillåter medlemsstaterna att i undantagsfall inkvartera personer som hålls i förvar inför avlägsnande i vanliga fängelser, måste tolkas restriktivt. Detta bekräftades uttryckligen av domstolen i domen i de förenade målen Bero, C-473/13 och Bouzalmate, C-514/13 (78), punkt 25: ”I den andra meningen i [artikel 16.1] föreskrivs ett undantag från denna princip, vilket som sådant ska tolkas restriktivt (se, för ett liknande resonemang, dom Kamberaj, C-571/10, EU:C:2012:233, punkt 86).” Grundläggande rättigheter ska respekteras till fullo i samband med tillämpningen av ett sådant undantag, med vederbörlig hänsyn till situationer som överbeläggning, behovet av att undvika upprepade överföringar och eventuella skadliga konsekvenser för den återvändandes välbefinnande, i synnerhet när det gäller utsatta personer.

Oförutsägbara toppar i antalet personer i förvar: undantaget enligt artikel 16.1 i återvändandedirektivet får tillämpas när oförutsedda toppar i antalet personer i förvar på grund av oförutsedda kvantitativa variationer som är en naturlig del av fenomenet irreguljär migration (men ännu inte når nivån ”nödsituationer” som regleras av artikel 18 i återvändandedirektivet) gör det svårt att placera personer i förvar på särskilda anläggningar i en medlemsstat som annars har ett adekvat/tillräckligt antal platser i särskilda anläggningar.

Aggressiva personer som befinner sig i förvar: i enlighet med relevant rättspraxis från Europadomstolen är medlemsstaterna skyldiga att skydda återvändande som är tagna i förvar från aggressivt eller olämpligt beteende från andra förvarstagna. Medlemsstaterna uppmuntras att söka praktiska metoder för att hantera denna utmaning på särskilda anläggningar och utan att tillgripa förvar i fängelse. Möjliga lösningar kan vara att reservera vissa delar/längor av förvarsanläggningar för aggressiva personer, eller att ha särskilda förvarsanläggningar som reserveras för denna kategori av personer.

Avsaknad av särskilda förvarsanläggningar i en regional del av en medlemsstat: avsaknad av särskilda förvarsanläggningar i en regional del av en medlemsstat, medan anläggningar finns i en annan del av samma medlemsstat, kan inte i sig motivera förvar i ett vanligt fängelse. Detta bekräftades uttryckligen av domstolen i de förenade målen Bero, C-473/13 och Bouzalmate, C-514/13, punkt 32: ”[...] Artikel 16.1 i direktiv 2008/115/EG ska tolkas så, att en medlemsstat i regel är skyldig att placera en tredjelandsmedborgare, som vistas olagligt i medlemsstaten och som hålls i förvar i avvaktan på avlägsnande, i en särskild förvarsanläggning i den medlemsstaten, även om medlemsstaten har en federal struktur och det i den delstat som enligt nationell rätt har befogenhet att besluta om och verkställa en sådan placering inte finns någon sådan förvarsanläggning.”

Korta förvarsperioder: att förvarsperioden sannolikt varar endast kort tid (till exempel sju dagar eller mindre) är inget legitimt skäl att tillgripa förvar i fängelse.

Förvar på slutna medicinska/psykiatriska institutioner: förvar inför avlägsnande på slutna medicinska/psykiatriska institutioner eller tillsammans med personer som hålls i förvar av medicinska skäl anges inte i artikel 16.1 i återvändandedirektivet och skulle stå i strid med artikelns ändamålsenliga verkan, med undantag för situationer där, mot bakgrund av den berörda personens medicinska tillstånd och hälsostatus, förvaringen i eller överföringen till en specialiserad eller anpassad anläggning framstår som nödvändig för att erbjuda adekvat, kontinuerlig och specialiserad medicinsk övervakning, hjälp och omsorg, och förhindra att hälsotillståndet försämras.

15.3   Avskiljande från vanliga interner

Skyldigheten att hålla återvändande och interner åtskilda är ett absolut krav: enligt återvändandedirektivet gäller en undantagslös skyldighet för medlemsstaterna att se till att tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig alltid hålls avskilda från vanliga interner när en medlemsstat i undantagsfall inte kan tillhandahålla förvar för dessa tredjelandsmedborgare på särskilda förvarsanläggningar.

Före detta interner som ska återvända efter avtjänat straff: när fängelsestraffet är avtjänat och personen normalt skulle ha frigivits börjar reglerna om förvar inför avlägsnande att gälla, inklusive skyldigheten enligt artikel 16.1 i återvändandedirektivet att förvar ska ske på särskilda anläggningar. Om förberedelsen inför avlägsnande och möjligen själva avlägsnandet utförs under en period som fortfarande omfattas av fängelsedomen får förvar i fängelse fortsätta eftersom detta fortfarande gäller enligt domen för det brott personen tidigare begått. Medlemsstaterna uppmuntras att i god tid i förväg påbörja de åtgärder som krävs för avlägsnande medan personerna fortfarande avtjänar sina straff i fängelse för att säkerställa att tredjelandsmedborgarna återvänder senast när de friges från fängelse.

Aggressiva personer som befinner sig i förvar: aggressivt eller olämpligt beteende hos återvändare motiverar inte att de hålls i förvar tillsammans med vanliga interner förutom om en aggressiv handling utgör ett brott och en fängelsedom utdömts av en domstol.

Lydelsen ”vanlig intern” täcker både dömda interner och personer i häkte: detta bekräftas av riktlinje 10, punkt 4 i Twenty Guidelines on forced return från Europarådets ministerkommitté, som uttryckligen betonar att ”personer som hålls i förvar i väntan på avlägsnande från territoriet bör normalt inte hållas tillsammans med vanliga interner, dömda eller häktade”. Personer som befinner sig i förvar måste därför även hållas avskilda från interner i häkte.

Återvändare kan inte ingå överenskommelse om att hållas i förvar tillsammans med interner: domstolen bekräftade uttryckligen följande i domen i målet Pham, C-474/13 (79), punkterna 21 och 22: ”Skyldigheten enligt artikel 16.1 andra meningen i direktiv 2008/115/EG att hålla tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna avskilda från vanliga interner är därvid något mer än ett specifikt verkställighetsvillkor avseende förvar av tredjelandsmedborgare i fängelseanläggningar och utgör ett materiellt villkor för ett sådant förvar, utan vilket detta i princip inte är förenligt med direktivet. En medlemsstat kan mot denna bakgrund inte ta hänsyn till den berörde tredjelandsmedborgarens vilja.”

15.4   Materiella förhållanden i samband med förvar

Artikel 16 i återvändandedirektivet, Europarådets riktlinje om påtvingat återvändande nr 10 (”förhållanden i samband med förvar inför avlägsnande”), normer och faktablad från CPT (Europarådets kommitté till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning) om förvar i samband med migration, europeiska fängelsereglerna från 2006.

Återvändandedirektivet innehåller i sig ett antal konkreta garantier. Medlemsstaterna är skyldiga att

| — | tillhandahålla akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar, |
| --- | --- |

—

tillhandahålla akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar,

| — | särskilt uppmärksamma situationen för utsatta personer, vilket även innebär att mer allmänt se till att vederbörlig hänsyn tas till faktorer som den berörda personens ålder, eventuella funktionsnedsättningar och hälsa (inbegripet mental hälsa), |
| --- | --- |

—

särskilt uppmärksamma situationen för utsatta personer, vilket även innebär att mer allmänt se till att vederbörlig hänsyn tas till faktorer som den berörda personens ålder, eventuella funktionsnedsättningar och hälsa (inbegripet mental hälsa),

| — | systematiskt förse personer som hålls i förvar med information i vilken de regler som tillämpas i anläggningen förklaras och deras rättigheter och skyldigheter fastställs; det rekommenderas att denna information lämnas så fort som möjligt och inte senare än efter 24 timmar efter ankomsten, |
| --- | --- |

—

systematiskt förse personer som hålls i förvar med information i vilken de regler som tillämpas i anläggningen förklaras och deras rättigheter och skyldigheter fastställs; det rekommenderas att denna information lämnas så fort som möjligt och inte senare än efter 24 timmar efter ankomsten,

| — | ge personer i förvar möjlighet att ta kontakt med juridiska ombud, familjemedlemmar och konsulära myndigheter, |
| --- | --- |

—

ge personer i förvar möjlighet att ta kontakt med juridiska ombud, familjemedlemmar och konsulära myndigheter,

| — | erbjuda relevanta och behöriga nationella, internationella och icke-statliga organisationer och organ möjlighet att besöka förvarsanläggningar; denna rätt ska beviljas direkt till berörda organ, oberoende av en inbjudan från personen i förvar. |
| --- | --- |

—

erbjuda relevanta och behöriga nationella, internationella och icke-statliga organisationer och organ möjlighet att besöka förvarsanläggningar; denna rätt ska beviljas direkt till berörda organ, oberoende av en inbjudan från personen i förvar.

När det gäller aspekter som inte uttryckligen regleras av återvändandedirektivet behöver medlemsstaterna följa relevanta normer från Europarådet, särskilt ”CPT-normerna”: återvändandedirektivet reglerar inte vissa materiella förhållanden i samband med förvar, till exempel rumsstorlek, tillgång till sanitära anläggningar och utevistelser eller näringsfrågor under hållandet i förvar. Enligt skäl 17 bör dock de som hålls i förvar behandlas ”humant och värdigt” med respekt för deras grundläggande rättigheter och i överensstämmelse med internationell rätt. När medlemsstaterna ålägger förvar inför avlägsnande måste detta göras under förhållanden som följer artikel 4 i EU-stadgan, som förbjuder inhuman och förnedrande behandling. Den praktiska påverkan av denna skyldighet beskrivs mer detaljerat särskilt i

| 1. | Europarådets riktlinje om påtvingat återvändande nr 10 (”förhållanden i samband med förvar inför avlägsnande”), |
| --- | --- |

1.

Europarådets riktlinje om påtvingat återvändande nr 10 (”förhållanden i samband med förvar inför avlägsnande”),

| 2. | de normer som fastställts av Europarådets kommitté till förhindrande av tortyr (CPT-normerna, dokument CPT/Inf/E (2002) 1 – rev. 2013, CPT-faktablad om förvar i samband med migration, dokument CPT/Inf(2017)3) som specifikt tar upp behov och ställning för irreguljära migranter som hålls i förvar, |
| --- | --- |

2.

de normer som fastställts av Europarådets kommitté till förhindrande av tortyr (CPT-normerna, dokument CPT/Inf/E (2002) 1 – rev. 2013, CPT-faktablad om förvar i samband med migration, dokument CPT/Inf(2017)3) som specifikt tar upp behov och ställning för irreguljära migranter som hålls i förvar,

| 3. | de europeiska fängelsereglerna från 2006 (rekommendation Rec(2006)2 från Ministerkommittén till medlemsstaterna) som miniminormer för alla aspekter som inte tas upp i ovannämnda normer, |
| --- | --- |

3.

de europeiska fängelsereglerna från 2006 (rekommendation Rec(2006)2 från Ministerkommittén till medlemsstaterna) som miniminormer för alla aspekter som inte tas upp i ovannämnda normer,

| 4. | Förenta nationernas regler om minimistandarder för behandlingen av fångar (godkända av Ekonomiska och sociala rådet i dess resolutioner 663 C (XXIV) av den 31 juli 1957 och 2076 (LXII) av den 13 maj 1977). |
| --- | --- |

4.

Förenta nationernas regler om minimistandarder för behandlingen av fångar (godkända av Ekonomiska och sociala rådet i dess resolutioner 663 C (XXIV) av den 31 juli 1957 och 2076 (LXII) av den 13 maj 1977).

Dessa standarder utgör en allmänt vedertagen beskrivning av de skyldigheter som medlemsstaterna som ett absolut minimum bör följa vid förvar när de tillämpar EU-lagstiftningen för att efterleva Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna samt de skyldigheter som följer av EU-stadgan.

Europarådets riktlinje 10 – Förhållanden vid förvar inför avlägsnande

| 1. | Personer som hålls i förvar i avvaktan på avlägsnande bör normalt inkvarteras så fort som möjligt i särskilda förvarsanläggningar som erbjuder materiella förhållanden och funktioner som är lämpliga med tanke på personernas rättsliga ställning och som bemannas med rätt utbildad personal. |
| --- | --- |

1.

Personer som hålls i förvar i avvaktan på avlägsnande bör normalt inkvarteras så fort som möjligt i särskilda förvarsanläggningar som erbjuder materiella förhållanden och funktioner som är lämpliga med tanke på personernas rättsliga ställning och som bemannas med rätt utbildad personal.

| 2. | Sådana anläggningar bör tillhandahålla inkvartering som är adekvat möblerad, ren och i gott skick och som ger tillräckligt utrymme för det berörda antalet personer. Dessutom ska lokalerna vara inredda och utformade med omsorg för att så långt det är möjligt undvika en miljö som ger ett fängelseliknande intryck. Organiserade aktiviteter bör omfatta utomhusträning, tillgång till ett dagrum, radio/tv och tidningar/tidskrifter och andra lämpliga möjligheter till fritidssysselsättning. |
| --- | --- |

2.

Sådana anläggningar bör tillhandahålla inkvartering som är adekvat möblerad, ren och i gott skick och som ger tillräckligt utrymme för det berörda antalet personer. Dessutom ska lokalerna vara inredda och utformade med omsorg för att så långt det är möjligt undvika en miljö som ger ett fängelseliknande intryck. Organiserade aktiviteter bör omfatta utomhusträning, tillgång till ett dagrum, radio/tv och tidningar/tidskrifter och andra lämpliga möjligheter till fritidssysselsättning.

| 3. | Personalen vid sådana anläggningar bör väljas med omsorg och ges lämplig utbildning. Medlemsstaterna uppmuntras att så långt möjligt ge berörd personal utbildning som inte endast inriktas på kommunikation med andra människor utan också gör dem förtrogna med de förvarstagnas olika kulturer. Några i personalen bör ha relevanta språkkunskaper och ha förmåga att känna igen och vidta lämpliga åtgärder vid eventuella tecken på stress hos de förvarstagna. Personalen bör också när så krävs kunna anlita externt stöd, i synnerhet medicinskt och socialt stöd. |
| --- | --- |

3.

Personalen vid sådana anläggningar bör väljas med omsorg och ges lämplig utbildning. Medlemsstaterna uppmuntras att så långt möjligt ge berörd personal utbildning som inte endast inriktas på kommunikation med andra människor utan också gör dem förtrogna med de förvarstagnas olika kulturer. Några i personalen bör ha relevanta språkkunskaper och ha förmåga att känna igen och vidta lämpliga åtgärder vid eventuella tecken på stress hos de förvarstagna. Personalen bör också när så krävs kunna anlita externt stöd, i synnerhet medicinskt och socialt stöd.

| 4. | Personer i förvar i avvaktan på avlägsnande från territoriet bör normalt inte hållas tillsammans med vanliga interner, vare sig dömda eller häktade. Män och kvinnor bör hållas avskilda från det motsatta könet om de så önskar, men principen om att hålla familjen samlad bör respekteras och familjer bör därför inkvarteras på ett sätt som gör detta möjligt. |
| --- | --- |

4.

Personer i förvar i avvaktan på avlägsnande från territoriet bör normalt inte hållas tillsammans med vanliga interner, vare sig dömda eller häktade. Män och kvinnor bör hållas avskilda från det motsatta könet om de så önskar, men principen om att hålla familjen samlad bör respekteras och familjer bör därför inkvarteras på ett sätt som gör detta möjligt.

| 5. | De nationella myndigheterna bör säkerställa att de personer som hålls i förvar i dessa anläggningar har tillgång till advokater, läkare, icke-statliga organisationer, familjemedlemmar och UNHCR och att de kan kommunicera med omvärlden i enlighet med relevanta nationella bestämmelser. Dessa anläggningar ska dessutom övervakas regelbundet, även av oberoende övervakare. |
| --- | --- |

5.

De nationella myndigheterna bör säkerställa att de personer som hålls i förvar i dessa anläggningar har tillgång till advokater, läkare, icke-statliga organisationer, familjemedlemmar och UNHCR och att de kan kommunicera med omvärlden i enlighet med relevanta nationella bestämmelser. Dessa anläggningar ska dessutom övervakas regelbundet, även av oberoende övervakare.

| 6. | Personer i förvar ska ha rätt att framföra klagomål om de anser sig ha blivit illa behandlade eller inte tillräckligt skyddade från våld från andra personer i förvaret. Den som framför klagomål och vittnen som stödjer klagomålet ska skyddas från eventuell dålig behandling eller trakasserier som kan uppkomma som en följd av deras klagomål eller vittnesmål. |
| --- | --- |

6.

Personer i förvar ska ha rätt att framföra klagomål om de anser sig ha blivit illa behandlade eller inte tillräckligt skyddade från våld från andra personer i förvaret. Den som framför klagomål och vittnen som stödjer klagomålet ska skyddas från eventuell dålig behandling eller trakasserier som kan uppkomma som en följd av deras klagomål eller vittnesmål.

| 7. | Personer i förvar ska systematiskt erhålla information där de regler som tillämpas i anläggningen och vilka förfaranden som gäller dem förklaras samt deras rättigheter och skyldigheter fastställs. Denna information bör finnas på de språk som de berörda vanligen använder och om nödvändigt bör tolk anlitas. Personer i förvar bör informeras om sin rätt att kontakta en valfri advokat, behörig diplomatisk representation från sitt land, internationella organisationer som till exempel UNHCR och IOM (den internationella organisationen för migration) samt icke-statliga organisationer. De bör få stöd i detta avseende. |
| --- | --- |

7.

Personer i förvar ska systematiskt erhålla information där de regler som tillämpas i anläggningen och vilka förfaranden som gäller dem förklaras samt deras rättigheter och skyldigheter fastställs. Denna information bör finnas på de språk som de berörda vanligen använder och om nödvändigt bör tolk anlitas. Personer i förvar bör informeras om sin rätt att kontakta en valfri advokat, behörig diplomatisk representation från sitt land, internationella organisationer som till exempel UNHCR och IOM (den internationella organisationen för migration) samt icke-statliga organisationer. De bör få stöd i detta avseende.

CPT-normer om förvar i samband med migration – utdrag

| 29. | (förvarsanläggningar). [... ]Sådana anläggningar bör naturligtvis tillhandahålla inkvartering som är adekvat möblerad, ren och i gott skick och som ger tillräckligt utrymme för det berörda antalet personer. Vidare ska lokalerna vara inredda och utformade med omsorg för att så långt det är möjligt undvika en miljö som ger ett fängelseliknande intryck. Aktiviteterna på anläggningen bör omfatta utomhusträning, tillgång till ett dagrum, radio/tv och tidningar/tidskrifter och andra lämpliga möjligheter till fritidssysselsättning (till exempel brädspel, bordtennis). Ju längre tid personer hålls i förvar, desto större utbud av aktiviteter bör de erbjudas.


  Personalen vid förvarsanläggningar har en särskilt betungande uppgift. För det första kommer det oundvikligen att finnas kommunikationssvårigheter på grund av språkliga hinder. För det andra kommer många av personerna i förvar att tycka att det är svårt att acceptera att de har frihetsberövats utan att vara misstänkta för något brott. För det tredje finns det en risk för spänningar mellan förvarstagna av olika nationaliteter eller etniska grupper. Följaktligen värdesätter CPT att personalen vid sådana anläggningar väljs med omsorg och får lämplig utbildning. Förutom att ha en välutvecklad förmåga på området ömsesidig kommunikation bör den berörda personalen vara förtrogen med de förvarstagnas olika kulturer och åtminstone några av dem bör ha relevanta språkkunskaper. Dessutom bör de utbildas i att känna igen eventuella tecken på stressreaktioner (posttraumatiska eller framkallade av sociokulturella förändringar) som personerna i förvaret uppvisar och vidta lämpliga åtgärder. |
| --- | --- |

29.

(förvarsanläggningar). [... ]Sådana anläggningar bör naturligtvis tillhandahålla inkvartering som är adekvat möblerad, ren och i gott skick och som ger tillräckligt utrymme för det berörda antalet personer. Vidare ska lokalerna vara inredda och utformade med omsorg för att så långt det är möjligt undvika en miljö som ger ett fängelseliknande intryck. Aktiviteterna på anläggningen bör omfatta utomhusträning, tillgång till ett dagrum, radio/tv och tidningar/tidskrifter och andra lämpliga möjligheter till fritidssysselsättning (till exempel brädspel, bordtennis). Ju längre tid personer hålls i förvar, desto större utbud av aktiviteter bör de erbjudas.

Personalen vid förvarsanläggningar har en särskilt betungande uppgift. För det första kommer det oundvikligen att finnas kommunikationssvårigheter på grund av språkliga hinder. För det andra kommer många av personerna i förvar att tycka att det är svårt att acceptera att de har frihetsberövats utan att vara misstänkta för något brott. För det tredje finns det en risk för spänningar mellan förvarstagna av olika nationaliteter eller etniska grupper. Följaktligen värdesätter CPT att personalen vid sådana anläggningar väljs med omsorg och får lämplig utbildning. Förutom att ha en välutvecklad förmåga på området ömsesidig kommunikation bör den berörda personalen vara förtrogen med de förvarstagnas olika kulturer och åtminstone några av dem bör ha relevanta språkkunskaper. Dessutom bör de utbildas i att känna igen eventuella tecken på stressreaktioner (posttraumatiska eller framkallade av sociokulturella förändringar) som personerna i förvaret uppvisar och vidta lämpliga åtgärder.

| 79. | Förhållanden vid förvar för irreguljära migranter bör ta hänsyn till att personerna är berövade sin frihet, och restriktioner på plats bör begränsas och varierande aktiviteter erbjudas. Irreguljära migranter i förvar bör till exempel ha alla möjligheter att behålla meningsfull kontakt med omvärlden (inbegripet stora möjligheter att ringa telefonsamtal och ta emot besök) och deras rörelsefrihet inom förvarsanläggningen bör begränsas så lite som möjligt. Även om förhållanden vid förvar i fängelser motsvarar dessa krav – och detta är verkligen inte alltid fallet – anser CPT att det är ett grundläggande fel av de anledningar som anges ovan att hålla irreguljära migranter i förvar i en fängelsemiljö. |
| --- | --- |

79.

Förhållanden vid förvar för irreguljära migranter bör ta hänsyn till att personerna är berövade sin frihet, och restriktioner på plats bör begränsas och varierande aktiviteter erbjudas. Irreguljära migranter i förvar bör till exempel ha alla möjligheter att behålla meningsfull kontakt med omvärlden (inbegripet stora möjligheter att ringa telefonsamtal och ta emot besök) och deras rörelsefrihet inom förvarsanläggningen bör begränsas så lite som möjligt. Även om förhållanden vid förvar i fängelser motsvarar dessa krav – och detta är verkligen inte alltid fallet – anser CPT att det är ett grundläggande fel av de anledningar som anges ovan att hålla irreguljära migranter i förvar i en fängelsemiljö.

| 82. | Rätten till tillgång till en advokat bör omfatta rätten att tala med en advokat i enrum och att få tillgång till juridisk rådgivning för frågor som rör uppehåll, förvar och deportering. Detta innebär att irreguljära migranter bör få tillgång till rättsligt bistånd även om de inte själva kan betala för en advokat.


  Dessutom bör alla personer som anländer till ett förvar genast undersökas av en läkare eller en utbildad sköterska som rapporterar till en läkare. Rätten till tillgång till läkare bör omfatta rätten – om den irreguljära migranten så önskar – att bli undersökt av den läkare som han eller hon väljer, men den förvarstagna kan få betala för en sådan undersökning själv.


  Om irreguljära migranter tillåts behålla sina mobiltelefoner medan de är frihetsberövade eller åtminstone har tillgång till dem underlättar det för dem att meddela en släkting eller en valfri tredje part om förvarsåtgärden. |
| --- | --- |

82.

Rätten till tillgång till en advokat bör omfatta rätten att tala med en advokat i enrum och att få tillgång till juridisk rådgivning för frågor som rör uppehåll, förvar och deportering. Detta innebär att irreguljära migranter bör få tillgång till rättsligt bistånd även om de inte själva kan betala för en advokat.

Dessutom bör alla personer som anländer till ett förvar genast undersökas av en läkare eller en utbildad sköterska som rapporterar till en läkare. Rätten till tillgång till läkare bör omfatta rätten – om den irreguljära migranten så önskar – att bli undersökt av den läkare som han eller hon väljer, men den förvarstagna kan få betala för en sådan undersökning själv.

Om irreguljära migranter tillåts behålla sina mobiltelefoner medan de är frihetsberövade eller åtminstone har tillgång till dem underlättar det för dem att meddela en släkting eller en valfri tredje part om förvarsåtgärden.

| 90. | Det är ett livsviktigt ansvar att bedöma irreguljära migranters hälsotillstånd under frihetsberövandet när det gäller varje enskild person i förvar och en grupp av irreguljära migranter som helhet. Irreguljära migranters mentala eller fysiska hälsa kan påverkas negativt av tidigare traumatiska upplevelser. Dessutom kan förlusten av invand personlig och kulturell miljö och osäkerhet om framtiden leda till mental försämring inbegripet stegring av befintliga symptom på depression, oro och posttraumatiska problem. |
| --- | --- |

90.

Det är ett livsviktigt ansvar att bedöma irreguljära migranters hälsotillstånd under frihetsberövandet när det gäller varje enskild person i förvar och en grupp av irreguljära migranter som helhet. Irreguljära migranters mentala eller fysiska hälsa kan påverkas negativt av tidigare traumatiska upplevelser. Dessutom kan förlusten av invand personlig och kulturell miljö och osäkerhet om framtiden leda till mental försämring inbegripet stegring av befintliga symptom på depression, oro och posttraumatiska problem.

| 91. | Som ett minimum måste en person som har åtminstone formell sjuksköterskekompetens vara på plats dagligen vid alla anläggningar där irreguljära migranter hålls i förvar. En sådan person bör i första hand genomföra den inledande medicinska undersökningen av personer som anländer till förvaret (särskilt med avseende på smittosamma sjukdomar, inbegripet tuberkulos), ta emot begäran om att få träffa en läkare, se till att förskrivna mediciner finns och delas ut, föra journaler och övervaka de allmänna hygienförhållandena. |
| --- | --- |

91.

Som ett minimum måste en person som har åtminstone formell sjuksköterskekompetens vara på plats dagligen vid alla anläggningar där irreguljära migranter hålls i förvar. En sådan person bör i första hand genomföra den inledande medicinska undersökningen av personer som anländer till förvaret (särskilt med avseende på smittosamma sjukdomar, inbegripet tuberkulos), ta emot begäran om att få träffa en läkare, se till att förskrivna mediciner finns och delas ut, föra journaler och övervaka de allmänna hygienförhållandena.

Europeiska fängelseregler 2006 – utdrag

Inkvartering

| 18.1 | Den inkvartering som erbjuds intagna, i synnerhet inkvarteringen för dygnsvila, ska respektera den mänskliga värdigheten och i möjligaste mån behovet av avskildhet och uppfylla kraven på sundhet och hygien, varvid vederbörlig hänsyn ska tas till klimatförhållanden och särskilt till golvutrymme, luftvolym, belysning, uppvärmning och ventilation. |
| --- | --- |

18.1

| 18.2 | I alla byggnader där intagna ska bo, arbeta eller samlas ska








  a) | fönstren vara tillräckligt stora för att medge att de intagna kan läsa eller arbeta i dagsljus under normala förhållanden och släppa in tillräckligt med frisk luft såvida det inte finns ett adekvat luftkonditioneringssystem, |
| --- | --- | --- |

18.2

a)

fönstren vara tillräckligt stora för att medge att de intagna kan läsa eller arbeta i dagsljus under normala förhållanden och släppa in tillräckligt med frisk luft såvida det inte finns ett adekvat luftkonditioneringssystem,

| b) | belysningen uppfylla godkända tekniska normer, och |
| --- | --- |

b)

belysningen uppfylla godkända tekniska normer, och

| c) | ett larmsystem finnas som gör det möjligt för de intagna att snabbt komma i kontakt med personalen. |
| --- | --- |

c)

ett larmsystem finnas som gör det möjligt för de intagna att snabbt komma i kontakt med personalen.

Hygien

| 19.1 | Alla utrymmen i varje fängelse ska underhållas väl och alltid vara rena och välstädade. |
| --- | --- |

19.1

| 19.2 | När nyintagna kommer till ett fängelse ska den cell eller annan inkvartering som de anvisas vara väl rengjord. |
| --- | --- |

19.2

| 19.3 | De intagna ska ha tillgång till hygien- och toalettutrymmen som är hygieniska och erbjuder avskildhet. |
| --- | --- |

19.3

| 19.4 | Adekvata faciliteter ska tillhandahållas så att varje intagen kan bada eller duscha i vatten vars temperatur är anpassad till det rådande klimatet, helst dagligen men minst två gånger per vecka, eller oftare om så erfordras av allmänhygieniska skäl. |
| --- | --- |

19.4

| 19.5 | De intagna ska hålla sig själva och sina kläder rena och välvårdade och sitt rum rent och välstädat. |
| --- | --- |

19.5

| 19.6 | Fängelsemyndigheterna ska tillhandahålla hjälpmedel för detta, inklusive toalettartiklar, städutrustning och städmaterial. |
| --- | --- |

19.6

| 19.7 | Särskild hänsyn ska tas till kvinnors hygienbehov. |
| --- | --- |

19.7

Kläder och sängutrustning

| 20.1 | Intagna som saknar egna lämpliga kläder ska erbjudas kläder som är lämpliga för klimatet. |
| --- | --- |

20.1

| 20.2 | Sådana kläder får inte vara förnedrande eller förödmjukande. |
| --- | --- |

20.2

| 20.3 | Alla kläder ska hållas i gott skick och bytas ut vid behov. |
| --- | --- |

20.3

| 20.4 | Intagna som får permission att vistas utanför fängelset ska inte tvingas bära kläder som visar att de är intagna. |
| --- | --- |

20.4

| 21. | Varje intagen ska tilldelas en egen säng och egna lämpliga sängkläder, som ska hållas i gott skick och bytas tillräckligt ofta för att säkerställa att de är rena. |
| --- | --- |

21.

Måltider

| 22.1 | De intagna ska erbjudas en näringsriktig kost som är anpassad till deras ålder, hälsa, fysiska kondition, religion, kultur och arten av det arbete de utför. |
| --- | --- |

22.1

| 22.2 | Kraven på en näringsriktig kost, inklusive dess lägsta energi- och proteininnehåll, ska regleras av nationell lagstiftning. |
| --- | --- |

22.2

| 22.3 | Maten ska tillagas och serveras på ett hygieniskt sätt. |
| --- | --- |

22.3

| 22.4 | Tre måltider ska tillhandahållas per dag med rimliga tidsintervall. |
| --- | --- |

22.4

| 22.5 | Rent dricksvatten ska alltid finnas tillgängligt för de intagna. |
| --- | --- |

22.5

| 22.6 | Läkare eller legitimerad sjuksköterska ska föreskriva en ändrad diet för en viss intagen om så erfordras av medicinska skäl. |
| --- | --- |

22.6

Innehållet i verkställigheten

| 25.1 | De intagna ska erbjudas ett allsidigt program av aktiviteter. |
| --- | --- |

25.1

| 25.2 | Verksamheten ska göra det möjligt för alla intagna att tillbringa så mycket tid utanför cellerna som krävs för en rimlig nivå av mänskliga och sociala kontakter. |
| --- | --- |

25.2

| 25.3 | Denna verksamhet ska också tillgodose de intagnas behov av omsorg och vård. |
| --- | --- |

25.3

| 25.4 | Särskild uppmärksamhet ska ägnas behoven hos intagna som blivit fysiskt eller psykiskt misshandlade eller sexuellt utnyttjade. |
| --- | --- |

25.4

Motion och avkoppling

| 27.1 | Om vädret så tillåter ska alla intagna ges möjlighet till minst en timmes motion utomhus varje dag. |
| --- | --- |

27.1

| 27.2 | Vid otjänlig väderlek ska alternativa aktiviteter ordnas för att ge de intagna tillfälle att motionera. |
| --- | --- |

27.2

| 27.3 | Väl organiserade aktiviteter som främjar fysisk kondition och erbjuder adekvat motion och avkopplingsmöjligheter ska utgöra en integrerad del av fängelseverksamheten. |
| --- | --- |

27.3

| 27.4 | Fängelsemyndigheterna ska underlätta sådana aktiviteter genom att tillhandahålla lämpliga lokaler och lämplig utrustning. |
| --- | --- |

27.4

| 27.5 | Fängelsemyndigheterna ska vidta åtgärder för att anordna särskilda aktiviteter för intagna i behov av sådana. |
| --- | --- |

27.5

| 27.6 | Fritidsaktiviteter, såsom sport, idrott, kulturella aktiviteter, hobbyverksamhet och annan fritidssysselsättning ska erbjudas och om möjligt ska de intagna tillåtas att organisera dessa. |
| --- | --- |

27.6

| 27.7 | De intagna ska tillåtas att umgås med varandra under träning och i syfte att delta i fritidsaktiviteter. |
| --- | --- |

27.7

Tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet

| 29.1 | De intagnas rätt till tanke-, samvets- och religionsfrihet ska respekteras. |
| --- | --- |

29.1

| 29.2 | Så långt det är praktiskt möjligt ska verksamheten i fängelset utformas så att de intagna kan utöva sin religion och leva efter sin tro, delta i gudstjänster eller sammankomster som leds av erkända företrädare för denna religion eller tro, ta emot särskilda besök av sådana företrädare för sin religion eller tro och inneha böcker och annan litteratur som har med deras religion eller tro att göra. |
| --- | --- |

29.2

| 29.3 | De intagna får inte tvingas att utöva en religion eller tro, delta i religiösa gudstjänster och möten, delta i verksamhet med religiöst innehåll eller acceptera besök av företrädare för någon religion eller tro. |
| --- | --- |

29.3

Etniska och språkliga minoriteter

| 38.1 | Särskilda åtgärder ska vidtas för att tillgodose behoven hos intagna som tillhör etniska eller språkliga minoriteter. |
| --- | --- |

38.1

| 38.2 | I den utsträckning det är praktiskt möjligt ska olika grupper tillåtas upprätthålla sina kulturella sedvänjor på fängelset. |
| --- | --- |

38.2

| 38.3 | Språkliga behov ska tillgodoses med hjälp av kompetenta tolkar och genom att tillhandahålla skriftligt material på de olika språk som förekommer på ett visst fängelse. |
| --- | --- |

38.3

Hälso- och sjukvård

| 40.3 | De intagna ska ha tillgång till den sjukvård som är tillgänglig i landet utan särbehandling på grund av deras rättsliga situation. |
| --- | --- |

40.3

| 40.4 | Sjukvården i fängelserna ska sträva efter att upptäcka och behandla de fysiska eller psykiska sjukdomstillstånd eller brister som de intagna kan lida av. |
| --- | --- |

40.4

| 40.5 | I detta syfte ska alla nödvändiga allmänmedicinska, kirurgiska och psykiatriska resurser, som är tillgängliga för allmänheten, ställas till de intagnas förfogande. |
| --- | --- |

40.5

Hälso- och sjukvårdspersonal

| 41.1 | Alla fängelser ska ha tillgång till minst en legitimerad allmänpraktiserande läkare. |
| --- | --- |

41.1

| 41.2 | Åtgärder ska vidtas som säkerställer att en läkare alltid finns tillgänglig utan dröjsmål i akuta fall. |
| --- | --- |

41.2

| 41.3 | Om fängelserna inte har en heltidsanställd läkare ska en deltidsanställd läkare komma på regelbundna besök. |
| --- | --- |

41.3

| 41.4 | Varje fängelse ska ha personal med lämplig sjukvårdsutbildning. |
| --- | --- |

41.4

| 41.5 | Legitimerade tandläkare och optiker ska finnas tillgängliga för alla intagna. |
| --- | --- |

41.5

Läkarens uppgifter

| 42.1 | Läkaren, eller en legitimerad sjuksköterska som rapporterar till läkaren, ska ta emot alla intagna så snart som möjligt efter inskrivning och undersöka dem om det inte är uppenbart onödigt. |
| --- | --- |

42.1

| 42.2 | Läkaren, eller en legitimerad sjuksköterska som rapporterar till läkaren, ska på begäran undersöka den intagna personen vid frigivningen och i övrigt undersöka de intagna vid behov. |
| --- | --- |

42.2

| 42.3 | Vid undersökning av en intagen ska läkare, eller en legitimerad sjuksköterska som rapporterar till en sådan läkare, särskilt beakta:








  a) | att normala sekretessbestämmelser för sjukvårdspersonal följs, |
| --- | --- | --- |

42.3

a)

att normala sekretessbestämmelser för sjukvårdspersonal följs,

| b) | att fysisk eller psykisk sjukdom diagnostiseras, och att alla åtgärder vidtas som är nödvändiga för behandlingen av denna och för upprätthållandet av förekommande medicinsk behandling, |
| --- | --- |

b)

att fysisk eller psykisk sjukdom diagnostiseras, och att alla åtgärder vidtas som är nödvändiga för behandlingen av denna och för upprätthållandet av förekommande medicinsk behandling,

| c) | att alla tecken eller indikationer på att en intagen kan ha utsatts för fysiskt våld dokumenteras och rapporteras till behörig myndighet, |
| --- | --- |

c)

att alla tecken eller indikationer på att en intagen kan ha utsatts för fysiskt våld dokumenteras och rapporteras till behörig myndighet,

| d) | att abstinensbesvär förorsakade av missbruk av droger, läkemedel eller alkohol behandlas, |
| --- | --- |

d)

att abstinensbesvär förorsakade av missbruk av droger, läkemedel eller alkohol behandlas,

| e) | att eventuell psykisk eller annan påfrestning till följd av frihetsberövandet identifieras, |
| --- | --- |

e)

att eventuell psykisk eller annan påfrestning till följd av frihetsberövandet identifieras,

| f) | att intagna som misstänks bära smittsam sjukdom isoleras under den tid smittorisk föreligger och att de erhåller korrekt behandling, |
| --- | --- |

f)

att intagna som misstänks bära smittsam sjukdom isoleras under den tid smittorisk föreligger och att de erhåller korrekt behandling,

| g) | att intagna som är HIV-positiva inte isoleras enbart av detta skäl, |
| --- | --- |

g)

att intagna som är HIV-positiva inte isoleras enbart av detta skäl,

| h) | att fysiska eller psykiska brister som kan hindra återanpassningen i samhället efter frigivningen uppmärksammas, |
| --- | --- |

h)

att fysiska eller psykiska brister som kan hindra återanpassningen i samhället efter frigivningen uppmärksammas,

| i) | att varje intagens förmåga att arbeta eller delta i fysisk aktivitet fastställs, och |
| --- | --- |

i)

att varje intagens förmåga att arbeta eller delta i fysisk aktivitet fastställs, och

| j) | att arrangera med andra samhällsorgan så att erforderlig medicinsk eller psykiatrisk behandling kan fortsätta efter frigivningen om den intagne ger sitt samtycke till sådana arrangemang. |
| --- | --- |

j)

att arrangera med andra samhällsorgan så att erforderlig medicinsk eller psykiatrisk behandling kan fortsätta efter frigivningen om den intagne ger sitt samtycke till sådana arrangemang.

Tillhandahållande av hälso- och sjukvård

| 46.1 | Sjuka intagna som är i behov av specialistbehandling ska överföras till specialiserade fängelser eller till civila sjukhus om ifrågavarande behandling inte är tillgänglig i fängelserna. |
| --- | --- |

46.1

| 46.2 | Om ett fängelse har sin egen sjukvårdsinrättning ska denna vara lämpligt bemannad och utrustad för att ge erforderlig vård och behandling åt intagna som remitteras till den. |
| --- | --- |

46.2

16.   FÖRVAR AV UNDERÅRIGA OCH FAMILJER

Rättslig grund: Artikel 17 i återvändandedirektivet.

| 1. | Ensamkommande barn och familjer med underåriga ska endast hållas i förvar som en sista utväg och under en så kort tid som möjligt. |
| --- | --- |

1.

Ensamkommande barn och familjer med underåriga ska endast hållas i förvar som en sista utväg och under en så kort tid som möjligt.

| 2. | Familjer som hålls i förvar i avvaktan på avlägsnande ska tillhandahållas separat inkvartering så att de tillförsäkras adekvat skydd för sitt privatliv. |
| --- | --- |

2.

Familjer som hålls i förvar i avvaktan på avlägsnande ska tillhandahållas separat inkvartering så att de tillförsäkras adekvat skydd för sitt privatliv.

| 3. | Underåriga som hålls i förvar ska ha möjlighet att delta i fritidsverksamhet, inbegripet lekar och aktiviteter som lämpar sig för deras ålder och, beroende på vistelsens längd, ha tillgång till undervisning. |
| --- | --- |

3.

Underåriga som hålls i förvar ska ha möjlighet att delta i fritidsverksamhet, inbegripet lekar och aktiviteter som lämpar sig för deras ålder och, beroende på vistelsens längd, ha tillgång till undervisning.

| 4. | Så långt det är möjligt ska ensamkommande barn förses med inkvartering i anläggningar med tillgång till personal och utrymmen som tar hänsyn till behoven hos personer i deras åldersgrupp. |
| --- | --- |

4.

Så långt det är möjligt ska ensamkommande barn förses med inkvartering i anläggningar med tillgång till personal och utrymmen som tar hänsyn till behoven hos personer i deras åldersgrupp.

| 5. | När underåriga hålls i förvar i avvaktan på avlägsnande ska barnets bästa komma i främsta rummet. |
| --- | --- |

5.

När underåriga hålls i förvar i avvaktan på avlägsnande ska barnets bästa komma i främsta rummet.

Enligt återvändandedirektivet får förvar av ensamkommande barn och av familjer med underåriga inför avlägsnande tillgripas som en sista utväg och för kortast möjliga tid under förutsättning att särskilda säkerhetsgarantier vederbörligen respekteras.

Förutom de garantier som fastställs i artikel 17 i återvändandedirektivet måste principerna i artikel 15 i direktivet om tillämpning av de generella reglerna om förvar respekteras, vilket innebär att förvar endast får användas som en sista utväg, att ett stort antal verkningsfulla alternativ måste vara tillgängliga och att en individuell bedömning av varje fall måste utföras (se avsnitt 14). När underåriga och familjer hålls i förvar ska alltid barnets bästa komma i främsta rummet och medlemsstaterna uppmuntras att involvera organ för skydd av barn i alla frågor i samband med förvar och, där det finns anledning till förvar, att allt som är möjligt ska göras för att säkerställa att ett stort genomförbart spektrum av verkningsfulla alternativ till förvar av barn (både ensamkommande och de med familjer) är tillgängliga.

UNHCR (80) och Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (81) beskriver några exempel på god praxis om alternativ till förvar av ensamkommande barn och familjer med barn.

Kommissionen rekommenderar att nationell lagstiftning inte bör hindra möjligheten att placera barn i förvar när det är absolut nödvändigt för att säkerställa genomförandet av ett slutligt beslut om återvändande och om mindre ingripande åtgärder inte kan tillämpas effektivt i det enskilda fallet.

Texten i artikel 17 i återvändandedirektivet motsvarar nära texten i Europarådets riktlinje 11 – ”Barn och familjer”. Ytterligare konkret vägledning finns i kommentarerna till denna riktlinje:

Europarådets riktlinje 11 – Barn och familjer

Kommentarer

| 1. | Punkterna 1, 3 och 5 av denna riktlinje är inspirerade av de relevanta bestämmelserna i barnkonventionen, som antogs och öppnades för undertecknande, ratificering och anslutning genom FN:s generalförsamlings resolution 44/25 av den 20 november 1989 och som ratificerats av alla medlemsstaterna i Europarådet. Med avseende på punkt 2 erinras om att rätten till respekt för familjelivet enligt artikel 8 i EU-stadgan även gäller i samband med förvar. |
| --- | --- |

1.

| 2. | Med avseende på frihetsberövande av barn anger artikel 37 i barnkonventionen särskilt att ”Gripande, anhållande, häktning, fängslande [...] av ett barn skall ske i enlighet med lag och får endast användas som en sista utväg och för kortast lämpliga tid” (artikel 37 b). Enligt artikel 20.1 i denna konvention ska ”[E]tt barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö [...] ha rätt till särskilt skydd och bistånd från statens sida”. |
| --- | --- |

2.

| 3. | Inspiration hämtades också från punkt 38 i FN:s regler om skydd av frihetsberövade unga, antagna genom generalförsamlingens resolution 45/113 av den 14 december 1990, som avser alla former av frihetsberövande såsom varje form av kvarhållande eller fängslande eller placering av en person i en offentlig eller privat förvarsenhet som personen inte har tillstånd att lämna när han eller hon vill enligt beslut av någon juridisk, administrativ eller offentlig myndighet (punkt 11 b). Enligt punkt 38 har varje barn i skolpliktig ålder rätt till utbildning som är anpassad till hans eller hennes behov och förmågor och utformad för att förbereda honom eller henne inför återanpassning till samhället. Sådan utbildning bör ges utanför förvarsanläggningen i allmänna skolor när så är möjligt, och i varje fall av utbildade lärare genom program som är integrerade med utbildningsväsendet i landet så att ungdomarna efter frigivning kan fortsätta sin utbildning utan svårighet. Särskild uppmärksamhet bör de som administrerar förvarsanläggningar fästa vid utbildningen för ungdomar av utländsk härkomst eller med särskilda kulturella eller etniska behov. Ungdomar som är analfabeter eller har kognitiva svårigheter eller inlärningssvårigheter bör ha rätt till specialundervisning. |
| --- | --- |

3.

| 4. | Den sista punkten återspeglar den vägledande principen i barnkonventionen vars artikel 3.1 slår fast att ”[v]id alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, skall barnets bästa komma i främsta rummet”. Detta gäller givetvis även vid beslut om att hålla barn i förvar i avvaktan på avlägsnande från territoriet. |
| --- | --- |

4.

När det gäller att hålla underåriga i förvar föreskriver CPT-normerna följande regler som bör respekteras av medlemsstaterna när dessa – i undantagsfall och som en sista utväg – tillämpar förvar:

CPT-normer om att hålla underåriga i förvar – utdrag

| 97. | CPT anser att alla ansträngningar ska göras för att undvika att tillgripa frihetsberövande av en irreguljär migrant som är underårig. I överensstämmelse med principen om ”barnets bästa” så som den formuleras i artikel 3 i FN:s barnkonvention är förvar av barn sällan befogat, inbegripet ensamkommande och barn som skilts från sina familjer, och ur kommitténs synvinkel kan det inte motiveras enbart av att barnet saknar uppehållstillstånd. När ett barn undantagsvis hålls i förvar ska frihetsberövandet pågå under kortast möjliga tid, och alla ansträngningar ska göras för att ensamkommande barn eller barn som skilts från sin familj omedelbart ska kunna friges från en förvarsanläggning och placeras i en lämpligare omvårdnadssituation. På grund av barns utsatthet bör dessutom ytterligare säkerhetsgarantier tillämpas när barn hålls i förvar, särskilt i de fall när barnen har skilts från sina föräldrar eller andra vårdnadshavare eller är ensamkommande utan föräldrar, vårdnadshavare eller släktingar. |
| --- | --- |

97.

| 98. | Så fort som möjligt efter att ett barns närvaro har blivit känd av myndigheterna bör en professionell kompetent person genomföra en första intervju på ett språk som barnet förstår. En bedömning av barnets särskilda utsatthet bör göras utifrån ålder, hälsa, psykosociala faktorer och andra skyddsbehov, inbegripet sådana som har uppkommit efter våld, människohandel eller trauma. Frihetsberövade barn som är ensamkommande eller har skilts från sina familjer bör omedelbart få tillgång till kostnadsfritt rättsligt och annat bistånd, inbegripet att en förmyndare eller ett juridiskt ombud utses. Översynssystem bör också införas för övervakning av kvaliteten i ett pågående förmyndarskap. |
| --- | --- |

98.

| 99. | Åtgärder bör vidtas för att säkerställa regelbunden närvaro av och individuell kontakt med en socialarbetare och en psykolog vid anläggningar som håller barn i förvar. Personal av olika kön är en annan säkerhetsgaranti som motverkar dålig behandling, och närvaron av både manlig och kvinnlig personal kan ha gynnsam effekt när de gäller etiska normer och för att främja en känsla av normalitet på en förvarsanläggning. Frihetsberövade barn bör också erbjudas ett brett spektrum av konstruktiva aktiviteter (med särskild tonvikt vid att göra det möjligt för barnet att fortsätta sin utbildning). |
| --- | --- |

99.

| 100. | För att minska risken för utnyttjande bör särskilda arrangemang som passar barn ordnas för boendet till exempel genom att barn hålls avskilda från vuxna, om det inte är till barnets bästa att inte göra det. Detta skulle till exempel vara fallet när barn är i sällskap med sina föräldrar eller andra släktingar. I det fallet ska alla ansträngningar göras för att inte splittra familjen. |
| --- | --- |

100.

| 131. | Effektiva förfaranden för klagomål och inspektion är grundläggande säkerhetsgarantier för att motverka dålig behandling i alla förvarsanläggningar, även förvarsanläggningar för ungdomar. Ungdomar (och deras föräldrar och juridiska ombud) bör ha möjlighet att framföra klagomål inom anläggningens administrativa system och bör ha rätt att rikta klagomål konfidentiellt till en oberoende myndighet. Förfaranden för klagomål bör vara enkla, effektiva och barnvänliga, särskilt när det gäller det språk som används. Ungdomar (och deras föräldrar eller juridiska ombud) bör ha rätt att få juridisk rådgivning angående klagomål och ha rätt till kostnadsfritt rättsligt bistånd då rättvisans intresse så kräver. |
| --- | --- |

131.

| 132. | CPT fäster särskild vikt vid att alla förvarsanläggningar för ungdomar regelbundet besöks av ett oberoende organ, såsom en besökskommitté, en domare, barnombudsmannen eller det nationella besöksorganet (inrättat enligt det fakultativa protokollet till FN:s konvention mot tortyr och annan omänsklig behandling – Opcat) som har behörighet att ta emot – och vid behov åtgärda – ungdomars klagomål eller klagomål som framförs av deras föräldrar eller juridiska ombud, för att inspektera inkvarteringen och faciliteterna och för att bedöma huruvida dessa anläggningar motsvarar kraven enligt nationell lag och relevanta internationella normer. Medlemmar i besöksorganet bör vara proaktiva och ta direktkontakt med ungdomar, vilket inbegriper att intervjua de förvarstagna i enrum. |
| --- | --- |

132.

17.   NÖDSITUATIONER

Rättslig grund: Artikel 18 i återvändandedirektivet.

| 1. | I situationer där ett exceptionellt stort antal tredjelandsmedborgare som ska återvända utgör en oförutsett stor belastning på förvarsanläggningarna i en medlemsstat eller dess administrativa personal, eller personal inom rättsväsendet, får medlemsstaten i fråga så länge som den exceptionella situationen består besluta att tillämpa längre tidsfrister för rättslig prövning än dem som beskrivs i artikel 15.2 tredje stycket och vidta nödåtgärder vad gäller förhållanden vid förvar som avviker från vad som föreskrivs i artiklarna 16.1 och 17.2. |
| --- | --- |

1.

I situationer där ett exceptionellt stort antal tredjelandsmedborgare som ska återvända utgör en oförutsett stor belastning på förvarsanläggningarna i en medlemsstat eller dess administrativa personal, eller personal inom rättsväsendet, får medlemsstaten i fråga så länge som den exceptionella situationen består besluta att tillämpa längre tidsfrister för rättslig prövning än dem som beskrivs i artikel 15.2 tredje stycket och vidta nödåtgärder vad gäller förhållanden vid förvar som avviker från vad som föreskrivs i artiklarna 16.1 och 17.2.

| 2. | Medlemsstaten ska informera kommissionen när den tillgriper sådana exceptionella åtgärder. Den ska också informera kommissionen så snart som de förhållanden som motiverar dessa åtgärder inte längre föreligger. |
| --- | --- |

2.

Medlemsstaten ska informera kommissionen när den tillgriper sådana exceptionella åtgärder. Den ska också informera kommissionen så snart som de förhållanden som motiverar dessa åtgärder inte längre föreligger.

| 3. | Denna artikel får inte på något sätt tolkas som att den tillåter medlemsstaterna att åsidosätta sin allmänna skyldighet att vidta alla lämpliga, både allmänna och särskilda, åtgärder för att säkerställa att deras skyldigheter enligt detta direktiv uppfylls. |
| --- | --- |

3.

Denna artikel får inte på något sätt tolkas som att den tillåter medlemsstaterna att åsidosätta sin allmänna skyldighet att vidta alla lämpliga, både allmänna och särskilda, åtgärder för att säkerställa att deras skyldigheter enligt detta direktiv uppfylls.

Omfattning av möjliga undantag begränsade till tre bestämmelser: enligt artikel 18 har medlemsstaterna möjlighet att låta bli att tillämpa tre av direktivets bestämmelser i samband med förvar – i) skyldigheten att tillämpa en snabb rättslig prövning av hållande i förvar, ii) skyldigheten att endast hålla personer i förvar på särskilda anläggningar och iii) skyldigheten att tillförsäkra familjer adekvat skydd för sitt privatliv – i nödsituationer när ett stort antal irreguljära migranter plötsligt anländer. Inga undantag från andra bestämmelser i återvändandedirektivet är möjliga.

Införlivande i nationell lagstiftning är en förutsättning för en möjlig tillämpning av nödklausulen: artikel 18 beskriver och begränsar de situationer som omfattas samt omfattningen av möjliga undantag och skyldigheten att informera kommissionen. Om en medlemsstat vill ha möjlighet att tillämpa denna skyddsklausul i nödlägen måste den ha införlivat den korrekt i förväg (82) – som en möjlighet och i linje med kriterierna i artikel 18 – i sin nationella lagstiftning. Observera: Till skillnad från skyddsklausuler i förordningar (till exempel de i kodexen om Schengengränserna i samband med återinförande av inre gränskontroll) måste skyddsklausuler i direktiv införlivas i nationell lagstiftning innan de kan tillämpas.

Medlemsstaterna måste informera kommissionen när de tillgriper dessa åtgärder och när de inte längre tillämpas. Sådan information bör lämnas via de vanliga officiella kanalerna, dvs. via den ständiga representationen till kommissionens generalsekretariat.

18.   INFÖRLIVANDE, TOLKNING OCH ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER

Direkt verkan av återvändandedirektivet vid otillräckligt eller försenat införlivande: enligt den doktrin som utvecklats av domstolen blir bestämmelser i ett direktiv som syftar till att ge enskilda rättigheter och är tillräckligt tydliga och undantagslösa direkt tillämpliga i slutet av tidsfristen för införlivande av direktivet. Många av bestämmelserna i återvändandedirektivet uppfyller dessa krav och måste tillämpas direkt av nationella förvaltningsmyndigheter och rättsliga myndigheter i de fall där medlemsstaterna inte har införlivat (eller har införlivat på ett otillräckligt sätt) vissa bestämmelser i direktivet. Detta gäller särskilt bestämmelser i samband med

| — | respekt för principen om non-refoulement (artiklarna 5 och 9 i återvändandedirektivet), |
| --- | --- |

—

respekt för principen om non-refoulement (artiklarna 5 och 9 i återvändandedirektivet),

| — | kravet att personer som ska återvända normalt bör erhålla en lämplig tidsfrist för frivillig avresa på mellan sju och trettio dagar (artikel 7 i återvändandedirektivet), |
| --- | --- |

—

kravet att personer som ska återvända normalt bör erhålla en lämplig tidsfrist för frivillig avresa på mellan sju och trettio dagar (artikel 7 i återvändandedirektivet),

| — | begränsningar av användningen av ingripande åtgärder i samband med påtvingade återvändanden (artikel 8 i återvändandedirektivet), |
| --- | --- |

—

begränsningar av användningen av ingripande åtgärder i samband med påtvingade återvändanden (artikel 8 i återvändandedirektivet),

| — | rätten för ensamkommande barn som är föremål för förfaranden för återvändande att få stöd av lämpliga organ som inte är verkställande myndigheter och medlemsstaternas skyldighet att se till att ensamkommande barn endast överlämnas till en familjemedlem, en utsedd förmyndare eller en lämplig mottagningsenhet i återvändandelandet (artikel 10 i återvändandedirektivet), |
| --- | --- |

—

rätten för ensamkommande barn som är föremål för förfaranden för återvändande att få stöd av lämpliga organ som inte är verkställande myndigheter och medlemsstaternas skyldighet att se till att ensamkommande barn endast överlämnas till en familjemedlem, en utsedd förmyndare eller en lämplig mottagningsenhet i återvändandelandet (artikel 10 i återvändandedirektivet),

| — | begränsningar av inreseförbuds varaktighet och behov av individuell prövning från fall till fall (artikel 11 i återvändandedirektivet) – detta bekräftade domstolen uttryckligen i sin dom i målet Filev och Osmani, C-297/12, punkt 55, |
| --- | --- |

—

begränsningar av inreseförbuds varaktighet och behov av individuell prövning från fall till fall (artikel 11 i återvändandedirektivet) – detta bekräftade domstolen uttryckligen i sin dom i målet Filev och Osmani, C-297/12, punkt 55,

| — | rättssäkerhetsgarantier, inklusive rätten till ett skriftligt och motiverat beslut, samt rätten till ett effektivt rättsmedel och rättshjälp och språklig hjälp (artiklarna 12 och 13 i återvändandedirektivet), |
| --- | --- |

—

rättssäkerhetsgarantier, inklusive rätten till ett skriftligt och motiverat beslut, samt rätten till ett effektivt rättsmedel och rättshjälp och språklig hjälp (artiklarna 12 och 13 i återvändandedirektivet),

| — | begränsningar av användningen av förvar och längsta tider för hållande i förvar (artikel 15 i återvändandedirektivet) och rätten till humana och värdiga förhållanden i samband med förvar (artikel 16 i återvändandedirektivet) – detta bekräftade domstolen uttryckligen i sin dom i målet El Dridi, C-61/11, punkterna 46 och 47, |
| --- | --- |

—

begränsningar av användningen av förvar och längsta tider för hållande i förvar (artikel 15 i återvändandedirektivet) och rätten till humana och värdiga förhållanden i samband med förvar (artikel 16 i återvändandedirektivet) – detta bekräftade domstolen uttryckligen i sin dom i målet El Dridi, C-61/11, punkterna 46 och 47,

| — | begränsningar och särskilda garantier i samband med förvar av underåriga och familjer (artikel 17 i återvändandedirektivet). |
| --- | --- |

—

begränsningar och särskilda garantier i samband med förvar av underåriga och familjer (artikel 17 i återvändandedirektivet).

Preliminära hänvisningar till domstolen: artikel 267 i EUF-fördraget ger domstolen behörighet att meddela förhandsavgöranden angående tolkning och giltighet av återvändandedirektivet. När en sådan fråga uppkommer vid en domstol i en medlemsstat får den nationella domstolen, om den anser att ett beslut i frågan är nödvändigt för att döma i saken, begära att domstolen meddelar ett förhandsavgörande. När en sådan fråga uppkommer i ett ärende vid en domstol i en medlemsstat, mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel enligt nationell lagstiftning, ska den nationella domstolen föra frågan vidare till domstolen. Om en sådan fråga uppkommer i ett ärende vid en nationell domstol i fråga om en person som befinner sig i förvar ska domstolen tillämpa ett förfarande för brådskande ärenden. Preliminära hänvisningar har redan spelat en viktig roll för att säkerställa en harmoniserad tolkning av flera viktiga bestämmelser i återvändandedirektivet.

Ledamöter i nationella domstolar i medlemsstaterna uppmuntras att fortsätta använda preliminära hänvisningar och begära tolkningar från domstolen när detta förefaller vara nödvändigt.

Övergångsbestämmelser för fall/förfaranden i samband med perioder före den 24 december 2010: Medlemsstaterna ska se till att alla personer som omfattas av direktivets tillämpningsområde åtnjuter de materiella garantier och rättigheter som föreskrivs i direktivet från och med den 24 december 2010 (från och med anslutningsdatumet för nya medlemsstater). Det kan vara legitimt att fortsätta med nationella förfaranden för återvändande som inletts i enlighet med nationell lagstiftning som gällde före införlivandet, men detta får inte underminera rättigheterna enligt direktivet, såsom exempelvis begränsningen av hållandet i förvar och användningen av ingripande åtgärder, rättssäkerhetsgarantier inklusive rätt till ett skriftligt beslut och möjlighet att överklaga beslutet samt prioritet för frivillig avresa. För alla återvändanden som inte redan genomförts senast den 24 december 2010 måste ett skriftligt beslut utfärdas i enlighet med villkoren i artikel 12 i direktivet, och ett effektivt rättsmedel mot detta beslut måste finnas i enlighet med villkoren i artikel 13 i direktivet.

”Historiska” inreseförbud utfärdade före den 24 december 2010 måste anpassas till återvändandedirektivets krav (se avsnitt 11.9). Hänsyn måste tas till förvarsperioder som slutförts innan återvändandedirektivets bestämmelser blev tillämpliga vid beräkning av den totala längsta tidsgräns som föreskrivs i återvändandedirektivet (se avsnitt 14.4.2).

Införande av ett undantag från tillämpningsområdet i ett senare skede (efter 2010): Medlemsstaterna får besluta att utnyttja undantaget enligt artikel 2 (”gränsfall” och straffrättsliga fall) i ett senare skede. En förändring av nationell lagstiftning får inte vara till nackdel för de personer som redan hade möjlighet att utnyttja återvändandedirektivets verkningar (se avsnitt 2).

19.   KÄLLOR OCH REFERENSDOKUMENT

Handboken bygger på följande källor:

| 1. | Sammanställda protokoll från kontaktkommittén om återvändandedirektivet. |
| --- | --- |

1.

Sammanställda protokoll från kontaktkommittén om återvändandedirektivet.

| 2. | Utdrag ur relevanta domar i domstolen (med nyckelord och namn på berörd medlemsstat inom parentes):






  — | Dom av den 30 november 2009, Kadzoev, C-357/09 PPU, ECLI:EU:C:2009:741 (förvar – skäl till förlängning, koppling till asylrelaterat förvar – BG). |
| --- | --- | --- |

2.

Utdrag ur relevanta domar i domstolen (med nyckelord och namn på berörd medlemsstat inom parentes):

—

Dom av den 30 november 2009, Kadzoev, C-357/09 PPU, ECLI:EU:C:2009:741 (förvar – skäl till förlängning, koppling till asylrelaterat förvar – BG).

| — | Dom av den 28 april 2011, C-61/11 PPU, El Dridi, ECLI:EU:C:2011:268 (kriminalisering – ådömande av fängelsestraff för olaglig vistelse – IT). |
| --- | --- |

—

Dom av den 28 april 2011, C-61/11 PPU, El Dridi, ECLI:EU:C:2011:268 (kriminalisering – ådömande av fängelsestraff för olaglig vistelse – IT).

| — | Dom av den 6 december 2011, Achughbabian, C-329/11, ECLI:EU:C:2011:807 (kriminalisering – ådömande av fängelsestraff för olaglig vistelse – FR). |
| --- | --- |

—

Dom av den 6 december 2011, Achughbabian, C-329/11, ECLI:EU:C:2011:807 (kriminalisering – ådömande av fängelsestraff för olaglig vistelse – FR).

| — | Dom av den 6 december 2012, Sagor, C 430/11, ECLI:EU:C:2012:777 (kriminalisering – ådömande av böter för olaglig vistelse, beslut om avvisning eller utvisning, husarrest – IT). |
| --- | --- |

—

Dom av den 6 december 2012, Sagor, C 430/11, ECLI:EU:C:2012:777 (kriminalisering – ådömande av böter för olaglig vistelse, beslut om avvisning eller utvisning, husarrest – IT).

| — | Beslut av den 21 mars 2013, Mbaye, C-522/11, ECLI:EU:C:2013:190 (kriminalisering av olaglig vistelse – IT). |
| --- | --- |

—

Beslut av den 21 mars 2013, Mbaye, C-522/11, ECLI:EU:C:2013:190 (kriminalisering av olaglig vistelse – IT).

| — | Dom av den 30 maj 2013, Arslan, C-534/11, ECLI:EU:C:2013:343 (förvar inför återvändande jämfört med asylrelaterat förvar – CZ). |
| --- | --- |

—

Dom av den 30 maj 2013, Arslan, C-534/11, ECLI:EU:C:2013:343 (förvar inför återvändande jämfört med asylrelaterat förvar – CZ).

| — | Dom av den 10 september 2013, G. och R., C-383/13 PPU, ECLI:EU:C:2013:533 (rätten att bli hörd före förlängning av hållande i förvar – NL). |
| --- | --- |

—

Dom av den 10 september 2013, G. och R., C-383/13 PPU, ECLI:EU:C:2013:533 (rätten att bli hörd före förlängning av hållande i förvar – NL).

| — | Dom av den 19 september 2013, Filev och Osmani, C-297/12, ECLI:EU:C:2013:569 (inreseförbud – behov av att bestämma längd ex officio, historiska inreseförbud – DE). |
| --- | --- |

—

Dom av den 19 september 2013, Filev och Osmani, C-297/12, ECLI:EU:C:2013:569 (inreseförbud – behov av att bestämma längd ex officio, historiska inreseförbud – DE).

| — | Dom av den 5 juni 2014, Mahdi, C-146/14 PPU, ECLI:EU:C:2014:1320 (förvar – skäl till förlängning och övervakning av rättslig myndighet – BG). |
| --- | --- |

—

Dom av den 5 juni 2014, Mahdi, C-146/14 PPU, ECLI:EU:C:2014:1320 (förvar – skäl till förlängning och övervakning av rättslig myndighet – BG).

| — | Dom av den 3 juli 2014, Da Silva, C-189/13, ECLI:EU:C:2014:2043 (kriminalisering – olaglig inresa – FR). |
| --- | --- |

—

Dom av den 3 juli 2014, Da Silva, C-189/13, ECLI:EU:C:2014:2043 (kriminalisering – olaglig inresa – FR).

| — | Dom av den 17 juli 2014, Bero, C-473/13 och Bouzalmate, C-514/13, ECLI:EU:C:2014:2095 (förhållanden i samband med förvar – skyldighet att använda särskilda anläggningar – DE). |
| --- | --- |

—

Dom av den 17 juli 2014, Bero, C-473/13 och Bouzalmate, C-514/13, ECLI:EU:C:2014:2095 (förhållanden i samband med förvar – skyldighet att använda särskilda anläggningar – DE).

| — | Dom av den 17 juli 2014, Pham, C-474/13, ECLI:EU:C:2014:2096 (förhållanden i samband med förvar – DE). |
| --- | --- |

—

Dom av den 17 juli 2014, Pham, C-474/13, ECLI:EU:C:2014:2096 (förhållanden i samband med förvar – DE).

| — | Dom av den 6 november 2014, Mukarubega, C-166/13, ECLI:EU:C:2014:2336 (rätten att bli hörd innan återvändandebeslut utfärdas – FR). |
| --- | --- |

—

Dom av den 6 november 2014, Mukarubega, C-166/13, ECLI:EU:C:2014:2336 (rätten att bli hörd innan återvändandebeslut utfärdas – FR).

| — | Dom av den 11 december 2014, Boudjlida, C-249/13, ECLI:EU:C:2014:2431 (rätten att bli hörd innan återvändandebeslut utfärdas – FR). |
| --- | --- |

—

Dom av den 11 december 2014, Boudjlida, C-249/13, ECLI:EU:C:2014:2431 (rätten att bli hörd innan återvändandebeslut utfärdas – FR).

| — | Dom av den 18 december 2014, Abdida, C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453 (rättigheter i avvaktan på uppskjutet avlägsnande – BE). |
| --- | --- |

—

Dom av den 18 december 2014, Abdida, C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453 (rättigheter i avvaktan på uppskjutet avlägsnande – BE).

| — | Dom av den 23 april 2015, C-38/14, Zaizoune, ECLI:EU:C:2015:260 (skyldighet att utfärda återvändandebeslut – ES). |
| --- | --- |

—

Dom av den 23 april 2015, C-38/14, Zaizoune, ECLI:EU:C:2015:260 (skyldighet att utfärda återvändandebeslut – ES).

| — | Dom av den 11 juni 2015, Zh. och O., C-554/13, ECLI:EU:C:2015:377 (kriterier för att fastställa tidsfrist för frivillig avresa – NL). |
| --- | --- |

—

Dom av den 11 juni 2015, Zh. och O., C-554/13, ECLI:EU:C:2015:377 (kriterier för att fastställa tidsfrist för frivillig avresa – NL).

| — | Dom av den 1 oktober 2015, Skerdjan Celaj, C-290/14, ECLI:EU:C:2015:640 (kriminalisering – bristande efterlevnad av inreseförbud – IT). |
| --- | --- |

—

Dom av den 1 oktober 2015, Skerdjan Celaj, C-290/14, ECLI:EU:C:2015:640 (kriminalisering – bristande efterlevnad av inreseförbud – IT).

| — | Dom av den 15 februari 2016, J. N., C-601/15 PPU, ECLI:EU:C:2016:84 (verkställande av ett beslut om återvändande efter avslag på en ansökan om internationellt skydd – NL). |
| --- | --- |

—

Dom av den 15 februari 2016, J. N., C-601/15 PPU, ECLI:EU:C:2016:84 (verkställande av ett beslut om återvändande efter avslag på en ansökan om internationellt skydd – NL).

| — | Dom av den 7 juni 2016, Affum, C-47/15, ECLI:EU:C:2016:408 (definition av olaglig vistelse, kriminalisering – olaglig inresa – FR). |
| --- | --- |

—

Dom av den 7 juni 2016, Affum, C-47/15, ECLI:EU:C:2016:408 (definition av olaglig vistelse, kriminalisering – olaglig inresa – FR).

| — | Dom av den 15 mars 2017, Al Chodor med flera, C-528/15, ECLI:EU:C:2017:213 (definition av risk för avvikande under Dublinförfarandet – CZ). |
| --- | --- |

—

Dom av den 15 mars 2017, Al Chodor med flera, C-528/15, ECLI:EU:C:2017:213 (definition av risk för avvikande under Dublinförfarandet – CZ).

| — | Dom av den 26 juli 2017, Ouhrami, C-225/16, ECLI:EU:C:2017:590 (giltighetsdatum för inreseförbud – NL). |
| --- | --- |

—

Dom av den 26 juli 2017, Ouhrami, C-225/16, ECLI:EU:C:2017:590 (giltighetsdatum för inreseförbud – NL).

| 3. | EU-regelverket om återvändande:






  — | Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna. |
| --- | --- | --- |

3.

EU-regelverket om återvändande:

—

Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna.

| — | Rådets direktiv 2001/40/EG av den 28 maj 2001 om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land. |
| --- | --- |

—

Rådets direktiv 2001/40/EG av den 28 maj 2001 om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land.

| — | Rådets direktiv 2003/110/EG av den 25 november 2003 om bistånd vid transitering i samband med återsändande med flyg. |
| --- | --- |

—

Rådets direktiv 2003/110/EG av den 25 november 2003 om bistånd vid transitering i samband med återsändande med flyg.

| — | Rådets beslut 2004/191/EG av den 23 februari 2004 om fastställande av kriterier och närmare föreskrifter för ersättning för finansiella obalanser som uppstår till följd av tillämpningen av direktiv 2001/40/EG. |
| --- | --- |

—

Rådets beslut 2004/191/EG av den 23 februari 2004 om fastställande av kriterier och närmare föreskrifter för ersättning för finansiella obalanser som uppstår till följd av tillämpningen av direktiv 2001/40/EG.

| — | Rådets beslut 2004/573/EG av den 29 april 2004 om organisation av gemensamma flygningar för återsändande från två eller flera medlemsstaters territorium av tredjelandsmedborgare vilka omfattas av enskilda beslut om återsändande. |
| --- | --- |

—

Rådets beslut 2004/573/EG av den 29 april 2004 om organisation av gemensamma flygningar för återsändande från två eller flera medlemsstaters territorium av tredjelandsmedborgare vilka omfattas av enskilda beslut om återsändande.

| — | Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1624 av den 14 september 2016 om en europeisk gräns- och kustbevakning och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 och upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 863/2007, rådets förordning (EG) nr 2007/2004 och rådets beslut 2005/267/EG. |
| --- | --- |

—

Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1624 av den 14 september 2016 om en europeisk gräns- och kustbevakning och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 och upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 863/2007, rådets förordning (EG) nr 2007/2004 och rådets beslut 2005/267/EG.

| — | Kommissionens rekommendation av den 7 mars 2017 om effektivare återvändanden vid tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG, C(2017) 1600. |
| --- | --- |

—

Kommissionens rekommendation av den 7 mars 2017 om effektivare återvändanden vid tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG, C(2017) 1600.

| — | Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet av den 12 april 2017, ”Att skydda migrerande barn”, COM(2017) 211 final. |
| --- | --- |

—

Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet av den 12 april 2017, ”Att skydda migrerande barn”, COM(2017) 211 final.

| 4. | Relevanta dokument från Europarådet:






  — | Twenty guidelines on forced return, antagna av Europarådets ministerkommitté den 4 maj 2005 och kommentarer (september 2005, ISBN 92-871-5809-6). |
| --- | --- | --- |

4.

Relevanta dokument från Europarådet:

—

Twenty guidelines on forced return, antagna av Europarådets ministerkommitté den 4 maj 2005 och kommentarer (september 2005, ISBN 92-871-5809-6).

| — | CPT-normer (dokument CPT/Inf/E (2002) 1 – rev. 2013). |
| --- | --- |

—

CPT-normer (dokument CPT/Inf/E (2002) 1 – rev. 2013).

| — | CPT-faktablad om förvar i samband med migration (dokument CPT/Inf(2017) 3 mars 2017). |
| --- | --- |

—

CPT-faktablad om förvar i samband med migration (dokument CPT/Inf(2017) 3 mars 2017).

| — | Rekommendation Rec(2006)2 från Ministerkommittén till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna (antagen av Ministerkommittén den 11 januari 2006 vid det 952:a mötet med ministrarnas ställföreträdare). |
| --- | --- |

—

Rekommendation Rec(2006)2 från Ministerkommittén till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna (antagen av Ministerkommittén den 11 januari 2006 vid det 952:a mötet med ministrarnas ställföreträdare).

| 5. | Relevanta dokument från EU:s byrå för grundläggande rättigheter:






  — | Vägledningsdokument om beaktande av grundläggande rättigheter vid gripande irreguljära migranter, oktober 2012. |
| --- | --- | --- |

5.

Relevanta dokument från EU:s byrå för grundläggande rättigheter:

—

Vägledningsdokument om beaktande av grundläggande rättigheter vid gripande irreguljära migranter, oktober 2012.

| — | Handbok om europeisk rätt rörande asyl, gränser och invandring, utgiven i samarbete mellan FRA och Europadomstolen, 2014. |
| --- | --- |

—

Handbok om europeisk rätt rörande asyl, gränser och invandring, utgiven i samarbete mellan FRA och Europadomstolen, 2014.

| — | Alternatives to detention for asylum seekers and people in return procedures, oktober 2015. |
| --- | --- |

—

Alternatives to detention for asylum seekers and people in return procedures, oktober 2015.

| — | Fundamental rights of migrants in an irregular situation who are not removed,(note), finns på http://fra.europa.eu/en/Non-removed-migrants-rights |
| --- | --- |

—

Fundamental rights of migrants in an irregular situation who are not removed,(note), finns på http://fra.europa.eu/en/Non-removed-migrants-rights

| — | European legal and policy framework on immigration detention of children, juni 2017, finns på http://fra.europa.eu/en/publication/2017/child-migrant-detention. |
| --- | --- |

—

European legal and policy framework on immigration detention of children, juni 2017, finns på http://fra.europa.eu/en/publication/2017/child-migrant-detention.

| 6. | Rapporter om Schengenutvärderingar inom området återvändande. |
| --- | --- |

6.

Rapporter om Schengenutvärderingar inom området återvändande.

20.   FÖRKORTNINGAR

| | CFR: Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna |
| --- | --- |

CFR: Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna

| | CoE: Europarådet |
| --- | --- |

CoE: Europarådet

| | ECHR: Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna |
| --- | --- |

ECHR: Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna

| | ECtHR: Europadomstolen |
| --- | --- |

ECtHR: Europadomstolen

| | ECJ: Europeiska unionens domstol |
| --- | --- |

ECJ: Europeiska unionens domstol

| | EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet |
| --- | --- |

EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

| | FRA: Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter |
| --- | --- |

FRA: Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter

| | Medlemsstaterna: De medlemsstater som är bundna av återvändandedirektivet, (dvs. alla EU-medlemsstater utom Förenade kungariket och Irland) samt Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein |
| --- | --- |

Medlemsstaterna: De medlemsstater som är bundna av återvändandedirektivet, (dvs. alla EU-medlemsstater utom Förenade kungariket och Irland) samt Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein

| | SBC: Kodexen om Schengengränserna |
| --- | --- |

SBC: Kodexen om Schengengränserna

| | SIC: Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet |
| --- | --- |

SIC: Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet

| | SIS: Schengens informationssystem |
| --- | --- |

SIS: Schengens informationssystem

| | FEU: Fördraget om Europeiska unionen |
| --- | --- |

FEU: Fördraget om Europeiska unionen

| | EUF-fördraget: Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt |
| --- | --- |

EUF-fördraget: Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt

---

(1)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (EUT L 348, 24.12.2008, s. 98).

(2)  C(2015) 6250.

(3)  COM(2017) 1600 final.

(4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna) (EUT L 77, 23.3.2016, s. 1).

(5)  Genom en särskild bestämmelse i anslutningsfördraget för Förenade kungariket är endast de brittiska medborgare som är ”United Kingdom nationals for European Union purposes” även EU-medborgare.

(6)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 30.4.2004, s. 77).

(7)  Enligt artikel 1.1 i konventionen om statslösa personers rättsliga ställning från 1954 är en statslös person ”den som ej av någon stat med tillämpning av dess lagstiftning anses såsom dess medborgare”.

(8)  Domstolens dom av den 7 juni 2016, Affum, C-47/15, ECLI:EU:C:2016:408.

(9)  Domstolens dom av den 6 december 2011, Achughbabian, C-329/11, ECLI:EU:C:2011:807.

(10)  Domstolens dom av den 6 december 2012, Sagor, C-430/11, ECLI:EU:C:2012:777.

(11)  Domstolens dom av den 15 mars 2017, C-528/15, Al Chodor med flera, ECLI:EU:C:2017:213.

(12)  Artikel 2 n i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (EUT L 180, 29.6.2013, s.31): ”
  risk för avvikande: skäl i det enskilda fallet och grundade på lagstadgade objektiva kriterier, att anta att en sökande, en tredjelandsmedborgare eller en statslös person som är föremål för ett överföringsförfarande kan komma att avvika”.

(13)  Information kan fås genom det europeiska informationssystemet för utbyte av uppgifter ur kriminalregister, fastställt genom rådets rambeslut 2009/315/RIF av den 26 februari 2009 om organisationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgifternas innehåll (EUT L 93. 7.4.2009, s. 23), samt av rådets beslut 2009/316/RIF av den 6 april 2009 om inrättande av det europeiska informationssystemet för utbyte av uppgifter ur kriminalregister (Ecris) i enlighet med artikel 11 i rambeslut 2009/315/RIF (EUT L 93, 7.4.2009, s.33). Den 19 januari 2016 lade kommissionen fram förslaget COM(2016) 7 final för att underlätta utbytet av uppgifter ur kriminalregister om personer i EU som inte är EU-medborgare.

(14)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/33/EU av den 26 juni 2013 om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd (EUT L 180, 29.6.2013, s. 96).

(15)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU av den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (EUT L 337, 20.12.2011, s. 9).

(16)  Till skillnad från EU-medlemsstaterna är Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein inte bundna av EU-direktiv på grundval av artikel 288 i EUF-fördraget utan blir det först när de har godtagit direktiven och i enlighet med allmänna folkrättsliga principer. Därmed är Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein till skillnad från EU-medlemsstaterna inte bundna av domstolens rättspraxis när det gäller införlivande av direktiv i nationell lagstiftning och har frihet att välja metoder för införlivande av den skyldighet som anges i återvändandedirektivet (till exempel genom en direkt hänvisning till direktivets text) i enlighet med sina internationella skyldigheter.

(17)  Domstolens dom av den 19 september 2013, C-297/12, Filev och Osmani, ECLI:EU:C:2013:569.

(18)  Efter kodifieringen av kodexen om Schengengränserna 2016, ska hänvisning till artikel 13 i kodexen läsas som hänvisning till artikel 14 i förordning (EU) 2016/399.

(19)  Europarådet, Europeiska utlämningskonventionen, 1957.

(20)  Domstolens dom av den 28 april 2011, C-61/11 PPU, El Dridi, ECLI:EU:C:2011:268.

(21)  Domstolens dom av den 23 april 2015, C-38/14, Zaizoune, ECLI:EU:C:2015:260.

(22)  Förenta nationerna, konventionen angående flyktingars rättsliga ställning, 1951.

(23)  Artikel 31.1 i konventionen angående flyktingars rättsliga ställning: ”1. Fördragsslutande stat skall icke för olovlig inresa eller olovligt uppehåll bestraffa flykting, som anlänt direkt från område varest hans liv eller frihet var i fara på sätt i artikel 1 avses och som utan tillstånd inrest eller uppehåller sig inom den fördragsslutande statens område, under förutsättning att flyktingen utan dröjsmål anmäler sig hos myndigheterna och visar godtagbara skäl för sin olovliga inresa eller sitt olovliga uppehåll.”

(24)  Domstolens dom av den 1 oktober 2015, Skerdjan Celaj, C-290/14, ECLI:EU:C:2015:640.

(25)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/52/EG av den 18 juni 2009 om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt (EUT L 168, 30.6.2009, s. 24). Danmark, Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein är inte bundna av detta direktiv.

(26)  Rådets direktiv 2004/81/EG av den 29 april 2004 om uppehållstillstånd till tredjelandsmedborgare som har fallit offer för människohandel eller som har fått hjälp till olaglig invandring och vilka samarbetar med de behöriga myndigheterna (EUT L 261, 6.8.2004, s. 19).

(27)  Rådets direktiv 2001/40/EG av den 28 maj 2001 om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land (EGT L 149, 2.6.2001, s. 34).

(28)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (EUT L 180, 29.6.2013, s. 31).

(29)  De exempel som ges är förenklade för att underlätta förståelsen. I praktiken måste varje fall utvärderas på grundval av enskilda omständigheter.

(30)  Konvention om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 mellan regeringarna i Beneluxstaterna, Förbundsrepubliken Tyskland och Franska republiken om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna (EGT L 239, 22.9.2000, s. 19).

(31)  Kommissionens rekommendation K(2006) 5186 av den 6 november 2006 och senare uppdateringar om en gemensam ”Praktisk handledning för gränsbevakningspersonal” (Schengenhandboken) som medlemsstaternas behöriga myndigheter ska använda när de utför personkontroller vid gränserna.

(32)  Lydelsen är en bred bestämmelse som ”täcker in allt” och som även omfattar de fall som uttryckligen utesluts från definitionen av ”uppehållstillstånd” enligt artikel 2.16 b i och ii i kodexen om Schengengränserna.

(33)  Kommissionens beslut K(2010) 1620 av den 19 mars 2010 om införande av en handledning för handläggning av viseringsansökningar och ändring av utfärdade viseringar och senare ändringar.

(34)  Domstolens dom av den 15 februari 2016, J.N., C-601/15 PPU, ECLI:EU:C:2016:84.

(35)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/66/EU av den 15 maj 2014 om villkor för inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare inom ramen för företagsintern förflyttning av personal (EUT L 157, 27.5.2014, s. 1).

(36)  Rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning (EUT L 16, 23.1.2004, s. 44).

(37)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/51/EU av den 11 maj 2011 om ändring av rådets direktiv 2003/109/EG i syfte att utöka dess räckvidd till att omfatta även personer som beviljats internationellt skydd (EUT L 132, 19.5.2011, s. 1).

(38)  Rådets direktiv 2009/50/EG av den 25 maj 2009 om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning (EUT L 155, 18.6.2009, s. 17).

(39)  Rådets dokument 8829/16.

(40)  Rådets dokument 9979/16.

(41)  Domstolens dom av den 11 juni 2015, Zh. och O., C-554/13, ECLI:EU:C:2015:377.

(42)  Rådets beslut 2004/191/EG av den 23 februari 2004 om fastställande av kriterier och närmare föreskrifter för ersättning för finansiella obalanser som uppstår till följd av tillämpningen av direktiv 2001/40/EG om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land (EUT L 60, 27.2.2004, s. 55).

(43)  Rådets direktiv 2003/110/EG av den 25 november 2003 om bistånd vid transitering i samband med återsändande med flyg (EUT L 321, 6.12.2003, s. 26).

(44)  
  Anmärkning: denna tolkning innebär inte att icke-ledsagat återsändande (dvs. avlägsnande) är synonymt med frivillig avresa. Begreppet icke-ledsagat återsändande kan även täcka fall av ofrivilligt återvändande (avlägsnande) utan poliseskort.

(45)

COM(2016) 881 final.

(46)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1953 av den 26 oktober 2016 om inrättandet av en europeisk resehandling för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna och om upphävande av rådets rekommendation av den 30 november 1994 (EUT L 311, 17.11.2016, s. 13).

(47)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (EUT L 180, 29.6.2013, s. 60).

(48)  Rådets beslut 2004/573/EG av den 29 april 2004 om organisation av gemensamma flygningar för återsändande från två eller flera medlemsstaters territorium av tredjelandsmedborgare vilka omfattas av enskilda beslut om återsändande (EUT L 261, 6.8.2004, s. 28).

(49)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1624 av den 14 september 2016 om en europeisk gräns- och kustbevakning och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 och upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 863/2007, rådets förordning (EG) nr 2007/2004 och rådets beslut 2005/267/EG (EUT L 251, 16.9.2016, s. 1).

(50)  FN:s konvention om barnets rättigheter, 1989.

(51)  UNHCR-UNICEF, Safe and Sound, 2014 finns på: http://www.refworld.org/docid/5423da264.html

(52)  Förenta nationerna, Allmän kommentar nr 14 om barnets rätt att få sitt bästa satt i främsta rummet (artikel 3.1), 2013, finns på http://www2.ohchr.org/English/bodies/crc/docs/GC/CRC_C_GC_14_ENG.pdf

(53)  UNHCR, Guidelines on Determining the Best Interests of the Child, 2008, http://www.unhcr.org/4566b16b2.pdf

(54)  UNHCR, Field Handbook for the Implementation of UNHCR BID Guidelines, 2011, finns på: http://www.refworld.org/pdfid/4e4a57d02.pdf

(55)  Europarådet, Twenty Guidelines on Forced Return, 2005.

(56)  Europeiska stödkontoret för asylfrågor, Age assessment practice in Europe, 2014, finns på https://www.easo.europa.eu/sites/default/files/public/EASO-Age-assessment-practice-in-Europe.pdf. Ett nytt vägledningsdokument utarbetas.

(57)  Förenta nationerna, Guidelines for the alternative care of children, 2010, finns på: http://www.refworld.org/docid/4c3acd162.html

(58)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1987/2006 av den 20 december 2006 om inrättande, drift och användning av andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) (EUT L 381, 28.12.2006, s. 4).

(59)  KOM(2009) 313 slutlig.

(60)  Domstolens dom av den 17 november 2011, Gaydarov, C-430/10, ECLI:EU:C:2011:749.

(61)  Domstolens dom av den 26 juli 2017, Ouhrami, C-225/16, ECLI:EU:C:2017:590.

(62)  Domstolens dom av den 10 september 2013, G. och R., C-383/13 PPU, ECLI:EU:C:2013:533.

(63)  Domstolens dom av den 11 december 2014, Boudjlida, C-249/13, ECLI:EU:C:2014:2431.

(64)  Domstolens dom av den 6 november 2014, Mukarubega, C-166/13, ECLI:EU:C:2014:2336.

(65)  Förenta nationerna, Allmän kommentar nr 12 (2009): Barnets rätt att bli hörd, 2009, finns på: http://www.refworld.org/docid/4ae562c52.html

(66)  COM(2015) 285 final.

(67)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av den 13 juli 2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex) (EUT L 243, 15.9.2009, s. 1).

(68)  Domstolens dom av den 18 december 2014, Abdida, C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453.

(69)  Rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (EUT L 326, 13.12.2005, s. 13), upphävt av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU.

(70)  Europadomstolens dom av den 5 februari 2002, Čonka mot Belgien, nr 51564/99.

(71)  Rådets direktiv 2003/9/EG av den 27 januari 2003 om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (EUT L 31, 6.2.2003, s. 18).

(72)  Förenta nationerna, Allmän kommentar nr 6 (2005): Behandlingen av ensamkommande barn och barn som har skilts från föräldrarna utanför ursprungslandet, 2005, finns på: http://www.refworld.org/docid/42dd174b4.html

(73)  Domstolens dom av den 5 juni 2014, Mahdi, C-146/14 PPU, ECLI:EU:C:2014:1320.

(74)  Domstolens dom av den 30 november 2009, Kadzoev, C-357/09 PPU, ECLI:EU:C:2009:741.

(75)  UNHCR, Options paper 2: Options for governments on open reception and alternatives to detention, 2015, finns på: http://www.unhcr.org/protection/detention/5538e53d9/unhcr-options-paper-2-options-governments-open-reception-alternatives-detention.html

(76)  Domstolens dom av den 30 maj 2013, Arslan, C-534/11, ECLI:EU:C:2013:343.

(77)  En översikt över de olika tidsgränser som är tillämpliga enligt nationell lagstiftning finns på: http://ec.europa.eu/smart-regulation/evaluation/search/download.do?documentId=10737855 (s. 44–50). Denna översikt återger situationen i december 2013 och vissa nationella regler har ändrats i mellantiden.

(78)  Domstolens dom av den 17 juli 2014, Bero, C-473/13 och Bouzalmate, C-514/13, ECLI:EU:C:2014:2095.

(79)  Domstolens dom av den 17 juli 2014, Pham, C-474/13, ECLI:EU:C:2014:2096.

(80)  UNHCR, Options paper 1: Options for governments on care arrangements and alternatives to detention for children and families, 2015, finns på http://www.unhcr.org/553f58509.pdf

(81)  Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, European legal and policy framework on immigration detention of children, 2017, finns på http://fra.europa.eu/sites/default/files/fra_uploads/fra-2017-immigration-detention-children_en.pdf

(82)  När det gäller den särskilda situationen för Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein, se tillhörande fotnot i avsnitt 2 ovan.

---