# Jurnalul Oficial L 265/2017

| | ISSN 1977-0782 |
| --- | --- |
| Jurnalul Oficial
  al Uniunii Europene | L 265 |
| | |
| Ediţia în limba română | Legislaţie | Anul 6014 octombrie 2017 |

ISSN 1977-0782

Jurnalul Oficial

al Uniunii Europene

L 265

Ediţia în limba română

Legislaţie

Anul 6014 octombrie 2017

---

| Cuprins | | I   Acte legislative | Pagina |
| --- | --- | --- | --- |
| | | DIRECTIVE |
| | * | Directiva (UE) 2017/1852 a Consiliului din 10 octombrie 2017 privind mecanismele de soluționare a litigiilor fiscale în Uniunea Europeană | 1 |

Cuprins

I   Acte legislative

Pagina

DIRECTIVE

*

Directiva (UE) 2017/1852 a Consiliului din 10 octombrie 2017 privind mecanismele de soluționare a litigiilor fiscale în Uniunea Europeană

1

| | | II   Acte fără caracter legislativ |
| --- | --- | --- |
| | | DECIZII |
| | * | Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1853 a Consiliului din 10 octombrie 2017 de modificare a Deciziei de punere în aplicare 2011/335/UE de autorizare a Republicii Lituania de a aplica o măsură de derogare de la dispozițiile articolului 287 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată | 15 |
| | * | Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1854 a Consiliului din 10 octombrie 2017 de modificare a Deciziei de punere în aplicare 2014/797/UE de autorizare a aplicării de către Republica Estonia a unei măsuri de derogare de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) și de la articolele 168 și 168a din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată | 17 |
| | * | Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1855 a Consiliului din 10 octombrie 2017 de autorizare a României să aplice o măsură specială de derogare de la articolul 287 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată | 19 |
| | * | Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1856 a Consiliului din 10 octombrie 2017 de autorizare a Republicii Polonia să introducă o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată | 21 |
| | * | Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1857 a Comisiei din 13 octombrie 2017 privind recunoașterea echivalenței mecanismelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale Statelor Unite ale Americii referitoare la tranzacțiile cu instrumente financiare derivate supravegheate de Comisia pentru tranzacții cu contracte futures pe mărfuri (Commodity Futures Trading Commission) cu anumite cerințe ale articolului 11 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (
  1
  ) | 23 |

II   Acte fără caracter legislativ

DECIZII

*

Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1853 a Consiliului din 10 octombrie 2017 de modificare a Deciziei de punere în aplicare 2011/335/UE de autorizare a Republicii Lituania de a aplica o măsură de derogare de la dispozițiile articolului 287 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

15

*

Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1854 a Consiliului din 10 octombrie 2017 de modificare a Deciziei de punere în aplicare 2014/797/UE de autorizare a aplicării de către Republica Estonia a unei măsuri de derogare de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) și de la articolele 168 și 168a din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

17

*

Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1855 a Consiliului din 10 octombrie 2017 de autorizare a României să aplice o măsură specială de derogare de la articolul 287 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

19

*

Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1856 a Consiliului din 10 octombrie 2017 de autorizare a Republicii Polonia să introducă o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

21

*

Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1857 a Comisiei din 13 octombrie 2017 privind recunoașterea echivalenței mecanismelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale Statelor Unite ale Americii referitoare la tranzacțiile cu instrumente financiare derivate supravegheate de Comisia pentru tranzacții cu contracte futures pe mărfuri (Commodity Futures Trading Commission) cu anumite cerințe ale articolului 11 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (
  1
  )

Commodity Futures Trading Commission

1

23

| | |
| --- | --- |
| | (1)   Text cu relevanță pentru SEE. |

---

(1)   Text cu relevanță pentru SEE.

1

| RO | Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.
  Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc. |
| --- | --- |

RO

Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.

Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc.

---

I Acte legislative

DIRECTIVE

| 14.10.2017 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 265/1 |
| --- | --- | --- | --- |

14.10.2017

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 265/1

---

DIRECTIVA (UE) 2017/1852 A CONSILIULUI

din 10 octombrie 2017

privind mecanismele de soluționare a litigiilor fiscale în Uniunea Europeană

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 115,

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

având în vedere avizul Parlamentului European (1),

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),

hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,

întrucât:

| (1) | Situațiile în care diferite state membre interpretează sau aplică diferit dispozițiile acordurilor și convențiilor fiscale bilaterale, inclusiv ale Convenției privind eliminarea dublei impuneri în legătură cu ajustarea profiturilor întreprinderilor asociate (90/436/CEE) (3) (denumită în continuare „Convenția de arbitraj a Uniunii”), pot crea obstacole fiscale importante pentru societățile comerciale care își desfășoară activitatea la nivel transfrontalier. Acestea creează o sarcină fiscală excesivă pentru societățile comerciale și pot să perturbe activitatea economică și să genereze probleme de eficacitate, având în același timp un impact negativ asupra investițiilor transfrontaliere și a creșterii economice. |
| --- | --- |

(1)

Situațiile în care diferite state membre interpretează sau aplică diferit dispozițiile acordurilor și convențiilor fiscale bilaterale, inclusiv ale Convenției privind eliminarea dublei impuneri în legătură cu ajustarea profiturilor întreprinderilor asociate (90/436/CEE) (3) (denumită în continuare „Convenția de arbitraj a Uniunii”), pot crea obstacole fiscale importante pentru societățile comerciale care își desfășoară activitatea la nivel transfrontalier. Acestea creează o sarcină fiscală excesivă pentru societățile comerciale și pot să perturbe activitatea economică și să genereze probleme de eficacitate, având în același timp un impact negativ asupra investițiilor transfrontaliere și a creșterii economice.

| (2) | Din acest motiv, este necesar să existe în Uniune mecanisme care să facă posibilă soluționarea eficace a litigiilor legate de interpretarea și aplicarea tratatelor fiscale bilaterale și a Convenției de arbitraj a Uniunii și, în special, a litigiilor care conduc la o dublă impunere. |
| --- | --- |

(2)

Din acest motiv, este necesar să existe în Uniune mecanisme care să facă posibilă soluționarea eficace a litigiilor legate de interpretarea și aplicarea tratatelor fiscale bilaterale și a Convenției de arbitraj a Uniunii și, în special, a litigiilor care conduc la o dublă impunere.

| (3) | Mecanismele prevăzute în prezent în tratatele fiscale bilaterale și în Convenția de arbitraj a Uniunii ar putea să nu asigure soluționarea eficace a unor astfel de litigii în timp util în toate cazurile. Exercițiul de monitorizare desfășurat în cadrul implementării Convenției de arbitraj a Uniunii a evidențiat o serie de deficiențe importante, în special în ceea ce privește accesul la procedură și durata și încheierea efectivă a acesteia. |
| --- | --- |

(3)

Mecanismele prevăzute în prezent în tratatele fiscale bilaterale și în Convenția de arbitraj a Uniunii ar putea să nu asigure soluționarea eficace a unor astfel de litigii în timp util în toate cazurile. Exercițiul de monitorizare desfășurat în cadrul implementării Convenției de arbitraj a Uniunii a evidențiat o serie de deficiențe importante, în special în ceea ce privește accesul la procedură și durata și încheierea efectivă a acesteia.

| (4) | Pentru a crea un mediu fiscal mai echitabil, este necesar ca normele în materie de transparență să fie înăsprite, iar măsurile de combatere a evitării obligațiilor fiscale să fie consolidate. În același timp, în spiritul unui sistem fiscal echitabil, este necesar să se garanteze că mecanismele de soluționare a litigiilor sunt cuprinzătoare, eficace și sustenabile. Îmbunătățirea mecanismelor de soluționare a litigiilor este necesară și pentru a se face față riscului creșterii numărului de litigii legate de cazuri de dublă impunere sau de impunere multiplă, având ca obiect sume posibil importante, deoarece administrațiile fiscale au instituit practici de audit mai regulate și mai bine direcționate. |
| --- | --- |

(4)

Pentru a crea un mediu fiscal mai echitabil, este necesar ca normele în materie de transparență să fie înăsprite, iar măsurile de combatere a evitării obligațiilor fiscale să fie consolidate. În același timp, în spiritul unui sistem fiscal echitabil, este necesar să se garanteze că mecanismele de soluționare a litigiilor sunt cuprinzătoare, eficace și sustenabile. Îmbunătățirea mecanismelor de soluționare a litigiilor este necesară și pentru a se face față riscului creșterii numărului de litigii legate de cazuri de dublă impunere sau de impunere multiplă, având ca obiect sume posibil importante, deoarece administrațiile fiscale au instituit practici de audit mai regulate și mai bine direcționate.

| (5) | Este esențial să fie introdus un cadru funcțional și eficient de soluționare a litigiilor fiscale care să garanteze securitatea juridică și un mediu economic favorabil investițiilor, pentru a obține sisteme de impozitare echitabile și eficiente în Uniune. Mecanismele de soluționare a litigiilor ar trebui totodată să creeze un cadru armonizat și transparent pentru soluționarea litigiilor și, astfel, să ofere beneficii tuturor contribuabililor. |
| --- | --- |

(5)

Este esențial să fie introdus un cadru funcțional și eficient de soluționare a litigiilor fiscale care să garanteze securitatea juridică și un mediu economic favorabil investițiilor, pentru a obține sisteme de impozitare echitabile și eficiente în Uniune. Mecanismele de soluționare a litigiilor ar trebui totodată să creeze un cadru armonizat și transparent pentru soluționarea litigiilor și, astfel, să ofere beneficii tuturor contribuabililor.

| (6) | Soluționarea litigiilor ar trebui să se aplice în situații diferite de interpretare și aplicare a tratatelor fiscale bilaterale și a Convenției de arbitraj a Uniunii, în special în situații diferite de interpretare și aplicare care conduc la dubla impozitare. Acest lucru ar trebui să se realizeze printr-o procedură în cadrul căreia, ca prim pas, cazul să fie transmis autorităților fiscale din statele membre vizate în vederea soluționării litigiului prin procedura de acord amiabil. Statele membre ar trebui încurajate să utilizeze mijloace alternative de soluționare a litigiilor, fără caracter obligatoriu, cum ar fi medierea sau concilierea, pe parcursul ultimelor etape ale perioadei procedurii de acord amiabil. Dacă nu se ajunge la un acord amiabil într-un anumit interval de timp, cazul ar trebui să fie supus unei proceduri de soluționare a litigiilor. Alegerea metodei pentru soluționarea litigiilor ar trebui să fie flexibilă, fie prin structuri ad-hoc, fie prin structuri cu un caracter mai permanent. Procedurile de soluționare a litigiilor s-ar putea concretiza prin intermediul unei comisii consultative, alcătuite atât din reprezentanți ai autorităților fiscale în cauză, cât și din personalități independente, sau ar putea fi o comisie de soluționare alternativă a litigiilor (aceasta din urmă asigurând flexibilitatea în alegerea metodei de soluționare a litigiilor). De asemenea, după caz, statele membre ar putea alege, prin acord bilateral, să utilizeze orice altă procedură de soluționare a litigiilor pentru soluționarea litigiului cu efect obligatoriu, cum ar fi procedura de arbitraj cu ofertă finală – final offer arbitration (cunoscută și sub numele de arbitraj cu cea mai bună ofertă finală – last best offer arbitration). Autoritățile fiscale ar trebui să ia o decizie finală obligatorie ținând cont de avizul comisiei consultative sau al comisiei de soluționare alternativă a litigiilor. |
| --- | --- |

(6)

Soluționarea litigiilor ar trebui să se aplice în situații diferite de interpretare și aplicare a tratatelor fiscale bilaterale și a Convenției de arbitraj a Uniunii, în special în situații diferite de interpretare și aplicare care conduc la dubla impozitare. Acest lucru ar trebui să se realizeze printr-o procedură în cadrul căreia, ca prim pas, cazul să fie transmis autorităților fiscale din statele membre vizate în vederea soluționării litigiului prin procedura de acord amiabil. Statele membre ar trebui încurajate să utilizeze mijloace alternative de soluționare a litigiilor, fără caracter obligatoriu, cum ar fi medierea sau concilierea, pe parcursul ultimelor etape ale perioadei procedurii de acord amiabil. Dacă nu se ajunge la un acord amiabil într-un anumit interval de timp, cazul ar trebui să fie supus unei proceduri de soluționare a litigiilor. Alegerea metodei pentru soluționarea litigiilor ar trebui să fie flexibilă, fie prin structuri ad-hoc, fie prin structuri cu un caracter mai permanent. Procedurile de soluționare a litigiilor s-ar putea concretiza prin intermediul unei comisii consultative, alcătuite atât din reprezentanți ai autorităților fiscale în cauză, cât și din personalități independente, sau ar putea fi o comisie de soluționare alternativă a litigiilor (aceasta din urmă asigurând flexibilitatea în alegerea metodei de soluționare a litigiilor). De asemenea, după caz, statele membre ar putea alege, prin acord bilateral, să utilizeze orice altă procedură de soluționare a litigiilor pentru soluționarea litigiului cu efect obligatoriu, cum ar fi procedura de arbitraj cu ofertă finală – final offer arbitration (cunoscută și sub numele de arbitraj cu cea mai bună ofertă finală – last best offer arbitration). Autoritățile fiscale ar trebui să ia o decizie finală obligatorie ținând cont de avizul comisiei consultative sau al comisiei de soluționare alternativă a litigiilor.

| (7) | Mecanismul îmbunătățit de soluționare a litigiilor ar trebui să se bazeze pe sistemele existente în Uniune, inclusiv pe Convenția de arbitraj a Uniunii. Cu toate acestea, domeniul de aplicare al prezentei directive ar trebui să fie mai extins decât cel al Convenției de arbitraj a Uniunii, care se limitează la litigiile privind prețurile de transfer și atribuirea profiturilor către sediile permanente. Prezenta directivă ar trebui să se aplice tuturor contribuabililor cărora li se aplică impozite pe venit și pe capital reglementate de tratate fiscale bilaterale și de Convenția de arbitraj a Uniunii. Totodată, persoanele fizice, microîntreprinderile și întreprinderile mici și mijlocii ar trebui să aibă o sarcină administrativă mai redusă atunci când apelează la procedura de soluționare a litigiilor. De asemenea, ar trebui să fie consolidată faza de soluționare a litigiilor. Mai exact, este necesar să se prevadă un termen limită pentru durata procedurilor de soluționare a litigiilor privind dubla impunere și să se stabilească termenii și condițiile procedurii de soluționare a litigiilor pentru contribuabili. |
| --- | --- |

(7)

Mecanismul îmbunătățit de soluționare a litigiilor ar trebui să se bazeze pe sistemele existente în Uniune, inclusiv pe Convenția de arbitraj a Uniunii. Cu toate acestea, domeniul de aplicare al prezentei directive ar trebui să fie mai extins decât cel al Convenției de arbitraj a Uniunii, care se limitează la litigiile privind prețurile de transfer și atribuirea profiturilor către sediile permanente. Prezenta directivă ar trebui să se aplice tuturor contribuabililor cărora li se aplică impozite pe venit și pe capital reglementate de tratate fiscale bilaterale și de Convenția de arbitraj a Uniunii. Totodată, persoanele fizice, microîntreprinderile și întreprinderile mici și mijlocii ar trebui să aibă o sarcină administrativă mai redusă atunci când apelează la procedura de soluționare a litigiilor. De asemenea, ar trebui să fie consolidată faza de soluționare a litigiilor. Mai exact, este necesar să se prevadă un termen limită pentru durata procedurilor de soluționare a litigiilor privind dubla impunere și să se stabilească termenii și condițiile procedurii de soluționare a litigiilor pentru contribuabili.

| (8) | În vederea asigurării unor condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentei directive, ar trebui conferite competențe de executare Comisiei. Respectivele competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (4). |
| --- | --- |

(8)

În vederea asigurării unor condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentei directive, ar trebui conferite competențe de executare Comisiei. Respectivele competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (4).

| (9) | Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. În mod concret, prezenta directivă urmărește să asigure respectarea deplină a dreptului la un proces echitabil și a libertății de a desfășura o activitate comercială. |
| --- | --- |

(9)

Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. În mod concret, prezenta directivă urmărește să asigure respectarea deplină a dreptului la un proces echitabil și a libertății de a desfășura o activitate comercială.

| (10) | Întrucât obiectivul prezentei directive, și anume instituirea unei proceduri funcționale și eficiente de soluționare a litigiilor în contextul bunei funcționări a pieței interne, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, dar, având în vedere amploarea și efectele acțiunii, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului respectiv. |
| --- | --- |

(10)

Întrucât obiectivul prezentei directive, și anume instituirea unei proceduri funcționale și eficiente de soluționare a litigiilor în contextul bunei funcționări a pieței interne, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, dar, având în vedere amploarea și efectele acțiunii, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului respectiv.

| (11) | Este oportun ca, după o perioadă de cinci ani, Comisia să examineze aplicarea directivei, iar statele membre să sprijine Comisia furnizându-i informații adecvate în sprijinul acestei examinări, |
| --- | --- |

(11)

Este oportun ca, după o perioadă de cinci ani, Comisia să examineze aplicarea directivei, iar statele membre să sprijine Comisia furnizându-i informații adecvate în sprijinul acestei examinări,

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

Articolul 1

Obiect și domeniu de aplicare

Prezenta directivă stabilește norme privind un mecanism de soluționare a litigiilor între statele membre atunci când litigiile respective apar în urma interpretării și aplicării unor acorduri și convenții care prevăd eliminarea dublei impuneri asupra veniturilor și, după caz, a capitalurilor. De asemenea, stabilește drepturile și obligațiile persoanelor afectate atunci când apar astfel de litigii. În sensul prezentei directive, faptul care generează astfel de litigii este denumit „chestiune litigioasă”.

Articolul 2

Definiții

(1)   În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

| (a) | „autoritate competentă” înseamnă autoritatea unui stat membru care a fost desemnată ca atare de către statul membru în cauză; |
| --- | --- |

(a)

„autoritate competentă” înseamnă autoritatea unui stat membru care a fost desemnată ca atare de către statul membru în cauză;

| (b) | „instanță competentă” înseamnă instanța judecătorească sau alt organism al unui stat membru care a fost desemnat ca atare de către statul membru în cauză; |
| --- | --- |

(b)

„instanță competentă” înseamnă instanța judecătorească sau alt organism al unui stat membru care a fost desemnat ca atare de către statul membru în cauză;

| (c) | „dublă impunere” înseamnă impunerea de către două sau mai multe state membre a unor impozite reglementate de un acord sau de o convenție menționată la articolul 1 pentru aceleași venituri sau capitaluri impozabile atunci când această impunere generează (i) sarcini fiscale suplimentare, (ii) creșterea obligațiilor fiscale sau (iii) anularea sau reducerea pierderilor, care ar putea fi utilizate pentru a compensa profiturile impozabile; |
| --- | --- |

(c)

„dublă impunere” înseamnă impunerea de către două sau mai multe state membre a unor impozite reglementate de un acord sau de o convenție menționată la articolul 1 pentru aceleași venituri sau capitaluri impozabile atunci când această impunere generează (i) sarcini fiscale suplimentare, (ii) creșterea obligațiilor fiscale sau (iii) anularea sau reducerea pierderilor, care ar putea fi utilizate pentru a compensa profiturile impozabile;

| (d) | „persoană afectată” înseamnă orice persoană, inclusiv o persoană fizică, care își are reședința fiscală într-un stat membru și a cărei impozitare este afectată direct de o chestiune litigioasă. |
| --- | --- |

(d)

„persoană afectată” înseamnă orice persoană, inclusiv o persoană fizică, care își are reședința fiscală într-un stat membru și a cărei impozitare este afectată direct de o chestiune litigioasă.

(2)   Cu excepția cazului în care contextul impune o interpretare diferită, orice termen care nu este definit în prezenta directivă are înțelesul care îi este atribuit la momentul respectiv în conformitate cu convenția sau acordul relevant prevăzut la articolul 1, care se aplică la data primirii primei notificări a acțiunii care are sau care va avea ca rezultat o chestiune litigioasă. În absența unei definiții în temeiul unui astfel de acord sau al unei astfel de convenții, termenul nedefinit are înțelesul care îi este atribuit la momentul respectiv în temeiul legislației statului membru în cauză în scopul stabilirii impozitelor care fac obiectul acordului sau convenției respective, orice înțeles atribuit în temeiul legislației fiscale aplicabile din statul membru respectiv prevalând asupra înțelesului atribuit termenului în temeiul altei legislații din statul membru respectiv.

Articolul 3

Plângeri

(1)   Orice persoană afectată are dreptul să înainteze o plângere privind o chestiune litigioasă fiecăreia dintre autoritățile competente ale fiecăruia dintre statele membre în cauză, solicitând soluționarea acesteia. Plângerea este înaintată în termen de trei ani de la prima notificare a acțiunii care are ca rezultat sau care va avea ca rezultat o chestiune litigioasă, indiferent dacă persoana afectată a recurs la căile de atac disponibile în temeiul dreptului intern al oricăruia dintre statele membre în cauză. Persoana afectată înaintează simultan plângerea, conținând aceleași informații, fiecărei autorități competente și precizează în plângere ce alte state membre sunt în cauză. Persoana afectată se asigură că fiecare stat membru în cauză primește plângerea în cel puțin una dintre următoarele limbi:

| (a) | una dintre limbile oficiale ale statului membru respectiv, în conformitate cu dreptul intern; sau |
| --- | --- |

(a)

una dintre limbile oficiale ale statului membru respectiv, în conformitate cu dreptul intern; sau

| (b) | orice altă limbă pe care statul membru respectiv o acceptă în acest scop. |
| --- | --- |

(b)

orice altă limbă pe care statul membru respectiv o acceptă în acest scop.

(2)   Fiecare autoritate competentă confirmă primirea plângerii în termen de două luni de la primirea plângerii. De asemenea, fiecare autoritate competentă informează autoritățile competente ale celorlalte state membre în cauză cu privire la primirea plângerii în termen de două luni de la primire. De asemenea, în această etapă, autoritățile competente se informează reciproc cu privire la limba sau limbile de comunicare pe care intenționează să le utilizeze pe parcursul procedurilor relevante.

(3)   Plângerea se acceptă numai dacă, într-o primă etapă, persoana afectată care face plângerea furnizează autorităților competente ale fiecăruia dintre statele membre în cauză următoarele informații:

| (a) | numele, adresa (adresele), numărul (numerele) de identificare fiscală și orice alte informații necesare pentru identificarea persoanei sau persoanelor afectate care au adresat plângerea autorităților competente și a oricărei alte persoane afectate; |
| --- | --- |

(a)

numele, adresa (adresele), numărul (numerele) de identificare fiscală și orice alte informații necesare pentru identificarea persoanei sau persoanelor afectate care au adresat plângerea autorităților competente și a oricărei alte persoane afectate;

| (b) | perioadele fiscale avute în vedere; |
| --- | --- |

(b)

perioadele fiscale avute în vedere;

| (c) | detalii privind faptele și circumstanțele relevante pentru cazul respectiv (inclusiv detalii privind structura tranzacției și privind relațiile dintre persoana afectată și celelalte părți la tranzacțiile relevante, precum și faptele stabilite cu bună credință în cadrul unui acord obligatoriu reciproc între persoana afectată și administrația fiscală, după caz) și, în special, natura și data acțiunilor care au condus la chestiunea litigioasă (inclusiv, după caz, detalii privind aceleași venituri încasate în celălalt stat membru și privind includerea unor astfel de venituri în veniturile impozabile din celălalt stat membru și detalii privind impozitul plătit sau care va fi plătit în legătură cu astfel de venituri în celălalt stat membru), precum și cuantumurile aferente în monedele statelor membre în cauză, însoțite de copii ale tuturor documentelor justificative; |
| --- | --- |

(c)

detalii privind faptele și circumstanțele relevante pentru cazul respectiv (inclusiv detalii privind structura tranzacției și privind relațiile dintre persoana afectată și celelalte părți la tranzacțiile relevante, precum și faptele stabilite cu bună credință în cadrul unui acord obligatoriu reciproc între persoana afectată și administrația fiscală, după caz) și, în special, natura și data acțiunilor care au condus la chestiunea litigioasă (inclusiv, după caz, detalii privind aceleași venituri încasate în celălalt stat membru și privind includerea unor astfel de venituri în veniturile impozabile din celălalt stat membru și detalii privind impozitul plătit sau care va fi plătit în legătură cu astfel de venituri în celălalt stat membru), precum și cuantumurile aferente în monedele statelor membre în cauză, însoțite de copii ale tuturor documentelor justificative;

| (d) | o trimitere la normele naționale aplicabile și la acordul sau convenția menționată la articolul 1; în cazul în care se aplică mai multe acorduri sau convenții, persoana afectată care face plângerea precizează acordul sau convenția care este interpretată în raport cu chestiunea litigioasă relevantă. Astfel de acorduri sau convenții constituie acordurile sau convențiile aplicabile în sensul prezentei directive; |
| --- | --- |

(d)

o trimitere la normele naționale aplicabile și la acordul sau convenția menționată la articolul 1; în cazul în care se aplică mai multe acorduri sau convenții, persoana afectată care face plângerea precizează acordul sau convenția care este interpretată în raport cu chestiunea litigioasă relevantă. Astfel de acorduri sau convenții constituie acordurile sau convențiile aplicabile în sensul prezentei directive;

| (e) | următoarele informații furnizate de către persoana afectată care a înaintat plângerea autorităților competente, împreună cu copii ale tuturor documentelor justificative:






  (i) | o explicație a motivului pentru care persoana afectată consideră că există o chestiune litigioasă; |
| --- | --- | --- |

(e)

următoarele informații furnizate de către persoana afectată care a înaintat plângerea autorităților competente, împreună cu copii ale tuturor documentelor justificative:

(i)

o explicație a motivului pentru care persoana afectată consideră că există o chestiune litigioasă;

| (ii) | detalii privind căile de atac și procedurile inițiate de persoana afectată în ceea ce privește tranzacțiile relevante și hotărârile judecătorești privind chestiunea litigioasă; |
| --- | --- |

(ii)

detalii privind căile de atac și procedurile inițiate de persoana afectată în ceea ce privește tranzacțiile relevante și hotărârile judecătorești privind chestiunea litigioasă;

| (iii) | angajamentul persoanei afectate de a răspunde cât mai complet și mai rapid posibil tuturor cererilor corespunzătoare formulate de o autoritate competentă și de a furniza orice documentație la cererea autorităților competente; |
| --- | --- |

(iii)

angajamentul persoanei afectate de a răspunde cât mai complet și mai rapid posibil tuturor cererilor corespunzătoare formulate de o autoritate competentă și de a furniza orice documentație la cererea autorităților competente;

| (iv) | o copie după decizia de impunere finală, sub forma unui aviz de impunere finală, raport de inspecție fiscală sau alt document echivalent care conduce la chestiunea litigioasă, precum și o copie după orice alte documente emise de autoritățile fiscale în ceea ce privește chestiunea litigioasă, după caz; |
| --- | --- |

(iv)

o copie după decizia de impunere finală, sub forma unui aviz de impunere finală, raport de inspecție fiscală sau alt document echivalent care conduce la chestiunea litigioasă, precum și o copie după orice alte documente emise de autoritățile fiscale în ceea ce privește chestiunea litigioasă, după caz;

| (v) | informații cu privire la orice plângere înaintată de persoana afectată în baza unei alte proceduri de acord amiabil sau a unei alte proceduri de soluționare a litigiilor în sensul articolului 16 alineatul (5) și un angajament expres al persoanei afectate că va respecta dispozițiile articolului 16 alineatul (5), după caz; |
| --- | --- |

(v)

informații cu privire la orice plângere înaintată de persoana afectată în baza unei alte proceduri de acord amiabil sau a unei alte proceduri de soluționare a litigiilor în sensul articolului 16 alineatul (5) și un angajament expres al persoanei afectate că va respecta dispozițiile articolului 16 alineatul (5), după caz;

| (f) | alte informații suplimentare specifice solicitate de autoritățile competente care sunt considerate necesare pentru a efectua examinarea pe fond a cazului respectiv. |
| --- | --- |

(f)

alte informații suplimentare specifice solicitate de autoritățile competente care sunt considerate necesare pentru a efectua examinarea pe fond a cazului respectiv.

(4)   Autoritățile competente ale fiecăruia dintre statele membre în cauză pot solicita informațiile menționate la alineatul (3) litera (f) în termen de trei luni de la data primirii plângerii. Noi solicitări de informații pot fi adresate ulterior, în cadrul procedurii de acord amiabil prevăzute la articolul 4, în cazul în care autoritățile competente consideră că acest lucru este necesar. Se aplică dreptul intern în ceea ce privește protecția informațiilor și protecția secretului comercial, de afaceri, industrial sau profesional sau procesele comerciale.

Persoana afectată care primește o cerere în conformitate cu alineatul (3) litera (f) răspunde în termen de trei luni de la primirea cererii. O copie a acestui răspuns este transmisă simultan autorităților competente ale celorlalte state membre în cauză.

(5)   Autoritățile competente ale fiecăruia dintre statele membre în cauză adoptă o decizie privind acceptarea sau respingerea plângerii în termen de șase luni de la primirea acesteia sau în termen de șase luni de la primirea informațiilor menționate la alineatul (3) litera (f), dacă această dată este ulterioară celei dintâi. Autoritățile competente informează fără întârziere persoana afectată și autoritățile competente ale celorlalte state membre cu privire la decizia lor.

În termen de șase luni de la primirea plângerii sau în termen de șase luni de la primirea informațiilor menționate la alineatul (3) litera (f), dacă această dată este ulterioară celei dintâi, o autoritate competentă poate decide să soluționeze chestiunea litigioasă în mod unilateral, fără implicarea celorlalte autorități competente ale statelor membre în cauză. În acest caz, autoritatea competentă relevantă transmite, fără întârziere, o notificare persoanei afectate și celorlalte autorități competente ale statelor membre în cauză, după care procedurile în temeiul prezentei directive se încheie.

(6)   O persoană afectată care dorește să retragă o plângere transmite simultan o notificare de retragere în scris fiecărei autorități competente a statelor membre în cauză. Notificarea pune capăt tuturor procedurilor în temeiul prezentei directive cu efect imediat. Autoritățile competente ale statelor membre care primesc o astfel de notificare informează fără întârziere celelalte autorități competente ale statelor membre în cauză cu privire la încheierea procedurilor.

În cazul în care, din orice motiv, o chestiune litigioasă încetează să existe, toate procedurile în temeiul prezentei directive se încheie cu efect imediat, iar autoritățile competente ale statelor membre în cauză informează fără întârziere persoana afectată cu privire la situație și la motivele de ordin general.

Articolul 4

Procedura de acord amiabil

(1)   În cazul în care autoritățile competente ale statelor membre în cauză acceptă o plângere, acestea depun eforturi pentru a soluționa chestiunea litigioasă prin procedura de acord amiabil în termen de doi ani de la data ultimei notificări a deciziei unuia dintre statele membre cu privire la acceptarea plângerii.

Termenul de doi ani menționat la primul paragraf poate fi prelungit cu până la un an la cererea unei autorități competente a unui stat membru în cauză adresată tuturor celorlalte autorități competente ale statelor membre în cauză, în cazul în care autoritatea competentă solicitantă furnizează o justificare scrisă în acest sens.

(2)   După ce au ajuns la un acord privind modul de soluționare a chestiunii litigioase în termenul prevăzut la alineatul (1), autoritățile competente ale fiecăruia dintre statele membre în cauză transmit, fără întârziere, o notificare privind acest acord persoanei afectate, sub forma unei decizii care este obligatorie pentru autorități și executorie pentru persoana afectată, cu condiția ca persoana afectată să accepte decizia și să renunțe la dreptul de a beneficia de oricare altă cale de atac, după caz. În cazul în care au început deja proceduri referitoare la alte căi de atac, decizia devine astfel obligatorie și executorie numai după ce persoana afectată le prezintă autorităților competente ale statelor membre în cauză dovezi că au fost luate măsuri în vederea încheierii procedurilor respective. Astfel de dovezi trebuie prezentate în termen de cel mult 60 de zile de la data la care decizia respectivă a fost notificată persoanei afectate. Decizia este apoi pusă în aplicare fără întârziere, indiferent de termenele prevăzute de dreptul intern al statelor membre în cauză.

(3)   În cazul în care autoritățile competente ale statelor membre în cauză nu au ajuns la un acord privind modul de soluționare a chestiunii litigioase în termenul prevăzut la alineatul (1), autoritatea competentă a fiecărui stat membru în cauză informează persoana afectată în legătură cu acest lucru, indicând motivele generale pentru care nu s-a ajuns la un acord.

Articolul 5

Decizia autorității competente cu privire la plângere

(1)   Autoritatea competentă a unui stat membru în cauză poate decide să respingă plângerea în termenul prevăzut la articolul 3 alineatul (5) dacă:

| (a) | plângerea nu conține informațiile solicitate în temeiul articolului 3 alineatul (3) [inclusiv orice informație solicitată în temeiul articolului 3 alineatul (3) litera (f) care nu a fost prezentată în termenul menționat la articolul 3 alineatul (4)]; |
| --- | --- |

(a)

plângerea nu conține informațiile solicitate în temeiul articolului 3 alineatul (3) [inclusiv orice informație solicitată în temeiul articolului 3 alineatul (3) litera (f) care nu a fost prezentată în termenul menționat la articolul 3 alineatul (4)];

| (b) | nu există o chestiune litigioasă; sau |
| --- | --- |

(b)

nu există o chestiune litigioasă; sau

| (c) | plângerea nu a fost introdusă în termenul de trei ani prevăzut la articolul 3 alineatul (1). |
| --- | --- |

(c)

plângerea nu a fost introdusă în termenul de trei ani prevăzut la articolul 3 alineatul (1).

Atunci când informează persoana afectată în conformitate cu dispozițiile articolului 3 alineatul (5), autoritatea competentă indică motivele generale ale respingerii.

(2)   În cazul în care o autoritate competentă a statului membru în cauză nu a luat o decizie cu privire la plângere în termenul prevăzut la articolul 3 alineatul (5), plângerea este considerată acceptată de către autoritatea competentă respectivă.

(3)   Persoana afectată are dreptul de a ataca decizia autorităților competente ale statelor membre în cauză, în conformitate cu normele naționale, în cazul în care toate autoritățile competente ale statelor membre în cauză au respins plângerea. Persoanei afectată care exercită dreptul la o cale de atac nu i se poate interzice să adreseze o cerere în temeiul articolului 6 alineatul (1) litera (a):

| (a) | cât timp decizia face încă obiectul unei căi de atac în conformitate cu legislația statului membru în cauză; |
| --- | --- |

(a)

cât timp decizia face încă obiectul unei căi de atac în conformitate cu legislația statului membru în cauză;

| (b) | în cazul în care decizia de respingere poate fi încă atacată ulterior în baza procedurii căii de atac din statele membre în cauză; sau |
| --- | --- |

(b)

în cazul în care decizia de respingere poate fi încă atacată ulterior în baza procedurii căii de atac din statele membre în cauză; sau

| (c) | în cazul în care decizia de respingere a fost confirmată în baza procedurii căii de atac de la litera (a), dar nu se poate face derogare de la hotărârea instanței relevante sau a altor autorități judiciare relevante din oricare dintre statele membre în cauză. |
| --- | --- |

(c)

în cazul în care decizia de respingere a fost confirmată în baza procedurii căii de atac de la litera (a), dar nu se poate face derogare de la hotărârea instanței relevante sau a altor autorități judiciare relevante din oricare dintre statele membre în cauză.

În cazul în care a fost exercitat dreptul la o cale de atac, este luată în considerare hotărârea instanței relevante sau a altei autorități judiciare relevante, în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (a).

Articolul 6

Soluționarea litigiilor de către comisia consultativă

(1)   În baza unei cereri pe care persoana afectată o adresează autorităților competente ale statelor membre în cauză, autoritățile competente respective înființează o comisie consultativă (denumită în continuare „comisia consultativă”) în conformitate cu articolul 8, în cazul în care:

| (a) | plângerea înaintată de persoana afectată este respinsă în temeiul articolului 5 alineatul (1) de cel puțin una dintre autoritățile competente ale statelor membre în cauză, dar nu de toate; sau |
| --- | --- |

(a)

plângerea înaintată de persoana afectată este respinsă în temeiul articolului 5 alineatul (1) de cel puțin una dintre autoritățile competente ale statelor membre în cauză, dar nu de toate; sau

| (b) | autoritățile competente ale statelor membre în cauză au acceptat plângerea înaintată de persoana afectată, dar nu au ajuns la un acord cu privire la modul de soluționare pe cale amiabilă a chestiunii litigioase în termenul prevăzut la articolul 4 alineatul (1). |
| --- | --- |

(b)

autoritățile competente ale statelor membre în cauză au acceptat plângerea înaintată de persoana afectată, dar nu au ajuns la un acord cu privire la modul de soluționare pe cale amiabilă a chestiunii litigioase în termenul prevăzut la articolul 4 alineatul (1).

Persoana afectată poate face o astfel de cerere numai dacă, în conformitate cu normele naționale aplicabile, împotriva respingerii menționate la articolul 5 alineatul (1): nu poate fi exercitată nicio cale de atac, nu există nicio cale de atac în curs sau persoana afectată a renunțat în mod formal la dreptul său la o cale de atac. Cererea include o declarație în acest sens.

Persoana afectată formulează în scris cererea de a se înființa o comisie consultativă, în termen de cel mult 50 de zile de la data primirii notificării în conformitate cu articolul 3 alineatul (5) sau articolul 4 alineatul (3) sau 50 de zile de la data pronunțării hotărârii de către instanța relevantă sau autoritatea judiciară relevantă, în conformitate cu articolul 5 alineatul (3), după caz. Comisia consultativă este înființată în termen de cel mult 120 de zile de la primirea unei astfel de cereri și, după înființare, președintele acesteia informează în acest sens persoana afectată fără întârziere.

(2)   Comisia consultativă înființată astfel cum este prevăzut la alineatul (1) litera (a) adoptă o decizie privind acceptarea plângerii în termen de șase luni de la data înființării. Aceasta notifică decizia sa autorităților competente în termen de 30 de zile de la adoptare.

În cazul în care comisia consultativă confirmă îndeplinirea tuturor cerințelor de la articolul 3, este inițiată procedura de acord amiabil prevăzută la articolul 4, la cererea uneia dintre autoritățile competente. Autoritatea competentă în cauză notifică această cerere comisiei consultative, celorlalte autorități competente în cauză și persoanei afectate. Termenul prevăzut la articolul 4 alineatul (1) începe de la data notificării deciziei luate de către comisia consultativă cu privire la acceptarea plângerii.

În cazul în care niciuna dintre autoritățile competente nu a solicitat inițierea procedurii de acord amiabil în termen de 60 de zile de la data notificării deciziei comisiei consultative, comisia consultativă emite un aviz cu privire la modul de soluționare a chestiunii litigioase, după cum se prevede la articolul 14 alineatul (1). În acest caz, în sensul articolului 14 alineatul (1), comisia consultativă se consideră a fi fost înființată la data la care termenul de 60 de zile a expirat.

(3)   În cazul menționat la alineatul (1) primul paragraf litera (b) din prezentul articol, comisia consultativă emite un aviz cu privire la modul de soluționare a chestiunii litigioase, în conformitate cu articolul 14 alineatul (1).

Articolul 7

Numirea de către instanțele competente sau de către organismul național împuternicit să facă numiri

(1)   În cazul în care o comisie consultativă nu este înființată în termenul prevăzut la articolul 6 alineatul (1), statele membre prevăd dispoziții potrivit cărora persoana afectată relevantă poate să se adreseze pentru înființarea comisiei consultative unei instanțe competente sau oricărui alt organism sau oricărei alte persoane desemnate în temeiul dreptului intern pentru îndeplinirea funcției respective (organism național împuternicit să facă numiri).

În cazul în care autoritatea competentă a unui stat membru nu a numit cel puțin o personalitate independentă și un supleant, persoana afectată poate solicita instanței competente sau organismului național împuternicit să facă numiri din statul membru respectiv să numească o personalitate independentă și un supleant din lista menționată la articolul 9.

Dacă autoritățile competente ale tuturor statelor membre în cauză nu au făcut acest lucru, persoana afectată poate solicita instanțelor competente sau organismului național împuternicit să facă numiri din fiecare stat membru să numească cele două personalități independente din lista menționată la articolul 9. Personalitățile independente respective numesc președintele prin tragere la sorți din lista persoanelor independente în conformitate cu articolul 8 alineatul (3).

Persoanele afectate adresează sesizarea cu privire la numirea personalităților independente și a supleanților acestora fiecărui stat de rezidență al acestora, dacă sunt implicate în procedură cel puțin două persoane afectate, sau statelor membre ale căror autorități competente nu au reușit să numească cel puțin o personalitate independentă și un supleant, dacă este implicată o singură persoană afectată.

(2)   Numirea personalităților independente și a supleanților acestora în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol este înaintată unei instanțe competente dintr-un stat membru sau unui organism național împuternicit să facă numiri numai la sfârșitul termenului de 120 de zile menționat la articolul 6 alineatul (1) și în termen de 30 de zile de la expirarea termenului respectiv.

(3)   Instanța competentă sau organismul național împuternicit să facă numiri adoptă o hotărâre în temeiul alineatului (1) și o notifică solicitantului. Procedura aplicabilă de către instanța competentă pentru numirea personalităților independente atunci când statele membre nu reușesc să facă acest lucru este aceeași cu procedura în temeiul normelor naționale în materie de arbitraj civil și comercial care se aplică în situațiile în care instanțele sau organismele naționale împuternicite să facă numiri numesc arbitri deoarece părțile nu reușesc să ajungă la un acord în acest sens. Instanța competentă sau organismul național împuternicit să facă numiri din statul membru informează autoritatea competentă a statului membru respectiv, care, la rândul său, informează autoritatea competentă din celelalte state membre în cauză, fără întârziere. Autoritatea competentă a statului membru care nu a reușit inițial să numească personalitatea independentă și supleantul acesteia are dreptul de a ataca hotărârea instanței sau a organismului național împuternicit să facă numiri din statul membru respectiv, cu condiția ca autoritatea competentă să aibă dreptul de a face acest lucru în temeiul dreptului intern. În cazul respingerii, solicitantul are dreptul de a ataca hotărârea instanței în conformitate cu normele de procedură naționale.

Articolul 8

Comisia consultativă

(1)   Comisia consultativă menționată la articolul 6 are următoarea componență:

| (a) | un președinte; |
| --- | --- |

(a)

un președinte;

| (b) | un reprezentant din partea fiecărei autorități competente în cauză. Dacă autoritățile competente sunt de acord, numărul acestor reprezentanți poate crește la doi pentru fiecare autoritate competentă; |
| --- | --- |

(b)

un reprezentant din partea fiecărei autorități competente în cauză. Dacă autoritățile competente sunt de acord, numărul acestor reprezentanți poate crește la doi pentru fiecare autoritate competentă;

| (c) | o personalitate independentă care este numită de fiecare autoritate competentă din statele membre în cauză din lista menționată la articolul 9. Dacă autoritățile competente sunt de acord, numărul acestor persoane numite poate crește la două pentru fiecare autoritate competentă. |
| --- | --- |

(c)

o personalitate independentă care este numită de fiecare autoritate competentă din statele membre în cauză din lista menționată la articolul 9. Dacă autoritățile competente sunt de acord, numărul acestor persoane numite poate crește la două pentru fiecare autoritate competentă.

(2)   Normele privind numirea personalităților independente se stabilesc de comun acord între autoritățile competente ale statelor membre în cauză. După numirea personalităților independente, se numește câte un supleant pentru fiecare din ele, conform normelor privind numirea persoanelor independente, în cazul în care acestea se află în imposibilitatea de a-și duce la îndeplinire sarcinile.

(3)   În cazul în care normele privind numirea personalităților independente nu au fost convenite în conformitate cu alineatul (2), numirea acestora se face prin tragere la sorți.

(4)   Cu excepția cazurilor în care personalitățile independente au fost numite de către instanța competentă sau organismul național împuternicit să facă numiri astfel cum se prevede la articolul 7 alineatul (1), autoritatea competentă a oricăruia dintre statele membre în cauză poate formula obiecții cu privire la numirea oricăreia dintre personalitățile independente, pentru oricare din motivele convenite în prealabil între autoritățile competente în cauză sau pentru oricare dintre următoarele motive:

| (a) | personalitatea respectivă face parte dintr-o administrație fiscală în cauză sau acționează în numele acesteia sau a fost într-o asemenea situație în orice moment pe parcursul celor trei ani precedenți; |
| --- | --- |

(a)

personalitatea respectivă face parte dintr-o administrație fiscală în cauză sau acționează în numele acesteia sau a fost într-o asemenea situație în orice moment pe parcursul celor trei ani precedenți;

| (b) | personalitatea respectivă are sau a avut o participație semnificativă sau un drept de vot în cadrul oricăreia dintre persoanele afectate în cauză sau dacă este sau a fost, în orice moment pe parcursul ultimilor cinci ani anteriori datei numirii sale, angajat sau consultant al acesteia; |
| --- | --- |

(b)

personalitatea respectivă are sau a avut o participație semnificativă sau un drept de vot în cadrul oricăreia dintre persoanele afectate în cauză sau dacă este sau a fost, în orice moment pe parcursul ultimilor cinci ani anteriori datei numirii sale, angajat sau consultant al acesteia;

| (c) | personalitatea respectivă nu prezintă o garanție suficientă de obiectivitate în vederea soluționării litigiului sau a litigiilor cu privire la care urmează să fie luată o decizie; |
| --- | --- |

(c)

personalitatea respectivă nu prezintă o garanție suficientă de obiectivitate în vederea soluționării litigiului sau a litigiilor cu privire la care urmează să fie luată o decizie;

| (d) | personalitatea respectivă este un angajat al unei întreprinderi care furnizează consultanță fiscală sau oferă, într-un alt mod, consultanță fiscală cu titlu profesional sau s-a aflat într-o asemenea situație în orice moment pe parcursul unei perioade de cel puțin trei ani anterioare datei numirii sale. |
| --- | --- |

(d)

personalitatea respectivă este un angajat al unei întreprinderi care furnizează consultanță fiscală sau oferă, într-un alt mod, consultanță fiscală cu titlu profesional sau s-a aflat într-o asemenea situație în orice moment pe parcursul unei perioade de cel puțin trei ani anterioare datei numirii sale.

(5)   Orice autoritate competentă a unui stat membru în cauză poate solicita ca o personalitate care a fost numită în conformitate cu alineatul (2) sau (3) ori supleantul său să divulge orice interes, relație sau orice alt aspect care este de natură să afecteze independența sau imparțialitatea personalității respective sau care ar putea crea în mod rezonabil aparența unei atitudini părtinitoare în cadrul procedurilor.

Timp de douăsprezece luni de la emiterea deciziei comisiei consultative, o personalitate independentă care face parte din comisia consultativă nu trebuie să se afle într-o situație care ar fi dat unei autorități competente motive să prezinte obiecții față de numirea sa, astfel cum este prevăzut în prezentul alineat, dacă ar fi fost în situația respectivă în momentul numirii în comisia consultativă respectivă.

(6)   Reprezentanții fiecărei autorități competente și personalitățile independente numite în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol aleg un președinte din lista personalităților menționată la articolul 9. Cu excepția cazului în care reprezentanții fiecărei autorități competente și personalitățile independente convin altfel, președintele este un judecător.

Articolul 9

Lista personalităților independente

(1)   Lista personalităților independente este formată din toate personalitățile independente nominalizate de statele membre. În acest scop, fiecare stat membru nominalizează cel puțin trei persoane care sunt competente și independente și care pot acționa cu imparțialitate și integritate.

(2)   Fiecare stat membru notifică Comisiei numele personalităților independente pe care le-a nominalizat. De asemenea, fiecare stat membru furnizează Comisiei informații complete și actualizate cu privire la profilul profesional și academic al acestor persoane, la competența și experiența lor, precum și la potențialele conflictele de interese. În notificare statele membre pot preciza care dintre persoanele respective poate fi numită în funcția de președinte.

(3)   Statele membre informează fără întârziere Comisia cu privire la eventualele modificări aduse listei persoanelor independente.

Fiecare stat membru instituie proceduri pentru eliminarea oricărei persoane numite de pe lista personalităților independente dacă persoana respectivă nu mai este independentă.

În cazul în care, ținând seama de dispozițiile relevante ale prezentului articol, un stat membru are motive întemeiate să formuleze obiecții față de menținerea unei personalități independente pe lista menționată din motive de lipsă de independență, acesta informează Comisia, oferind elemente de probă adecvate în sprijinul îngrijorării sale. La rândul ei, Comisia informează statul membru care a nominalizat personalitatea respectivă cu privire la obiecțiile și elementele de probă. Pe baza unor astfel de obiecții și elemente de probă, acest stat membru din urmă ia, în termen de șase luni, măsurile necesare pentru a examina plângerea și a decide dacă să mențină personalitatea respectivă pe listă sau să o excludă de pe listă. Statul membru informează apoi Comisia în acest sens fără întârziere.

Articolul 10

Comisia de soluționare alternativă a litigiilor

(1)   Autoritățile competente ale statelor membre în cauză pot conveni să înființeze o comisie de soluționare alternativă a litigiilor (denumită în continuare „comisia de soluționare alternativă a litigiilor”) în locul unei comisii consultative, care să emită un aviz privind modul de soluționare a chestiunii litigioase în conformitate cu articolul 14. Autoritățile competente ale statelor membre pot conveni, de asemenea, să instituie o comisie de soluționare alternativă a litigiilor sub forma unui comitet care să aibă un caracter permanent (denumit în continuare „comitetul permanent”).

(2)   Cu excepția normelor privind independența membrilor săi prevăzute la articolul 8 alineatele (4) și (5), comisia de soluționare alternativă a litigiilor poate fi diferită de comisia consultativă în ceea ce privește componența și forma.

O comisie de soluționare alternativă a litigiilor poate aplica, după caz, orice procedură sau tehnică de soluționare a litigiilor pentru a soluționa chestiunea litigioasă cu efect obligatoriu. Ca alternativă la tipul de procedură de soluționare a litigiilor aplicat de comisia consultativă în temeiul articolului 8, și anume procedura avizului independent, orice alt tip de procedură de soluționare a litigiilor, inclusiv procedura de arbitraj cu ofertă finală – final offer arbitration (cunoscută și sub numele de arbitraj cu cea mai bună ofertă finală – last best offer arbitration), poate fi convenit de autoritățile competente ale statelor membre în cauză în temeiul prezentului articol și aplicat de comisia de soluționare alternativă a litigiilor.

(3)   Autoritățile competente ale statelor membre în cauză stabilesc, de comun acord, regulamentul de funcționare în conformitate cu articolul 11.

(4)   Articolele 12 și 13 se aplică comisiei de soluționare alternativă a litigiilor, cu excepția cazului în care se convine altfel în regulamentul de funcționare menționat la articolul 11.

Articolul 11

Regulamentul de funcționare

(1)   Statele membre prevăd ca, în termenul de 120 de zile prevăzut la articolul 6 alineatul (1), autoritatea competentă a fiecărui stat membru în cauză să notifice persoanei afectate următoarele:

| (a) | regulamentul de funcționare al comisiei consultative sau al comisiei de soluționare alternativă a litigiilor; |
| --- | --- |

(a)

regulamentul de funcționare al comisiei consultative sau al comisiei de soluționare alternativă a litigiilor;

| (b) | data până la care trebuie adoptat avizul privind soluționarea chestiunii litigioase; |
| --- | --- |

(b)

data până la care trebuie adoptat avizul privind soluționarea chestiunii litigioase;

| (c) | trimiteri la orice dispoziție juridică aplicabilă din dreptul intern al statelor membre și la orice acorduri sau convenții aplicabile. |
| --- | --- |

(c)

trimiteri la orice dispoziție juridică aplicabilă din dreptul intern al statelor membre și la orice acorduri sau convenții aplicabile.

(2)   Regulamentul de funcționare se semnează între autoritățile competente ale statelor membre implicate în litigiu.

În mod concret, regulamentul de funcționare prevede următoarele:

| (a) | descrierea și caracteristicile chestiunii litigioase; |
| --- | --- |

(a)

descrierea și caracteristicile chestiunii litigioase;

| (b) | termenii de referință cu privire la care autoritățile competente ale statelor membre se pun de acord în legătură cu aspectele de ordin juridic și practic care trebuie clarificate; |
| --- | --- |

(b)

termenii de referință cu privire la care autoritățile competente ale statelor membre se pun de acord în legătură cu aspectele de ordin juridic și practic care trebuie clarificate;

| (c) | forma organismului de soluționare a litigiilor, care poate fi fie o comisie consultativă, fie o comisie de soluționare alternativă a litigiilor, precum și tipul de procedură pentru soluționarea alternativă a litigiilor, dacă diferă de procedura avizului independent aplicată de comisia consultativă; |
| --- | --- |

(c)

forma organismului de soluționare a litigiilor, care poate fi fie o comisie consultativă, fie o comisie de soluționare alternativă a litigiilor, precum și tipul de procedură pentru soluționarea alternativă a litigiilor, dacă diferă de procedura avizului independent aplicată de comisia consultativă;

| (d) | calendarul procedurii de soluționare a litigiului; |
| --- | --- |

(d)

calendarul procedurii de soluționare a litigiului;

| (e) | componența comisiei consultative sau a comisiei de soluționare alternativă a litigiilor (inclusiv numărul și numele membrilor, detalii referitoare la competențele și calificările acestora, precum și divulgarea oricăror conflicte de interese ale membrilor); |
| --- | --- |

(e)

componența comisiei consultative sau a comisiei de soluționare alternativă a litigiilor (inclusiv numărul și numele membrilor, detalii referitoare la competențele și calificările acestora, precum și divulgarea oricăror conflicte de interese ale membrilor);

| (f) | normele care reglementează participarea persoanei (persoanelor) afectate și a terților la proceduri, schimburile de note, informații și elemente de probă, costurile, tipul procedurii de soluționare a litigiilor care urmează a fi utilizată și orice alt aspect procedural sau organizatoric relevant; |
| --- | --- |

(f)

normele care reglementează participarea persoanei (persoanelor) afectate și a terților la proceduri, schimburile de note, informații și elemente de probă, costurile, tipul procedurii de soluționare a litigiilor care urmează a fi utilizată și orice alt aspect procedural sau organizatoric relevant;

| (g) | aspectele logistice aferente lucrărilor comisiei consultative și emiterii avizului acesteia. |
| --- | --- |

(g)

aspectele logistice aferente lucrărilor comisiei consultative și emiterii avizului acesteia.

În cazul în care o comisie consultativă este înființată pentru a emite un aviz în temeiul articolului 6 alineatul (1) primul paragraf litera (a), în regulamentul de funcționare se prevăd numai informațiile menționate la articolul 11 alineatul (2) al doilea paragraf literele (a), (d), (e) și (f).

(3)   Comisia stabilește un regulament de funcționare standard pe baza dispozițiilor de la alineatul (2) al doilea paragraf din prezentul articol prin intermediul unor acte de punere în aplicare. Un astfel de regulament de funcționare standard se aplică în cazul în care regulamentul de funcționare este incomplet sau nu a fost notificat persoanei afectate. Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura menționată la articolul 20 alineatul (2).

(4)   Atunci când autoritățile competente nu au notificat regulamentul de funcționare persoanei afectate în conformitate cu alineatele (1) și (2), personalitățile independente și președintele completează regulamentul de funcționare pe baza formularului standard prevăzut la alineatul (3) și îl trimit persoanei afectate în termen de două săptămâni de la data înființării comisiei consultative sau a comisiei de soluționare alternativă a litigiilor. În cazul în care personalitățile independente și președintele nu convin asupra regulamentului de funcționare sau nu îl notifică persoanei afectate, persoana sau persoanele afectate se pot adresa instanței competente în unul dintre statele membre în cauză pentru a obține un ordin pentru punerea în aplicare a regulamentului de funcționare.

Articolul 12

Costurile procedurilor

(1)   Cu excepția dispozițiilor de la alineatul (2), precum și a cazului în care autoritățile competente ale statelor membre în cauză au convenit altfel, următoarele costuri se împart în mod egal între statele membre:

| (a) | cheltuielile personalităților independente, care reprezintă o sumă echivalentă cu media sumei rambursate în mod obișnuit înalților funcționari publici din statele membre în cauză; și |
| --- | --- |

(a)

cheltuielile personalităților independente, care reprezintă o sumă echivalentă cu media sumei rambursate în mod obișnuit înalților funcționari publici din statele membre în cauză; și

| (b) | onorariile personalităților independente, după caz, care se limitează la 1 000 EUR de persoană pentru fiecare zi de ședință a comisiei consultative sau a comisiei de soluționare alternativă a litigiilor. |
| --- | --- |

(b)

onorariile personalităților independente, după caz, care se limitează la 1 000 EUR de persoană pentru fiecare zi de ședință a comisiei consultative sau a comisiei de soluționare alternativă a litigiilor.

Costurile care revin persoanei afectate nu sunt suportate de statele membre.

(2)   În cazul în care persoana afectată a făcut:

| (a) | o notificare de retragere a plângerii în conformitate cu articolul 3 alineatul (6) sau |
| --- | --- |

(a)

o notificare de retragere a plângerii în conformitate cu articolul 3 alineatul (6) sau

| (b) | o cerere în temeiul dispozițiilor articolului 6 alineatul (1) în urma unei respingeri în temeiul articolului 5 alineatul (1), iar comisia consultativă a decis că autoritățile competente relevante au respins plângerea în mod justificat, |
| --- | --- |

(b)

o cerere în temeiul dispozițiilor articolului 6 alineatul (1) în urma unei respingeri în temeiul articolului 5 alineatul (1), iar comisia consultativă a decis că autoritățile competente relevante au respins plângerea în mod justificat,

și, dacă autoritățile competente ale statelor membre în cauză sunt de acord, toate costurile menționate la alineatul (1) literele (a) și (b) sunt suportate de persoana afectată.

Articolul 13

Informații, elemente de probă și audieri

(1)   În sensul procedurii menționate la articolul 6, în cazul în care autoritățile competente ale statelor membre în cauză sunt de acord, persoana sau persoanele afectate pot furniza comisiei consultative sau comisiei de soluționare alternativă a litigiilor orice informație, element de probă sau document care ar putea fi relevant pentru luarea deciziei. Persoana sau persoanele afectate și autoritățile competente ale statelor membre în cauză furnizează orice informație, element de probă sau document la cererea comisiei consultative sau a comisiei de soluționare alternativă a litigiilor. Cu toate acestea, autoritățile competente respective pot refuza să furnizeze informații comisiei consultative în oricare dintre următoarele cazuri:

| (a) | obținerea informațiilor necesită măsuri administrative care contravin dreptului intern; |
| --- | --- |

(a)

obținerea informațiilor necesită măsuri administrative care contravin dreptului intern;

| (b) | informațiile nu pot fi obținute în temeiul dreptului intern al statului membru în cauză; |
| --- | --- |

(b)

informațiile nu pot fi obținute în temeiul dreptului intern al statului membru în cauză;

| (c) | informațiile se referă la secrete comerciale, industriale sau profesionale ori la procese comerciale; |
| --- | --- |

(c)

informațiile se referă la secrete comerciale, industriale sau profesionale ori la procese comerciale;

| (d) | divulgarea informațiilor este contrară ordinii publice. |
| --- | --- |

(d)

divulgarea informațiilor este contrară ordinii publice.

(2)   Persoanele afectate pot, la cerere și cu acordul autorităților competente ale autorităților statelor membre în cauză, să se prezinte sau să fie reprezentate în fața comisiei consultative sau a comisiei de soluționare alternativă a litigiilor. Persoanele afectate se prezintă sau sunt reprezentate în fața comisiei la cererea comisiei consultative sau a comisiei de soluționare alternativă a litigiilor.

(3)   Personalitățile independente sau oricare alt membru respectă obligația de păstrare a secretului profesional în temeiul dreptului intern al fiecăruia dintre statele membre în cauză, în legătură cu informații pe care le primesc în calitatea lor de membri ai comisiei consultative sau ai comisiei de soluționare alternativă a litigiilor. Persoanele afectate și, după caz, reprezentanții acestora se angajează să trateze ca secrete orice informații (inclusiv documente) pe care le primesc în timpul acestor lucrări. Persoanele afectate și reprezentanții acestora fac o declarație în acest sens pe lângă autoritățile competente ale statelor membre în cauză, atunci când li se solicită acest lucru în cursul lucrărilor. Statele membre adoptă sancțiunile adecvate pentru orice încălcare a obligațiilor de păstrare a secretului profesional.

Articolul 14

Avizul comisiei consultative sau al comisiei de soluționare alternativă a litigiilor

(1)   O comisie consultativă sau o comisie de soluționare alternativă a litigiilor emite avizul autorităților competente ale statelor membre în cauză în termen de șase luni de la data la care a fost instituită. În cazul în care comisia consultativă sau comisia de soluționare alternativă a litigiilor consideră că, dată fiind natura chestiunii litigioase, sunt necesare mai mult de șase luni pentru a emite un aviz, acest termen poate fi prelungit cu trei luni. Comisia consultativă sau comisia de soluționare alternativă a litigiilor informează autoritățile competente ale statelor membre în cauză și persoanele afectate cu privire la prelungire.

(2)   Comisia consultativă sau comisia de soluționare alternativă a litigiilor își întemeiază avizul pe dispozițiile acordurilor sau ale convențiilor aplicabile menționate la articolul 1, precum și pe oricare dintre normele naționale aplicabile.

(3)   Comisia consultativă sau comisia de soluționare alternativă a litigiilor își adoptă avizul cu o majoritate simplă a membrilor săi. În cazul în care nu se poate ajunge la o majoritate, votul președintelui este definitoriu pentru avizul final. Președintele comunică autorităților competente avizul comisiei consultative sau al comisiei de soluționare alternativă a litigiilor.

Articolul 15

Decizia finală

(1)   Autoritățile competente convin asupra modului de soluționare a chestiunii litigioase în termen de șase luni de la notificarea avizului comisiei consultative sau al comisiei de soluționare alternativă a litigiilor.

(2)   Autoritățile competente pot lua o decizie contrară avizului comisiei consultative sau al comisiei de soluționare alternativă a litigiilor. Cu toate acestea, în cazul în care nu reușesc să ajungă la un acord privind modul de soluționare a chestiunii litigioase, acestea sunt obligate să respecte avizul respectiv.

(3)   Fiecare stat membru prevede ca autoritate competentă să notifice fără întârziere persoanei afectate decizia finală privind soluționarea chestiunii litigioase. În absența unei astfel de notificări în termen de 30 de zile de la luarea deciziei, persoana afectată poate introduce o cale de atac în statul său membru de reședință în conformitate cu normele naționale aplicabile, în vederea obținerii deciziei finale.

(4)   Decizia finală este obligatorie pentru statele membre în cauză și nu constituie un precedent. Decizia finală este pusă în aplicare cu condiția ca persoana sau persoanele afectate să accepte decizia finală și să renunțe la dreptul de a exercita orice cale de atac de la nivel național în termen de 60 de zile de la data la care decizia finală a fost notificată, după caz.

Cu excepția cazului în care instanța relevantă sau altă autoritate judiciară relevantă a unui stat membru în cauză hotărăște, în conformitate cu normele sale naționale aplicabile privind căile de atac și prin aplicarea criteriilor prevăzute la articolul 8, că a existat o lipsă de independență, decizia finală este pusă în aplicare în temeiul dreptului intern al statelor membre în cauză, care, în urma deciziei finale, își modifică impozitarea, indiferent de eventualele termene prevăzute de dreptul intern. În cazul în care decizia finală nu a fost pusă în aplicare, persoana afectată poate sesiza instanța competentă a statului membru care nu a pus în aplicare decizia finală, pentru a asigura punerea în aplicare a acesteia.

Articolul 16

Interacțiunea cu procedurile și derogările naționale

(1)   Faptul că măsura luată de un stat membru, care a generat o chestiune litigioasă, devine finală în temeiul dreptului intern nu împiedică persoanele afectate să recurgă la procedurile prevăzute în prezenta directivă.

(2)   Înaintarea chestiunii litigioase spre soluționare prin aplicarea procedurii de acord amiabil sau a procedurii de soluționare a litigiilor de la articolul 4 și, respectiv, articolul 6 nu împiedică un stat membru să inițieze sau să continue proceduri judiciare sau proceduri privind sancțiuni administrative și penale legate de aceleași aspecte.

(3)   Persoanele afectate pot recurge la căile de atac pe care le au la dispoziție în temeiul dreptului intern al statelor membre în cauză. Cu toate acestea, atunci când persoana afectată a inițiat proceduri pentru a introduce o astfel de cale de atac, termenele menționate la articolul 3 alineatul (5) și, respectiv, articolul 4 alineatul (1) încep să curgă de la data la care o hotărâre pronunțată în cadrul procedurilor respective a devenit definitivă sau la care procedurile respective au fost încheiate definitiv într-un alt mod ori la care procedurile au fost suspendate.

(4)   În cazul în care o hotărâre privind o chestiune litigioasă a fost pronunțată de instanța relevantă sau de altă autoritate judiciară relevantă a unui stat membru și dreptul intern al statului membru respectiv nu permite o derogare de la hotărâre, statul membru respectiv poate prevedea că:

| (a) | înainte ca autoritățile competente ale statelor membre în cauză să fi ajuns la un acord în temeiul procedurii de acord amiabil prevăzute la articolul 4 cu privire la chestiunea litigioasă, autoritatea competentă a statului membru respectiv notifică hotărârea instanței relevante sau a altei autorități judiciare relevante celorlalte autorități competente ale statelor membre în cauză, iar procedura respectivă este încheiată începând cu data notificării respective; |
| --- | --- |

(a)

înainte ca autoritățile competente ale statelor membre în cauză să fi ajuns la un acord în temeiul procedurii de acord amiabil prevăzute la articolul 4 cu privire la chestiunea litigioasă, autoritatea competentă a statului membru respectiv notifică hotărârea instanței relevante sau a altei autorități judiciare relevante celorlalte autorități competente ale statelor membre în cauză, iar procedura respectivă este încheiată începând cu data notificării respective;

| (b) | înainte ca persoana afectată să fi depus o cerere în conformitate cu articolul 6 alineatul (1), dispozițiile articolului 6 alineatul (1) nu se aplică în cazul în care chestiunea litigioasă a rămas nesoluționată pe parcursul întregii proceduri de acord amiabil prevăzute la articolul 4, caz în care autoritatea competentă a statului membru respectiv informează celelalte autorități competente ale statelor membre în cauză cu privire la efectul acestei hotărâri a instanței relevante sau a altei autorități judiciare relevante; |
| --- | --- |

(b)

înainte ca persoana afectată să fi depus o cerere în conformitate cu articolul 6 alineatul (1), dispozițiile articolului 6 alineatul (1) nu se aplică în cazul în care chestiunea litigioasă a rămas nesoluționată pe parcursul întregii proceduri de acord amiabil prevăzute la articolul 4, caz în care autoritatea competentă a statului membru respectiv informează celelalte autorități competente ale statelor membre în cauză cu privire la efectul acestei hotărâri a instanței relevante sau a altei autorități judiciare relevante;

| (c) | procedura de soluționare a litigiilor prevăzută la articolul 6 este încheiată dacă hotărârea instanței relevante sau a altei autorități judiciare relevante a fost pronunțată în orice moment după ce o persoană afectată a făcut o cerere în temeiul articolului 6 alineatul (1), dar înainte de emiterea de către comisia consultativă sau comisia de soluționare alternativă a litigiilor a avizului său adresat autorităților competente ale statelor membre în cauză, în conformitate cu articolul 14, caz în care autoritatea competentă a statului membru relevant în cauză informează celelalte autorități competente ale statelor membre în cauză și comisia consultativă sau comisia de soluționare alternativă a litigiilor cu privire la efectul acestei hotărâri a instanței relevante sau a altei autorități judiciare relevante. |
| --- | --- |

(c)

procedura de soluționare a litigiilor prevăzută la articolul 6 este încheiată dacă hotărârea instanței relevante sau a altei autorități judiciare relevante a fost pronunțată în orice moment după ce o persoană afectată a făcut o cerere în temeiul articolului 6 alineatul (1), dar înainte de emiterea de către comisia consultativă sau comisia de soluționare alternativă a litigiilor a avizului său adresat autorităților competente ale statelor membre în cauză, în conformitate cu articolul 14, caz în care autoritatea competentă a statului membru relevant în cauză informează celelalte autorități competente ale statelor membre în cauză și comisia consultativă sau comisia de soluționare alternativă a litigiilor cu privire la efectul acestei hotărâri a instanței relevante sau a altei autorități judiciare relevante.

(5)   Introducerea unei plângeri, astfel cum este prevăzută la articolul 3, pune capăt oricărei alte proceduri de acord amiabil sau de soluționare a litigiilor în curs desfășurate în temeiul unui acord sau al unei convenții care este interpretat(ă) sau aplicat(ă) în legătură cu chestiunea litigioasă relevantă. Astfel de alte proceduri în curs în legătură cu chestiunea litigioasă relevantă încetează începând cu data primei primiri a plângerii de către oricare dintre autoritățile competente ale statelor membre în cauză.

(6)   Prin derogare de la articolul 6, un stat membru în cauză poate refuza accesul la procedura de soluționare a litigiilor prevăzută la articolul respectiv în cazuri în care în statul membru respectiv au fost aplicate sancțiuni în legătură cu veniturile sau capitalurile ajustate pentru fraudă fiscală, al unor abateri săvârșite cu intenție sau al unei neglijențe grave. În cazul în care au fost inițiate proceduri judiciare sau administrative care ar putea conduce la astfel de sancțiuni, iar aceste proceduri se desfășoară simultan cu oricare dintre procedurile menționate în prezenta directivă, o autoritate competentă poate suspenda procedurile desfășurate în temeiul prezentei directive de la data acceptării plângerii până la data rezultatului final al procedurilor respective.

(7)   Un stat membru poate să refuze accesul la procedura de soluționare a litigiilor prevăzută la articolul 6, de la caz la caz, în cazul în care o chestiune litigioasă nu se referă la dubla impunere. Într-un astfel de caz, autoritatea competentă a statului membru respectiv informează persoana afectată și autoritățile competente ale statelor membre în cauză fără întârziere.

Articolul 17

Dispoziții speciale pentru persoane fizice și întreprinderi mai mici

În cazul în care persoana afectată:

| (a) | este o persoană fizică; sau |
| --- | --- |

(a)

este o persoană fizică; sau

| (b) | nu este o întreprindere mare și nu face parte dintr-un grup mare [astfel cum sunt definite în Directiva 2013/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului (5)], |
| --- | --- |

(b)

nu este o întreprindere mare și nu face parte dintr-un grup mare [astfel cum sunt definite în Directiva 2013/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului (5)],

5

persoana afectată poate depune plângerile, răspunsurile la o cerere de informații suplimentare, retragerile și cererile menționate la articolul 3 alineatele (1), (4) și (6) și, respectiv, la articolul 6 alineatul (1) (denumite în continuare „comunicările”) numai autorității competente a statului membru în care persoana afectată își are reședința, prin derogare de la dispozițiile menționate. Autoritatea competentă a statului membru respectiv transmite în același timp o notificare autorităților competente ale tuturor celorlalte state membre în cauză, în termen de două luni de la data primirii unor astfel de comunicări. După transmiterea notificării, se consideră că persoana afectată a transmis comunicarea tuturor celorlalte state membre în cauză la data notificării respective.

În cazul informațiilor suplimentare în temeiul articolului 3 alineatul (4), autoritatea competentă a statului membru care primește informațiile suplimentare transmite în același timp o copie autorităților competente ale tuturor celorlalte state membre în cauză. De îndată ce copia a fost transmisă, se consideră că informațiile suplimentare au fost primite de toate statele membre în cauză la data primirii unor astfel de informațiile.

Articolul 18

Publicarea

(1)   Comisia consultativă și comisia de soluționare alternativă a litigiilor își formulează avizele în scris.

(2)   Autoritățile competente por conveni să publice decizia finală menționată la articolul 15 în toate elementele sale, sub rezerva obținerii consimțământului din partea fiecărei persoane afectate în cauză.

(3)   În cazul în care autoritățile competente sau persoana afectată în cauză nu sunt de acord cu publicarea deciziei finale în toate elementele sale, autoritățile competente publică un rezumat al deciziei finale. Rezumatul cuprinde descrierea cazului și a obiectului său, data, perioadele fiscale vizate, temeiul juridic, sectorul industrial și o scurtă descriere a rezultatului final. Acesta include și o descriere a metodei de arbitraj utilizate.

Autoritățile competente transmit persoanei afectate, înainte de publicare, informațiile care urmează să fie publicate în conformitate cu primul paragraf. În cel mult 60 de zile de la primirea informațiilor respective, persoana afectată poate solicita autorităților competente să nu publice informații care se referă la secrete comerciale, industriale sau profesionale ori la procese comerciale sau care contravin ordinii publice.

(4)   Comisia stabilește, prin acte de punere în aplicare, formulare standard de comunicare a informațiilor menționate la alineatele (2) și (3) din prezentul articol. Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura menționată la articolul 20 alineatul (2).

(5)   Autoritățile competente notifică fără întârziere Comisiei informațiile care urmează să fie publicate în conformitate cu alineatul (3).

Articolul 19

Rolul Comisiei și sprijinul administrativ

(1)   Comisia actualizează și pune la dispoziție online lista autorităților competente și a personalităților independente menționată la articolul 8 alineatul (4). Lista conține doar numele personalităților respective.

(2)   Statele membre informează Comisia cu privire la măsurile adoptate cu scopul de a sancționa orice nerespectare a obligației de confidențialitate prevăzute la articolul 13. Comisia informează celelalte state membre cu privire la aceasta.

(3)   Comisia păstrează un registru central în care sunt arhivate și puse la dispoziție online informațiile publicate în conformitate cu articolul 18 alineatele (2) și (3).

Articolul 20

Procedura comitetului

(1)   Comisia este asistată de Comitetul pentru soluționarea litigiilor. Respectivul comitet este un comitet în înțelesul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.

(2)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.

Articolul 21

Reexaminare

Până la 30 iunie 2024, Comisia evaluează punerea în aplicare a prezentei directive și prezintă Consiliului un raport. Raportul respectiv este însoțit, dacă este cazul, de o propunere legislativă.

Articolul 22

Transpunere

(1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 2019. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul actelor respective.

Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a trimiterii respective.

(2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții din legislația națională pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

Articolul 23

Intrarea în vigoare

Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

Se aplică oricărei plângeri introduse începând cu 1 iulie 2019 cu privire la chestiuni litigioase legate de venituri sau capitaluri obținute într-un exercițiu financiar începând cu 1 ianuarie 2018 sau ulterior acestei date. Cu toate acestea, autoritățile competente ale statelor membre în cauză pot conveni să aplice prezenta directivă în ceea ce privește orice plângere care a fost introdusă înainte de data respectivă sau în exerciții financiare anterioare.

Articolul 24

Destinatari

Prezenta directivă se adresează statelor membre.

Adoptată la Luxemburg, 10 octombrie 2017.

Pentru Consiliu

Președintele

T. TÕNISTE

---

(1)  Avizul din 6 iulie 2017 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

1

(2)  Avizul din 22 februarie 2017 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

2

(3)  
  JO L 225, 20.8.1990, p. 10.

3

(4)  Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (JO L 55, 28.2.2011, p. 13).

4

(5)  Directiva 2013/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind situațiile financiare anuale, situațiile financiare consolidate și rapoartele conexe ale anumitor tipuri de întreprinderi, de modificare a Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului (JO L 182, 29.6.2013, p. 19).

5

---

II Acte fără caracter legislativ

DECIZII

| 14.10.2017 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 265/15 |
| --- | --- | --- | --- |

14.10.2017

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 265/15

---

DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2017/1853 A CONSILIULUI

din 10 octombrie 2017

de modificare a Deciziei de punere în aplicare 2011/335/UE de autorizare a Republicii Lituania de a aplica o măsură de derogare de la dispozițiile articolului 287 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), în special articolul 395,

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

întrucât:

| (1) | Printr-o scrisoare înregistrată de Comisie la data de 26 aprilie 2017, Lituania a solicitat autorizarea unei măsuri de derogare de la articolul 287 punctul 11 din Directiva 2006/112/CE, pentru a continua scutirea anumitor persoane impozabile a căror cifră de afaceri anuală nu depășește 45 000 EUR. Prin această măsură, persoanele impozabile respective ar fi scutite parțial sau total de obligațiile privind taxa pe valoarea adăugată (TVA) menționate în titlul XI capitolele 2-6 din Directiva 2006/112/CE. |
| --- | --- |

(1)

Printr-o scrisoare înregistrată de Comisie la data de 26 aprilie 2017, Lituania a solicitat autorizarea unei măsuri de derogare de la articolul 287 punctul 11 din Directiva 2006/112/CE, pentru a continua scutirea anumitor persoane impozabile a căror cifră de afaceri anuală nu depășește 45 000 EUR. Prin această măsură, persoanele impozabile respective ar fi scutite parțial sau total de obligațiile privind taxa pe valoarea adăugată (TVA) menționate în titlul XI capitolele 2-6 din Directiva 2006/112/CE.

| (2) | Prin scrisorile datate 8 și 10 mai 2017, Comisia a informat celelalte state membre cu privire la cererea înaintată de Lituania. Prin scrisoarea din 11 mai 2017, Comisia a informat Lituania că deține toate informațiile necesare pentru a analiza cererea. |
| --- | --- |

(2)

Prin scrisorile datate 8 și 10 mai 2017, Comisia a informat celelalte state membre cu privire la cererea înaintată de Lituania. Prin scrisoarea din 11 mai 2017, Comisia a informat Lituania că deține toate informațiile necesare pentru a analiza cererea.

| (3) | În temeiul titlului XII din Directiva 2006/112/CE, statele membre dispun deja de un regim special pentru întreprinderile mici. Măsura prelungită derogă de la titlul XII din Directiva 2006/112/CE numai în măsură în care pragul cifrei de afaceri anuale a persoanei impozabile în cadrul regimului special este mai ridicat decât cel permis în prezent pentru Lituania în temeiul articolului 287 punctul 11din Directiva 2006/112/CE, care este de 29 000 EUR. |
| --- | --- |

(3)

În temeiul titlului XII din Directiva 2006/112/CE, statele membre dispun deja de un regim special pentru întreprinderile mici. Măsura prelungită derogă de la titlul XII din Directiva 2006/112/CE numai în măsură în care pragul cifrei de afaceri anuale a persoanei impozabile în cadrul regimului special este mai ridicat decât cel permis în prezent pentru Lituania în temeiul articolului 287 punctul 11din Directiva 2006/112/CE, care este de 29 000 EUR.

| (4) | Prin Decizia de punere în aplicare 2011/335/UE a Consiliului (2), Lituania a fost autorizată, cu titlu de măsură de derogare, să scutească, până la 31 decembrie 2014, persoanele impozabile a căror cifră de afaceri anuală nu depășește 45 000 EUR. Prin Decizia de punere în aplicare 2014/795/UE a Consiliului (3), măsura de derogare a fost prelungită până la 31 decembrie 2017. |
| --- | --- |

(4)

Prin Decizia de punere în aplicare 2011/335/UE a Consiliului (2), Lituania a fost autorizată, cu titlu de măsură de derogare, să scutească, până la 31 decembrie 2014, persoanele impozabile a căror cifră de afaceri anuală nu depășește 45 000 EUR. Prin Decizia de punere în aplicare 2014/795/UE a Consiliului (3), măsura de derogare a fost prelungită până la 31 decembrie 2017.

| (5) | Dat fiind că pragul fixat a avut ca efect reducerea obligațiilor în materie de TVA și, implicit, a costurilor administrative pentru întreprinderile mici, Lituania ar trebui să fie autorizată să aplice măsura pentru o nouă perioadă limitată, până la 31 decembrie 2020. Persoanele impozabile pot opta în continuare pentru regimul normal de TVA. |
| --- | --- |

(5)

Dat fiind că pragul fixat a avut ca efect reducerea obligațiilor în materie de TVA și, implicit, a costurilor administrative pentru întreprinderile mici, Lituania ar trebui să fie autorizată să aplice măsura pentru o nouă perioadă limitată, până la 31 decembrie 2020. Persoanele impozabile pot opta în continuare pentru regimul normal de TVA.

| (6) | Dispozițiile articolelor 281-294 din Directiva 2006/112/CE referitoare la un regim special pentru întreprinderile mici fac obiectul unei revizuiri și există posibilitatea intrării în vigoare, înainte de 31 decembrie 2020, a unei directive care va modifica dispozițiile respective ale Directivei 2006/112/CE. |
| --- | --- |

(6)

Dispozițiile articolelor 281-294 din Directiva 2006/112/CE referitoare la un regim special pentru întreprinderile mici fac obiectul unei revizuiri și există posibilitatea intrării în vigoare, înainte de 31 decembrie 2020, a unei directive care va modifica dispozițiile respective ale Directivei 2006/112/CE.

| (7) | Potrivit informațiilor furnizate de Lituania, prelungirea derogării va avea doar un efect neglijabil asupra valorii totale a veniturilor fiscale colectate în etapa finală a consumului. |
| --- | --- |

(7)

Potrivit informațiilor furnizate de Lituania, prelungirea derogării va avea doar un efect neglijabil asupra valorii totale a veniturilor fiscale colectate în etapa finală a consumului.

| (8) | Derogarea nu are impact asupra resurselor proprii ale Uniunii provenind din taxa pe valoarea adăugată, deoarece Lituania va efectua un calcul de compensare în conformitate cu articolul 6 din Regulamentul (CEE, EURATOM) nr. 1553/89 al Consiliului (4), |
| --- | --- |

(8)

Derogarea nu are impact asupra resurselor proprii ale Uniunii provenind din taxa pe valoarea adăugată, deoarece Lituania va efectua un calcul de compensare în conformitate cu articolul 6 din Regulamentul (CEE, EURATOM) nr. 1553/89 al Consiliului (4),

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Articolul 2 al doilea paragraf din Decizia de punere în aplicare 2011/335/UE se înlocuiește cu următorul text:

„Se aplică de la 1 ianuarie 2012 până la 31 decembrie 2020 sau până la data intrării în vigoare a unei directive care modifică dispozițiile articolelor 281-294 din Directiva 2006/112/CE, în funcție de data care survine prima.”

Articolul 2

Prezenta decizie produce efecte de la data notificării acesteia.

Se aplică de la 1 ianuarie 2018.

Articolul 3

Prezenta decizie se adresează Republicii Lituania.

Adoptată la Luxemburg, 10 octombrie 2017.

Pentru Consiliu

Președintele

T. TÕNISTE

---

(1)  
  JO L 347, 11.12.2006, p. 1.

1

(2)  Decizia de punere în aplicare 2011/335/UE a Consiliului din 30 mai 2011 de autorizare a Republicii Lituania de a aplica o măsură de derogare de la dispozițiile articolului 287 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 150, 9.6.2011, p. 6).

2

(3)  Decizia de punere în aplicare 2014/795/UE a Consiliului din 7 noiembrie 2014 de prelungire a aplicării Deciziei de punere în aplicare 2011/335/UE și de autorizare a Republicii Lituania de a aplica o măsură de derogare de la dispozițiile articolului 287 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 330, 15.11.2014, p. 44).

3

(4)  Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1553/89 al Consiliului din 29 mai 1989 privind regimul unitar definitiv de colectare a resurselor proprii provenite din taxa pe valoarea adăugată (JO L 155, 7.6.1989, p. 9).

4

---

| 14.10.2017 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 265/17 |
| --- | --- | --- | --- |

14.10.2017

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 265/17

---

DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2017/1854 A CONSILIULUI

din 10 octombrie 2017

de modificare a Deciziei de punere în aplicare 2014/797/UE de autorizare a aplicării de către Republica Estonia a unei măsuri de derogare de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) și de la articolele 168 și 168a din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), în special articolul 395,

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

întrucât:

| (1) | Articolele 168 și 168a din Directiva 2006/112/CE stabilesc dreptul unei persoane impozabile de a deduce taxa pe valoarea adăugată (TVA) achitată pentru livrările de bunuri și prestările de servicii de care a beneficiat în scopul operațiunilor sale taxabile. Articolul 26 alineatul (1) litera (a) din directiva respectivă prevede obligația de a declara TVA atunci când un activ al unei societăți comerciale este utilizat în folos personal de către o persoană impozabilă sau de către personalul acesteia sau, mai general, este utilizat în alte scopuri decât pentru desfășurarea activității sale. |
| --- | --- |

(1)

Articolele 168 și 168a din Directiva 2006/112/CE stabilesc dreptul unei persoane impozabile de a deduce taxa pe valoarea adăugată (TVA) achitată pentru livrările de bunuri și prestările de servicii de care a beneficiat în scopul operațiunilor sale taxabile. Articolul 26 alineatul (1) litera (a) din directiva respectivă prevede obligația de a declara TVA atunci când un activ al unei societăți comerciale este utilizat în folos personal de către o persoană impozabilă sau de către personalul acesteia sau, mai general, este utilizat în alte scopuri decât pentru desfășurarea activității sale.

| (2) | Decizia de punere în aplicare 2014/797/UE a Consiliului (2) a autorizat Estonia să limiteze dreptul de deducere a TVA aferente cumpărării, închirierii în sistem de leasing, achiziției intracomunitare și importului anumitor autoturisme și să scutească persoana impozabilă de declararea TVA aferente utilizării în scopuri neprofesionale a autovehiculelor care fac obiectul limitării. |
| --- | --- |

(2)

Decizia de punere în aplicare 2014/797/UE a Consiliului (2) a autorizat Estonia să limiteze dreptul de deducere a TVA aferente cumpărării, închirierii în sistem de leasing, achiziției intracomunitare și importului anumitor autoturisme și să scutească persoana impozabilă de declararea TVA aferente utilizării în scopuri neprofesionale a autovehiculelor care fac obiectul limitării.

| (3) | Printr-o scrisoare înregistrată de Comisie la data de 18 aprilie 2017, Estonia a solicitat o autorizare de a continua să aplice măsuri speciale referitoare la cumpărarea, închirierea în sistem de leasing, achiziția intracomunitară și importul anumitor autoturisme, care derogă de la dispozițiile Directivei 2006/112/CE care reglementează dreptul persoanei impozabile de a deduce TVA achitată pentru achiziționarea de bunuri și servicii și de la dispozițiile care impun declararea taxei pentru bunurile unei întreprinderi utilizate în scopuri neprofesionale. |
| --- | --- |

(3)

Printr-o scrisoare înregistrată de Comisie la data de 18 aprilie 2017, Estonia a solicitat o autorizare de a continua să aplice măsuri speciale referitoare la cumpărarea, închirierea în sistem de leasing, achiziția intracomunitară și importul anumitor autoturisme, care derogă de la dispozițiile Directivei 2006/112/CE care reglementează dreptul persoanei impozabile de a deduce TVA achitată pentru achiziționarea de bunuri și servicii și de la dispozițiile care impun declararea taxei pentru bunurile unei întreprinderi utilizate în scopuri neprofesionale.

| (4) | În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisoarea din 14 iunie 2017, cu privire la cererea prezentată de Estonia. Prin scrisoarea datată din 15 iunie 2017, Comisia a informat Estonia că dispune de toate informațiile necesare pentru a analiza cererea. |
| --- | --- |

(4)

În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisoarea din 14 iunie 2017, cu privire la cererea prezentată de Estonia. Prin scrisoarea datată din 15 iunie 2017, Comisia a informat Estonia că dispune de toate informațiile necesare pentru a analiza cererea.

| (5) | În conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Decizia de punere în aplicare 2014/797/UE, Estonia a prezentat Comisiei, pe lângă cererea de prelungire, un raport cu privire la aplicarea respectivei decizii de punere în aplicare, incluzând o reexaminare a limitării procentului care se aplică dreptului de deducere. Pe baza informațiilor disponibile în prezent, Estonia consideră că o rată de 50 % este în continuare justificabilă și adecvată. |
| --- | --- |

(5)

În conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Decizia de punere în aplicare 2014/797/UE, Estonia a prezentat Comisiei, pe lângă cererea de prelungire, un raport cu privire la aplicarea respectivei decizii de punere în aplicare, incluzând o reexaminare a limitării procentului care se aplică dreptului de deducere. Pe baza informațiilor disponibile în prezent, Estonia consideră că o rată de 50 % este în continuare justificabilă și adecvată.

| (6) | Prelungirea măsurilor de derogare în cauză ar trebui să fie limitată în timp, pentru a permite evaluarea eficacității lor și determinarea procentului adecvat. Prin urmare, Estonia ar trebui să fie autorizată să aplice în continuare măsura respectivă pentru o perioadă limitată, și anume până la 31 decembrie 2020. |
| --- | --- |

(6)

Prelungirea măsurilor de derogare în cauză ar trebui să fie limitată în timp, pentru a permite evaluarea eficacității lor și determinarea procentului adecvat. Prin urmare, Estonia ar trebui să fie autorizată să aplice în continuare măsura respectivă pentru o perioadă limitată, și anume până la 31 decembrie 2020.

| (7) | În cazul în care consideră că este necesară o prelungire a autorizării după anul 2020, Estonia ar trebui să transmită Comisiei, cel târziu la 31 martie 2020, un raport care să cuprindă o reexaminare a limitei procentuale aplicate, împreună cu o cerere de prelungire. |
| --- | --- |

(7)

În cazul în care consideră că este necesară o prelungire a autorizării după anul 2020, Estonia ar trebui să transmită Comisiei, cel târziu la 31 martie 2020, un raport care să cuprindă o reexaminare a limitei procentuale aplicate, împreună cu o cerere de prelungire.

| (8) | Derogarea va avea doar un efect neglijabil asupra cuantumului total al încasărilor din impozite colectate în etapa de consum final și nu va avea niciun impact negativ asupra resurselor proprii ale Uniunii care provin din TVA. |
| --- | --- |

(8)

Derogarea va avea doar un efect neglijabil asupra cuantumului total al încasărilor din impozite colectate în etapa de consum final și nu va avea niciun impact negativ asupra resurselor proprii ale Uniunii care provin din TVA.

| (9) | Prin urmare, Decizia de punere în aplicare 2014/797/UE ar trebui modificată în consecință, |
| --- | --- |

(9)

Prin urmare, Decizia de punere în aplicare 2014/797/UE ar trebui modificată în consecință,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Articolul 6 din Decizia de punere în aplicare 2014/797/UE se înlocuiește cu următorul text:

„Articolul 6

(1)   Prezenta decizie produce efecte de la data notificării acesteia.

Prezenta decizie expiră la 31 decembrie 2020.

(2)   Orice cerere de prelungire a autorizării prevăzute în prezenta decizie se transmite Comisiei până la 31 martie 2020 și este însoțită de un raport care să cuprindă o reexaminare a procentului prevăzut la articolul 1.”

Articolul 2

Prezenta decizie produce efecte de la data notificării acesteia.

Se aplică de la 1 ianuarie 2018.

Articolul 3

Prezenta decizie se adresează Republicii Estonia.

Adoptată la Luxemburg, 10 octombrie 2017.

Pentru Consiliu

Președintele

T. TÕNISTE

---

(1)  
  JO L 347, 11.12.2006, p. 1.

1

(2)  Decizia de punere în aplicare 2014/797/UE a Consiliului din 7 noiembrie 2014 de autorizare a aplicării de către Republica Estonia a unei măsuri de derogare de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) și de la articolele 168 și 168a din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 330, 15.11.2014, p. 48).

2

---

| 14.10.2017 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 265/19 |
| --- | --- | --- | --- |

14.10.2017

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 265/19

---

DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2017/1855 A CONSILIULUI

din 10 octombrie 2017

de autorizare a României să aplice o măsură specială de derogare de la articolul 287 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), în special articolul 395,

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

întrucât:

| (1) | În conformitate cu articolul 287 punctul 18 din Directiva 2006/112/CE, România poate acorda o scutire de la plata taxei pe valoarea adăugată (TVA) persoanelor impozabile a căror cifră de afaceri anuală nu depășește echivalentul în moneda națională a 35 000 EUR, la cursul de schimb din ziua aderării sale. |
| --- | --- |

(1)

În conformitate cu articolul 287 punctul 18 din Directiva 2006/112/CE, România poate acorda o scutire de la plata taxei pe valoarea adăugată (TVA) persoanelor impozabile a căror cifră de afaceri anuală nu depășește echivalentul în moneda națională a 35 000 EUR, la cursul de schimb din ziua aderării sale.

| (2) | Prin Decizia de punere în aplicare 2012/181/UE a Consiliului (2), România a fost autorizată să aplice un prag mai ridicat și să acorde o scutire de la plata TVA persoanelor impozabile a căror cifră de afaceri anuală nu depășește 65 000 EUR. Măsura în cauză a fost prelungită prin Decizia de punere în aplicare 2014/931/UE a Consiliului (3), care expiră la 31 decembrie 2017. |
| --- | --- |

(2)

Prin Decizia de punere în aplicare 2012/181/UE a Consiliului (2), România a fost autorizată să aplice un prag mai ridicat și să acorde o scutire de la plata TVA persoanelor impozabile a căror cifră de afaceri anuală nu depășește 65 000 EUR. Măsura în cauză a fost prelungită prin Decizia de punere în aplicare 2014/931/UE a Consiliului (3), care expiră la 31 decembrie 2017.

| (3) | Printr-o scrisoare înregistrată de Comisie la 26 aprilie 2017, România a solicitat o autorizare de prelungire a derogării de la articolul 287 punctul 18 din Directiva 2006/112/CE și, în același timp, de ridicare a pragului de scutire la echivalentul în moneda națională al sumei de 88 500 EUR. |
| --- | --- |

(3)

Printr-o scrisoare înregistrată de Comisie la 26 aprilie 2017, România a solicitat o autorizare de prelungire a derogării de la articolul 287 punctul 18 din Directiva 2006/112/CE și, în același timp, de ridicare a pragului de scutire la echivalentul în moneda națională al sumei de 88 500 EUR.

| (4) | Un prag mai ridicat pentru regimul special aplicat întreprinderilor mici constituie o măsură de simplificare, deoarece poate reduce în mod semnificativ obligațiile în materie de TVA pentru întreprinderile mici. |
| --- | --- |

(4)

Un prag mai ridicat pentru regimul special aplicat întreprinderilor mici constituie o măsură de simplificare, deoarece poate reduce în mod semnificativ obligațiile în materie de TVA pentru întreprinderile mici.

| (5) | În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisoarea din 9 iunie 2017, cu privire la cererea prezentată de România. Prin scrisoarea datată din 12 iunie 2017, Comisia a informat România că dispune de toate informațiile necesare pentru a analiza cererea. |
| --- | --- |

(5)

În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisoarea din 9 iunie 2017, cu privire la cererea prezentată de România. Prin scrisoarea datată din 12 iunie 2017, Comisia a informat România că dispune de toate informațiile necesare pentru a analiza cererea.

| (6) | România se așteaptă ca măsura să reducă obligațiile în materie de TVA în cazul mai multor întreprinderi mici. De asemenea, acest regim ar trebui să degreveze administrația fiscală de sarcina de a monitoriza colectarea unui volum redus de venituri de la un număr mare de întreprinderi mici. |
| --- | --- |

(6)

România se așteaptă ca măsura să reducă obligațiile în materie de TVA în cazul mai multor întreprinderi mici. De asemenea, acest regim ar trebui să degreveze administrația fiscală de sarcina de a monitoriza colectarea unui volum redus de venituri de la un număr mare de întreprinderi mici.

| (7) | Dat fiind că această măsură de derogare urmează să aibă ca efect reducerea obligațiilor în materie de TVA pentru întreprinderile mici, România ar trebui să fie autorizată să aplice măsura pentru o perioadă limitată. Persoanele impozabile ar trebui să poată opta în continuare pentru regimul normal de TVA. |
| --- | --- |

(7)

Dat fiind că această măsură de derogare urmează să aibă ca efect reducerea obligațiilor în materie de TVA pentru întreprinderile mici, România ar trebui să fie autorizată să aplice măsura pentru o perioadă limitată. Persoanele impozabile ar trebui să poată opta în continuare pentru regimul normal de TVA.

| (8) | Articolele 281-294 din Directiva 2006/112/CE care reglementează un regim special pentru întreprinderile mici fac obiectul unei revizuiri și, ca atare, este posibilă intrarea în vigoare a unei directive care să modifice respectivele dispoziții ale Directivei 2006/112/CE, înainte de expirarea perioadei de valabilitate a derogării la 31 decembrie 2020. |
| --- | --- |

(8)

Articolele 281-294 din Directiva 2006/112/CE care reglementează un regim special pentru întreprinderile mici fac obiectul unei revizuiri și, ca atare, este posibilă intrarea în vigoare a unei directive care să modifice respectivele dispoziții ale Directivei 2006/112/CE, înainte de expirarea perioadei de valabilitate a derogării la 31 decembrie 2020.

| (9) | Din informațiile furnizate de România, majorarea pragului va avea un impact neglijabil asupra cuantumului total al veniturilor fiscale colectate în etapa consumului final. |
| --- | --- |

(9)

Din informațiile furnizate de România, majorarea pragului va avea un impact neglijabil asupra cuantumului total al veniturilor fiscale colectate în etapa consumului final.

| (10) | Derogarea nu are impact asupra resurselor proprii ale Uniunii provenind din TVA, deoarece România va efectua un calcul de compensare în conformitate cu articolul 6 din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1553/89 al Consiliului (4), |
| --- | --- |

(10)

Derogarea nu are impact asupra resurselor proprii ale Uniunii provenind din TVA, deoarece România va efectua un calcul de compensare în conformitate cu articolul 6 din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1553/89 al Consiliului (4),

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Prin derogare de la articolul 287 punctul 18 din Directiva 2006/112/CE, România este autorizată să acorde o scutire de la plata TVA persoanelor impozabile a căror cifră de afaceri anuală nu depășește echivalentul în monedă națională a 88 500 EUR la cursul de schimb din ziua aderării sale.

Articolul 2

Prezenta decizie produce efecte de la data notificării acesteia.

Prezenta decizie se aplică de la 1 ianuarie 2018 până la 31 decembrie 2020 sau până la data intrării în vigoare a unei directive de modificare a dispozițiilor articolelor 281-294 din Directiva 2006/112/CE, dacă această dată este anterioară.

Articolul 3

Prezenta decizie se adresează României.

Adoptată la Luxemburg, 10 octombrie 2017.

Pentru Consiliu

Președintele

T. TÕNISTE

---

(1)  
  JO L 347, 11.12.2006, p. 1.

1

(2)  Decizia de punere în aplicare 2012/181/UE a Consiliului din 26 martie 2012 de autorizare a României de a introduce o măsură specială de derogare de la articolul 287 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 92, 30.3.2012, p. 26).

2

(3)  Decizia de punere în aplicare 2014/931/UE a Consiliului din 16 decembrie 2014 de prelungire a aplicării Deciziei de punere în aplicare 2012/181/UE de autorizare a României de a introduce o măsură specială de derogare de la articolul 287 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 365, 19.12.2014, p. 145).

3

(4)  Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1553/89 al Consiliului din 29 mai 1989 privind regimul unitar definitiv de colectare a resurselor proprii provenite din taxa pe valoarea adăugată (JO L 155, 7.6.1989, p. 9).

4

---

| 14.10.2017 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 265/21 |
| --- | --- | --- | --- |

14.10.2017

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 265/21

---

DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2017/1856 A CONSILIULUI

din 10 octombrie 2017

de autorizare a Republicii Polonia să introducă o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată ( (1)), în special articolul 395,

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

întrucât:

| (1) | Articolul 193 din Directiva 2006/112/CE prevede că persoana impozabilă care efectuează o livrare de bunuri sau o prestare de servicii este în mod normal obligată la plata taxei pe valoarea adăugată (TVA) către autoritățile fiscale. |
| --- | --- |

(1)

Articolul 193 din Directiva 2006/112/CE prevede că persoana impozabilă care efectuează o livrare de bunuri sau o prestare de servicii este în mod normal obligată la plata taxei pe valoarea adăugată (TVA) către autoritățile fiscale.

| (2) | Prin scrisoarea înregistrată de Comisie la data de 7 octombrie 2016, Polonia a solicitat o derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE, în vederea aplicării mecanismului de taxare inversă pentru livrările de unități de hard disk, cum ar fi unități de tip solid-state și unități de memorie pe hard disk. |
| --- | --- |

(2)

Prin scrisoarea înregistrată de Comisie la data de 7 octombrie 2016, Polonia a solicitat o derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE, în vederea aplicării mecanismului de taxare inversă pentru livrările de unități de hard disk, cum ar fi unități de tip solid-state și unități de memorie pe hard disk.

| (3) | În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisorile din 12 și 13 iulie 2017, cu privire la cererea prezentată de Polonia. Prin scrisoarea datată 13 iulie 2017, Comisia a informat Polonia că dispunea de toate informațiile necesare pentru a analiza cererea. |
| --- | --- |

(3)

În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisorile din 12 și 13 iulie 2017, cu privire la cererea prezentată de Polonia. Prin scrisoarea datată 13 iulie 2017, Comisia a informat Polonia că dispunea de toate informațiile necesare pentru a analiza cererea.

| (4) | Unitățile de hard disk, care nu intră sub incidența articolului 199a din Directiva 2006/112/CE, au devenit un alt produs în categoria de produse electronice utilizate pentru frauda în materie de TVA în Polonia. Potrivit Poloniei, s-a observat o creștere a fraudelor în materie de TVA pe piața unităților de hard disk prin utilizarea „fraudei de tip carusel”. Amploarea și sfera de aplicare a acestei practici au un impact direct și foarte defavorabil asupra distribuitorilor care nu participă la fraudă și duc la scăderea veniturilor din TVA. |
| --- | --- |

(4)

Unitățile de hard disk, care nu intră sub incidența articolului 199a din Directiva 2006/112/CE, au devenit un alt produs în categoria de produse electronice utilizate pentru frauda în materie de TVA în Polonia. Potrivit Poloniei, s-a observat o creștere a fraudelor în materie de TVA pe piața unităților de hard disk prin utilizarea „fraudei de tip carusel”. Amploarea și sfera de aplicare a acestei practici au un impact direct și foarte defavorabil asupra distribuitorilor care nu participă la fraudă și duc la scăderea veniturilor din TVA.

| (5) | Polonia a întreprins o serie de măsuri pentru a aborda și a preveni frauda în materie de TVA. Cu toate acestea, până la momentul în care măsurile vor aduce rezultate eficiente, Polonia consideră că este necesar un sprijin suplimentar, sub forma unei măsuri temporare, cum ar fi introducerea mecanismului de taxare inversă. |
| --- | --- |

(5)

Polonia a întreprins o serie de măsuri pentru a aborda și a preveni frauda în materie de TVA. Cu toate acestea, până la momentul în care măsurile vor aduce rezultate eficiente, Polonia consideră că este necesar un sprijin suplimentar, sub forma unei măsuri temporare, cum ar fi introducerea mecanismului de taxare inversă.

| (6) | Prin urmare, Polonia ar trebui să fie autorizată să aplice mecanismul de taxare inversă pentru livrările de unități de hard disk, cum ar fi unități de tip solid-state și unități de memorie pe hard disk, de la 1 ianuarie 2018. Derogarea ar trebui să fie limitată în timp până la 31 decembrie 2020. |
| --- | --- |

(6)

Prin urmare, Polonia ar trebui să fie autorizată să aplice mecanismul de taxare inversă pentru livrările de unități de hard disk, cum ar fi unități de tip solid-state și unități de memorie pe hard disk, de la 1 ianuarie 2018. Derogarea ar trebui să fie limitată în timp până la 31 decembrie 2020.

| (7) | Până la expirarea derogării, măsurile întreprinse de Polonia ar trebui să prevină răspândirea în continuare a fraudei în materie de TVA în sectorul unităților de hard disk și, prin urmare, Polonia nu va mai fi nevoită să deroge de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE în ceea ce privește aceste livrări. Prin urmare, Polonia nu ar trebui să solicite o reînnoire a derogării. |
| --- | --- |

(7)

Până la expirarea derogării, măsurile întreprinse de Polonia ar trebui să prevină răspândirea în continuare a fraudei în materie de TVA în sectorul unităților de hard disk și, prin urmare, Polonia nu va mai fi nevoită să deroge de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE în ceea ce privește aceste livrări. Prin urmare, Polonia nu ar trebui să solicite o reînnoire a derogării.

| (8) | Derogarea nu are niciun impact asupra resurselor proprii ale Uniunii provenind din TVA, |
| --- | --- |

(8)

Derogarea nu are niciun impact asupra resurselor proprii ale Uniunii provenind din TVA,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Prin derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE, Polonia este autorizată să desemneze destinatarul drept persoana obligată la plata TVA în cazul livrărilor de unități de hard disk, cum ar fi unitățile de tip solid-state și unitățile de memorie pe hard disk.

Articolul 2

Prezenta decizie prodeuce efecte de la data notificării acesteia.

Prezenta decizie se aplică de la 1 ianuarie 2018 și expiră la 31 decembrie 2020.

Articolul 3

Prezenta decizie se adresează Republicii Polone.

Adoptată la Luxemburg, 10 octombrie 2017.

Pentru Consiliu

Președintele

T. TÕNISTE

---

(1)  
  JO L 347, 11.12.2006, p. 1.

1

---

| 14.10.2017 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 265/23 |
| --- | --- | --- | --- |

14.10.2017

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 265/23

---

DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2017/1857 A COMISIEI

din 13 octombrie 2017

privind recunoașterea echivalenței mecanismelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale Statelor Unite ale Americii referitoare la tranzacțiile cu instrumente financiare derivate supravegheate de Comisia pentru tranzacții cu contracte futures pe mărfuri (Commodity Futures Trading Commission) cu anumite cerințe ale articolului 11 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții

(Text cu relevanță pentru SEE)

COMISIA EUROPEANĂ,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (1), în special articolul 13 alineatul (2),

întrucât:

| (1) | Articolul 13 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 prevede un mecanism ce vizează identificarea unor soluții prin care să se asigure coerența dintre cerințele juridice stabilite de Uniune și cele prevăzute de țările terțe în domeniul de aplicare al regulamentului menționat anterior. Una dintre soluții este împuternicirea Comisiei să adopte decizii prin care să constate că mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale unei țări terțe sunt echivalente cu cerințele prevăzute la articolele 4, 9, 10 și 11 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, astfel încât contrapărțile care încheie o tranzacție ce face obiectul regulamentului menționat, atunci când cel puțin una dintre contrapărți este stabilită în acea țară terță, să poată fi considerate a fi conforme cerințelor prevăzute în regimul juridic al țării terțe respective. Această declarație de echivalență permite evitarea aplicării unor norme repetitive sau conflictuale și contribuie astfel la realizarea obiectivului general al Regulamentului (UE) nr. 648/2012 de reducere a riscului sistemic și de sporire a transparenței piețelor instrumentelor financiare derivate, prin asigurarea aplicării consecvente la nivel internațional a principiilor convenite cu partenerii internaționali ai Uniunii și prevăzute în regulamentul respectiv. |
| --- | --- |

(1)

Articolul 13 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 prevede un mecanism ce vizează identificarea unor soluții prin care să se asigure coerența dintre cerințele juridice stabilite de Uniune și cele prevăzute de țările terțe în domeniul de aplicare al regulamentului menționat anterior. Una dintre soluții este împuternicirea Comisiei să adopte decizii prin care să constate că mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale unei țări terțe sunt echivalente cu cerințele prevăzute la articolele 4, 9, 10 și 11 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, astfel încât contrapărțile care încheie o tranzacție ce face obiectul regulamentului menționat, atunci când cel puțin una dintre contrapărți este stabilită în acea țară terță, să poată fi considerate a fi conforme cerințelor prevăzute în regimul juridic al țării terțe respective. Această declarație de echivalență permite evitarea aplicării unor norme repetitive sau conflictuale și contribuie astfel la realizarea obiectivului general al Regulamentului (UE) nr. 648/2012 de reducere a riscului sistemic și de sporire a transparenței piețelor instrumentelor financiare derivate, prin asigurarea aplicării consecvente la nivel internațional a principiilor convenite cu partenerii internaționali ai Uniunii și prevăzute în regulamentul respectiv.

| (2) | Dispozițiile articolului 11 alineatele (1), (2) și (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, astfel cum au fost specificate în standardele tehnice adoptate în temeiul articolului 11 alineatul (14) literele (a) și (b) și al articolului 11 alineatul (15) din regulamentul respectiv, stabilesc cerințele juridice ale Uniunii privind confirmarea la timp, comprimarea și reconcilierea portofoliilor, care se aplică contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, obligațiile de evaluare și de soluționare a litigiilor aplicabile contractelor respective („tehnici de diminuare a riscurilor operaționale”), precum și obligațiile privind schimbul de garanții („marje”) între contrapărți. |
| --- | --- |

(2)

Dispozițiile articolului 11 alineatele (1), (2) și (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, astfel cum au fost specificate în standardele tehnice adoptate în temeiul articolului 11 alineatul (14) literele (a) și (b) și al articolului 11 alineatul (15) din regulamentul respectiv, stabilesc cerințele juridice ale Uniunii privind confirmarea la timp, comprimarea și reconcilierea portofoliilor, care se aplică contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, obligațiile de evaluare și de soluționare a litigiilor aplicabile contractelor respective („tehnici de diminuare a riscurilor operaționale”), precum și obligațiile privind schimbul de garanții („marje”) între contrapărți.

| (3) | Pentru ca regimul juridic al unei țări terțe să fie considerat echivalent regimului juridic al Uniunii în ceea ce privește cerințele referitoare la tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale și la marje, rezultatul mecanismelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare în vigoare ar trebui să fie echivalent, pe fond, cu cel al cerințelor Uniunii, din perspectiva obiectivelor de reglementare pe care le urmăresc. Prin urmare, scopul acestei evaluări a echivalenței este de a verifica dacă mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale Statelor Unite ale Americii (SUA) garantează că prin contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC și care au fost încheiate de cel puțin o contraparte stabilită în țara terță respectivă piețele financiare din Uniune nu sunt expuse la un nivel de risc mai mare decât cel la care ar putea fi expuse piețele în cauză de către tipul respectiv de contracte derivate încheiate de contrapărți stabilite în Uniune și că, în consecință, nu se generează un nivel inacceptabil al riscului sistemic în Uniune. |
| --- | --- |

(3)

Pentru ca regimul juridic al unei țări terțe să fie considerat echivalent regimului juridic al Uniunii în ceea ce privește cerințele referitoare la tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale și la marje, rezultatul mecanismelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare în vigoare ar trebui să fie echivalent, pe fond, cu cel al cerințelor Uniunii, din perspectiva obiectivelor de reglementare pe care le urmăresc. Prin urmare, scopul acestei evaluări a echivalenței este de a verifica dacă mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale Statelor Unite ale Americii (SUA) garantează că prin contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC și care au fost încheiate de cel puțin o contraparte stabilită în țara terță respectivă piețele financiare din Uniune nu sunt expuse la un nivel de risc mai mare decât cel la care ar putea fi expuse piețele în cauză de către tipul respectiv de contracte derivate încheiate de contrapărți stabilite în Uniune și că, în consecință, nu se generează un nivel inacceptabil al riscului sistemic în Uniune.

| (4) | La 1 septembrie 2013, Comisia a primit avizul tehnic al Autorității Europene pentru Valori Mobiliare și Piețe (ESMA) referitor la mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale SUA (2) în ceea ce privește, printre altele, tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC. În avizul său tehnic, ESMA constata că cerințele obligatorii din punct de vedere juridic ale SUA privind confirmarea la timp, comprimarea portofoliilor și reconcilierea portofoliilor sunt echivalente cerințelor obligatorii din punct de vedere juridic aplicabile în temeiul Regulamentului (UE) nr. 648/2012. ESMA considera însă că, la momentul evaluării sale, regimul SUA de soluționare a litigiilor nu era echivalent celui prevăzut la articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. ESMA constata, de asemenea, că echivalența dintre regimurile pentru marjele bilaterale nu putea fi evaluată la momentul respectiv deoarece nu fuseseră încă elaborate standardele tehnice de specificare a normelor privind marjele bilaterale în Uniune. |
| --- | --- |

(4)

La 1 septembrie 2013, Comisia a primit avizul tehnic al Autorității Europene pentru Valori Mobiliare și Piețe (ESMA) referitor la mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale SUA (2) în ceea ce privește, printre altele, tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC. În avizul său tehnic, ESMA constata că cerințele obligatorii din punct de vedere juridic ale SUA privind confirmarea la timp, comprimarea portofoliilor și reconcilierea portofoliilor sunt echivalente cerințelor obligatorii din punct de vedere juridic aplicabile în temeiul Regulamentului (UE) nr. 648/2012. ESMA considera însă că, la momentul evaluării sale, regimul SUA de soluționare a litigiilor nu era echivalent celui prevăzut la articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. ESMA constata, de asemenea, că echivalența dintre regimurile pentru marjele bilaterale nu putea fi evaluată la momentul respectiv deoarece nu fuseseră încă elaborate standardele tehnice de specificare a normelor privind marjele bilaterale în Uniune.

| (5) | La efectuarea evaluării sale, Comisia a ținut seama de avizul ESMA și de evoluțiile în materie de reglementare înregistrate după emiterea avizului. Prezenta decizie nu se bazează însă numai pe o analiză comparativă a cerințelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare aplicabile în SUA, ci și pe o evaluare a rezultatului acestor cerințe, precum și pe capacitatea acestora de a diminua riscurile care decurg din contractele respective într-un mod care să fie considerat echivalent rezultatului cerințelor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012. |
| --- | --- |

(5)

La efectuarea evaluării sale, Comisia a ținut seama de avizul ESMA și de evoluțiile în materie de reglementare înregistrate după emiterea avizului. Prezenta decizie nu se bazează însă numai pe o analiză comparativă a cerințelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare aplicabile în SUA, ci și pe o evaluare a rezultatului acestor cerințe, precum și pe capacitatea acestora de a diminua riscurile care decurg din contractele respective într-un mod care să fie considerat echivalent rezultatului cerințelor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012.

| (6) | Mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare aplicabile în SUA pentru contractele derivate extrabursiere sunt prevăzute în titlul VII din Legea DoddFrank pentru reforma Wall Street și protecția consumatorilor („Legea Dodd-Frank”) și în normele de punere în aplicare specifice adoptate de Comisia pentru tranzacții cu contracte futures pe mărfuri (Commodity Futures Trading Commission – CFTC) (denumite în continuare „reglementările CFTC”). Legea DoddFrank, care a intrat în vigoare în iulie 2010, a stabilit un nou cadru de reglementare pentru anumite instrumente financiare derivate extrabursiere definite ca swapuri în secțiunea 1a punctul 47 din Legea privind bursele de mărfuri (Commodity Exchange Act – CEA), care vizează reducerea riscului sistemic, sporirea transparenței și promovarea integrității pieței în cadrul sistemului financiar. CFTC are competențe în ceea ce privește swapurile, iar majoritatea dispozițiilor operative ale titlului VII din Legea Dodd-Frank au devenit aplicabile în 2011. |
| --- | --- |

(6)

Mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare aplicabile în SUA pentru contractele derivate extrabursiere sunt prevăzute în titlul VII din Legea DoddFrank pentru reforma Wall Street și protecția consumatorilor („Legea Dodd-Frank”) și în normele de punere în aplicare specifice adoptate de Comisia pentru tranzacții cu contracte futures pe mărfuri (Commodity Futures Trading Commission – CFTC) (denumite în continuare „reglementările CFTC”). Legea DoddFrank, care a intrat în vigoare în iulie 2010, a stabilit un nou cadru de reglementare pentru anumite instrumente financiare derivate extrabursiere definite ca swapuri în secțiunea 1a punctul 47 din Legea privind bursele de mărfuri (Commodity Exchange Act – CEA), care vizează reducerea riscului sistemic, sporirea transparenței și promovarea integrității pieței în cadrul sistemului financiar. CFTC are competențe în ceea ce privește swapurile, iar majoritatea dispozițiilor operative ale titlului VII din Legea Dodd-Frank au devenit aplicabile în 2011.

| (7) | Tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, astfel cum au fost adăugate în noua secțiune 4s litera (i) la CEA, prin secțiunea 731 din Legea Dodd-Frank, se aplică dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor, astfel cum sunt definiți în CEA. Prin urmare, prezenta decizie ar trebui să vizeze mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare privind confirmarea la timp, comprimarea și reconcilierea portofoliilor, obligațiile de evaluare și de soluționare a litigiilor, precum și cerințele privind marjele aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor stabiliți în SUA care sunt autorizați și supravegheați în conformitate cu reglementările CFTC. Prezenta decizie nu ar trebui însă să vizeze mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale SUA aplicabile persoanelor care sunt înregistrate la Comisia pentru valori mobiliare și burse (Securities and Exchange Commission) ca dealeri de swapuri pe valori mobiliare sau ca principali participanți pe piața swapurilor pe valori mobiliare în temeiul Legii privind bursa de valori (Securities Exchange Act) din 1934 (Codul SUA, titlul 15, secțiunea 78a și următoarele). |
| --- | --- |

(7)

Tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, astfel cum au fost adăugate în noua secțiune 4s litera (i) la CEA, prin secțiunea 731 din Legea Dodd-Frank, se aplică dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor, astfel cum sunt definiți în CEA. Prin urmare, prezenta decizie ar trebui să vizeze mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare privind confirmarea la timp, comprimarea și reconcilierea portofoliilor, obligațiile de evaluare și de soluționare a litigiilor, precum și cerințele privind marjele aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor stabiliți în SUA care sunt autorizați și supravegheați în conformitate cu reglementările CFTC. Prezenta decizie nu ar trebui însă să vizeze mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale SUA aplicabile persoanelor care sunt înregistrate la Comisia pentru valori mobiliare și burse (Securities and Exchange Commission) ca dealeri de swapuri pe valori mobiliare sau ca principali participanți pe piața swapurilor pe valori mobiliare în temeiul Legii privind bursa de valori (Securities Exchange Act) din 1934 (Codul SUA, titlul 15, secțiunea 78a și următoarele).

| (8) | Reglementările CFTC privind tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC conțin obligații similare celor prevăzute la articolul 11 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. În special, partea 23 subpartea I din reglementările CFTC conține cerințe detaliate specifice privind confirmarea la timp, comprimarea portofoliilor, reconcilierea portofoliilor, evaluarea tranzacțiilor și soluționarea litigiilor aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC. Cerințele prevăzute în reglementările CFTC sunt echivalente cerințelor corespunzătoare ale Regulamentului (UE) nr. 648/2012 în toate aspectele următoare: (i) frecvența și pragurile pentru reconcilierea portofoliilor; (ii) termenele pentru confirmarea la timp; (iii) cerințele privind comprimarea portofoliilor pe principiul „conformare sau furnizare de explicații”; (iv) cerințele privind evaluarea zilnică a tranzacțiilor necompensate. Având în vedere impactul limitat al diferenței în ceea ce privește domeniul de aplicare al cerințelor legate de acordurile de soluționare a litigiilor, aceste cerințe ar trebui, de asemenea, considerate a fi echivalente celor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012 privind soluționarea litigiilor. |
| --- | --- |

(8)

Reglementările CFTC privind tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC conțin obligații similare celor prevăzute la articolul 11 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. În special, partea 23 subpartea I din reglementările CFTC conține cerințe detaliate specifice privind confirmarea la timp, comprimarea portofoliilor, reconcilierea portofoliilor, evaluarea tranzacțiilor și soluționarea litigiilor aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC. Cerințele prevăzute în reglementările CFTC sunt echivalente cerințelor corespunzătoare ale Regulamentului (UE) nr. 648/2012 în toate aspectele următoare: (i) frecvența și pragurile pentru reconcilierea portofoliilor; (ii) termenele pentru confirmarea la timp; (iii) cerințele privind comprimarea portofoliilor pe principiul „conformare sau furnizare de explicații”; (iv) cerințele privind evaluarea zilnică a tranzacțiilor necompensate. Având în vedere impactul limitat al diferenței în ceea ce privește domeniul de aplicare al cerințelor legate de acordurile de soluționare a litigiilor, aceste cerințe ar trebui, de asemenea, considerate a fi echivalente celor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012 privind soluționarea litigiilor.

| (9) | Pe baza celor de mai sus, referitor la swapurile care sunt de competența CFTC, astfel cum sunt definite în secțiunea 1a punctul 47 din CEA, mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale CFTC aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor ar trebui considerate echivalente cerințelor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012 în ceea ce privește obligațiile de confirmare la timp, de comprimare și reconciliere a portofoliilor, de evaluare a tranzacțiilor și de soluționare a litigiilor aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, astfel cum se prevede la articolul 11 alineatul (1) și la articolul 11 alineatul (2) din regulamentul respectiv. |
| --- | --- |

(9)

Pe baza celor de mai sus, referitor la swapurile care sunt de competența CFTC, astfel cum sunt definite în secțiunea 1a punctul 47 din CEA, mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale CFTC aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor ar trebui considerate echivalente cerințelor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012 în ceea ce privește obligațiile de confirmare la timp, de comprimare și reconciliere a portofoliilor, de evaluare a tranzacțiilor și de soluționare a litigiilor aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, astfel cum se prevede la articolul 11 alineatul (1) și la articolul 11 alineatul (2) din regulamentul respectiv.

| (10) | În ceea ce privește marjele pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, cerințele obligatorii din punct de vedere juridic ale CFTC sunt prevăzute în documentul „Cerințe în materie de marje pentru swapurile necompensate aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor” (Margin Requirements for Uncleared Swaps for Swap Dealers and Major Swap Participants) („reglementarea finală privind marjele”), publicat în ianuarie 2016, și în documentul „Cerințe în materie de marje pentru swapurile necompensate aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor – aplicare transfrontalieră a cerințelor în materie de marje” (Margin Requirements for Uncleared Swaps for Swap Dealers and Major Swap Participants – Cross Border Application of the Margin Requirements) („reglementarea privind marja pentru tranzacțiile transfrontaliere”), publicat în august 2016. |
| --- | --- |

(10)

În ceea ce privește marjele pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, cerințele obligatorii din punct de vedere juridic ale CFTC sunt prevăzute în documentul „Cerințe în materie de marje pentru swapurile necompensate aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor” (Margin Requirements for Uncleared Swaps for Swap Dealers and Major Swap Participants) („reglementarea finală privind marjele”), publicat în ianuarie 2016, și în documentul „Cerințe în materie de marje pentru swapurile necompensate aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor – aplicare transfrontalieră a cerințelor în materie de marje” (Margin Requirements for Uncleared Swaps for Swap Dealers and Major Swap Participants – Cross Border Application of the Margin Requirements) („reglementarea privind marja pentru tranzacțiile transfrontaliere”), publicat în august 2016.

| (11) | Dacă reglementările CFTC privind tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC se aplică tuturor dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor, reglementările CFTC privind marjele pentru contractele derivate extrabursiere respective se aplică doar dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor care nu sunt supravegheați de o autoritate de reglementare prudențială. Definiția CEA a „autorității de reglementare prudențială” include Consiliul guvernatorilor al Sistemului Federal de Rezerve (Federal Reserve System), Autoritatea de supraveghere a activităților bancare (Office of the Comptroller of the Currency), Corporația federală de asigurare a depozitelor (Federal Deposit Insurance Corporation), Agenția de administrare a creditelor agricole (Farm Credit Administration) și Agenția federală pentru finanțare ipotecară (Federal Housing Finance Agency). |
| --- | --- |

(11)

Dacă reglementările CFTC privind tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC se aplică tuturor dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor, reglementările CFTC privind marjele pentru contractele derivate extrabursiere respective se aplică doar dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor care nu sunt supravegheați de o autoritate de reglementare prudențială. Definiția CEA a „autorității de reglementare prudențială” include Consiliul guvernatorilor al Sistemului Federal de Rezerve (Federal Reserve System), Autoritatea de supraveghere a activităților bancare (Office of the Comptroller of the Currency), Corporația federală de asigurare a depozitelor (Federal Deposit Insurance Corporation), Agenția de administrare a creditelor agricole (Farm Credit Administration) și Agenția federală pentru finanțare ipotecară (Federal Housing Finance Agency).

| (12) | Reglementările CFTC aplicabile marjelor pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC prevăd doar cerința schimbului marjei inițiale cu o „contraparte reglementată”, astfel cum este definită în secțiunea 23.151 din reglementările CFTC. O contraparte reglementată este o contraparte ce este un utilizator final financiar cu o expunere semnificativă la swapuri sau o entitate swap ce încheie un contract swap cu o entitate swap reglementată. În conformitate cu secțiunea 23.150 din reglementările CFTC, expunerea la swapuri este semnificativă atunci când valoarea noțională zilnică medie a instrumentelor financiare derivate extrabursiere necompensate depășește 8 miliarde USD (8 000 de milioane), în timp ce pragul analog prevăzut la articolul 28 din Regulamentul delegat (UE) 2016/2251 al Comisiei (3) este de 8 miliarde EUR (8 000 de milioane). În Uniune, cerința de a face schimb de marjă de variație nu este legată de un prag de semnificație și se aplică tuturor contrapărților care fac obiectul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Reglementarea finală privind marjele prevăzută în reglementările CFTC stabilește valoarea minimă de transfer combinată a marjei inițiale și a marjei de variație la 500 000 USD, în timp ce cerința corespunzătoare de la articolul 25 din Regulamentul delegat (UE) 2016/2251 este de 500 000 EUR. Având în vedere impactul limitat al diferenței dintre monede, sumele respective ar trebui considerate echivalente. |
| --- | --- |

(12)

Reglementările CFTC aplicabile marjelor pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC prevăd doar cerința schimbului marjei inițiale cu o „contraparte reglementată”, astfel cum este definită în secțiunea 23.151 din reglementările CFTC. O contraparte reglementată este o contraparte ce este un utilizator final financiar cu o expunere semnificativă la swapuri sau o entitate swap ce încheie un contract swap cu o entitate swap reglementată. În conformitate cu secțiunea 23.150 din reglementările CFTC, expunerea la swapuri este semnificativă atunci când valoarea noțională zilnică medie a instrumentelor financiare derivate extrabursiere necompensate depășește 8 miliarde USD (8 000 de milioane), în timp ce pragul analog prevăzut la articolul 28 din Regulamentul delegat (UE) 2016/2251 al Comisiei (3) este de 8 miliarde EUR (8 000 de milioane). În Uniune, cerința de a face schimb de marjă de variație nu este legată de un prag de semnificație și se aplică tuturor contrapărților care fac obiectul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Reglementarea finală privind marjele prevăzută în reglementările CFTC stabilește valoarea minimă de transfer combinată a marjei inițiale și a marjei de variație la 500 000 USD, în timp ce cerința corespunzătoare de la articolul 25 din Regulamentul delegat (UE) 2016/2251 este de 500 000 EUR. Având în vedere impactul limitat al diferenței dintre monede, sumele respective ar trebui considerate echivalente.

| (13) | Cerințele reglementării finale privind marjele se aplică swapurilor, care includ aproape toate contractele definite ca instrumente financiare derivate extrabursiere în Regulamentul (UE) nr. 648/2012, cu excepția contractelor forward pe cursul de schimb și a swapurilor valutare, în cazul cărora reglementarea finală privind marjele nu prevede nicio cerință. În plus, reglementările CFTC nu prevăd un tratament specific pentru produsele structurate, inclusiv pentru obligațiunile garantate și pentru securitizări. În Uniune, swapurile valutare și contractele forward pe cursul de schimb sunt exceptate de la cerințele privind marjele inițiale, iar instrumentele financiare derivate asociate obligațiunilor garantate în scopuri de acoperire împotriva riscurilor pot fi și ele exceptate de la cerințele privind marja inițială. Prin urmare, prezenta decizie ar trebui să se aplice numai instrumentelor financiare derivate extrabursiere care fac obiectul unor marje atât în temeiul dreptului Uniunii, cât și al reglementărilor CFTC. |
| --- | --- |

(13)

Cerințele reglementării finale privind marjele se aplică swapurilor, care includ aproape toate contractele definite ca instrumente financiare derivate extrabursiere în Regulamentul (UE) nr. 648/2012, cu excepția contractelor forward pe cursul de schimb și a swapurilor valutare, în cazul cărora reglementarea finală privind marjele nu prevede nicio cerință. În plus, reglementările CFTC nu prevăd un tratament specific pentru produsele structurate, inclusiv pentru obligațiunile garantate și pentru securitizări. În Uniune, swapurile valutare și contractele forward pe cursul de schimb sunt exceptate de la cerințele privind marjele inițiale, iar instrumentele financiare derivate asociate obligațiunilor garantate în scopuri de acoperire împotriva riscurilor pot fi și ele exceptate de la cerințele privind marja inițială. Prin urmare, prezenta decizie ar trebui să se aplice numai instrumentelor financiare derivate extrabursiere care fac obiectul unor marje atât în temeiul dreptului Uniunii, cât și al reglementărilor CFTC.

| (14) | Cerințele din reglementările CFTC privind calcularea marjei inițiale sunt echivalente cerințelor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Similar anexei IV la Regulamentul delegat (UE) 2016/2251, reglementările CFTC permit utilizarea unui model standardizat. De asemenea, pentru efectuarea acestui calcul se pot utiliza modelele interne sau ale părților terțe, cu condiția ca modelele respective să conțină anumiți parametri specifici, inclusiv intervalele de încredere minime și perioadele de risc de marjă, precum și anumite date istorice, inclusiv perioadele de criză. Modelele respective trebuie să fie aprobate de CFTC sau de o asociație privind contractele futures înregistrată. |
| --- | --- |

(14)

Cerințele din reglementările CFTC privind calcularea marjei inițiale sunt echivalente cerințelor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Similar anexei IV la Regulamentul delegat (UE) 2016/2251, reglementările CFTC permit utilizarea unui model standardizat. De asemenea, pentru efectuarea acestui calcul se pot utiliza modelele interne sau ale părților terțe, cu condiția ca modelele respective să conțină anumiți parametri specifici, inclusiv intervalele de încredere minime și perioadele de risc de marjă, precum și anumite date istorice, inclusiv perioadele de criză. Modelele respective trebuie să fie aprobate de CFTC sau de o asociație privind contractele futures înregistrată.

| (15) | Cerințele din reglementările CFTC privind garanțiile eligibile și modul în care sunt păstrate și segregate garanțiile respective sunt echivalente celor prevăzute la articolul 4 din Regulamentul (UE) 2016/2251. Reglementările CFTC conțin o listă echivalentă de garanții eligibile, iar în preambulul la reglementarea finală privind marjele se prevede că dealerii de swapuri și principalii participanți pe piața swapurilor care nu sunt supravegheați de o autoritate de reglementare prudențială ar trebui să aibă în vedere concentrarea garanțiilor. Prin urmare, cerințele CFTC privind marjele pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC ar trebui considerate echivalente cu cele prevăzute la articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. |
| --- | --- |

(15)

Cerințele din reglementările CFTC privind garanțiile eligibile și modul în care sunt păstrate și segregate garanțiile respective sunt echivalente celor prevăzute la articolul 4 din Regulamentul (UE) 2016/2251. Reglementările CFTC conțin o listă echivalentă de garanții eligibile, iar în preambulul la reglementarea finală privind marjele se prevede că dealerii de swapuri și principalii participanți pe piața swapurilor care nu sunt supravegheați de o autoritate de reglementare prudențială ar trebui să aibă în vedere concentrarea garanțiilor. Prin urmare, cerințele CFTC privind marjele pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC ar trebui considerate echivalente cu cele prevăzute la articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.

| (16) | În ceea ce privește nivelul echivalent de protecție a secretului profesional, în SUA informațiile deținute de CFTC, precum și de alte autorități federale de reglementare fac obiectul Legii privind protecția informațiilor cu caracter personal și al Legii privind accesul liber la informații (FOIA). În temeiul FOIA, în multe cazuri o persoană sau o organizație trebuie să efectueze demersuri pentru a asigura tratamentul confidențial al informațiilor transmise. Prin urmare, Legea privind protecția informațiilor cu caracter personal și FOIA oferă garanții cu privire la secretul profesional, inclusiv cu privire la protecția secretelor de afaceri comunicate de autorități părților terțe, care sunt echivalente cu cele prevăzute la titlul VIII din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Cerințele impuse de SUA ar trebui considerate ca oferind un nivel de protecție a secretului profesional echivalent celui garantat de Regulamentul (UE) nr. 648/2012. |
| --- | --- |

(16)

În ceea ce privește nivelul echivalent de protecție a secretului profesional, în SUA informațiile deținute de CFTC, precum și de alte autorități federale de reglementare fac obiectul Legii privind protecția informațiilor cu caracter personal și al Legii privind accesul liber la informații (FOIA). În temeiul FOIA, în multe cazuri o persoană sau o organizație trebuie să efectueze demersuri pentru a asigura tratamentul confidențial al informațiilor transmise. Prin urmare, Legea privind protecția informațiilor cu caracter personal și FOIA oferă garanții cu privire la secretul profesional, inclusiv cu privire la protecția secretelor de afaceri comunicate de autorități părților terțe, care sunt echivalente cu cele prevăzute la titlul VIII din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Cerințele impuse de SUA ar trebui considerate ca oferind un nivel de protecție a secretului profesional echivalent celui garantat de Regulamentul (UE) nr. 648/2012.

| (17) | În fine, în ceea ce privește eficacitatea supravegherii și a asigurării respectării mecanismelor juridice în SUA, CFTC are competențe ample de investigare și de supraveghere pentru a determina dacă se respectă obligațiile de confirmare la timp, de comprimare și de reconciliere a portofoliilor, de evaluare și de soluționare a litigiilor aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC. CFTC poate lua o gamă largă de măsuri de supraveghere pentru a pune capăt oricărei încălcări a cerințelor aplicabile. În plus, pentru încălcarea cerințelor aplicabile, cadrul juridic al SUA prevede sancțiuni civile, inclusiv ordine de restricție ori ordine de încetare temporare sau permanente și amenzi, precum și sancțiuni penale. Prin urmare, ar trebui să se considere că măsurile respective prevăd aplicarea eficace a mecanismelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare relevante prevăzute în Legea Dodd-Frank Act, în CEA și în reglementările CFTC într-un mod echitabil și care nu creează denaturări, astfel încât să se asigure eficacitatea supravegherii și a asigurării punerii în aplicare. |
| --- | --- |

(17)

În fine, în ceea ce privește eficacitatea supravegherii și a asigurării respectării mecanismelor juridice în SUA, CFTC are competențe ample de investigare și de supraveghere pentru a determina dacă se respectă obligațiile de confirmare la timp, de comprimare și de reconciliere a portofoliilor, de evaluare și de soluționare a litigiilor aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC. CFTC poate lua o gamă largă de măsuri de supraveghere pentru a pune capăt oricărei încălcări a cerințelor aplicabile. În plus, pentru încălcarea cerințelor aplicabile, cadrul juridic al SUA prevede sancțiuni civile, inclusiv ordine de restricție ori ordine de încetare temporare sau permanente și amenzi, precum și sancțiuni penale. Prin urmare, ar trebui să se considere că măsurile respective prevăd aplicarea eficace a mecanismelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare relevante prevăzute în Legea Dodd-Frank Act, în CEA și în reglementările CFTC într-un mod echitabil și care nu creează denaturări, astfel încât să se asigure eficacitatea supravegherii și a asigurării punerii în aplicare.

| (18) | Comisia, în cooperare cu ESMA, ar trebui să continue să monitorizeze periodic evoluția și aplicarea efectivă în SUA a mecanismelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare privind contractele derivate extrabursiere referitor la cerințele în materie de confirmare la timp, de comprimare și de reconciliere a portofoliilor, de evaluare, de soluționare a litigiilor și de marje aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, pe baza cărora a fost adoptată prezenta decizie. Acest lucru nu ar trebui să aducă atingere posibilității Comisiei de a efectua în orice moment o reexaminare specifică, atunci când evoluțiile relevante impun reevaluarea de către Comisie a echivalenței acordate prin prezenta decizie. O astfel de reevaluare ar putea duce la abrogarea prezentei decizii. |
| --- | --- |

(18)

Comisia, în cooperare cu ESMA, ar trebui să continue să monitorizeze periodic evoluția și aplicarea efectivă în SUA a mecanismelor juridice, de supraveghere și de punere în aplicare privind contractele derivate extrabursiere referitor la cerințele în materie de confirmare la timp, de comprimare și de reconciliere a portofoliilor, de evaluare, de soluționare a litigiilor și de marje aplicabile contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate de o CPC, pe baza cărora a fost adoptată prezenta decizie. Acest lucru nu ar trebui să aducă atingere posibilității Comisiei de a efectua în orice moment o reexaminare specifică, atunci când evoluțiile relevante impun reevaluarea de către Comisie a echivalenței acordate prin prezenta decizie. O astfel de reevaluare ar putea duce la abrogarea prezentei decizii.

| (19) | Măsurile prevăzute în prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului european pentru valori mobiliare, |
| --- | --- |

(19)

Măsurile prevăzute în prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului european pentru valori mobiliare,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

În sensul articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale Statelor Unite ale Americii (SUA) pentru tehnicile de diminuare a riscurilor operaționale aplicate tranzacțiilor reglementate ca „swapuri” de către Comisia pentru tranzacții cu contracte futures pe mărfuri (CFTC) în conformitate cu secțiunea 721 litera (a) punctul 21 din Legea Dodd-Frank și care nu sunt compensate de o CPC sunt considerate echivalente cerințelor prevăzute la articolul 11 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 atunci când cel puțin una dintre contrapărțile la tranzacțiile respective este stabilită în SUA și înregistrată la CFTC ca dealer de swapuri sau ca principal participant pe piața swapurilor.

Articolul 2

În sensul articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, mecanismele juridice, de supraveghere și de punere în aplicare ale SUA pentru schimbul de garanții care se aplică tranzacțiilor reglementate ca „swapuri” de către Comisia pentru tranzacții cu contracte futures pe mărfuri (CFTC) în conformitate cu secțiunea 721 litera (a) punctul 21 din Legea Dodd-Frank și care nu sunt compensate de o CPC sunt considerate echivalente cerințelor prevăzute la articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 atunci când cel puțin una dintre contrapărțile la tranzacțiile respective este stabilită în SUA și înregistrată la CFTC ca dealer de swapuri sau ca principal participant pe piața swapurilor și atunci când respectiva contraparte face obiectul documentelor „Cerințe în materie de marje pentru swapurile necompensate aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor” (Margin Requirements for Uncleared Swaps for Swap Dealers and Major Swap Participants) și „Cerințe în materie de marje pentru swapurile necompensate aplicabile dealerilor de swapuri și principalilor participanți pe piața swapurilor – aplicare transfrontalieră a cerințelor în materie de marje” (Margin Requirements for Uncleared Swaps for Swap Dealers and Major Swap Participants – Cross Border Application of the Margin Requirements).

Articolul 3

Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Adoptată la Bruxelles, 13 octombrie 2017.

Pentru Comisie

Președintele

Jean-Claude JUNCKER

---

(1)  
  JO L 201, 27.7.2012, p. 1.

1

(2)  ESMA/2013/BS/1157, Aviz tehnic privind echivalența în materie de reglementare în țările terțe în temeiul EMIR – SUA, raport final, Autoritatea Europeană pentru Valori Mobiliare și Piețe, 1 septembrie 2013.

2

(3)  Regulamentul delegat (UE) 2016/2251 al Comisiei din 4 octombrie 2016 de completare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții în ceea ce privește standarde tehnice de reglementare pentru tehnici de minimizare a riscului pentru contracte derivate extrabursiere care nu sunt compensate printr-o contraparte centrală (JO L 340, 15.12.2016, p. 9).

3

---