# Úřední věstník L 330/16.

| | ISSN 1725-5074 |
| --- | --- |
| Úřední věstník
  Evropské unie | L 330 |
| | |
| České vydání | Právní předpisy | Svazek 4816. prosince 2005 |

ISSN 1725-5074

Úřední věstník

Evropské unie

L 330

České vydání

Právní předpisy

Svazek 4816. prosince 2005

---

| Obsah | | I   Akty, jejichž zveřejnění je povinné | Strana |
| --- | --- | --- | --- |
| | * | Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 25 – Jednotná ustanovení o schvalování opěrek hlavy, bez ohledu na to, zda jsou součástí konstrukce sedadla | 1 |
| | * | Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 26 – Jednotná ustanovení o schvalování vozidel ohledně částí vyčnívajících z jejich vnějšího obrysu | 26 |
| | * | Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 28 – Jednotná ustanovení o schvalování zvukových výstražných zařízení a motorových vozidel ohledně jejich zvukových signálů | 42 |
| | * | Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 44 – Jednotná ustanovení pro schvalování typu zádržných zařízení pro děti cestující v motorových vozidlech (dětské zádržné systémy) | 56 |
| | * | Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 105 – Jednotné předpisy týkající se schvalování typu vozidel určených pro přepravu nebezpečných věcí s ohledem na zvláštní konstrukční vlastnosti těchto vozidel | 158 |
| | * | Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 112 – Jednotná ustanovení o schvalování světlometů motorových vozidel, které vyzařují asymetrický svazek potkávacího světla nebo dálkového světla nebo obojí a jež jsou vybaveny žárovkami | 169 |
| | * | Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 113 – Jednotná ustanovení o schvalování světlometů motorových vozidel, které vyzařují symetrický svazek potkávacího světla, nebo dálkového světla, nebo obojí a jež jsou vybaveny žárovkami | 214 |

Obsah

I   Akty, jejichž zveřejnění je povinné

Strana

*

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 25 – Jednotná ustanovení o schvalování opěrek hlavy, bez ohledu na to, zda jsou součástí konstrukce sedadla

1

*

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 26 – Jednotná ustanovení o schvalování vozidel ohledně částí vyčnívajících z jejich vnějšího obrysu

26

*

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 28 – Jednotná ustanovení o schvalování zvukových výstražných zařízení a motorových vozidel ohledně jejich zvukových signálů

42

*

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 44 – Jednotná ustanovení pro schvalování typu zádržných zařízení pro děti cestující v motorových vozidlech (dětské zádržné systémy)

56

*

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 105 – Jednotné předpisy týkající se schvalování typu vozidel určených pro přepravu nebezpečných věcí s ohledem na zvláštní konstrukční vlastnosti těchto vozidel

158

*

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 112 – Jednotná ustanovení o schvalování světlometů motorových vozidel, které vyzařují asymetrický svazek potkávacího světla nebo dálkového světla nebo obojí a jež jsou vybaveny žárovkami

169

*

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 113 – Jednotná ustanovení o schvalování světlometů motorových vozidel, které vyzařují symetrický svazek potkávacího světla, nebo dálkového světla, nebo obojí a jež jsou vybaveny žárovkami

214

| CS | Akty, jejichž název není vyti_těn tučně, se vztahují ke každodennímu řízení záležitostí v zemědělství a obecně platí po omezenou dobu.
  Názvy všech ostatních aktů jsou vytištěny tučně a předchází jim hvězdička. |
| --- | --- |

CS

Akty, jejichž název není vyti_těn tučně, se vztahují ke každodennímu řízení záležitostí v zemědělství a obecně platí po omezenou dobu.

Názvy všech ostatních aktů jsou vytištěny tučně a předchází jim hvězdička.

---

I Akty, jejichž zveřejnění je povinné

| 16.12.2005 | CS | Úřední věstník Evropské unie | L 330/1 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

CS

Úřední věstník Evropské unie

L 330/1

---

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 25 – Jednotná ustanovení o schvalování opěrek hlavy, bez ohledu na to, zda jsou součástí konstrukce sedadla (1)

1.   OBLAST PŮSOBNOSTI

Toto nařízení se vztahuje na opěrky hlavy odpovídající některému z typů definovaných v bodu 2.2 (2).

1.1.1.   Nevztahuje se na opěrky hlavy, které jsou případně upevněny na skládacích sedadlech nebo na sedadlech směřujících do stran nebo dozadu.

1.1.2.   Vztahuje se i na opěradla sedadel, pokud jsou zkonstruována tak, aby působila i jako opěrky hlavy definované v bodu 2.2.

2.   DEFINICE

Pro účely tohoto nařízení,

„typem vozidla“ se rozumí kategorie vozidla s vlastním pohonem, která se neliší v těchto podstatných aspektech:

2.1.1.   obrysy a vnitřní rozměry karoserie tvořící prostor pro cestující,

2.1.2.   typy a rozměry sedadel,

2.1.3.   typy a rozměry montážního uzpůsobení opěrek hlavy a příslušných částí konstrukce vozidla v případě, kdy jsou opěrky hlavy přímo upevněny ke konstrukci vozidla,

„opěrkou hlavy“ se rozumí zařízení, jehož účelem je omezit pohyb hlavy dospělého cestujícího dozadu vzhledem k jeho trupu, aby se snížilo nebezpečí zranění krčních obratlů tohoto cestujícího v případě nehody,

2.2.1.   „opěrkou hlavy, která je nedílnou součástí sedadla“, se rozumí opěrka hlavy, kterou tvoří horní část opěradla sedadla. Tato definice platí pro opěrky hlavy, které odpovídají definici v bodech 2.2.2 a 2.2.3, které ale lze oddělit od sedadla nebo konstrukce vozidla jen pomocí nástrojů nebo po částečném nebo úplném odstranění čalounění sedadla,

2.2.2.   „odnímatelnou opěrkou hlavy“ se rozumí opěrka hlavy, již lze oddělit od sedadla, určená k umístění a pevnému uchycení ke konstrukci opěradla sedadla,

2.2.3.   „opěrkou hlavy, která není nedílnou součástí sedadla“, se rozumí opěrka hlavy, kterou tvoří samostatná součást sedadla, určená k umístění, případně pevnému uchycení ke konstrukci vozidla,

2.3.   „typem sedadla“ se rozumí sedadla, která se neliší svými rozměry, nosnou konstrukcí ani čalouněním, mohou se však lišit povrchovou úpravou nebo barvou,

2.4.   „typem opěrky hlavy“ se rozumí opěrky hlavy, které se neliší svými rozměry, nosnou konstrukcí ani čalouněním, mohou se však lišit povrchovou úpravou, barvou nebo potahem,

2.5.   „vztažným bodem“ sedadla („bod H“) (viz příloha 3 tohoto nařízení) se rozumí pomyslná čára odpovídající teoretické ose rotace mezi dolní končetinou a trupem lidského těla, zastoupeného figurínou, ve svislé rovině podélné vůči sedadlu,

2.6.   „vztažnou přímkou“ se rozumí přímka, která buď na figuríně o hmotnosti a rozměrech, které nepřekračují 50 % dospělé mužské populace, nebo na figuríně identických vlastností prochází kloubem spojujícím stehenní část s pánví a kloubem spojujícím krk s hrudníkem. Na figuríně podle přílohy 3 tohoto nařízení je při určování bodu H sedadla je vztažnou přímkou přímka znázorněná na obrázku 1 v dodatku k uvedené příloze,

2.7.   „přímkou hlavy“ se rozumí přímka, která prochází těžištěm hlavy a kloubem spojujícím krk s hrudníkem. Je-li hlava v klidové poloze, leží přímka hlavy v prodloužení vztažné přímky,

2.8.   „skládacím sedadlem“ se rozumí pomocné sedadlo určené pro příležitostné použití, které je obvykle složené,

„seřizovacím zařízením“ se rozumí zařízení, kterým lze sedadlo nebo jeho části nastavit do pozice, která vyhovuje morfologii sedícího.

Toto zařízení může zvláště umožňovat:

2.9.1.   podélný pohyb,

2.9.2.   svislý pohyb,

2.9.3.   úhlový pohyb,

2.10.   „posuvným zařízením“ se rozumí zařízení, s jehož pomocí lze sedadlo nebo některou jeho část posunout nebo otočit bez pevné přechodné pozice, aby bylo možno zajistit přístup do prostoru za tímto sedadlem.

3.   ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ

3.1.   Žádost o schválení podává vlastník obchodního názvu nebo značky sedadla či opěrky hlavy nebo jeho řádně pověřený zástupce.

K žádosti je nutno přiložit ve třech vyhotoveních tyto doklady:

3.2.1.   podrobný popis opěrky hlavy, uvádějící zejména druh materiálu (materiálů) čalounění a popřípadě polohu a vlastnosti nosných a upevňovacích prvků pro typ (typy) sedadel, pro který se žádá o schválení typu opěrky hlavy,

je-li opěrka hlavy „odnímatelná“ (viz definice v bodu 2.2.2):

3.2.2.1.   podrobný popis typu (typů) sedadel, pro který se žádá o schválení typu opěrky hlavy,

3.2.2.2.   podrobné údaje o typu (typech) vozidla, do kterého mají být montována sedadla uvedená v bodu 3.2.2.1.

Jedná-li se o opěrku hlavy, která není nedílnou součástí sedadla (viz definice v bodu 2.2.3):

3.2.3.1.   podrobný popis oblasti konstrukce, k níž má být opěrka hlavy namontována,

3.2.3.2.   podrobnosti o typu vozidla, do něhož mají být opěrky hlavy namontovány,

3.2.3.3.   rozměrové výkresy charakteristických částí konstrukce a opěrky hlavy; na výkresu musí být uvedeno místo, kde bude umístěno schvalovací číslo ve vztahu ke kružnici schvalovací značky,

3.2.4.   rozměrové výkresy charakteristických částí sedadla a opěrky hlavy; na výkresu musí být uvedeno místo, kde bude umístěno schvalovací číslo ve vztahu ke kružnici schvalovací značky.

Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu se předloží:

3.3.1.   Je-li opěrka hlavy nedílnou součásti sedadla (viz definice v bodu 2.2.1), čtyři kompletní sedadla.

Jedná-li se o „odnímatelnou“ opěrku hlavy (viz definice v bodu 2.2.2):

3.3.2.1.   dvě sedadla každého typu, na který má být opěrka hlavy namontována,

3.3.2.2.   4 + 2N opěrek hlavy, kde N je počet typů sedadla, na které má být opěrka hlavy namontována.

3.3.3.   Jedná-li se o opěrku hlavy, která není nedílnou součástí sedadla (viz definice v bodu 2.2.3), tři opěrky hlavy a příslušná část konstrukce vozidla nebo úplné vozidlo.

Technická zkušebna provádějící zkoušky pro schválení typu je oprávněna požadovat:

3.4.1.   aby jí byly předloženy konkrétní části nebo konkrétní vzorky použitého materiálu, případně

3.4.2.   aby jí byl předložen typ nebo typy vozidel v souladu s bodem 3.2.2.2.

4.   ZNAČENÍ

Zařízení předložená ke schválení typu musí:

4.1.1.   být zřetelně a nesmazatelně označena obchodním názvem nebo značkou žadatele o schválení typu,

4.1.2.   poskytnout na místě označeném na výkresech v souladu s body 3.2.3.3 nebo 3.2.4 odpovídající prostor pro schvalovací značku.

4.2.   Je-li opěrka hlavy nedílnou součástí sedadla nebo jedná-li se o „odnímatelnou“ opěrku (viz definice v bodech 2.2.1 a 2.2.2), označení v souladu s body 4.1.1 a 4.1.2 lze reprodukovat na štítku, který bude umístěn na místě uvedeném ve výkresech v souladu s bodem 3.2.4.

5.   SCHVÁLENÍ

5.1.   Pokud typ opěrky hlavy předložený ke schválení v souladu s tímto nařízením splňuje požadavky bodu 6 a 7, bude tento typ opěrky hlavy schválen.

5.2.   Každému schválenému typu se přiřadí schvalovací číslo. Jeho první dvě číslice (v současnosti to je dvojčíslí 03, které označuje změnovou řadu 03, která vstoupila v platnost dne 20. listopadu 1989) označují změnovou řadu, včetně nejnovějších technických změn nařízení v době udělení schválení. Tatáž smluvní strana nesmí přidělit schvalovací číslo jinému typu opěrky hlavy.

5.3.   Oznámení o schválení nebo o prodloužení nebo o odmítnutí schválení nějakého typu opěrky hlavy v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.

Na každé opěrce hlavy, jak jsou definovány v souladu s body 2.2.1, 2.2.2 a 2.2.3, schválené podle tohoto nařízení, bez ohledu na to, zda jsou nedílnou součástí sedadla, musí být upevněna mezinárodní schvalovací značka sestávající z:

5.4.1.   písmene E v kružnici a rozlišovacího čísla země, kde bylo vozidlo schváleno (3),

5.4.2.   schvalovací číslo, a

5.4.3.   v případě opěrky hlavy, která je součástí opěradla sedadla, čísla tohoto nařízení před schvalovacím číslem, písmene R a pomlčky.

5.5.   Schvalovací značka je umístěna v souladu s bodem 4.1.2.

5.6.   Schvalovací značka musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.

5.7.   V příloze 2 tohoto nařízení jsou uvedeny příklady uspořádání schvalovacích značek.

6.   OBECNÉ POŽADAVKY

Přítomnost opěrky hlavy ve vozidle nesmí být dodatečnou příčinou nebezpečí pro cestující ve vozidle. Zvláště nesmí v jakékoliv poloze používání vytvářet nebezpečí svou drsností nebo ostrými hranami, které by mohly zvýšit riziko nebo vážnost poranění cestujících. Části opěrky hlavy, které jsou umístěny v oblasti nárazu, musí být schopny pohlcovat energii způsobem popsaným v příloze 6 tohoto nařízení.

6.1.1.   Oblast nárazu po stranách ohraničují dvě svislé podélné roviny, po jedné na každé straně uvažovaného sedadla ve vzdálenosti 70 mm od roviny souměrnosti dotyčného sedadla.

6.1.2.   Oblast nárazu je výškově ohraničena částí opěrky hlavy, která se nachází nad rovinou kolmou k vztažné přímce R a je vzdálena 635 mm od bodu H.

6.1.3.   Odchylně od výše uvedených ustanovení se požadavek na pohlcení energie nevztahuje na zadní stranu opěrek hlavy u sedadel, za nimiž již žádná další sedadla nejsou.

6.2.   Části předních a zadních ploch opěrky hlavy, kromě zadních ploch opěrek hlavy, které mají být použity u sedadel, za nimiž již žádná další sedadla nejsou, které se nacházejí vně výše zmíněných svislých podélných rovin, musí být čalouněny tak, aby se zabránilo jakémukoliv přímému styku hlavy se součástmi nosné konstrukce, která musí mít tam, kde přichází v úvahu dotyk s kulovou hlavicí o průmětu 165 mm, poloměr zakřivení nejméně 5 mm.

Tyto součásti mohou být též považovány za uspokojivé, pokud projdou zkouškou pohlcování energie popsanou s příloze 6 tohoto nařízení. Pokud jsou výše uvedené části opěrky hlavy a jejich podpůrná konstrukce pokryty materiálem, který je měkčí než stupeň tvrdosti 50 Shore (A), požadavky tohoto bodu, s výjimkou požadavků týkajících se pohlcování energie v souladu s přílohou 6 tohoto nařízení, se vztahují jen na tuhé části.

6.3.   Opěrka hlavy musí být uchycena k sedadlu, případně ke konstrukci vozidla takovým způsobem, aby v důsledku tlaku vyvolaného hlavou při zkoušce nevyčnívala z čalounění opěrky hlavy, z uchycení ani z opěradla sedadla žádná tuhá nebo nebezpečná část.

Výška opěrky hlavy, měřená v souladu s požadavky bodu 7.2 níže, musí splňovat následující požadavky:

6.4.1.   Výška opěrek hlavy se měří v souladu s ustanovením bodu 7.2.

6.4.2.   Není-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, její výška musí činit na předních sedadlech nejméně 800 mm a na ostatních sedadlech nejméně 750 mm.

Pokud je opěrka hlavy výškově seřiditelná:

6.4.3.1.   její výška musí činit na předních sedadlech nejméně 800 mm a na ostatních sedadlech nejméně 750 mm; tato hodnota musí být naměřena v poloze mezi nejvyšším a nejnižším bodem, na který lze opěrku seřídit,

6.4.3.2.   nesmí být k dispozici žádná „uživatelská poloha“ ve výšce nižší než 750 mm,

6.4.3.3.   u jiných než předních sedadel je možno opěrky hlavy umístit tak, aby se nacházely níže než 750 mm, pokud je cestujícímu jasně zřejmé, že tato poloha není určena k použití opěrky hlavy,

6.4.3.4.   u předních sedadel mohou být opěrky hlavy uspořádány tak, že je lze automaticky seřídit na výšku nižší než 750 mm, jestliže sedadlo není používáno, pokud se automaticky vrátí do uživatelské polohy, je-li sedadlo používáno.

6.4.4.   Rozměry uvedené v bodech 6.4.2. a 6.4.3.1. mohou činit méně než 800 mm na předních sedadlech a 750 mm na jiných sedadlech, aby byla zachována odpovídající vzdálenost mezi opěrkou hlavy a vnitřním povrchem střechy, oken nebo jiné části konstrukce vozidla; tato vzdálenost ale nesmí přesáhnout 25 mm. U sedadel vybavených zařízením pro posuv, případně seřízení, se tato podmínka vztahuje na všechny polohy sedadla. Mimo to nesmí být odchylně od bodu 6.4.3.2. k dispozici žádná „uživatelská poloha“ ve výšce nižší než 700 mm.

6.4.5.   Odchylně od požadavků na výšku v souladu s body 6.4.2. a 6.4.3.1. musí být výška jakékoli opěrky hlavy určené k použití na prostředních zadních sedadlech nebo místech k sezení nejméně 700 mm.

6.5.   Výška zařízení, o které se opírá hlava, měřeno v souladu s ustanovením bodu 7.2, musí být v případě výškově seřiditelné opěrky hlavy nejméně 100 mm.

Není-li zařízení výškově seřiditelné, nesmí být mezera mezi opěradlem sedadla a opěrkou hlavy větší než 60 mm.

6.6.1.   Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, nesmí být tato mezera u opěrky hlavy v dolní poloze větší než 25 mm od vrcholu opěradla sedadla.

V případě opěrky hlavy, která není výškově seřiditelná, se hodnotí tato oblast:

6.6.2.1.   nad rovinou kolmou k vztažné přímce ve vzdálenosti 540 mm od bodu R, a

6.6.2.2.   mezi dvěma svislými podélnými rovinami procházejícími ve vzdálenosti 85 mm na obou stranách vztažné přímky.

V této oblasti je povoleno umístit jednu nebo několik mezer, které bez ohledu na tvar vykazují podle měření v souladu s bodem 7.5 vzdálenost „a“ o hodnotě vyšší než 60 mm, pokud po provedení dodatečné zkoušky v souladu s bodem 7.4.3.4 jsou stále dodržovány požadavky v souladu s bodem 7.4.3.6.

6.6.3.   Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, je povoleno umístit jednu nebo několik mezer, které bez ohledu na tvar vykazují podle měření v souladu s bodem 7.5 vzdálenost „a“ o hodnotě vyšší než 60 mm na straně zařízení, která slouží jako opěrka hlavy, pokud po provedení dodatečné zkoušky v souladu s bodem 7.4.3.4 jsou stále dodržovány požadavky v souladu s bodem 7.4.3.6.

6.7.   Šířka opěrky hlavy musí být taková, aby poskytovala vhodnou oporu hlavy normálně sedící osoby. V rovině měření šířky podle bodu 7.3 musí opěrka hlavy zaujímat oblast sahající nejméně 85 mm na každou stranu od roviny souměrnosti sedadla, pro které je opěrka hlavy určena; tato vzdálenost se měří podle bodu 7.3.

6.8.   Opěrka hlavy a její uchycení musí být takové, aby maximální posun hlavy směrem dozadu, který dovoluje opěrka hlavy a který se měří statickým postupem podle bodu 7.4, byl menší než 102 mm.

6.9.   Opěrka hlavy a její uchycení musí být dostatečně pevné, aby bez porušení odolaly zatížení podle bodu 7.4.3.7.

6.10.   Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, nesmí mimo oblast nastavení dojít bez záměrné činnosti uživatele ke změně nejvyšší povolené výšky pro použití.

7.   ZKOUŠKY

7.1.   Ověření vztažného bodu sedadla (bod H), jehož je opěrka hlavy nedílnou součástí.

Tento bod se ověřuje podle požadavků přílohy 3 tohoto nařízení.

Stanovení výšky opěrky hlavy

7.2.1.   Všechny čáry se prokládají rovinou souměrnosti uvažovaného sedadla a obrys opěrky hlavy a opěradla sedadla je určen průsečnicí této roviny a sedadla (viz obrázek 1 přílohy 4 tohoto nařízení).

7.2.2.   Figurína o hmotnosti a rozměrech, které nepřekračují 50 % dospělé mužské populace, nebo figurína podle přílohy 3 tohoto nařízení se umístí v obvyklé poloze na sedadlo. Je-li opěradlo sedadla sklopné, zajistí se v poloze odpovídající sklonu vztažné přímky trupu figuríny směrem dozadu co nejblíže úhlu 25° od svislice.

7.2.3.   Do roviny uvedené v bodu 7.2.1 se u uvažovaného sedadla promítne vztažná přímka figuríny podle přílohy 3. Kolmo ke vztažné přímce se vede tečna S k vrcholu opěrky hlavy.

7.2.4.   Vzdálenost h od bodu H k tečně S je výškou ve smyslu bodu 6.4.

Stanovení šířky opěrky hlavy (viz obrázek 2 přílohy 4 tohoto nařízení)

7.3.1.   Rovina S1, která je kolmá k vztažné přímce a leží 65 mm pod tečnou S podle bodu 7.2.3, definuje řez opěrkou hlavy, ohraničený obrysem C. Do roviny S1 se zakreslí směr tečen k obrysu C, které představují průsečnice svislých rovin (P a P’) rovnoběžných s rovinou souměrnosti uvažovaného sedadla s rovinou S1.

7.3.2.   Šířkou opěrky hlavy ve smyslu bodu 6.7 je vzdálenost L mezi průměty rovin P a P’ v rovině S1.

7.3.3.   V případě potřeby se šířka opěrky hlavy rovněž stanoví ve vzdálenosti 635 mm nad vztažným bodem místa k sedění, přičemž se tato vzdálenost měří podél vztažné přímky.

Stanovení účinnosti zařízení

7.4.1.   Účinnost opěrky hlavy se ověřuje níže uvedenou statickou zkouškou.

Příprava zkoušky.

7.4.2.1.   Není-li opěrka hlavy nedílnou částí sedadla, nastaví se do nejvyšší polohy.

7.4.2.2.   V případě lavicového sedadla, kde je opěrný rám nebo jeho část (včetně rámu opěrek hlavy) společný pro více míst k sezení, se zkouška provede současně pro všechna místa k sezení.

7.4.2.3.   Pokud je sedadlo nebo opěradlo sedadla seřiditelné vůči opěrce hlavy namontované na svislou konstrukci vozidla, musí být nastaveno do nejméně příhodné pozice vzhledem k technickému použití.

Zkoušení

7.4.3.1.   Všechny přímky se prokládají svislou rovinou souměrnosti uvažovaného sedadla (viz příloha 5 tohoto nařízení).

7.4.3.2.   Do roviny uvedené v bodu 7.4.3.1 se promítne vztažná přímka R.

7.4.3.3.   Posunutá vztažná přímka R1 se určí tak, že se na část simulující záda figuríny podle přílohy 3 tohoto nařízení působí počáteční silou vyvozující směrem dozadu moment o velikosti 37,3 daNm k bodu H.

Kolmo na posunutou vztažnou přímku R1 se ve vzdálenosti 65 mm pod vrcholem opěrky hlavy působí kulovou hlavicí o průměru 165 mm počáteční silou, která vyvolá moment 37,3 daN.m k bodu H s tím, že vztažná přímka zůstane v posunutém postavení R1 určeném v souladu s požadavky bodu 7.4.3.3.

7.4.3.4.1.   Pokud nelze kvůli přítomnosti mezery vyvinout výše uvedenou sílu ve vzdálenosti 65 mm od vrcholu opěrky hlavy, lze tuto vzdálenost snížit tak, aby osa působení síly procházela středovou přímkou prvku konstrukce ležícího nejblíže k mezeře.

7.4.3.4.2.   V případu popsaném v bodu 6.6.2 a 6.6.3 se zkouška zopakuje působením na každou mezeru pomocí kulové hlavice o průměru 165 mm silou:

procházející těžištěm nejmenšího průřezu mezery podél rovin příčných na vztažnou přímku, která vyvolává moment 37,3 daNm k bodu R.

7.4.3.5.   Stanoví se tečna y ke kulové hlavici rovnoběžná s posunutou vztažnou přímkou R1.

7.4.3.6.   Změří se vzdálenost x mezi tečnou y a posunutou vztažnou přímkou R1. Požadavek bodu 6.8 se pokládá za splněný, je-li vzdálenost x menší než 102 mm.

7.4.3.7.   Pokud je síla uvedená v bodu 7.4.3.4 použita výhradně ve vzdálenosti 65 mm nebo méně pod vrcholem opěrky hlavy, tato síla se zvýší na 89 daN, pokud se dříve neporuší sedadlo nebo opěradlo sedadla.

Stanovení vzdálenosti „a“ mezer opěrky hlavy (viz příloha 7 tohoto nařízení)

7.5.1.   Vzdálenost „a“ se stanoví pro každou jednotlivou mezeru a též ve vztahu k čelní ploše opěrky hlavy pomocí kulové hlavice o průměru 165 mm.

7.5.2.   Kulová hlavice se přiloží k mezeře v té části plochy mezery, kde lze bez zatížení dosáhnout největšího průniku kulové hlavice.

7.5.3.   Vzdálenost mezi dvěma styčnými body mezi kulovou hlavicí a mezerou se rovná vzdálenosti „a“ ve smyslu hodnocení podle bodů 6.6.2 a 6.6.3.

8.   SHODA VÝROBY

8.1.   Všechny opěrky hlavy nebo sedadla se schvalovací značkou v souladu s přílohou 2 musí odpovídat schválenému typu opěrky hlavy a splňovat podmínky uvedené v bodech 6 a 7.

8.2.   V zájmu ověření shody, jak je uvedeno výše, je nutno uskutečnit řadu namátkových kontrol sériově vyráběných opěrek hlavy.

8.3.   Pro účely zkoušek se použijí opěrky hlavy nabízené nebo připravené k prodeji.

8.4.   Opěrky hlavy vybrané pro ověření shody se schváleným typem se musí přinejmenším podrobit zkoušce podle bodu 7 tohoto nařízení.

9.   POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY

9.1.   Schválené opěrky hlavy

Schválení udělené ohledně nějakého typu opěrky hlavy v souladu s tímto nařízením lze odejmout v případě, že opěrky hlavy, jak jsou definovány v souladu s bodem 5.4, neprojdou namátkovou kontrolou nebo neodpovídají schválenému typu.

9.2.   Pokud některá strana dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, odejme dříve udělené schválení, informuje o tom bezodkladně ostatní strany dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.

10.   ZMĚNY A PRODLOUŽENÍ SCHVÁLENÍ TYPU OPĚRKY HLAVY

Každou změnu typu opěrky hlavy je nutno oznámit správnímu orgánu, který daný typ opěrky hlavy schválil. Tento orgán pak buď rozhodne:

10.1.1.   že uskutečněné změny zřejmě nebudou mít žádný měřitelný nepříznivý vliv a že opěrka hlavy nadále splňuje požadavky, nebo

10.1.2.   si vyžádá další zkušební protokol od technického útvaru, který provádí zkoušky pro schválení typu.

10.2.   O potvrzení nebo odmítnutí vydat schválení, včetně popisu změn, musí být strany dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, informovány postupem stanoveným v bodu 5.3.

10.3.   Příslušný orgán, který vydává prodloužení schválení, přidělí prodloužení pořadové číslo a informuje o tom ostatní strany dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře sdělení, který odpovídá vzoru v příloze 1 tohoto nařízení.

11.   NÁVOD

S každým modelem, který se shoduje se schváleným typem opěrky hlavy, dodá výrobce údaje o typech a vlastnostech sedadel, pro které je opěrka hlavy schválena. Jedná-li se o seřiditelnou opěrku hlavy, je třeba v návodu jasně popsat postup seřizování i uvolnění.

12.   TRVALÉ ZASTAVENÍ VÝROBY

Pokud držitel schválení úplně ukončí výrobu typu opěrky hlavy, schváleného tímto nařízením, je povinen o tom informovat orgán, který vydal schválení. Na základě tohoto oznámení o tom tento orgán informuje ostatní strany dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.

13.   PŘECHODNÁ USTANOVENÍ

13.1.   Od oficiálního data vstupu v platnost změnové řady 04 nesmí žádná strana dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, odmítnout poskytnout schválení EHK v souladu s tímto nařízením ve znění změnové řady 04.

13.2.   Po uplynutí 24 měsíců od data vstupu v platnost změnové řady 04 jsou strany dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, povinny poskytnout schválení EHK pouze v tom případě, kdy typ vozidla předloženého ke schválení odpovídá požadavkům tohoto nařízení ve znění změnové řady 04.

13.3.   Po uplynutí 48 měsíců od data vstupu v platnost změnové řady 04 přestanou platit stávající schválení podle tohoto nařízení, s výjimkou těch typů vozidel, které odpovídají požadavkům tohoto nařízení ve znění změnové řady 04.

14.   NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN, KTERÉ PROVÁDĚJÍ ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU, A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ

Strany dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, informují sekretariát OSN o názvu a adrese technických útvarů, které provádějí zkoušky pro schválení typu, a správních orgánů, které vydaly schválení, jimž je třeba zasílat formuláře o potvrzení nebo zamítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.

---

(1)  Včetně změnové řady 03.

(2)  Ustanovení tohoto nařízení neplatí pro opěrky hlavy pro vozidla kategorie M1, které splňují ustanovení nařízení č. 17.

(3)  1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazené), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 (neobsazené), 25 (neobsazené), 26 pro Slovinsko a 27 pro Slovensko. Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla a pro zařízení a části, které lze montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách vzájemného uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této Dohodě přistupovat. Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.

---

PŘÍLOHA 1

SDĚLENÍ

(Maximální formát A4 (210 × 297 mm))

Image

---

PŘÍLOHA 2

USPOŘÁDÁNÍ SCHVALOVACÍCH ZNAČEK (1)

Schvalovací značka pro opěrky hlavy, které jsou nedílnou součástí sedadla nebo jedná-li se o „odnímatelné“ opěrky hlavy (viz definice v bodech 2.2.1 a 2.2.2 tohoto nařízení).

Image

Výše uvedená schvalovací značka upevněná na jednu nebo více opěrek hlavy, které jsou nedílnou součástí sedadla nebo jedná-li se o „odnímatelné“ opěrky hlavy, prokazuje, že v souladu s nařízením č. 25 byl tento typ opěrky hlavy schválen k provozu v Nizozemsku (E4) pod schvalovacím číslem 032439. První dvě číslice čísla schválení znamenají, že schválení bylo uděleno v souladu s požadavky nařízení č. 25, ve znění změnové řady 03.

Schvalovací značka typu opěrky hlavy, která není nedílnou součástí sedadla (viz definice v bodu 2.2.3 tohoto nařízení).

Image

Výše uvedená schvalovací značka upevněná na opěrku hlavy prokazuje, že tato opěrka hlavy je schválená a že tento typ opěrky hlavy, která není nedílnou součástí sedadla, byl schválen k provozu v Nizozemsku (E4) pod schvalovacím číslem 032439. První dvě číslice schvalovacího čísla znamenají, že schválení bylo uděleno v souladu s požadavky nařízení č. 25, ve znění změnové řady 03.

---

(1)  Schvalovací číslo musí být uvedeno v blízkosti kružnice, nad písmenem E, nebo pod ním, nebo vlevo, či vpravo od něj.

---

PŘÍLOHA 3

POSTUP STANOVENÍ BODU H A SKUTEČNÉHO ÚHLU TRUPU MÍST K SEZENÍ V MOTOROVÝCH VOZIDLECH

1.   ÚČEL

Postup popsaný v této příloze se používá ke stanovení polohy bodu H a skutečného úhlu trupu pro jedno nebo několik míst k sezení v motorovém vozidle a k ověření vztahu mezi změřenými údaji a konstrukčními hodnotami udanými výrobcem vozidla (1).

2.   DEFINICE

Pro účely této přílohy:

„vztažnými údaji“ se rozumí jedna nebo několik z těchto vlastností místa k sezení:

2.1.1.   bod H a bod R a jejich vzájemný vztah,

2.1.2.   skutečný úhel trupu a konstrukční úhel trupu a jejich vzájemný vztah.

2.2.   „Trojrozměrným zařízením ke stanovení bodu H“ (zařízením 3DH) se rozumí zařízení používané ke stanovení bodů H a skutečných úhlů trupu. Popis zařízení je uveden v dodatku 1 této přílohy.

2.3.   „Bodem H“ se rozumí střed otáčení trupu a stehna zařízení 3DH umístěného na sedadle vozidla podle bodu 4. Bod H se nachází ve středu osy zkušebního zařízení, tj. mezi zaměřovači bodu H na obou stranách zařízení 3DH. Bod H teoreticky odpovídá bodu R (dovolené odchylky – viz bod 3.2.2). Jakmile je bod H stanoven postupem podle bodu 4, považuje se za pevný bod ve vztahu k čalounění sedáku a při seřizování sedadla se jím pohybuje.

2.4.   „Bodem R“ nebo „vztažným bodem místa k sezení“ se rozumí konstrukční bod určený výrobcem vozidla pro každé místo k sezení a stanovený ve vztahu k trojrozměrnému vztažnému systému.

2.5.   „Čarou trupu“ se rozumí osa tyče trupu zařízení 3DH plně sklopeného vzad.

2.6.   „Skutečným úhlem trupu“ se rozumí úhel, který svírá svislice procházející bodem H s čárou trupu, změřený pomocí úhloměrné stupnice sklonu zad na zařízení 3DH. Skutečný úhel trupu teoreticky odpovídá konstrukčnímu úhlu trupu (dovolené odchylky – viz bod 3.2.2).

2.7.   „Konstrukčním úhlem trupu“ se rozumí úhel, který svírá svislice procházející bodem R s čárou trupu v poloze odpovídající konstrukční poloze opěradla sedadla určené výrobcem.

2.8.   „Střední rovinou sedící osoby“ C/LO se rozumí střední rovina zařízení 3DH umístěného v každém konstrukčním místě k sezení; je představována souřadnicí bodu H na ose y. U samostatných sedadel je střední rovina sedadla shodná se střední rovinou sedící osoby. U ostatních sedadel je střední rovina sedící osoby stanovena výrobcem.

2.9.   „Trojrozměrným vztažným systémem“ se rozumí systém popsaný v dodatku 2 této přílohy.

2.10.   „Výchozími vztažnými značkami“ se rozumí fyzické body (otvory, plošky, značky nebo vruby) na karoserii vozidla určené výrobcem.

2.11.   „Měřicí polohou vozidla“ se rozumí poloha vozidla určená souřadnicemi výchozích vztažných značek v trojrozměrném vztažném systému.

3.   POŽADAVKY

3.1.   Uvedení údajů.

Pro každé místo k sezení, u něhož jsou zapotřebí vztažné hodnoty k prokázání souladu s tímto nařízením, musí být ve formuláři podle dodatku 3 této přílohy uvedeny tyto údaje (všechny nebo jejich přiměřený výběr):

3.1.1.   souřadnice bodu R vzhledem k trojrozměrnému vztažnému systému,

3.1.2.   konstrukční úhel trupu,

3.1.3.   veškeré údaje potřebné k seřízení sedadla (je-li seřiditelné) do měřicí polohy podle bodu 4.3.

3.2.   Vztah mezi změřenými a konstrukčními hodnotami.

3.2.1.   Souřadnice bodu H a hodnota skutečného úhlu trupu, získané postupem podle bodu 4, se jednotlivě porovnají se souřadnicemi bodu R a hodnotou konstrukčního úhlu trupu udanými výrobcem vozidla.

3.2.2.   Vzájemná poloha bodu R a bodu H a vztah mezi konstrukčním a skutečným úhlem trupu se považují pro dotyčné místo k sezení za uspokojivé, jestliže bod H určený svými souřadnicemi se nachází uvnitř čtverce s vodorovnými a svislými stranami délky 50 mm, jehož úhlopříčky se protínají v bodu R, a jestliže se skutečný úhel trupu liší od konstrukčního úhlu trupu nejvýše o 5°.

3.2.3.   Jsou-li tyto podmínky splněny, použije se k prokázání souladu s tímto nařízením bod R a konstrukční úhel trupu.

3.2.4.   Jestliže bod H nebo skutečný úhel trupu nesplňují požadavky bodu 3.2.2, stanoví se bod H a skutečný úhel trupu ještě dvakrát (celkem tedy třikrát). Vyhoví-li výsledky dvou z těchto tří stanovení požadavkům, použijí se požadavky bodu 3.2.3.

3.2.5.   Jestliže výsledky nejméně dvou ze tří měření podle bodu 3.2.4 nesplňují požadavky bodu 3.2.2 nebo nelze-li provést ověření, protože výrobce vozidla neposkytl údaje týkající se polohy bodu R nebo konstrukčního úhlu trupu, použije se těžiště tří změřených bodů nebo aritmetický průměr tří změřených úhlů; tyto výsledky se považují za použitelné ve všech případech, kdy je v tomto nařízení uveden bod R nebo konstrukční úhel trupu.

4.   POSTUP STANOVENÍ BODU H A SKUTEČNÉHO ÚHLU TRUPU

4.1.   Vozidlo se podle uvážení výrobce předehřeje na teplotu 20± 10 °C, aby bylo zajištěno, že materiál sedadla dosáhl pokojové teploty. Jestliže zkoušené sedadlo dosud nebylo použito k sezení, posadí se na sedadlo osoba hmotnosti 70 kg až 80 kg nebo zkušební zařízení dvakrát po dobu jedné minuty, aby se sedák a opěradlo prohnuly. Požaduje-li to výrobce, zůstanou úplné sestavy sedadel před instalací zařízení 3DH nezatíženy po dobu nejméně 30 minut.

4.2.   Vozidlo se umístí do měřicí polohy podle bodu 2.11.

4.3.   Je-li sedadlo seřiditelné, nastaví se nejprve do krajní zadní obvyklé polohy pro řízení nebo pro jízdu podle údajů výrobce, přičemž se bere v úvahu pouze podélné seřízení sedadla, nikoli posuv sedadla používaný pro jiné účely, než je obvyklá poloha pro řízení nebo jízdu. Existují-li jiné způsoby seřízení (seřízení výšky, úhlu sklonu, opěradla, apod.), nastaví se sedadlo do polohy určené výrobcem vozidla. U odpružených sedadel se pevně nastaví svislá poloha, aby odpovídala obvyklé poloze pro řízení určené výrobcem.

4.4.   Oblast místa k sezení, která přijde do styku se zařízením 3DH, se pokryje bavlněnou tkaninou dostatečné velikosti a vhodné struktury, označenou jako prostá bavlněná tkanina s 18,9 vláken na cm2 a měrnou hmotností 0,228 kg/m2 nebo úpletová či netkaná textilie obdobných vlastností.

Pokud se zkouška provádí na sedadle mimo vozidlo, musí mít podlaha, na níž je sedadlo umístěno, tytéž základní vlastnosti (2) jako podlaha vozidla, ve kterém má být sedadlo použito.

4.5.   Sestava sedací a trupové části zařízení 3DH se umístí tak, aby se střední rovina sedící osoby C/LO shodovala se střední rovinou zařízení 3DH. Na žádost výrobce může být zařízení 3DH posunuto směrem dovnitř vozidla oproti C/LO, pokud by natolik vyčnívalo, že by okraj sedadla neumožňoval jeho vyrovnání.

4.6.   Ke skořepině sedací části se připevní sestavy dolních končetin (chodidla a bérce) buď jednotlivě, nebo s použitím tyče T a sestavy dolních končetin. Přímka procházející zaměřovači bodu H musí být rovnoběžná se základnou a kolmá ke střední podélné rovině sedadla.

Poloha chodidel a bérců zařízení 3DH se nastaví tímto způsobem:

Konstrukční místo k sezení: řidič a cestující na vnějším předním sedadle

4.7.1.1.   Obě sestavy chodidel a bérců se posunou dopředu tak, aby chodidla zaujala přirozenou polohu na podlaze, v případě nutnosti mezi ovládacími pedály. Pokud je to možné, umístí se levé chodidlo přibližně stejně daleko nalevo od střední roviny zařízení 3DH jako pravé chodidlo napravo. Libela ověřující příčnou orientaci zařízení 3DH se v případě potřeby uvede do vodorovné polohy přestavením skořepiny sedací části nebo posunutím sestav chodidel a bérců směrem dozadu. Přímka, která prochází zaměřovači bodu H, musí zůstat kolmá ke střední podélné rovině sedadla.

4.7.1.2.   Jestliže levý bérec nelze udržet v poloze rovnoběžné s pravým bércem a levé chodidlo nelze opřít o podlahu karoserie, posune se levé chodidlo tak, aby bylo opřeno. Je nutno zachovat souosost zaměřovačů.

4.7.2.   Konstrukční místo k sezení: cestující na zadních sedadlech.

U zadních nebo pomocných sedadel se bérce umístí podle určení výrobce. Jestliže chodidla spočívají na částech podlahy v různé úrovni, slouží jako vztažné chodidlo to, které nejdříve přijde do styku s předním sedadlem; druhé chodidlo se nastaví tak, aby se libela udávající příčnou orientaci sedací části zařízení 3DH ustálila ve vodorovné poloze.

4.7.3.   Ostatní konstrukční místa k sezení:

Použije se obecný postup podle bodu 4.7.1 s tou výjimkou, že chodidla se umístí podle určení výrobce.

4.8.   Nasadí se závaží bérců a stehen a zařízení 3DH se vyrovná.

Skořepina zádové části se sklopí dopředu k přednímu dorazu a zařízení 3DH se pomocí tyče T odtáhne od opěradla sedadla. Zařízení 3DH se znovu usadí do polohy na sedadle některým z těchto způsobů:

4.9.1.   Má-li zařízení 3DH tendenci klouzat dozadu, použije se tento postup: Zařízení 3DH se nechá klouzat dozadu do okamžiku, kdy již není zapotřebí vyvíjet vodorovnou zadržující sílu, tj. dokud se skořepina sedací části nedotkne opěradla sedadla. V případě potřeby se upraví poloha bérce.

4.9.2.   Pokud zařízení 3DH nemá tendenci sklouznout dozadu, použije se tento postup: Zařízení 3DH se působením vodorovné síly na tyč T posune směrem dozadu, dokud se skořepina sedací části nedotkne opěradla sedadla (viz obrázek 2 v dodatku 1 této přílohy).

4.10.   Na sestavu skořepin sedací a zádové části zařízení 3DH se v místě měřicího styku v průsečíku kyčelní úhloměrné stupnice a pouzdra T působí silou 100 + 10 N. Směr působení síly se udržuje podél přímky procházející uvedeným průsečíkem k bodu těsně nad pouzdrem stehenní tyče (viz obrázek 2 v dodatku 1 této přílohy). Potom se skořepina zádové části opatrně vrátí na opěradlo sedadla. Během této poslední části postupu je třeba dbát ta to, aby zařízení 3DH nesklouzlo směrem dopředu.

4.11.   Nasadí se pravé a levé závaží sedací části a potom střídavě osm závaží trupu. Je třeba zachovat vodorovné nastavení zařízení 3DH.

4.12.   Skořepina zádové části se sklopí dopředu, aby se uvolnil tlak na opěradlo sedadla. Zařízením 3DH se třikrát kývne ze strany na stranu v rozsahu 10° (5° na každou stranu od svislé střední roviny) a zpět, aby se uvolnilo případné nahromaděné tření mezi zařízením a sedadlem.

Během kývání může mít tyč T zařízení 3DH tendenci odchýlit se od předepsaného vodorovného a svislého nastavení. Proto je nutno tyč T během kývavých pohybů přiměřenou boční silou přidržet. Během přidržování tyče T a kývání zařízením 3DH je nutno dbát, aby se na zařízení neúmyslně nepůsobilo vnějšími silami ve svislém směru nebo ve směru dopředu a dozadu.

Chodidla zařízení 3DH nesmějí být při tomto úkonu přidržována. Pokud se poloha chodidel změní, zatím se v nové poloze ponechají.

Skořepina zádové části se opatrně vrátí na opěradlo sedadla a ověří se, zda jsou obě libely v nulové poloze. Pokud se během kývavých pohybů zařízení 3DH chodidla posunula, uvedou se znovu do původní polohy takto:

Postupně se obě chodidla zdvihnou nad podlahu jen do takové výšky, při níž se pohyb chodidel zastaví. Při zdvihání jsou chodidla volně otočná a nesmí na ně působit zatížení zepředu nebo ze strany. Po navrácení chodidel do spodní polohy se paty musí dotýkat příslušné části konstrukce.

Příčná libela musí být v nulové poloze; v případě potřeby se na horní část skořepiny zádové části ze strany zatlačí, aby se vyrovnala skořepina sedací části zařízení na sedadle.

4.13.   Při přidržování tyče T, aby zařízení 3DH nesklouzlo dopředu po sedáku sedadla, se postupuje tímto způsobem:

| a) | skořepina zádové části se přisune zpět k opěradlu sedadla, |
| --- | --- |

a)

skořepina zádové části se přisune zpět k opěradlu sedadla,

| b) | na tyč trupu se přibližně ve výšce středu závaží trupu směrem dozadu střídavě vynakládá a uvolňuje vodorovné zatížení velikosti do 25 N, dokud úhloměrná stupnice úhlu zad neukáže, že se po uvolnění zatížení dosáhlo stabilní polohy. Je třeba zajistit, aby na zařízení 3DH nepůsobilo ze strany nebo směrem dolů žádné vnější zatížení. Je-li nutné další vyrovnání zařízení 3DH, sklopí se skořepina zádové části dopředu, zařízení se vyrovná a postup podle bodu 4.12 se opakuje. |
| --- | --- |

b)

na tyč trupu se přibližně ve výšce středu závaží trupu směrem dozadu střídavě vynakládá a uvolňuje vodorovné zatížení velikosti do 25 N, dokud úhloměrná stupnice úhlu zad neukáže, že se po uvolnění zatížení dosáhlo stabilní polohy. Je třeba zajistit, aby na zařízení 3DH nepůsobilo ze strany nebo směrem dolů žádné vnější zatížení. Je-li nutné další vyrovnání zařízení 3DH, sklopí se skořepina zádové části dopředu, zařízení se vyrovná a postup podle bodu 4.12 se opakuje.

Provedou se všechna tato měření:

4.14.1.   Změří se souřadnice bodu H vzhledem k trojrozměrnému vztažnému systému.

4.14.2.   Na úhloměrné stupnici úhlu zad zařízení 3DH při tyči trupu v krajní zadní poloze se zjistí skutečný úhel trupu.

4.15.   Je-li třeba zařízení 3DH znovu usadit, ponechá se sestava sedadla před novým usazením po dobu nejméně 30 min bez zatížení. Zařízení 3DH nemá být na sestavě sedadla ponecháno v zatíženém stavu déle, než vyžaduje provedení zkoušky.

Je-li možné považovat sedadla v téže řadě za podobná (u lavicového sedadla, shodných sedadel, apod.), stanoví se pro každou řadu sedadel pouze jeden bod H a jeden skutečný úhel trupu, přičemž zařízení 3DH podle dodatku 1 této přílohy se usadí na místo považované pro dotyčnou řadu za reprezentativní. Tímto místem je:

4.16.1.   u přední řady sedadlo řidiče,

4.16.2.   u zadní řady nebo zadních řad některé z krajních sedadel.

---

(1)  U jiných míst k sezení než předních sedadel, u nichž nelze bod H stanovit pomocí trojrozměrného zařízení ke stanovení bodu H nebo jinými postupy, může být podle uvážení příslušného orgánu jako vztažný bod použit bod R určený výrobcem.

(2)  Úhel sklonu, výškový rozdíl upevnění sedadla, struktura povrchu apod.

Dodatek 1

POPIS TROJROZMĚRNÉHO ZAŘÍZENÍ PRO STANOVENÍ BODU H (1)

(zařízení 3DH)

| 1. | SKOŘEPINY ZÁDOVÉ A SEDACÍ ČÁSTI
  Skořepiny zádové a sedací části jsou zhotoveny z vyztuženého plastu a kovu; napodobují lidský trup a stehna a jsou otočně spojeny v bodu H. K tyči trupu otočné v bodu H je připevněna úhloměrná stupnice pro měření skutečného úhlu trupu. Seřiditelná stehenní tyč připevněná ke skořepině sedací části určuje osu stehen a slouží jako základní přímka pro úhloměrnou stupnici kyčelního úhlu. |
| --- | --- |

1.

SKOŘEPINY ZÁDOVÉ A SEDACÍ ČÁSTI

Skořepiny zádové a sedací části jsou zhotoveny z vyztuženého plastu a kovu; napodobují lidský trup a stehna a jsou otočně spojeny v bodu H. K tyči trupu otočné v bodu H je připevněna úhloměrná stupnice pro měření skutečného úhlu trupu. Seřiditelná stehenní tyč připevněná ke skořepině sedací části určuje osu stehen a slouží jako základní přímka pro úhloměrnou stupnici kyčelního úhlu.

| 2. | PRVKY TĚLA A DOLNÍCH KONČETIN
  Dolní části končetin jsou připojeny k sestavě skořepiny sedací části tyčí T spojující kolena, která je příčným prodloužením seřiditelné stehenní tyče. V segmentech dolních částí končetin jsou zabudovány stupnice pro měření kolenních úhlů. Sestavy obuvi a chodidel jsou kalibrovány pro měření úhlu chodidla. K prostorové orientaci zařízení slouží dvě libely. V těžišti jednotlivých prvků těla jsou umístěna závaží, kterými se vyvolává průhyb sedadla odpovídající muži hmotnosti 76 kg. Veškeré spoje zařízení 3DH je nutno kontrolovat, zda jsou volně pohyblivé bez znatelného tření. |
| --- | --- |

2.

PRVKY TĚLA A DOLNÍCH KONČETIN

Dolní části končetin jsou připojeny k sestavě skořepiny sedací části tyčí T spojující kolena, která je příčným prodloužením seřiditelné stehenní tyče. V segmentech dolních částí končetin jsou zabudovány stupnice pro měření kolenních úhlů. Sestavy obuvi a chodidel jsou kalibrovány pro měření úhlu chodidla. K prostorové orientaci zařízení slouží dvě libely. V těžišti jednotlivých prvků těla jsou umístěna závaží, kterými se vyvolává průhyb sedadla odpovídající muži hmotnosti 76 kg. Veškeré spoje zařízení 3DH je nutno kontrolovat, zda jsou volně pohyblivé bez znatelného tření.

Toto zařízení odpovídá popisu v normě ISO 6549-1980.

Image

Image

---

(1)  Podrobnosti ohledně konstrukce zařízení 3DH, viz Society of Automotive Engineers (SAE), 400 Commonwealth Drive, Warrendale, Pennsylvania 15096, USA.

Dodatek 2

TROJROZMĚRNÝ VZTAŽNÝ SYSTÉM

| 1. | Trojrozměrný vztažný systém je definován třemi pravoúhlými rovinami určenými výrobcem vozidla (viz obrázek) (1). |
| --- | --- |

1.

Trojrozměrný vztažný systém je definován třemi pravoúhlými rovinami určenými výrobcem vozidla (viz obrázek) (1).

| 2. | Měřicí polohy vozidla se dosáhne jeho postavením na nosnou plochu tak, aby souřadnice vztažných značek odpovídaly hodnotám určeným výrobcem. |
| --- | --- |

2.

Měřicí polohy vozidla se dosáhne jeho postavením na nosnou plochu tak, aby souřadnice vztažných značek odpovídaly hodnotám určeným výrobcem.

| 3. | Souřadnice bodu R a bodu H se stanovují ve vztahu k vztažným značkám určeným výrobcem vozidla. |
| --- | --- |

3.

Souřadnice bodu R a bodu H se stanovují ve vztahu k vztažným značkám určeným výrobcem vozidla.

Image

---

(1)  Vztažný systém odpovídá normě ISO 4130, 1978.

Dodatek 3

VZTAŽNÉ ÚDAJE MÍST K SEZENÍ

1.   KÓDOVÁNÍ VZTAŽNÝCH ÚDAJŮ

Pro každé místo k sezení se sestavuje přehled vztažných údajů. Místa k sezení jsou identifikována dvoumístným kódem. Prvním znakem je arabská číslice, která označuje řadu sedadel zpředu dozadu. Druhým znakem je velké písmeno, které označuje polohu místa k sezení v řadě při pohledu ve směru dopředu se pohybujícího vozidla; používají se tato písmena:

| L | = | vlevo |
| --- | --- | --- |
| C | = | střední |
| R | = | vpravo |

L

=

vlevo

C

=

střední

R

=

vpravo

2.   POPIS MĚŘICÍ POLOHY VOZIDLA

2.1.   Souřadnice výchozích značek

X ...

Y ...

Z ...

3.   PŘEHLED VZTAŽNÝCH ÚDAJŮ

Místo k sezení: ...

3.1.1.   Souřadnice bodu R

X ...

Y ...

Z ...

3.1.2.   Konstrukční úhel trupu ...

3.1.3.   Seřízení sedadla (1)

vodorovné: ...

svislé: ...

úhlové: ...

úhel trupu: ...

Poznámka: Vztažné údaje pro další místa k sezení se v tomto seznamu uvedou pod čísly 3.2, 3.3 atd.

---

(1)  Nehodící se škrtněte.

---

PŘÍLOHA 4

STANOVENÍ VÝŠKY A ŠÍŘKY OPĚRKY HLAVY

Image

Image

---

PŘÍLOHA 5

ZNÁZORNĚNÍ ZAKRESLOVANÝCH ČAR A MĚŘENÍ PROVÁDĚNÝCH PŘI ZKOUŠCE

Image

---

PŘÍLOHA 6

POSTUP ZKOUŠKY K OVĚŘENÍ POHLCOVÁNÍ ENERGIE

1.   USPOŘÁDÁNÍ, ZKUŠEBNÍ PŘÍSTROJ, REGISTRAČNÍ PŘÍSTROJE A POSTUP

1.1.   Uspořádání

Opěrka hlavy, včetně materiálu pohlcujícího energii, musí být namontována a zkoušena na sedadle nebo části konstrukce vozidla, jehož je součástí. Prvek konstrukce musí být dobře připevněn ke zkušebnímu zařízení tak, aby se při nárazu nepohnul, a základna, na které stojí, musí být přibližně vodorovná, není-li odůvodněně požadováno něco jiného. Opěradlo sedadla, pokud je seřiditelné, musí být přišroubováno v postavení podle bodu 7.2.2 tohoto nařízení.

Opěrka hlavy musí být upevněna na opěradlo sedadla tak, jak tomu je ve vozidle. Opěrka hlavy, která není nedílnou součástí sedadla, musí být namontována na díl konstrukce vozidla, na který je namontována za běžných okolností.

Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, musí být nastavena do nejméně příhodné polohy, kterou seřízení umožňuje.

1.2.   Zkušební přístroj

1.2.1.   Zkušební přístroj se skládá z kyvadla, jehož otočný čep je uložen na kuličkových ložiscích a jehož redukovaná hmotnost (1) ve středu nárazu je 6,8 kg. Dolní konec kyvadla je tvořen tuhou maketou hlavy o průměru 165 mm, jejíž střed je shodný se středem nárazu kyvadla.

1.2.2.   Maketa hlavy je opatřena dvěma měřiči zrychlení a zařízením pro měření rychlosti schopnými měřit hodnoty ve směru nárazu.

1.3.   Registrační přístroje

Použité registrační přístroje musí umožňovat měření s touto přesností:

1.3.1.   Zrychlení:

přesnost = ± 5 % skutečné hodnoty

frekvenční odezva: CFC 600 odpovídající charakteristice normy ISO 6487 (1987)

příčná citlivost ≤ 5 % nejnižšího bodu stupnice

1.3.2.   Rychlost:

přesnost = ± 2,5 % skutečné hodnoty

citlivost = 0,5 km/h

1.3.3.   Registrace času

přístroje musí být schopné zaznamenat celý průběh zkoušky a odečítat hodnoty v mezích jedné tisíciny sekundy:

počátek nárazu v okamžiku prvního styku makety hlavy se zkoušenou opěrkou hlavy se zaznamená do záznamů použitých k analýze zkoušky.

1.4.   Postup zkoušky

U opěrky hlavy namontované a seřízené v souladu s bodem 1.1 této přílohy musí k nárazu dojít v bodu zvoleném laboratoří v zóně nárazu definované v bodu 6.1 tohoto nařízení a případně i mimo zónu nárazu definovanou v bodu 6.2 tohoto nařízení na plochu s poloměrem zakřivení menším než 5 mm.

1.4.1.1.   Na zadní ploše musí být směr nárazu zezadu dopředu v podélné rovině pod úhlem 45° k svislici.

1.4.1.2.   Na přední ploše musí být směr nárazu zepředu dozadu v podélné rovině ve vodorovném směru.

1.4.1.3.   Přední a zadní plocha jsou ohraničeny vodorovnou rovinou dotýkající se vrcholu opěrky hlavy v souladu s bodem 7.2 tohoto nařízení.

1.4.2.   Maketa hlavy musí udeřit na zkoušený předmět rychlostí 24,1 km/h, přičemž se této rychlosti dosahuje buď pouhou gravitační energií, nebo použitím doplňkového hnacího zařízení.

2.   VÝSLEDKY

Při zkouškách provedených výše uvedeným postupem nesmí zpomalení makety hlavy překročit 80 g po spojitou dobu delší než tři milisekundy. Hodnota zpomalení se stanoví jako průměr z údajů obou měřičů zpomalení.

3.   ROVNOCENNÉ POSTUPY

3.1.   Použití ekvivalentních zkušebních postupů je přípustné pod podmínkou, že umožňují dosáhnout výsledků podle bodu 2 výše, zvláště pak mohou být prvky zkušebního přístroje nasměrovány jinak, pokud jsou dodrženy vztažné úhly mezi opěrkou hlavy a směrem nárazu.

3.2.   Osoba, která použije metodu odlišnou od postupu popsaného v bodu 1, odpovídá za prokázání její rovnocennosti.

---

(1)  Vztah redukované hmotnosti mr k celkové hmotnosti kyvadla „m“ ve vzdálenosti „a“ od středu nárazu do osy otáčení a vzdálenosti l od těžiště do osy otáčení je dán vzorcem: mr = m x 1/a.

---

PŘÍLOHA 7

STANOVENÍ ROZMĚRU „A“ MEZER OPĚRKY HLAVY

(viz body 6.6.2 a 6.6.3 tohoto nařízení)

Image

Image

---

| 16.12.2005 | CS | Úřední věstník Evropské unie | L 330/26 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

CS

Úřední věstník Evropské unie

L 330/26

---

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 26 – Jednotná ustanovení o schvalování vozidel ohledně částí vyčnívajících z jejich vnějšího obrysu

1.   ROZSAH A ÚČEL NAŘÍZENÍ

1.1.   Toto nařízení platí pro části vyčnívající z vnějšího obrysu vozidel kategorie M1 (1). Neplatí pro vnější zpětná zrcátka ani pro kouli tažného zařízení.

1.2.   Účelem tohoto nařízení je snížit riziko nebo závažnost tělesné újmy osob, které jakkoli v případě kolize přijdou do styku s karoserií vozidla. Vztahuje se na případy pohybujícího se i stojícího vozidla.

2.   DEFINICE

Pro účely tohoto nařízení:

2.1.   „schválením typu vozidla“ se rozumí schválení typu vozidla z hlediska částí vyčnívajících z jeho vnějšího obrysu,

2.2.   „typem vozidla“ se rozumí kategorie motorových vozidel, která se neliší v takových zásadních hlediscích, jako je tvar nebo materiál vnějšího povrchu,

2.3.   „vnějším povrchem vozidla“ se rozumí vnější část vozidla zahrnující kapotu, víko zavazadlového prostoru, dveře, blatníky, střechu, světlomety a světelná signalizační zařízení a viditelné výztužné součásti,

2.4.   „podlahovou čárou“ se rozumí čára určená takto:

okolo naloženého vozidla se postupně posunuje kužel se svislou osou a s polovičním vrcholovým úhlem 30° tak, že se dotýká stále a co možno nejníže vnějšího povrchu karoserie. Podlahová čára je geometrickým místem těchto bodů dotyku. Při stanovení podlahové čáry se neberou v úvahu opěry pro zvedák, výfukové potrubí nebo kola. Mezery v podbězích kol se předpokládají vyplněné imaginárním povrchem plynule vytvářejícím pokračování okolního vnějšího povrchu. Na obou koncích vozidla se při určování podlahové čáry vezmou v úvahu nárazníky. V závislosti na konkrétním typu vozidla se linie podlahové čáry může nacházet na vyčnívajícím povrchu nárazníků nebo na panelu karoserie pod nárazníkem. V případě současné existence dvou nebo více bodů dotyku se při určování podlahové čáry použije nižší styčný bod,

2.5.   „poloměrem zaoblení“ se rozumí poloměr oblouku kruhu, který je nejblíže kruhové části příslušné součásti,

2.6.   „naloženým vozidlem“ se rozumí vozidlo zatížené nejvyšší povolenou technickou hmotností. Vozidla vybavená kapalino-vzduchovým, kapalinovým nebo vzduchovým odpružením nebo zařízením pro automatické vyrovnávání v závislosti na zatížení se vyzkouší za nejhorších obvyklých provozních podmínek určených výrobcem,

„krajní vnější hranou“ vozidla se rozumí ve vztahu k bokům vozidla rovina souběžná se střední podélnou rovinou vozidla odpovídající jeho vnější boční hraně a ve vztahu k jeho přední a zadní části svislá příčná rovina vozidla odpovídající jeho přední a zadní hraně, aniž by se braly v úvahu výstupky:

2.7.1.   pneumatik v blízkosti jejich styku s vozovkou a spojení měřidel tlaku v pneumatikách;

2.7.2.   veškerých protiskluzových zařízení, která jsou případně namontována na kolech;

2.7.3.   zpětných zrcátek;

2.7.4.   bočních ukazatelů směru, koncových světel, předních a zadních (bočních) obrysových světel a parkovacích světel;

2.7.5.   ve vztahu k přední a zadní části součástí namontovaných na náraznících, tažného zařízení a výfuku,

2.8.   „rozměry vyčnívajících částí“ součástí namontovaných na panelu se rozumí rozměry určené pomocí metody v souladu s odstavcem 2 přílohy 3 tohoto nařízení,

2.9.   „jmenovitou linií panelu“ se rozumí čára procházející dvěma body, které určují střed koule, kde dochází k prvnímu a poslednímu dotyku mezi jejím povrchem a danou součástí při měření v souladu s odstavcem 2.2. přílohy 3 tohoto nařízení,

3.   ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ TYPU

Žádost o schválení typu vozidla z hlediska částí vyčnívajících z jeho vnějšího obrysu.

3.1.1.   Žádost o schválení typu vozidla z hlediska částí vyčnívajících z jeho vnějšího obrysu podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.

K žádosti musí být přiloženy níže uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení:

3.1.2.1.   fotografie přední, zadní a bočních částí vozidla snímané pod úhlem 30° až 45° ke svislé podélné střední rovině vozidla;

3.1.2.2.   rozměrové výkresy nárazníků a, v případě potřeby:

3.1.2.3.   výkresy některých částí vyčnívajících z vnějšího obrysu a výkresy některých částí vnějšího povrchu uvedených v bodě 6.9.1.

3.1.3.   Technické zkušebně, která provádí zkoušky pro schválení typu, se předloží vozidlo, které představuje typ vozidla, jenž se má schvalovat. Na žádost výše uvedené technické zkušebny musí být předloženy i některé součásti a některé vzorky použitých materiálů.

Žádost o schválení typu vozidla ohledně nosiče zavazadel, nosiče lyží nebo příjmové či vysílací radiové antény, které se považují za samostatné technické jednotky.

3.2.1.   Žádost o schválení typu vozidla ohledně nosiče zavazadel, nosiče lyží nebo příjmové či vysílací radiové antény, které se považují za samostatné technické jednotky, předkládá výrobce vozidla nebo výrobce výše uvedené samostatné technické jednotky nebo jejich řádně zmocněný zástupce.

V případě veškerých zařízení v souladu s bodem 3.2.1. výše musí být k žádosti přiloženy tyto doklady:

3.2.2.1.   ve třech vyhotoveních technický popis daných samostatných technických jednotek a montážní návod, který musí být přiložen ke každé prodané samostatné technické jednotce;

3.2.2.2.   vzorek typu samostatné technické jednotky. Pokud to považuje za nezbytné, může si odpovědný orgán vyžádat další vzorky.

4.   SCHVÁLENÍ TYPU

Schválení typu vozidla z hlediska částí vyčnívajících z jeho vnějšího obrysu

4.1.1.   Pokud typ vozidla předložený ke schválení v souladu s tímto nařízením splňuje požadavky odstavců 5. a 6. dále, bude tento typ vozidla schválen.

4.1.2.   Každému schválenému typu vozidla bude přiděleno číslo schválení. První dvě číslice tohoto čísla (v současnosti to jsou číslice 02, které odpovídají sérii změn č. 02, které vstoupily v platnost dne 13. prosince 1996) označují sérii změn zahrnující nejnovější významné technické změny nařízení při schválení. Tatáž smluvní strana není oprávněna přidělit jinému typu vozidla stejné číslo.

4.1.3.   Oznámení o schválení nebo o prodloužení, odmítnutí nebo zrušení schválení nebo trvale ukončené výrobě typu vozidla v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.

Na každé vozidlo odpovídající typu vozidla schváleného v souladu s tímto nařízením se připevní na viditelné a snadno přístupné místo v souladu s formulářem schválení mezinárodní značka schválení sestávající z:

4.1.4.1.   písmene E v kružnici a poznávacího čísla země, kde bylo vozidlo schváleno;

4.1.4.2.   čísla tohoto nařízení, písmene R a po pomlčce čísla schválení napravo od kružnice v souladu s odstavcem 4.1.4.1.

4.1.5.   Pokud je vozidlo totožné s typem vozidla schváleným podle jednoho nebo více jiných nařízení, která jsou přílohou dohody, v zemi, kde bylo vozidlo schváleno v souladu s tímto nařízením, není nutno znovu uvádět symbol předepsaný v odstavci 4.1.4.1.; v tom případě se další čísla a symboly veškerých nařízení, v souladu s nimiž došlo ke schválení vozidla v zemi, kde bylo vozidlo schváleno v souladu s tímto nařízením, uvedou ve svislém sloupci napravo od symbolu předepsaného v odstavci 4.1.4.1.

4.1.6.   Značka schválení musí být čitelná a nesmazatelná.

4.1.7.   Značka schválení musí být umístěna vedle identifikačního štítku vozidla od výrobce nebo přímo na něm.

4.1.8.   Příklady uspořádání značek schválení jsou uvedeny v příloze 2 tohoto nařízení.

4.1.9.   Odpovědný orgán ověří existenci uspokojivého uspořádání k zajištění účinné kontroly souladu výroby před schválením typu.

Schválení nosiče zavazadel, nosiče lyží nebo příjmové či vysílací radiové antény, které se považují za samostatné technické jednotky.

4.2.1.   Pokud typ samostatné technické jednotky předložené ke schválení v souladu s tímto nařízením splňuje požadavky odstavců 6.16., 6.17. a 6.18. dále, bude tento typ samostatné technické jednotky schválen.

4.2.2.   Každému typu schválené samostatné technické jednotky bude přiděleno číslo schválení. První dvě číslice tohoto čísla (v současnosti to jsou číslice 02, které odpovídají sérii změn č. 02, jež vstoupily v platnost dne 13. prosince 1996) označují sérii změn zahrnující nejnovější významné technické změny nařízení při schválení. Tatáž smluvní strana není oprávněna přidělit jinému typu vozidla stejné číslo.

4.2.3.   Oznámení o schválení nebo o prodloužení, odmítnutí nebo zrušení schválení nebo trvale ukončené výrobě typu samostatné technické jednotky v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem v příloze 4 tohoto nařízení.

Na každou samostatnou technickou jednotku odpovídající typu schválenému v souladu s tímto nařízením se připevní na viditelné a snadno přístupné místo v souladu se schvalovacím formulářem mezinárodní značka schválení sestávající z:

4.2.4.1.   písmene E v kružnici a poznávacího čísla země, kde byla jednotka schválena (2);

4.2.4.2.   čísla tohoto nařízení, písmene R a po pomlčce čísla schválení napravo od kružnice v souladu s odstavcem 4.2.4.1.

4.2.5.   Značka schválení musí být čitelná a nesmazatelná.

4.2.6.   Značka schválení musí být umístěna vedle identifikačního štítku samostatné technické jednotky od výrobce nebo přímo na něm.

4.2.7.   Příklady uspořádání značek schválení jsou uvedeny v příloze 2 tohoto nařízení.

4.2.8.   Odpovědný orgán je povinen ověřit existenci uspokojivého uspořádání k zajištění účinné kontroly souladu výroby před schválením typu.

5.   OBECNÉ POŽADAVKY

Toto nařízení se nevztahuje na části na vnějším povrchu, které při naloženém vozidle, se všemi dveřmi, okny a přístupovými víky atd. v zavřené poloze, jsou:

5.1.1.   ve výšce více než 2 metry nebo

5.1.2.   níže než podlahová čára nebo

5.1.3.   umístěny tak, že se jich ve statickém stavu i v provozu nelze dotknout kulovou hlavicí o průměru 100 mm.

5.2.   Vnější povrch vozidel nesmí vykazovat směrem ven žádné špičaté nebo ostré části nebo jakékoli výčnělky takového tvaru, rozměrů, směru nebo tvrdosti, které by mohly zvyšovat nebezpečí nebo vážnost poranění osoby, na kterou v případě srážky karoserie narazí nebo která se po karoserii smýká.

5.3.   Vnější povrch vozidel nesmí vykazovat směrem ven žádné části, které by mohly zachytit pěší, cyklisty nebo motocyklisty.

5.4.   Žádná vyčnívající část vnějšího povrchu vozidla nesmí mít poloměr zaoblení menší než 2,5 mm. Tento požadavek se nevztahuje na části na vnějším povrchu vozidla, které vyčnívají méně než 5 mm, ale vně směřující úhly těchto částí musí být zaobleny, ledaže nevyčnívají více než 1,5 mm.

5.5.   Vyčnívající části vnějšího povrchu zhotovené z materiálu o tvrdosti nepřesahující 60 Shore A mohou mít poloměr zaoblení menší než 2,5 mm.

Měření tvrdosti musí být provedeno v takové pozici, jak je předmět namontován na vozidle. Není-li možno provést měření tvrdosti postupem v souladu s Shore A, musí být pro hodnocení použita srovnatelná metoda.

5.6.   Výše uvedené odstavce 5.1. až 5.5. se dále vztahují na zvláštní požadavky odstavce 6, ledaže tato zvláštní ustanovení výslovně uvádějí něco jiného.

6.   ZVLÁŠTNÍ POŽADAVKY

6.1.   Ozdoby

6.1.1.   Přidané ozdoby, které vyčnívají více než 10 mm nad montážní podklad, se musí dát zatlačit, oddělit nebo ohnout silou 10 daN působící na jejich nejvíce vyčnívající bod v kterémkoli směru v rovině přibližně rovnoběžné s povrchem, na kterém jsou namontovány. Tato ustanovení neplatí pro ozdoby na mřížkách chladičů, na něž se vztahují pouze obecné požadavky uvedené v odstavci 5. Při zkoušce s použitím síly 10 daN se použije nástroj s plochým koncem o průměru nejvýše 50 mm. Pokud to není možné, použije se ekvivalentní metoda. Po zatlačení, oddělení nebo ohnutí ozdoby smí zbývající výstupek vyčnívat nejvíce 10 mm. Tyto výstupky musí v každém případě být v souladu s ustanovením odstavce 5.2. Je-li ozdoba umístěna na vlastním podstavci, považuje se tento podstavec za součást ozdoby, nikoli za součást montážního povrchu.

6.1.2.   Ochranných pásů nebo krytů na vnějším povrchu se požadavky uvedené v předchozím odstavci 6.1.1. netýkají; musí však být pevně uchyceny k vozidlu.

6.2.   Světlomety

6.2.1.   Vyčnívající štítky a obruby na světlometech jsou přípustné za předpokladu, že jejich vyčnívání, měřené od vnější průhledné plochy světlometu, nepřesahuje 30 mm a že jejich poloměr zaoblení je všude nejméně 2,5 mm. V případě světel umístěných za další průhlednou plochou se výčnělek měří od takové vnější průhledné plochy. Výčnělky se určí na základě metody v souladu s odstavcem 3 přílohy 3 tohoto nařízení.

6.2.2.   Zatažitelné světlomety musí splňovat požadavky předchozího odstavce 6.2.1., a to v provozní i zatažené pozici.

6.2.3.   Ustanovení předcházejícího odstavce 6.2.1. neplatí pro světlomety, které jsou zapuštěné v karoserii nebo které překrývá nějaká část karoserie, jestliže ta odpovídá požadavkům odstavce 6.9.1.

6.3.   Mřížky a vstupní mezery

6.3.1.   Požadavky uvedené v odstavci 5.4. se nevztahují na mezery mezi pevnými nebo pohyblivými prvky, včetně prvků tvořících část mřížek pro vstup nebo výstup vzduchu a mřížek chladiče, za předpokladu, že vzdálenost mezi dvěma sousedními prvky nepřekračuje 40 mm a tyto mřížky nebo vstupní mezery mají nějaký funkční účel. Pro mezery mezi 40 mm a 25 mm se musí poloměry zaoblení rovnat 1 mm nebo být větší. Je-li však vzdálenost mezi dvěma sousedními prvky rovna 25 mm nebo menší, musí být poloměry zaoblení vnějších čelních ploch prvků nejméně 0,5 mm. Vzdálenost mezi dvěma sousedními prvky mřížek a mezer se určí pomocí metody v souladu s odstavcem 4 přílohy 3 tohoto nařízení.

6.3.2.   Spojení předních a bočních ploch každého prvku tvořícího mřížku nebo mezeru musí být ztupeno.

6.4.   Stěrače čelního skla

6.4.1.   Uchycení stěrače čelního skla musí být takové, že hřídel stěrače je opatřen ochranným pouzdrem s poloměrem zaoblení splňujícím požadavek uvedený v odstavci 5.4. a s plochou alespoň 150 mm2. V případě zaoblených krytů musí jejich vyčnívající plocha činit nejméně 150 mm2, měřeno maximálně 6,5 mm od nejvzdálenějšího vyčnívajícího bodu. Tyto požadavky platí i pro stěrače zadního okna a stěrače světlometů.

6.4.2.   Odstavec 5.4. se netýká stírátek ani jakýchkoli nosných členů. Tyto části však musí být vyrobeny tak, aby neměly hrany ani špičaté nebo ostré části.

6.5.   Nárazníky

6.5.1.   Za účelem snížení nebezpečí zachycení musí být konce nárazníků zahnuty dovnitř, směrem k vnějšímu povrchu. Tato podmínka se má za splněnou, je-li nárazník zapuštěný nebo integrovaný do karosérie nebo je-li konec nárazníku obrácen dovnitř, takže se jej nedotkne kulová hlavice o průměru 100 mm a spára mezi koncem nárazníku a okolní karoserií nepřesáhne 20 mm.

6.5.2.   Pokud je linie nárazníku odpovídající vnějšímu vertikálnímu obrysu vozu na tuhém povrchu, musí mít tento povrch minimální poloměr zaoblení 5 mm ve všech bodech, které leží na linii obrysu ve vzdálenosti 20 mm dovnitř, a minimální poloměr zaoblení 2,5 mm ve všech ostatních případech. Toto ustanovení platí pro tu část, která leží do vzdálenosti 20 mm dovnitř od linie obrysu a nachází se mezi a před (nebo v případě zadních nárazníků za) body tečny s linií obrysu dvou vertikálních rovin, z nichž každá svírá s podélnou rovinou symetrie vozidla úhel 15° (viz obr. 1).

Image

6.5.3.   Podmínky bodu 6.5.2. neplatí pro součásti, které jsou umístěné na nárazníku nebo tvoří jeho součást nebo jsou do něj vložené a které vyčnívají méně než 5 mm, se zvláštním odkazem na krytky a trysky vstřikovačů světlometů; ovšem vně směřující úhly těchto součástí musí být bez ostrých hran, ledaže tyto části vyčnívají méně než 1,5 mm.

6.6.   Kliky, závěsy a tlačítka zámků dveří, vík zavazadlových prostorů a poklopů; hrdla a víčka hrdel palivových nádrží.

6.6.1.   Výčnělky nesmějí přesahovat 40 mm v případě klik dveří a zavazadlového prostoru a 30 mm ve všech ostatních případech.

Jsou-li kliky bočních dveří otočného typu, musí splňovat tyto požadavky:

6.6.2.1.   Jestliže se kliky otáčejí souběžně s rovinou dveří, otevřený konec kliky musí být otočen směrem dozadu. Konec kliky musí být otočen zpět k rovině dveří a musí zapadnout do vybrání nebo musí být zapuštěný.

6.6.2.2.   Kliky, které se otáčejí vně na jakékoliv ose, která není souběžná s rovinou dveří, musí být v uzavřené pozici uloženy v ochranné obrubě nebo musí být zapuštěné. Otevřený konec musí směrovat dozadu nebo dolů.

Kliky, které neodpovídají této poslední podmínce, však mohou být použity, jestliže:

| a) | mají nezávislý vratný mechanismus, |
| --- | --- |

a)

mají nezávislý vratný mechanismus,

| b) | pokud by vratný mechanismus nefungoval, nebudou vyčnívat více než 15 mm, |
| --- | --- |

b)

pokud by vratný mechanismus nefungoval, nebudou vyčnívat více než 15 mm,

| c) | jsou v otevřené pozici v souladu s ustanoveními odstavce 5.4.
  a |
| --- | --- |

c)

jsou v otevřené pozici v souladu s ustanoveními odstavce 5.4.

a

| d) | plocha na jejich konci, měřeno nejdále 6,5 mm od nejvzdálenějšího výstupku, měří nejméně 150 mm2. |
| --- | --- |

d)

plocha na jejich konci, měřeno nejdále 6,5 mm od nejvzdálenějšího výstupku, měří nejméně 150 mm2.

6.7.   Kola, matice kol, kryty nábojů a disky kol.

6.7.1.   Neplatí požadavky odstavce 5.4.

6.7.2.   Kola, matice kol, kryty nábojů a disky kol nesmějí mít žádné špičaté ani ostré výstupky přesahující rovinu vnějšího okraje kola. Není dovoleno používat křídlové matky.

6.7.3.   Při jízdě vozidla v přímém směru nesmí kromě pneumatik žádná část kol ležící nad vodorovnou rovinou procházející jejich osou otáčení vyčnívat za svislý průmět vnějšího povrchu nebo vnější konstrukce na vodorovnou rovinu. Pokud však je to funkčními požadavky odůvodněno, mohou kryty kol, které kryjí matice kola a náboje, vyčnívat za svislý průmět vnějšího povrchu nebo konstrukce za podmínky, že poloměr zaoblení vyčnívající části není menší než 30 mm a že toto vyčnívání za svislý průmět vnějšího povrchu nebo konstrukce v žádném případě nepřesahuje 30 mm.

6.8.   Hrany plechů

6.8.1.   Hrany plechů, jako jsou hrany dešťových žlábků střechy karoserie a vedení posuvných dveří, jsou přípustné pouze za podmínky, že jejich okraje jsou zalemované nebo jsou opatřeny ochranným prvkem splňujícím požadavky této přílohy, které se jej týkají. Nechráněný okraj se považuje za zalemovaný, pokud je ohnut přibližně o 180° nebo pokud je ohnut ke karoserii tak, že se jej nemůže dotknout kulová hlavice o průměru 100 mm.

6.9.   Panely karoserie

6.9.1.   Záhyby na panelech karoserie smějí mít poloměr zaoblení menší než 2,5 mm za předpokladu, že tento poloměr není menší než jedna desetina výšky H výčnělku měřeného podle metody popsané v odstavci 1 přílohy 3.

6.10.   Boční deflektory vzduchu nebo deště

6.10.1.   Boční deflektory musí mít na hranách, které mohou směřovat směrem ven, poloměr zaoblení nejméně 1 mm.

6.11.   Opěry pro zvedák a výfukové potrubí

6.11.1.   Opěry pro zvedák a výfukové potrubí nesmějí vyčnívat o více než 10 mm za svislý průmět podlahové čáry, která leží přímo nad nimi. Odchylně od této podmínky smí výfukové potrubí vyčnívat více než 10 mm za svislý průmět podlahové čáry, jestliže je zakončeno zaoblenými hranami o minimálním poloměru zaoblení 2,5 mm.

6.12.   Kryty otvorů sání a odvodu vzduchu

6.12.1.   Kryty otvorů sání a odvodu vzduchu musí ve všech používaných pozicích splňovat podmínky v souladu s odstavci 5.2., 5.3. a 5.4.

6.13.   Střecha

6.13.1.   Otevírací střecha se uvažuje pouze v zavřené pozici.

Kabriolety se hodnotí se zavřenou i otevřenou střechou.

6.13.2.1.   V případě otevřené střechy se nezkoumá vnitřek vozidla uvnitř myšleného povrchu střechy v zavřené pozici.

6.13.2.2.   Pokud se jako standardní výbava dodává kryt skládací střechy ve složené pozici, hodnocení se provede s tímto krytem na svém místě.

6.14.   Okna

Okna, která se vyklápějí mimo vnější povrch vozidla, musí splňovat ve všech používaných pozicích tyto podmínky:

6.14.1.1.   žádné nechráněné okraje nesmí směřovat dopředu;

6.14.1.2.   žádná část okna nesmí vyčnívat přes krajní vnější hranu vozidla.

6.15.   Držáky SPZ

6.15.1.   Držáky, které dodává výrobce vozidla k upevnění SPZ, musí splňovat podmínky v souladu s odstavcem 5.4. tohoto nařízení, pokud se jich může dotknout kulová hlavice o průměru 100 mm, je-li SPZ namontována v souladu s doporučením výrobce vozidla.

6.16.   Střešní nosiče zavazadel a lyží

6.16.1.   Střešní nosiče zavazadel a lyží musí být připojeny k vozidlu tak, aby bylo zajištěno pozitivní uzamčení alespoň v jenom směru a aby bylo možno přenášet vodorovné, podélné a příčné síly, které odpovídají nejméně svislé nosnosti nosiče podle výrobce. Při zkoušení střešních nosičů zavazadel a lyží upevněných na vozidle v souladu s návodem výrobce nesmí být zkušební náklad umístěn jen na jednom místě.

6.16.2.   Povrchy, kterých se po namontování nosiče může dotknout kulová hlavice o průměru 165 mm, nesmějí obsahovat žádné součásti o poloměru zaoblení menším než 2,5 mm, ledaže platí odstavec 6.3.

6.16.3.   Upevňovací prvky, například šrouby, které lze utahovat a uvolňovat bez použití nástrojů, nesmějí vyčnívat více než 40 mm nad plochy v souladu s bodem 6.16.2.; vyčnívání se určí pomocí metody v souladu s odstavcem 2 přílohy 3, ale při použití kulové hlavice o průměru 165 mm v těch případech, kdy se použije metoda v souladu s odstavcem 2.2. uvedené přílohy.

6.17.   Příjmové či vysílací radiové antény

6.17.1.   Příjmové či vysílací radiové antény musí být na vozidle upevněny tak, že pokud se jejich volný konec nachází méně než 2 m nad povrchem silnice v jakékoli pozici použití v souladu s popisem výrobce antény, musí být uvnitř oblasti vymezené svislou rovinou nacházející se 10 cm uvnitř krajní vnější hrany vozidla v souladu s definicí v odstavci 2.7.

6.17.2.   Mimo to musí být anténa upevněna na vozidle, a pokud je to nutné, její volný konec musí být upevněn tak, aby žádná část antény nevyčnívala za krajní vnější hranu vozidla v souladu s definicí v odstavci 2.7.

6.17.3.   Prut antény smí mít poloměr zaoblení menší než 2,5 mm. Ovšem volný konec antény musí být osazen pevnou krytkou, jejíž poloměr zaoblení nesmí být menší než 2,5 mm.

6.17.4.   Základna antény smí vyčnívat nejvíce 30 mm, což se určí postupem v souladu s odstavcem 2 přílohy 3. Pokud se však jedná o anténu se zesilovačem zabudovaným do její základny, smí tato základna vyčnívat maximálně 40 mm.

6.18.   Montážní návod

6.18.1.   Nosiče zavazadel, nosiče lyží a příjmové či vysílací radiové antény schválené jako samostatné technické jednotky nesmějí být nabízeny k prodeji, prodávány ani kupovány bez montážního návodu. Montážní návod musí obsahovat dostatečné informace, aby bylo možno schválené komponenty namontovat na vozidlo způsobem, který je v souladu s příslušnými ustanoveními odstavců 5. a 6. Zvláště je nezbytné označit používané pozice teleskopických antén.

7.   ZMĚNA TYPU VOZIDLA A PRODLOUŽENÍ PLATNOSTI SCHVÁLENÍ

Správní orgán, který vydal schválení typu vozidla, musí být informován o veškerých změnách typu vozidla. Tento orgán je potom oprávněn:

7.1.1.   buď rozhodnout, že uskutečněné změny zřejmě nebudou mít žádný měřitelný nepříznivý vliv;

7.1.2.   nebo si vyžádat další zprávu o zkoušce od technické zkušebny, která provádí zkoušky pro schválení typu.

7.2.   O potvrzení schválení, včetně popisu změny, nebo o odmítnutí vydat schválení musí být informovány postupem v souladu s odstavcem 4.3. výše strany dohody, které uplatňují toto nařízení.

7.3.   Odpovědný orgán, který vydává prodloužení schválení, přidělí prodloužení pořadové číslo a informuje o tom ostatní strany dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře sdělení, který odpovídá vzoru v příloze 1 tohoto nařízení.

8.   SHODA VÝROBY

8.1.   Vozidlo (samostatná technická jednotka) schválené tímto nařízením musí být vyráběno tak, aby odpovídalo schválenému typu, tj. musí splňovat požadavky uvedené v odstavcích 5. a 6. výše.

8.2.   Aby bylo možno zjistit, že byly splněny podmínky v souladu s odstavcem 8.1., uskuteční se odpovídající kontroly výroby.

Držitel schválení je zvláště povinen:

8.3.1.   zajistit existenci postupů účinné kontroly jakosti výrobků;

8.3.2.   mít přístup ke kontrolnímu zařízení nezbytnému k ověřování shody jednotlivých schválených typů;

8.3.3.   zajistit, že údaje týkající se výsledků zkoušek jsou zaznamenány a že tyto záznamy budou k dispozici po celou dobu, jak bude určeno v souladu se správním orgánem;

8.3.4.   analyzovat výsledky jednotlivých druhů zkoušek, aby bylo možno ověřit a zajistit stálé vlastnosti výrobků, s ohledem na odchylky při průmyslové výrobě;

8.3.5.   zajistit, aby pro každý druh výrobku byly provedeny alespoň zkoušky v souladu s přílohou 3 tohoto nařízení;

8.3.6.   zajistit, aby v případě, že se odběrem vzorků nebo na zkušebních kusech zjistí neshoda podle druhu příslušné zkoušky, byl proveden další odběr vzorků a další zkouška. Musí být podniknuty veškeré nezbytné kroky k tomu, aby bylo dosaženo shody odpovídající výroby.

Odpovědný orgán, který vydal schválení typu, je oprávněn kdykoli ověřit metody zkoušení shody platné pro jednotlivé výrobní jednotky.

8.4.1.   Při každé kontrole musí být externím inspektorům poskytnuty knihy zkoušek a záznamy výrobních zkoušek.

8.4.2.   Inspektor je oprávněn náhodně odebírat vzorky k provedení zkoušek v laboratořích výrobce. Minimální počet vzorků lze určit v souladu s výsledky vlastního ověřování prováděného výrobcem.

8.4.3.   Jestliže se zdá, že je kvalita nevyhovující, nebo jestliže se zdá, že je nezbytné ověřit platnost zkoušek prováděných při použití odstavce 8.4.2. výše, odebere inspektor vzorky, které pak budou zaslány technické zkušebně, jež prováděla zkoušky pro schválení typu.

8.4.4.   Odpovědný orgán je oprávněn vykonávat zkoušky předepsané v tomto nařízení.

8.4.5.   Obvyklá četnost kontrol nařízených odpovědným orgánem činí jedna kontrola za dva roky. Pokud jsou během některé z těchto kontrol zaznamenány nepříznivé výsledky, odpovědný orgán zajistí, aby byly podniknuty odpovídající kroky k co nejrychlejšímu opětovnému zajištění shody výroby.

9.   POKUTY ZA NESHODU VÝROBY

9.1.   Schválení udělené ohledně typu vozidla v souladu s tímto nařízením lze odejmout v případě, že nejsou dodržovány požadavky v souladu s odstavcem 8.1. výše.

9.2.   Pokud některá strana dohody, která uplatňuje toto nařízení, odejme dříve udělené schválení, informuje o tom bezodkladně ostatní strany dohody, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.

10.   TRVALE UKONČENÁ VÝROBA

Pokud držitel schválení úplně ukončí výrobu typu schváleného v souladu s tímto nařízením, je povinen o tom informovat orgán, který vydal schválení. Na základě tohoto oznámení tento orgán o tom informuje ostatní strany dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.

11.   NÁZEV A ADRESA TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN, KTERÉ PROVÁDĚJÍ ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU, A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ

Strany dohody, které uplatňují toto nařízení, informují sekretariát OSN o názvu a adrese technických zkušeben, které provádějí zkoušky pro schválení typu, a správního orgánu, který vydává schválení, jemuž je třeba zasílat formuláře o potvrzení nebo zamítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.

---

(1)  V souladu s definicí v příloze 7 Souhrnného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (dokument TRANS/SC1/WP29/78/Amend.3).

(2)  1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko a 14 pro Švýcarsko. 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 – 36 (neobsazeno), 37 pro Turecko, 38 – 39 (neobsazeno), 40 pro bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují členské státy při použití svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii a 46 pro Ukrajinu. Další čísla budou přidělena dalším zemím v chronologickém pořadí, jak ratifikují Dohodu o přijetí jednotných technických předpisů pro kolová vozidla, zařízení a součásti, které lze namontovat nebo se mohou používat na kolových vozidlech, a Podmínky pro vzájemné uznávání schválení udělených na základě těchto předpisů nebo k nim přistoupí, a takto přidělená čísla oznámí generální tajemník OSN stranám uvedené dohody.

---

PŘÍLOHA 1

SDĚLENÍ

(maximální formát: A4 (210 × 297 mm))

Image

---

PŘÍLOHA 2

USPOŘÁDÁNÍ ZNAČEK SCHVÁLENÍ

Vzor A

(Viz odstavce 4.1.4. a 4.2.4. tohoto nařízení)

Image

Výše uvedená značka schválení upevněná na vozidlo prokazuje, že tento typ vozidla byl schválen v Nizozemsku (E4) v souladu s nařízením č. 26 pod číslem schválení 022439. První dvě číslice čísla schválení znamenají, že v době schvalování zahrnovalo nařízení č. 26 sérii změn 02.

Vzor B

(Viz odstavec 4.1.5. tohoto nařízení)

Image

Výše uvedená značka schválení upevněná na vozidlo prokazuje, že tento typ vozidla byl schválen v Nizozemsku (E4) v souladu s nařízením č. 26 a nařízením č. 24 (1). První dvě číslice čísla schválení znamenají, že k jednotlivým datům schválení zahrnovalo nařízení č. 26 sérii změn 02 a že nařízení č. 24 již zahrnovalo sérii změn 03.

---

(1)  Číslo druhého nařízení je uvedeno jen jako příklad; upravený koeficient absorpce činí 1,30 m–1.

---

PŘÍLOHA 3

METODY STANOVENÍ ROZMĚRŮ VÝSTUPKŮ A MEZER

1.   METODY STANOVENÍ VÝŠKY VÝSTUPKŮ OLEMOVÁNÍ PANELŮ KAROSERIE

1.1.   Výška H výčnělku se určí graficky ve vztahu k obvodu kružnice o průměru 165 mm, která se vnitřně dotýká obrysu vnějšího povrchu v řezu části, jež je vyšetřována.

1.2.   H je maximální vzdálenost, měřená na přímce jdoucí středem kružnice o průměru 165 mm, mezi obvodem této kružnice a vnějším obrysem výčnělku (viz obrázek 1).

1.3.   V případě, že se kružnice o průměru 100 mm zvnějšku nedotýká části vnějšího obrysu vnějšího povrchu v uvažovaném řezu, obrys povrchu se v této oblasti považuje za obrys tvořený kružnicí o průměru 100 mm mezi jejími body dotyku s vnějším obrysem (viz obrázek 2).

1.4.   Výrobce předloží výkresy potřebných řezů vnějším povrchem, aby bylo možné výše uvedeným způsobem změřit výšky výčnělků.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

2.   METODA URČENÍ ROZMĚRŮ VYČNÍVAJÍCÍCH ČÁSTÍ SOUČÁSTI UMÍSTĚNÉ NA VNĚJŠÍM POVRCHU VOZIDLA

2.1.   Rozměry vyčnívajících částí součásti umístěné na vypouklém povrchu lze určit buď přímo nebo podle nákresu odpovídající části této součásti, jak je namontována.

2.2.   Pokud rozměry vyčnívajících částí součásti umístěné na jiném povrchu než vypouklém nelze určit prostým změřením, určí se jako největší změna vzdálenosti středu kulové hlavice o průměru 100 mm od jmenovité linie panelu, je-li tato kulová hlavice při pohybu neustále ve styku s danou součástí. Příklad použití této metody je zobrazen na obr. 3.

3.   METODA URČENÍ VYČNÍVÁNÍ ŠTÍTKŮ A OBRUB SVĚTLOMETŮ

3.1.   Vyčnívání světlometů z vnějšího povrchu vozidla se měří vodorovně od bodu styku kulové hlavice o průměru 100 mm, jak je zobrazeno na obr. 4.

4.   METODA URČENÍ ROZMĚRŮ MEZERY NEBO PROSTORU MEZI PRVKY MŘÍŽKY

4.1.   Rozměry mezery nebo prostoru mezi prvky mřížky se určí jako vzdálenost mezi dvěma rovinami, které procházejí body dotyku kulové hlavice a jsou kolmé k přímce spojující tyto body dotyku. Příklady použití této metody zobrazují obr. 5 a 6.

| | |
| --- | --- |
| | |

Image

Image

Image

Image

---

PŘÍLOHA 4

SDĚLENÍ

(největší formát: A4 (210 × 297 mm))

Image

---

| 16.12.2005 | CS | Úřední věstník Evropské unie | L 330/42 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

CS

Úřední věstník Evropské unie

L 330/42

---

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 28 – Jednotná ustanovení o schvalování zvukových výstražných zařízení a motorových vozidel ohledně jejich zvukových signálů

1.   OBLAST PŮSOBNOSTI

Toto nařízení se vztahuje na:

1.1.   zvuková výstražná zařízení (ZVZ) (1), na stejnosměrný nebo střídavý proud nebo na stlačený vzduch, určená pro namontování na motorová vozidla kategorie L3 až 5, M a N, kromě mopedů (kategorie L1 a L2) (2).

1.2.   zvukové signály (3) motorových vozidel, kromě motocyklů.

I.   ZVUKOVÁ VÝSTRAŽNÁ ZAŘÍZENÍ

2.   DEFINICE

Pro účely tohoto nařízení se zvukovými výstražnými zařízeními (ZVZ) různých „druhů“ rozumějí zařízení v zásadě se od sebe lišící v těchto ohledech:

2.1.   obchodní název nebo značka,

2.2.   princip,

2.3.   druh elektrického pohonu (stejnosměrný, nebo střídavý proud),

2.4.   vnější tvar pouzdra,

2.5.   tvar a rozměry membrány,

2.6.   tvar nebo druh výstupu zvuku,

2.7.   jmenovitá frekvence zvuku,

2.8.   jmenovité napájecí napětí,

2.9.   jmenovitý tlak vzduchu, v případě zařízení přímo připojených na externí zdroj stlačeného vzduchu.

ZVZ jsou v zásadě určena pro:

2.10.1.   motocykly o výkonu do 7 kW (třída I),

2.10.2.   vozidla kategorie M a N a motocykly o výkonu nad 7 kW (třída II).

3.   ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ

Žádost o schválení typu zvukového varovného zařízení předkládá vlastník obchodního názvu nebo značky nebo jeho řádně pověřený zástupce.

K žádosti je nutno přiložit ve třech vyhotoveních tyto doklady, poskytující následující údaje:

3.2.1.   popis typu zvukového varovného zařízení, zvláště s ohledem na bod 2,

3.2.2.   výkresy, včetně – mimo jiné – průřezu varovným zařízením,

3.2.3.   seznam řádně označených součástek použitých při výrobě s uvedením použitého materiálu,

3.2.4.   podrobný popis všech součástek použitých při výrobě. Na výkresech musí být uvedeno místo, kde bude umístěno schvalovací číslo ve vztahu ke kružnici schvalovací značky.

3.3.   Mimo to musí být k žádosti o schválení přiloženy dva vzorky daného typu varovného zařízení.

3.4.   Pověřený orgán je povinen ověřit existenci uspokojivého systému účinné kontroly shody výroby před tím, než bude uděleno schválení.

4.   OZNAČENÍ

4.1.   Vzorky zvukových výstražných zařízení předložených ke schválení musejí být označeny obchodním názvem nebo značkou výrobce; tato značka musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.

4.2.   Na každém vzorku bude dostatečně velké místo pro schvalovací značku; toto místo musí být uvedeno na výkresu v souladu s bodem 3.2.2.

5.   SCHVALOVÁNÍ

5.1.   Pokud vzorky předložené ke schválení odpovídají požadavkům bodů 6. a 7. níže, schválení se tomuto typu varovného zařízení udělí.

5.2.   Každému schválenému typu se přiřadí schvalovací číslo. Jeho první dvě číslice (v současnosti 00 pro nařízení v původní verzi) označují změnovou řadu, včetně nejnovějších technických změn nařízení v době udělení schválení. Tatáž smluvní strana nesmí přidělit toto číslo jinému typu zvukového varovného zařízení.

5.3.   Stejné schvalovací číslo může být přiděleno typům varovného zařízení, které se liší jen jmenovitým napětím, jmenovitou frekvencí nebo – v případě zařízení uvedených v bodě 2.8. výše – jmenovitým provozním tlakem.

5.4.   Oznámení o schválení, odmítnutí, prodloužení nebo odnětí schválení nebo o trvale zastavené výrobě nějakého typu varovného zařízení v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení, a výkresů zvukových varovných zařízení (které dodá žadatel o schválení) o největším formátu A4 (210 × 297 mm) nebo složených na tento formát, v měřítku 1:1.

Na každém zvukovém varovném zařízení, které odpovídá typu schválenému podle tohoto nařízení, musí být viditelně upevněna na snadno přístupném místě uvedeném na formuláři ke schvalování mezinárodní schvalovací značka, která sestává z:

5.5.1.   písmene E v kružnici a rozlišovacího čísla země, kde bylo schválení uděleno (4),

5.5.2.   schvalovacího čísla,

5.5.3.   dalšího symbolu ve formě římské číslice, která vyjadřuje třídu, k níž ZVZ náleží.

5.6.   Schvalovací značka a další symboly musí být zřetelně čitelné a nesmazatelné.

5.7.   V části 1 přílohy 3 tohoto nařízení jsou uvedeny příklady uspořádání schvalovací značky.

6.   TECHNICKÝ POPIS

6.1.   Obecný technický popis

6.1.1.   Zvukové varovné zařízení vydává nepřetržitý a neměnný zvuk; jeho akustické spektrum se nesmí během provozu podstatně měnit.

U varovných zařízení na střídavý proud platí tento požadavek jen za konstantní rychlosti generátoru v rámci hodnot v souladu s bodem 6.2.3.2.

6.1.2.   Varovné zařízení musí mít takové akustické vlastnosti (spektrální distribuci akustické energie, zvukový tlak) a mechanické vlastnosti, aby v uvedením pořadí úspěšně absolvovalo tyto zkoušky.

6.2.   Měření zvukových vlastností

6.2.1.   Varovné zařízení by mělo být pokud možno zkoušeno ve zvukově izolované místnosti. Může být zkoušeno i v částečně zvukově izolované komoře nebo v otevřeném prostoru (5). V tom případě je nezbytné učinit příslušná opatření, aby se zabránilo odrazu od země v oblasti měření (například pomocí vztyčení soustavy přepážek pohlcujících zvuk). Musí být zkontrolováno dodržování sférické divergence mezní hodnoty 1 dB v polokouli o poloměru nejméně 5 m, až do maximální měřené frekvence, zvláště v měřicím směru a ve výšce přístroje a mikrofonu.

Okolní úroveň hluku musí být nejméně o 10 dB nižší, než kolik činí měřený zvukový tlak.

Zkoušené zařízení a mikrofon musí být umístěny ve stejné výšce. Tato výška se musí pohybovat v rozmezí 1,15 a 1,25 m. Osa nejvyšší citlivosti mikrofonu musí odpovídat směru nejvyšší zvukové úrovně zařízení.

Mikrofon musí být umístěn tak, aby jeho membrána byla ve vzdálenosti 2 ± 0,01 m od roviny výstupu zvuku zařízení. U zařízení s několika výstupy zvuku se vzdálenost stanoví ve vztahu k rovině nejbližšího výstupu zvuku k mikrofonu.

6.2.2.   K měření zvukového tlaku se používají měřiče úrovně zvuku třídy přesnosti 1, které odpovídají technickému popisu v prvním vydání Publikace IEC č. 651 (1979). Veškerá měření se uskuteční s pomocí časové konstanty „F“. Měření celkového zvukového tlaku se uskuteční s pomocí vážené křivky A. Spektrum vydávaného zvuku se měří v souladu s Fourierovou transformací akustického signálu. Mohou být též použity filtry jedné třetiny oktávy, které odpovídají technickému popisu v prvním vydání Publikace IEC č. 225 (1966):

V tomto případě bude zvukový tlak v rámci frekvence středního pásma 2 500 Hz stanoven součtem kvadratického průměru zvukového tlaku v jedné třetině frekvencí středního pásma 2 000, 2 500 a 3 150 Hz.

V každém případě se za referenční metodu považuje pouze metoda Fourierovy transformace.

Při zkoušení ZVZ se používají podle okolností některé z následujících napětí:

6.2.3.1.   u ZVZ na stejnosměrný proud jde o napětí, které se měří na svorkách zdroje elektrického napětí ve výši 13/12 jmenovitého napětí,

6.2.3.2.   ZVZ na střídavý proud napájí generátor elektrického proudu stejného druhu, jaký se obvykle používá s tímto druhem ZVZ. Akustické vlastnosti ZVZ se zaznamenají pro rychlosti generátoru elektrického proudu odpovídající 50 %, 75 % a 100 % maximální rychlosti, kterou stanoví výrobce generátoru pro nepřetržitý provoz. Během této zkoušky není generátor vystaven žádnému elektrickému zatížení. Zkouška spolehlivosti v souladu s bodem 6.3 se uskuteční pro rychlost, kterou stanoví výrobce zařízení a která se zvolí na základě výše uvedených rozsahů.

6.2.4.   Pokud se při zkoušení ZVZ na stejnosměrný proud použije zdroj elektrického proudu s usměrňovačem, střídavá složka napětí naměřená na jeho svorkách během provozu varovného zařízení nesmí mezi špičkami překročit hodnotu 0,1 voltu.

6.2.5.   U ZVZ na stejnosměrný proud musí odpor připojovacích kabelů v ohmech, včetně svorek a spojek, být co nejblíže k hodnotě (0,10/12) x jmenovité napětí uvedené ve voltech.

6.2.6.   Varovné zařízení musí být pevně namontováno pomocí zařízení určeného výrobcem na podstavci, jehož hmotnost je nejméně desetinásobkem hmotnosti varovného zařízení, které je zkoušeno, ale nejméně 30 kg. Mimo to musí být zajištěno, aby odrazy od stran podstavce a jeho vlastní chvění neměly zjevný vliv na výsledky měření.

Za výše uvedených podmínek nesmí zvukový tlak vážený v souladu s křivkou A překročit následující hodnoty:

| a) | 115 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro motocykly o výkonu do 7 kW, |
| --- | --- |

a)

115 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro motocykly o výkonu do 7 kW,

| b) | 118 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro vozidla kategorie M a N a pro motocykly o výkonu nad 7 kW. |
| --- | --- |

b)

118 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro vozidla kategorie M a N a pro motocykly o výkonu nad 7 kW.

6.2.7.1.   Mimo to musí být zvukový tlak ve frekvenčním pásmu 1 800 až 3 550 Hz vyšší než zvukový tlak složek frekvence nad 3 550 Hz, a v každém případě se musí rovnat nebo být vyšší než:

| a) | 95 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro motocykly o výkonu do 7 kW, |
| --- | --- |

a)

95 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro motocykly o výkonu do 7 kW,

| b) | 105 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro vozidla kategorie M a N a pro motocykly o výkonu nad 7 kW. |
| --- | --- |

b)

105 dB(A) u ZVZ určených hlavně pro vozidla kategorie M a N a pro motocykly o výkonu nad 7 kW.

6.2.7.2.   ZVZ, které splňují zvukové vlastnosti v souladu s písm. b), mohou být použity ve vozidlech v souladu s písm. a).

6.2.8.   Výše uvedený technický popis musí též splnit zařízení, které je podrobeno zkoušce na spolehlivost v souladu s bodem 6.3 níže, kdy se napětí pohybuje mezi 115 % a 95 % jmenovitého napětí ZVZ na stejnosměrný proud, nebo u ZVZ na střídavý proud, mezi 50 % a 100 % maximální rychlosti generátoru stanovené výrobcem pro jeho nepřetržitý provoz.

6.2.9.   Doba mezi zapojením zařízení a okamžikem, kdy zvuk dosáhne minimální hodnoty v souladu s bodem 6.2.7. výše, nesmí přesáhnout 0,2 s, měřeno za teploty okolí 20 ± 5 °C. Toto ustanovení se vztahuje mimo jiné na pneumatická nebo elektropneumatická varovná zařízení.

6.2.10.   Pneumatická nebo elektropneumatická varovná zařízení musí při provozu za podmínek dodávky elektrického napájení stanovených výrobcem splňovat totožné akustické požadavky, které jsou předepsány pro elektrická zvuková výstražná zařízení.

6.3.   Zkouška spolehlivosti

6.3.1.   ZVZ je napájeno proudem o jmenovitém napětí a při odporu připojovacích kabelů v souladu s body 6.2.3. až 6.2.5. výše a je provozováno následujícím způsobem:

10 000 krát u ZVZ určených hlavně pro motocykly o výkonu do 7 kW,

50 000 krát u ZVZ určených hlavně pro vozidla kategorie M a N a pro motocykly o výkonu nad 7 kw, vždy po dobu jedné sekundy s následnou prodlevou v délce čtyř sekund. Během zkoušky musí být ZVZ větráno proudem vzduchu přibližně o rychlosti 10 m/s.

6.3.2.   Je-li zkouška prováděna ve zvukotěsné komoře, musí být tato komora dostatečně velká, aby se v ní mohlo rozptýlit teplo, které varovné zařízení při zkoušce vydává.

6.3.3.   Teplota okolí se ve zkušebně musí pohybovat od +15 do +30 °C.

6.3.4.   Pokud se po polovině předepsaných zkušebních spuštění ZVZ jeho zvukové vlastnosti změní oproti stavu před zkouškou, je povoleno provést seřízení ZVZ. Po provedení celkového počtu zkoušek a po dalším případném seřízení musí ZVZ úspěšně projít zkouškou v souladu s bodem 6.2. výše.

6.3.5.   Elektropneumatická varovná zařízení mohou být mazána olejem podle doporučení výrobce po každých 10 000 zkušebních spuštění.

7.   ÚPRAVY TYPU ZVUKOVÉHO VAROVNÉHO ZAŘÍZENÍ A PRODLOUŽENÍ PLATNOSTI SCHVÁLENÍ TYPU

Veškeré úpravy typu zvukového varovného zařízení musí být oznámeny správnímu orgánu, který schválil tento typ zvukového varovného zařízení. Tento orgán je potom oprávněn:

7.1.1.   rozhodnout, že uskutečněné změny zřejmě nebudou mít žádný měřitelný nepříznivý vliv,

7.1.2.   nebo si vyžádá nový zkušební protokol od technické zkušebny, která provádí zkoušky.

7.2.   Oznámení o potvrzení schválení, včetně podrobného popisu úpravy, nebo o odmítnutí udělit schválení musí být zasláno stranám dohody, kterou se zavádí nařízení, v souladu s postupem popsaným v bodu 5.4. výše.

7.3.   Příslušný orgán, který vydává prodloužení schválení, přidělí každému formuláři sdělení o prodloužení pořadové číslo.

8.   SHODA VÝROBY

Postupy vztahující se na shodu výroby musí odpovídat postupům uvedeným v příloze 2 dohody (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), včetně těchto požadavků:

8.1.   ZVZ schválené tímto nařízením musí být vyráběno tak, aby odpovídalo schválenému typu, tj. musí splňovat požadavky uvedené v bodu 6. výše.

8.2.   Orgán, který udělil schválení typu, je kdykoli oprávněn ověřit metodu kontroly shody používanou jednotlivými výrobními zařízeními. Obvykle se tyto kontroly provádějí jednou za dva roky.

Starší schválení musí zvláště:

8.3.1.   zajistit existenci postupů sloužících k účinné kontrole kvality výrobků,

8.3.2.   mít přístup ke kontrolnímu zařízení nezbytnému k ověřování shody u jednotlivých schválených typů,

8.3.3.   zajistit, že údaje týkající se výsledků zkoušek budou zaznamenány a že tyto záznamy budou k dispozici po celou dobu, jak bude určeno v souladu se správním orgánem,

8.3.4.   analyzovat výsledky jednotlivých druhů zkoušek, aby bylo možno ověřit a zajistit stálé vlastnosti výrobků, s ohledem na odchylky při průmyslové výrobě,

8.3.5.   zajistit, aby u každého typu ZVZ byla provedena dostatečná kontrola, aby se zajistilo, že všechny vyráběné ZVZ odpovídají technickému popisu platnému pro ZVZ, které byly předloženy ke schválení typu,

8.3.6.   zajistit, aby v případě, že se odběrem vzorků nebo na zkušebních kusech zjistí neshoda podle druhu příslušné zkoušky, byl proveden další odběr vzorků a další zkouška. Musí být podniknuty veškeré nezbytné kroky k tomu, aby bylo dosaženo shody odpovídající výroby.

Pověřený orgán, který vydal schválení typu, je oprávněn kdykoli ověřit metody zkoušení shody platné pro jednotlivé výrobní jednotky.

8.4.1.   Při každé kontrole musí být externím inspektorům poskytnuty knihy zkoušek a záznamy výrobních zkoušek.

8.4.2.   Kontrolní orgán je oprávněn náhodně odebírat vzorky k provedení zkoušek v laboratořích výrobce. Minimální počet vzorků lze určit v souladu s výsledky vlastního ověřování prováděného výrobcem.

8.4.3.   Jestliže se zdá, že je kvalita nevyhovující nebo že je nezbytné ověřit platnost zkoušek prováděných při použití odstavce 8.4.2. výše, odebere inspektor vzorky, které pak budou zaslány technickému útvaru, který prováděl zkoušky ke schválení typu.

8.4.4.   Pověřený orgán je oprávněn vykonávat zkoušky předepsané v tomto nařízení.

8.4.5.   Kontroly na základě zmocnění pověřeného orgánu se obvykle provádějí jednou za rok. Pokud jsou během některé z těchto kontrol zaznamenány nepříznivé výsledky, pověřený orgán zajistí, aby byly podniknuty odpovídající kroky k co nejrychlejšímu opětovnému zajištění shody výroby.

9.   POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY

9.1.   Udělení schválení typu zvukového varovného zařízení v souladu s tímto nařízením může být odňato, nejsou-li dodržovány podmínky v souladu s bodem 8.1. nebo pokud zvukové varovné zařízení nevyhoví při zkouškách v souladu s bodem 8.2. výše.

9.2.   Pokud některá strana dohody, kterou se zavádí toto nařízení, odejme dříve udělené schválení, informuje o tom bezodkladně ostatní strany dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím kopie schvalovacího formuláře, na jehož konci je velkým písmem uvedeno prohlášení: „ODNĚTÍ SCHVÁLENÍ“, řádně podepsané a opatřené datem.

10.   UKONČENÍ VÝROBY

Pokud držitel udělení schválení v souladu s tímto nařízením ukončí výrobu schváleného typu zvukového varovného zařízení, je povinen o tom informovat orgán, který schválení typu vydal. Po obdržení tohoto sdělení je tento orgán povinen informovat ostatní strany dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím kopie schvalovacího formuláře, na jehož konci je velkým písmem uvedeno prohlášení: „UKONČENÍ VÝROBY“, řádně podepsané a opatřené datem.

II.   ZVUKOVÉ SIGNÁLY MOTOROVÝCH VOZIDEL

11.   DEFINICE

Pro účely tohoto nařízení,

11.1.   „schválením motorového vozidla“ se rozumí schválení typu vozidla, pokud jde o jeho zvukový signál,

„typem vozidla“ se rozumí vozidla, která se od sebe v zásadě neliší ohledně následujících aspektů:

11.2.1.   počet a typ varovných zařízení namontovaných na vozidle,

11.2.2.   zařízení použité k namontování varovných zařízení na vozidlo,

11.2.3.   umístění varovných zařízení na vozidle,

11. 2.4.   tuhost součástí konstrukce, na nichž je varovné zařízení namontováno,

11.2.5.   tvar a materiál karosérie přední části vozidla, které mohou ovlivnit úroveň zvuku vydávaného varovným zařízením a které mají maskovací efekt.

12.   ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ

12.1.   Žádost o schválení typu vozidla, pokud jde o jeho zvukové signály, předkládá výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.

Musí k ní být přiloženy ve třech vyhotoveních následující doklady obsahující tyto údaje:

12.2.1.   popis typu vozidla podle položek v souladu s bodem 11.2. výše,

12.2.2.   seznam složek nezbytných k určení varovného zařízení, které lze namontovat na vozidlo,

12.2.3.   výkresy, na kterých jsou uvedena místa a způsob namontování varovných zařízení na vozidlo.

12.3.   Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu se předloží vozidlo, které odpovídá typu vozidla, které má být schvalováno.

13.   SCHVÁLENÍ

13.1.   Jestliže typ vozidla předložený ke schválení v souladu s tímto nařízením splňuje požadavky bodů 14. a 15. níže, schválení se tomuto typu vozidla udělí.

13.2.   Každému schválenému typu se přiřadí schvalovací číslo. Jeho první dvě číslice (v současnosti 00 pro nařízení v původní verzi) označují změnovou řadu, včetně nejnovějších technických změn nařízení v době udělení schválení. Tatáž smluvní strana nesmí přidělit toto číslo jinému typu vozidla.

13.3.   Oznámení o schválení, prodloužení, odmítnutí nebo odnětí schválení nebo o trvale zastavené výrobě nějakého typu vozidla v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 2 tohoto nařízení a výkresů (které dodá žadatel o schválení) o největším formátu A4 (210 × 297 mm) nebo složených na tento formát, v odpovídajícím měřítku.

Na každém vozidle, které odpovídá typu vozidla schváleného v souladu s tímto nařízením, musí být viditelně a na snadno přístupném místě označeném na formuláři schválení připevněna mezinárodní schvalovací značka, skládající se z:

13.4.1.   písmene E v kružnici a rozlišovacího čísla země, kde bylo vozidlo schváleno (6),

13.4.2.   čísla tohoto nařízení umístěného napravo od kružnice v souladu s bodem 13.4.1.

13.5.   Pokud je vozidlo totožné s typem vozidla schváleným podle jednoho nebo i více nařízení, které jsou přílohou dohody v zemi, kde bylo vozidlo schváleno v souladu s tímto nařízením, není nutno znovu uvádět symbol předepsaný v bodu 13.4.; v tom případě se další čísla a symboly veškerých nařízení, v souladu s nimiž došlo ke schválení vozidla v zemi, kde bylo vozidlo schváleno v souladu s tímto nařízením, uvedou ve svislém sloupci napravo od symbolu předepsaného v bodu 13.4.

13.6.   Schvalovací značka musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.

13.7.   Schvalovací značka musí být umístěna v blízkosti štítku s vlastnostmi vozidla a může být i uvedena na tomto štítku.

13.8.   V části II přílohy 3 tohoto nařízení jsou uvedeny příklady uspořádání značky schválení.

13.9.   Pověřený orgán je povinen ověřit existenci uspokojivého uspořádání k zajištění účinné kontroly souladu výroby před schválením typu.

14.   TECHNICKÝ POPIS

Vozidlo musí splňovat tyto podmínky technického popisu:

14.1.   Zvukové varovné zařízení (nebo systém) namontované na vozidlo musí být stejného typu, jaký byl schválen podle tohoto nařízení.

Zvuková výstražná zařízení třídy II schválená podle tohoto nařízení v původní formě, takže v jejich schvalovací značce není uveden symbol II, mohou být i nadále montována na vozidla předložená ke schválení v souladu s tímto nařízením.

14.2.   Zkušební napětí musí odpovídat bodu 6.2.3. nařízení.

14.3.   Měření zvukového tlaku musí být provedeno v souladu s podmínkami uvedenými v bodu 6.2.2. tohoto nařízení.

14.4.   Zvukový tlak vážený podle metody A, který vydává zařízení namontované na vozidle, se měří ve vzdálenosti 7 m před vozidlem, které musí být umístěno ve volném prostoru (7) a na ploše, která má být co nejvíce hladká, a v případě zařízení na stejnosměrný proud při vypnutém motoru.

14.5.   Mikrofon měřicího zařízení je umístěn přibližně ve jmenovité podélné rovině vozidla.

14.6.   Zvukový tlak hluku okolí a hluku, který působí vítr, musí být nejméně o 10 dB (A) nižší než měřený zvuk.

14.7.   Maximální úroveň zvukového tlaku se musí měřit ve výšce od 0,5 do 1,5 m nad zemí.

14.8.   Při měření v souladu s podmínkami uvedenými v bodech 14.2. až 14.7. se musí maximální úroveň zvukového tlaku (14.7.) zkoušeného zvukového signálu nejméně:

| a) | rovnat hodnotě 83 dB(A), ale nesmí přesáhnout hodnotu 112 dB(A) v případě signálů u motocyklů o výkonu do 7 kW, |
| --- | --- |

a)

rovnat hodnotě 83 dB(A), ale nesmí přesáhnout hodnotu 112 dB(A) v případě signálů u motocyklů o výkonu do 7 kW,

| b) | rovnat hodnotě 93 dB(A), ale nesmí přesáhnout hodnotu 112 dB(A) v případě signálů u vozidel kategorie M a N (6) a u motocyklů o výkonu nad 7 kW. |
| --- | --- |

b)

rovnat hodnotě 93 dB(A), ale nesmí přesáhnout hodnotu 112 dB(A) v případě signálů u vozidel kategorie M a N (6) a u motocyklů o výkonu nad 7 kW.

15.   ÚPRAVY TYPU VOZIDLA A PRODLOUŽENÍ SCHVÁLENÍ TYPU

Veškeré změny typu vozidla musí být oznámeny správnímu orgánu, který udělil schválení tohoto typu vozidla. Tento orgán je potom oprávněn:

15.1.1.   rozhodnout, že uskutečněné změny zřejmě nebudou mít žádný měřitelný nepříznivý vliv a že vozidlo v každém případě stále splňuje požadavky, nebo

15.1.2.   vyžádat si nový zkušební protokol od technické zkušebny, která provádí zkoušky.

15.2.   Oznámení o potvrzení schválení typu, včetně podrobného popisu úpravy, nebo o odmítnutí udělit schválení typu musí být zasláno stranám dohody, kterou se zavádí nařízení, v souladu s postupem popsaným v bodu 13.3. výše.

15.3.   Pověřený orgán, který vydává prodloužení schválení typu, přidělí každému formuláři sdělení o prodloužení pořadové číslo.

16.   SHODA VÝROBY

Postupy vztahující se na shodu výroby musí odpovídat postupům uvedeným v příloze 2 dohody (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), včetně těchto požadavků:

16.1.   Vozidlo schválené podle tohoto nařízení musí být vyráběno tak, aby odpovídalo schválenému typu, tj. musí splňovat požadavky uvedené v bodu 14 výše.

16.2.   Orgán, který udělil schválení typu, je kdykoli oprávněn ověřit metodu kontroly shody používanou jednotlivými výrobními zařízeními. Obvykle se tyto kontroly provádějí jednou za dva roky.

Starší schválení musí zvláště:

16.3.1.   zajistit existenci postupů sloužících k účinné kontrole kvality vozidel, pokud jde o veškeré aspekty podstatné pro dodržování požadavků uvedených v bodu 14 výše,

16.3.2.   zajistit, aby byl proveden pro každý typ vozidla dostatečný počet zkoušek ohledně počtu a typu ZVZ, aby bylo zajištěno, že veškerá vyráběná vozidla odpovídají danému technickému typu vozidla, který má být schvalován,

16.3.3.   zajistit, aby v případě, kdy ze zkoušek uskutečněných v souladu s bodem 16.3.2. výše vyplyne, že jedno nebo více vozidel neodpovídá požadavkům uvedeným v bodu 14 výše, byla podniknuta opatření k znovuzajištění shody příslušné výroby.

16.4.   Pověřený orgán, který vydal schválení typu, je oprávněn kdykoli ověřit metody zkoušení shody platné pro jednotlivé výrobní jednotky. Pověřený orgán je dále oprávněn provádět namátkovou kontrolu sériově vyráběných vozidel, zda splňují požadavky v souladu s bodem 14 výše.

16.5.   Pokud jsou během tohoto ověřování a kontrol v souladu s bodem 16.4. výše zaznamenány neuspokojivé výsledky, pověřený orgán zajistí, aby byly podniknuty odpovídající kroky k co nejrychlejšímu opětovnému zajištění shody výroby.

17.   POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY

17.1.   Udělení schválení typu vozidla v souladu s tímto nařízením může být odňato, nejsou-li dodržovány podmínky v souladu s bodem 16.1. výše nebo jestliže vozidlo neprojde úspěšně kontrolou v souladu s odstavcem 16.2. výše.

17.2.   Pokud některá strana dohody, kterou se zavádí toto nařízení, odejme dříve udělené schválení, informuje o tom bezodkladně ostatní strany dohody, kterou se zavádí toto nařízení, prostřednictvím kopie schvalovacího formuláře, na jehož konci je velkým písmem uvedeno prohlášení: „ODNĚTÍ SCHVÁLENÍ“, řádně podepsané a opatřené datem.

18.   NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ ZKOUŠEK KE SCHVÁLENÍ TYPU A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ

Strany dohody, kterou se zavádí toto nařízení, informují sekretariát OSN o názvech a adresách technických zkušeben, které provádějí schvalovací zkoušky, a správních orgánů, které vydaly schválení, jimž je třeba zasílat formuláře o potvrzení nebo zamítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.

---

(1)  Zvuková výstražná zařízení (ZVZ) skládající se z několika výstupů zvuku, které jsou uváděny v činnost jediným zařízením, se považují za jediné ZVZ.

(2)  V souladu s definicí v Konsolidovaném usnesení (R.E.3).

(3)  Zvukové výstražné zařízení, které se skládá z několika jednotek, z nichž každá vydává zvukový signál a uvádějí se v činnost současně jediným řídícím prvkem, se považuje za zvukový výstražný systém.

(4)  1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 – 36 (neobsazeno), 37 pro Turecko, 38 – 39 (neobsazeno), 40 pro bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují členské státy, které používají své symboly ECE), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu a 47 pro Jižní Afriku. Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla a pro zařízení a části, které lze montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách vzájemného uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této dohodě přistupovat. Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.

(5)  Místo může být například ve formě otevřeného prostoru o poloměru 50 metrů, jehož střední část musí být prakticky vodorovná v poloměru nejméně 20 metrů, s betonovým, asfaltovým nebo podobným povrchem, který nesmí být pokryt prachovým sněhem, vysokou trávou nebo sypkou půdou či škvárou. Měření se uskuteční za jasného dne. Blízko zvukového varovného zařízení nebo mikrofonu nesmí být nikdo jiný než pozorovatel odečítající hodnoty z přístroje, protože přítomnost diváků může podstatně ovlivnit hodnoty naměřené přístrojem, pokud by byli blízko zvukového varovného zařízení nebo mikrofonu. V naměřených hodnotách se nepřihlíží k žádným vrcholovým hodnotám, které nevyplývají z obecné úrovně zvuku.

(6)  Viz bod 5.5.1., poznámka pod čarou.

(7)  Viz bod 6.2.1., poznámka pod čarou.

---

PŘÍLOHA 1

(Největší formát: A 4 (210 × 297 mm))

Image

---

PŘÍLOHA 2

(Největší formát: A 4 (210 × 297 mm))

Image

---

PŘÍLOHA 3

I.   USPOŘÁDÁNÍ SCHVALOVACÍ ZNAČKY ZVUKOVÝCH VAROVNÝCH ZAŘÍZENÍ

(viz bod 5.5 tohoto nařízení)

Image

Výše uvedená schvalovací značka připojená ke zvukovému varovnému zařízení prokazuje, že toto ZVZ třídy I bylo schváleno v Nizozemsku (E 4) pod schvalovacím číslem 002439. První dvě číslice schvalovacího čísla znamenají, že schválení bylo uděleno v souladu s požadavky nařízení č. 28 v původní verzi.

Poznámka

Schvalovací číslo musí být umístěno v blízkosti kružnice a musí být buď výše, nebo níže než písmeno E nebo napravo, nebo nalevo od tohoto písmene. Číslice, z nich je složeno schvalovací číslo, musí být na stejné straně od písmene E a musí směřovat ve stejném směru. Ve schvalovacím čísle je třeba se vyhnout používání římských číslic, aby se zabránilo záměně s jinými symboly.

II.   USPOŘÁDÁNÍ SCHVALOVACÍ ZNAČKY VOZIDLA, POKUD JDE O JEHO ZVUKOVÉ SIGNÁLY

(viz bod 13.4 tohoto nařízení)

Vzor A

Image

Výše uvedená schvalovací značka připojená k vozidlu prokazuje, že v souladu s nařízením č. 28 byl tento typ vozidla schválen v Nizozemsku (E 4), pokud jde o jeho zvukové signály.

Vzor B

Image

Výše uvedená schvalovací značka připojená k vozidlu prokazuje, že v souladu s nařízeními č. 28 a 24 byl tento typ vozidla schválen v Nizozemsku (E 4), pokud jde o jeho zvukové signály a emise znečišťujících látek z naftového motoru. V případě druhého z uvedených nařízení činí opravená hodnota absorpčního činitele 1,30 m–1.

---

| 16.12.2005 | CS | Úřední věstník Evropské unie | L 330/56 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

CS

Úřední věstník Evropské unie

L 330/56

---

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 44 – Jednotná ustanovení pro schvalování typu zádržných zařízení pro děti cestující v motorových vozidlech („dětské zádržné systémy“)

1.   PŮSOBNOST

1.1.   Tento předpis platí pro dětské zádržné systémy, které jsou vhodné k instalaci v motorových vozidlech se třemi nebo více koly a které nejsou určeny pro užívání se sklopnými sedadly nebo se sedadly směřujícími bočně.

2.   DEFINICE

Pro účely tohoto předpisu:

se „dětským zádržným systémem“ rozumí takové uspořádání součástí, které může obsahovat kombinaci popruhů nebo ohebných součástí s pojistnou sponou, seřizovacích zařízení, připevňovací kování a v některých případech přídavné zařízení jako je brašna na přenášení dítěte, dětský nosič, přídavná sedačka nebo nárazový štít, které lze ukotvit k motorovému vozidlu. Je navrženo tak, aby omezením pohyblivosti těla uživatele snižovalo nebezpečí zranění uživatele v případě srážky nebo prudkého zpomalení vozidla.

Dětské zádržné systémy se dělí na pět „hmotnostních skupin“:

2.1.1.1.   skupina 0 pro děti s hmotností menší než 10 kg;

2.1.1.2.   skupina 0+ pro děti s hmotností menší než 13 kg;

2.1.1.3.   skupina I pro děti s hmotností od 9 kg do 18 kg;

2.1.1.4.   skupina II pro děti s hmotností od 15 kg do 25 kg;

2.1.1.5.   skupina III pro děti s hmotností od 22 kg do 36 kg.

Dětské zádržné systémy se dělí na čtyři „kategorie“:

2.1.2.1.   systém „univerzální“ kategorie pro použití podle odstavců 6.1.1 a 6.1.3.1 na většině míst k sezení a zejména na těch místech, která se pokládají podle přílohy 13 dodatku 2 úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) za kompatibilní s touto kategorií dětských zádržných systémů;

2.1.2.2.   systém „omezené“ kategorie pro použití podle odstavců 6.1.1 a 6.1.3.1 v určených místech k sezení pro jednotlivé typy vozidel, která jsou označena buď výrobcem dětského zádržného systému nebo výrobcem vozidla;

2.1.2.3.   systém „polouniverzální“ kategorie pro použití podle odstavců 6.1.1 a 6.1.3.2;

systém kategorie „určité vozidlo“ pro použití buď

2.1.2.4.1.   ve určitých typech vozidel podle odstavců 6.1.2 a 6.1.3.3, nebo

2.1.2.4.2.   jako „zabudovaný“ dětský zádržný systém.

Dětské zádržné systémy se rozdělují na dvě třídy:

systém integrální třídy obsahující kombinaci popruhů nebo ohebných součástí s pojistnou sponou, seřizovací zařízení, připevňovací kování a v některých případech i přídavný sedák nebo ochranný nárazový štít, jenž je uzpůsoben k upevnění popruhem nebo popruhy, které jsou jeho nedílnou součástí;

systém neintegrální třídy, jenž může obsahovat částečný zádržný systém, který tvoří úplný dětský zádržný systém, je-li užíván společně s pásem pro dospělé, jenž obepíná tělo dítěte nebo zadržuje zařízení, v němž je dítě umístěno;

2.1.3.1.   „dílčím zádržným systémem“ se rozumí zařízení jako je přídavný sedák, které tvoří úplný dětský zádržný systém, je-li použito společně s pásem sedadla pro dospělé, jenž obepíná tělo dítěte nebo zadržuje zařízení, v němž je dítě umístěno;

2.1.3.2.   „přídavným sedákem“ se rozumí pevný sedák, který může být použit s pásem sedadla pro dospělé;

2.1.3.3.   „vodicím popruhem“ se rozumí popruh, který přidržuje ramenní popruh pásu sedadla pro dospělé v poloze vhodné pro dítě a u něhož lze efektivní polohu, v níž ramenní popruh mění svůj směr, seřídit pomocí zařízení, jež lze posouváním nahoru a dolů po popruhu umístit na úroveň ramene uživatele a pak v této poloze zablokovat. Vodicí popruh není určen k tomu, aby nesl podstatnou část dynamického zatížení.

2.2.   „Bezpečnostní dětskou sedačkou“ se rozumí dětský zádržný systém obsahující sedačku, ve které je dítě zadržováno;

2.3.   „pásem“ se rozumí dětský zádržný systém, jenž je kombinací popruhů s pojistnou sponou, seřizovacími zařízeními a připevňovacím kováním;

„sedačkou“ se rozumí konstrukce, která je podstatnou součástí dětského zádržného systému a je určena k umístění dítěte v poloze k sezení;

2.4.1.   „brašnou na přenášení dítěte“ se rozumí zádržný systém určený k umístění a zadržování dítěte v ležící poloze naznak nebo na břiše, s páteří dítěte kolmou ke střední podélné rovině vozidla. Brašna je řešena tak, aby v případě srážky byly zadržovací síly rozloženy na hlavu a tělo dítěte, s výjimkou jeho končetin;

2.4.2.   „zádržným systémem pro brašnu“ se rozumí zařízení užívané pro uchycení brašny na přenášení dítěte k nosné konstrukci vozidla;

2.4.3.   „dětským nosičem“ se rozumí zádržný systém určený k umístění dítěte v pololežící poloze tváří směrem dozadu. Nosič je řešen tak, aby v případě čelní srážky byly zadržovací síly rozloženy na hlavu a tělo dítěte, s výjimkou jeho končetin.

2.5.   „Opěrou sedačky“ se rozumí část dětského zádržného systému, jíž lze zvedat sedačku.

2.6.   „Opěrou dítěte“ se rozumí část dětského zádržného systému, jíž lze zvedat dítě uvnitř zádržného zařízení.

2.7.   „Nárazovým štítem“ se rozumí zařízení připevněné před dítětem a určené k rozložení zádržných sil na větší část výšky těla dítěte v případě čelního nárazu.

„Popruhem“ se rozumí ohebná součást určená k přenášení sil;

2.8.1.   „břišním popruhem“ se rozumí popruh, který buď v podobě úplného pásu nebo v podobě součásti takového pásu prochází před pánevní krajinou dítěte a zadržuje ji;

2.8.2.   „ramenním zádržným popruhem“ se rozumí část pásu zadržující horní část trupu dítěte;

2.8.3.   „rozkrokovým popruhem“ se rozumí popruh (nebo dělené popruhy, tvořené dvěma nebo více díly) upevněný k dětskému zádržnému systému a k břišnímu popruhu. Je umístěn tak, aby procházel mezi stehny dítěte; je určen k zamezení podklouznutí dítěte pod břišním pásem při normálním užívání a k zamezení pohybu břišního pásu směrem nahoru mimo pánev při nárazu;

2.8.4.   „popruhem zadržující dítě“ se rozumí popruh, který je podstatnou součástí pásu a zadržuje jen tělo dítěte;

2.8.5.   „připevňovacím popruhem dětského zádržného systému“ se rozumí popruh, jímž se dětský zádržný systém připevňuje k nosné konstrukci vozidla a který může být částí zádržného zařízení sedadla vozidla;

2.8.6.   „postrojovým pásem“ se rozumí soubor pásů sestávající z břišního pásu, ramenních zádržných popruhů a případně i z rozkrokového popruhu, pokud je jím vybaven;

2.8.7.   „pásem tvaru Y“ se rozumí pás, kde je kombinace popruhů vytvořena popruhem vedoucím mezi nohami dítěte a popruhem pro každé rameno.

„Sponou“ se rozumí rychlorozpínací zařízení umožňující držení dítěte zádržným systémem nebo držení zádržného systému nosnou konstrukcí vozidla, které lze rychle rozepnout. Spona může obsahovat seřizovací zařízení;

2.9.1.   „zapuštěným rozpínacím tlačítkem spony“ se rozumí takové tlačítko, které nesmí umožňovat rozepnutí spony pomocí koule o průměru 40 mm;

2.9.2.   „nezapuštěným rozpínacím tlačítkem spony“ se rozumí takové tlačítko, které musí umožňovat rozepnutí spony pomocí koule o průměru 40 mm.

„Seřizovacím zařízením“ se rozumí zařízení umožňující seřizování zádržného systému nebo jeho připevňovacích kování podle tělesných rozměrů uživatele, a/nebo tvarového uspořádání vozidla. Seřizovací zařízení může být buď součástí spony nebo být navíječem či jakoukoli jinou částí bezpečnostního pásu;

2.10.1.   „rychloseřizovacím zařízením“ se rozumí seřizovací zařízení, které lze ovládat jednou rukou jediným hladkým pohybem;

2.10.2.   „seřizovacím zařízením montovaným přímo na dětský zádržný systém“ se rozumí seřizovací zařízení pro nedílný postroj nainstalovaný přímo na dětském zádržném systému, které není přímo podpíráno popruhem, k jehož seřizování je určeno.

2.11.   „Připevňovacím kováním“ se rozumí součásti dětského zádržného systému, včetně upevňovacích součástí, která umožňují pevné spojení s nosnou konstrukcí vozidla buď přímo nebo prostřednictvím sedadla ve vozidle.

2.12.   „Zařízením k pohlcování energie“ se rozumí zařízení, které slouží k pohlcování energie nezávisle na popruhu nebo ve spojení s ním a tvoří součást dětského zádržného systému.

„Navíječem“ se rozumí zařízení určené k částečnému nebo úplnému uložení popruhu dětského zádržného systému. Tento pojem zahrnuje tato zařízení:

2.13.1.   „navíječ s automatickým blokováním“, navíječ, který umožňuje vytažení požadované délky popruhu a po sepnutí spony samočinné seřízení popruhu podle těla uživatele; dalšímu vytahování popruhu bez úmyslného zásahu uživatele je zabráněno;

„navíječ s nouzovým blokováním“, navíječ, který za normálních jízdních podmínek neomezuje volnost pohybu uživatele pásu. Toto zařízení je vybaveno součástmi k seřizování délky, které samočinně přizpůsobí popruh postavě uživatele, a blokovacím mechanismem, uváděným v činnost v případě nouze:

2.13.2.1.   zpomalením vozidla, vytažením popruhu z navíječe nebo jiným automatickým prostředkem (jednoduchá citlivost); nebo

2.13.2.2.   kombinací kterýchkoli z těchto prostředků (vícenásobná citlivost).

„Ukotvením zádržného systému“ se rozumí části nosné konstrukce vozidla nebo sedadla, k nimž se připevňují kování dětských zádržných systémů;

2.14.1.   „přídavným ukotvením“ se rozumí část nosné konstrukce vozidla nebo nosné konstrukce sedadla vozidla nebo kterákoli jiná část vozidla, k níž se má připevňovat dětský zádržný systém a která doplňuje kotevní úchyty schválené podle předpisu č. 14.

2.15.   „Směřujícím dopředu“ se rozumí směřující v normálním směru jízdy vozidla.

2.16.   „Směřujícím dozadu“ se rozumí směřující ve směru opačném, než je normální směr jízdy vozidla.

2.17.   „Nakloněnou polohou“ se rozumí zvláštní poloha sedačky, která umožňuje naklonění dítěte.

2.18.   „Polohou vleže/naznak/na břiše“ se rozumí klidová poloha v zádržném systému, kde alespoň hlava a tělo dítěte, s výjimkou končetin, spočívají na vodorovné ploše.

„Typem dětského zádržného systému“ se rozumí zádržný systém, jenž se neliší v podstatných rysech jako jsou:

2.19.1.   kategorie a hmotnostní skupina (skupiny), poloha a orientace (podle definice v odstavcích 2.15 a 2.16), ve kterých se má zádržný systém používat;

2.19.2.   geometrie dětského zádržného systému;

2.19.3.   rozměry, hmotnost, materiál a barva:

| | sedadla, |
| --- | --- |

sedadla,

| | čalounění
  a |
| --- | --- |

čalounění

a

| | nárazového štítu; |
| --- | --- |

nárazového štítu;

2.19.4.   materiál, vazba, rozměry a barva popruhů;

2.19.5.   tuhé součásti (spona, připevňovací kování atd.).

„Sedadlem vozidla“ se rozumí konstrukce, která může, avšak nemusí být nedílnou součástí nosné konstrukce vozidla, úplná s čalouněním, poskytující jedno místo k sezení pro dospělou osobu. V této souvislosti:

2.20.1.   „skupinou sedadel vozidla“ se rozumí buď sedadlo lavicového typu nebo několik sedadel oddělených, avšak uspořádaných vedle sebe (tj. tak, že přední kotevní úchyty jednoho sedadla jsou v jedné řadě s předními nebo zadními úchyty jiného sedadla nebo na přímce procházející mezi oběma kotevními úchyty), přičemž každé sedadlo poskytuje místo k sezení pro jednu nebo více dospělých osob;

2.20.2.   „lavicovým sedadlem vozidla“ se rozumí úplná nosná konstrukce s čalouněním poskytující více než jedno místo k sezení pro dospělé;

2.20.3.   „předními sedadly vozidla“ se rozumí skupina sedadel umístěná v nejpřednější části prostoru pro cestující, tj. přímo před nimi není žádné jiné sedadlo;

2.20.4.   „zadními sedadly vozidla“ se rozumí pevná, dopředu směřující sedadla umístěná za jinou skupinou sedadel.

„Seřizovacím systémem“ se rozumí úplné zařízení, jímž lze sedadlo nebo jeho části nastavit do polohy vyhovující postavě sedící dospělé osoby; toto zařízení může zejména dovolovat:

2.21.1.   podélné přestavení nebo

2.21.2.   svislé přestavení nebo

2.21.3.   úhlové přestavení.

2.22.   „Ukotvením sedadla“ se rozumí systém, včetně příslušných částí nosné konstrukce vozidla, jímž je sedadlo pro dospělé jako celek připevněno k nosné konstrukci vozidla.

„Typem sedadla“ se rozumí kategorie sedadel pro dospělé, jež se neliší v podstatných rysech, jako jsou:

2.23.1.   tvar, rozměry a materiál nosné konstrukce sedadla;

2.23.2.   typy a rozměry systémů pro seřizování opěradla a zajišťovacích systémů a

2.23.3.   typ a rozměry kotevních úchytů bezpečnostních pásů pro dospělé na sedadle, ukotvení sedadla a příslušných částí nosné konstrukce vozidla.

2.24.   „Přestavovacím systémem“ se rozumí zařízení umožňující úhlové nebo podélné přestavení sedadla pro dospělé nebo některé z jeho částí, bez pevné mezilehlé polohy, aby se usnadnilo nastupování a vystupování cestujících a nakládání a vykládání předmětů.

2.25.   „Zajišťovacím systémem“ se rozumí zařízení zajišťující udržování sedadla pro dospělé a jeho částí v poloze pro používání.

„Aretačním zařízením“ se rozumí zařízení, které blokuje a zabraňuje pohybu jedné části popruhu bezpečnostního pásu pro dospělé vůči jiné části popruhu téhož pásu. Uvedený termín zahrnuje následující třídy:

2.26.1.   „zařízení třídy A“, které zabraňuje dítěti vytáhnout popruh břišního pásu z navíječe přes břišní část pásu, je-li pro zachycení dítěte použit přímo bezpečnostní pás pro dospělé. Pokud je toto zařízení dodáváno společně se zádržným systémem skupiny I, je v souladu s odstavcem 6.2.9;

2.26.2.   „zařízení třídy B“, které umožňuje udržet působící napnutí břišní části bezpečnostního pásu pro dospělé, je-li pro zadržení dětského zádržného systému použit bezpečnostní pás pro dospělé. Toto zařízení má zabránit vyklouznutí popruhu z navíječe skrz toto zařízení, což by mělo za následek uvolnění napnutí popruhu a uvedení zádržného systému do nevhodné polohy.

2.27.   „Speciální zádržný systém“ je zádržný systém navržený pro děti, které mají speciální potřeby vzhledem ke svému tělesnému nebo duševnímu postižení; toto zařízení může umožňovat použití přídavných zádržných zařízení pro jakoukoli část těla dítěte, ale musí obsahovat minimální primární zádržné prostředky, které vyhovují požadavkům tohoto předpisu.

3.   ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ

3.1.   Žádost o schválení typu dětského zádržného systému podává držitel obchodní značky nebo jeho řádně zplnomocněný zástupce.

Žádost o schválení jednotlivých typů dětského zádržného systému musí být provázena:

3.2.1.   technickým popisem dětského zádržného systému s vyznačením popruhů a jiných použitých materiálů, spolu s výkresy částí, z nichž se dětský zádržný systém skládá, a u navíječů montážními návody pro tyto navíječe a pro jejich čidla, prohlášením o toxicitě (odstavec 6.1.5) a hořlavosti (odstavec 6.1.6); na výkresech musí být vyznačeno místo určené pro číslo schválení a doplňkový symbol(y) u kružnice značky schválení. V popisu musí být uvedena barva modelu předloženého ke schválení;

3.2.2.   čtyřmi vzorky dětského zádržného systému;

3.2.3.   10 metry délky každé kategorie popruhu použitého v dětském zádržném systému; a

3.2.4.   dalšími vzorky, které se musí dodat na žádost pověřené technické zkušebny;

3.2.5.   návody a detaily balení podle níže uvedeného odstavce 14;

3.2.6.   v případě brašen na přenášení dítěte, jestliže může být zádržný systém pro brašnu použit pro více typů brašen, musí výrobce zádržného systému dodat jejich seznam.

3.3.   Pokud se k připevnění dětského zádržného systému užívá schváleného bezpečnostního pásu pro dospělé, musí být v žádosti stanovena kategorie bezpečnostního pásu pro dospělé, který se má používat, například statické břišní pásy.

3.4.   Příslušný orgán musí před udělením schválení ověřit, zda existují vyhovující ujednání k zajištění účinné kontroly shody výroby, ještě před udělení schválení typu.

4.   OZNAČENÍ

4.1.   Vzorky dětského zádržného systému předaného ke schválení podle ustanovení odstavců 3.2.2 a 3.2.3 musí být označeny zřetelně a nesmazatelně názvem, počátečními písmeny nebo obchodní značkou výrobce.

4.2.   Jedna z částí zádržného systému, která je vyrobena z plastů (skořepina, nárazový štít, přídavný sedák atd.), s výjimkou popruhu (popruhů) nebo postroje, musí být zřetelně (a nesmazatelně) označena rokem výroby.

4.3.   Pokud se zádržný systém má používat v kombinaci s bezpečnostním pásem pro dospělé, musí být zřetelně označen správný dráha popruhu pomocí nákresu trvale připevněného k zádržnému systému. Je-li zádržný systém udržován na svém místě bezpečnostním pásem pro dospělé, musí být dráhy popruhů na výrobku jasně označeny barevným kódem. U zádržného systému směřujícího dopředu musí být dráhy popruhů bezpečnostního pásu označeny červeně a u systému směřujícího dozadu modře. Stejné barevné označení se použije u štítků na zádržném zařízení, na kterých jsou zobrazeny způsoby použití.

Na výrobku musejí být barevnými kódy nebo slovním označením jasně rozlišeny oddělené dráhy břišní a ramenní části bezpečnostního pásu.

Označení určené v tomto odstavci musí být viditelné při umístění zádržného systému ve vozidle. Pro systémy skupiny 0 musí být toto označení viditelné, i když je v něm dítě umístěno.

4.4.   Na dětských zádržných systémech směřujících dozadu musí být trvale připevněný štítek, viditelný v instalované poloze s upozorněním: „VELKÉ NEBEZPEČÍ - nepoužívejte na sedadlech vybavených airbagy“; nápis na tomto štítku musí být v jazyce země, v níž se toto zařízení prodává.

4.5.   V bezprostřední oblasti místa, kde hlava dítěte spočívá v dětském zádržném systému, a na viditelné ploše dětského zádržného systému, dětského zádržného systému směřujícího dozadu musí být dále trvalým způsobem připevněn následující štítek (uvedená textová informace je minimem).

Tento štítek musí obsahovat nápisy v jazyce (jazycích) země, v níž se zařízení prodává.

Minimální rozměr štítku: 60 × 120 mm

Image

4.6.   V případě dětského zádržného systému, který může být použit s orientací směrem dopředu i směrem dozadu, obsahuje štítek slova:

„Důležité – neužívejte zařízení směrem dopředu pro děti s hmotností pod... (viz návod)“

4.7.   U dětských zádržných systémů, které mají alternativní dráhy popruhů, musí být alternativní místa styku dětského zádržného systému s bezpečnostním pásem pro dospělého, která přenášejí zatížení, označena trvalým způsobem. Toto označení musí udávat, že jde o alternativní dráhu popruhu, a musí být ve shodě s výše uvedenými požadavky na značení pro sedadla směřující dopředu a sedadla směřující dozadu.

4.8.   Jestliže dětské zádržné zařízení obsahuje alternativní místa styku přenášející zatížení, musí označení požadované podle odstavce 4.3 zahrnovat údaj, že alternativní dráha popruhu je popsána v návodu k použití.

5.   SCHVÁLENÍ

5.1.   Předtím než bude možno udělit schválení, musí všechny vzorky dodané ke schválení podle výše uvedených odstavců 3.2.2 a 3.2.3 ve všech ohledech vyhovovat požadavkům stanoveným v odstavcích 6 až 8 tohoto předpisu.

5.2.   Každému schvalovanému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (nyní 03, což odpovídá sérii změn 03, která vstoupila v platnost dne 12. září 1995) udávají sérii změn, která zahrnuje nejnovější závažné technické změny předpisu v době vydání schválení. Táž smluvní strana nesmí přidělit totéž číslo jinému typu dětského zádržného systému, pro který platí tento předpis.

5.3.   Osvědčení o schválení nebo o rozšíření nebo o odmítnutí schválení dětského zádržného systému podle tohoto předpisu se prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu zašle stranám dohody, které používají tento předpis.

Na každý dětský zádržný systém shodný s typem schváleným podle tohoto předpisu se kromě značek předepsaných v odstavci 4. vyznačí na vhodném místě následující údaje:

mezinárodní značka schválení, která se skládá z:

5.4.1.1.   kružnice, ve které je písmeno „E“, za nímž je uvedeno rozlišovací číslo státu, který udělil schválení (1) a

5.4.1.2.   čísla schválení;

a z následujících doplňkových symbolů:

5.4.2.1.   slovo „univerzální“, „omezená“, „polouniverzální“ nebo „určité vozidlo“ podle kategorie zádržného systému;

5.4.2.2.   rozsah hmotností, pro který byl dětský zádržný systém konstruován, a to: 0–10 kg; 0–13 kg; 9–18 kg; 15–25 kg; 22–36 kg; 0–18 kg; 9–25 kg; 15–36 kg; 0–25 kg; 9–36 kg; 0–36 kg.

5.4.2.3.   symbol „Y“ v případě, že zádržné zařízení obsahuje rozkrokový pás, podle požadavků doplňku 3 k sérii změn 02 předpisu;

5.4.2.4.   symbol „S“ pro případ „Speciální zádržný systém“.

5.5.   V příloze 2 tohoto předpisu je uveden příklad uspořádání značky schválení.

5.6.   Údaje zmíněné v odstavci 5.4 musí být dobře čitelné a nesmazatelné a mohou se vyznačit buď pomocí štítku nebo přímým označením. Štítek nebo označení musí být odolné proti opotřebení.

5.7.   Štítky zmíněné v odstavci 5.6 mohou být vydány buď orgánem, který udělil schválení, nebo z pověření tohoto orgánu výrobcem.

6.   VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE

6.1.   Umístění a připevnění ve vozidle

6.1.1.   Požívání dětských zádržných systémů kategorií „univerzální“, „polouniverzální“ a „omezená“ je přípustné na předních i zadních sedadlech, jsou-li zádržné systémy připevněny podle návodu výrobce.

6.1.2.   Používání dětských zádržných systémů kategorie „určité vozidlo“ je přípustné na všech sedadlech a také v zavazadlovém prostoru, jsou-li zádržné systémy připevněny podle návodu výrobce. Konstrukce zádržných systémů směřujících dozadu musí zaručit, že hlava dítěte je podepřena, kdykoli je systém připraven k použití. Toto podepření se určí jako kolmice na opěradlo sedadla procházející přímkou v úrovni očí, přičemž průsečík musí být nejméně 40 mm pod začátkem zaoblení opěrky hlavy.

Dětský zádržný systém se musí připevnit ke konstrukci vozidla nebo ke konstrukci sedadla podle kategorie, do které patří;

6.1.3.1.   pro kategorie „univerzální“ a „omezené“ jen pomocí bezpečnostního pásu pro dospělé (s navíječem nebo bez něj), který splňuje požadavky předpisu č. 16 (nebo rovnocenného předpisu), připevněného ke kotevním úchytům splňujícím požadavky předpisu č. 14 (nebo odpovídajícího předpisu);

6.1.3.2.   pro kategorii „polouniverzální“: pomocí dolních kotevních úchytů předepsaných v předpisu č. 14 a přídavných úchytů vyhovujících doporučení podle přílohy 11 tohoto předpisu;

6.1.3.3.   pro kategorii „určité vozidlo“: pomocí kotevních úchytů zkonstruovaných výrobcem vozidla nebo výrobcem dětského zádržného systému.

6.1.3.4.   U dětských zádržných popruhů nebo připevňovacích popruhů dětského zádržného systému využívajících kotevní úchyty pásů, ke kterým je již připevněn pás nebo pásy pro dospělé, musí schvalovací zkušebna ověřit, zda:

| | skutečná poloha kotvení pro dospělé odpovídá schválení podle předpisu č. 14 nebo rovnocenného předpisu; |
| --- | --- |

skutečná poloha kotvení pro dospělé odpovídá schválení podle předpisu č. 14 nebo rovnocenného předpisu;

| | správné funkci každého z obou zařízení není bráněno druhým zařízením; |
| --- | --- |

správné funkci každého z obou zařízení není bráněno druhým zařízením;

| | spony pro dospělé a pro přídavný systém nesmí být zaměnitelné. |
| --- | --- |

spony pro dospělé a pro přídavný systém nesmí být zaměnitelné.

U dětských zádržných systémů užívajících tyče nebo zvláštní zařízení připojená ke kotvícím úchytům schváleným dle předpisu č. 14, která přemisťují skutečnou polohu kotvení mimo oblast předpisu č. 14, se použijí následující body:

| | taková zařízení budou schválena pouze jako zařízení pro polouniverzální nebo určitá vozidla; |
| --- | --- |

taková zařízení budou schválena pouze jako zařízení pro polouniverzální nebo určitá vozidla;

| | na tyč a upevnění použije schvalovací zkušebna požadavky přílohy 11 tohoto předpisu; |
| --- | --- |

na tyč a upevnění použije schvalovací zkušebna požadavky přílohy 11 tohoto předpisu;

| | tyč bude zahrnuta do dynamické zkoušky, zatížení bude působit v místě středu tyče a při jejím největším vysunutí, je-li nastavitelná; |
| --- | --- |

tyč bude zahrnuta do dynamické zkoušky, zatížení bude působit v místě středu tyče a při jejím největším vysunutí, je-li nastavitelná;

| | účinná poloha a funkce jakéhokoliv kotvení pro dospělé, ke kterému je tyč upevněna, nesmí být porušena. |
| --- | --- |

účinná poloha a funkce jakéhokoliv kotvení pro dospělé, ke kterému je tyč upevněna, nesmí být porušena.

6.1.4.   Přídavný sedák se musí zadržovat buď bezpečnostním pásem pro dospělé, s použitím zkoušky specifikované v odstavci 8.1.4, nebo samostatnými prostředky.

6.1.5.   Výrobce dětského zádržného systému potvrdí písemnou formou, že toxicita materiálů použitých při výrobě zádržných systémů a dosažitelných upoutanému dítěti odpovídá příslušným částem normy CEN Bezpečnost hraček, část 3 (červen 1982). Provedení zkoušek potvrzujících platnost prohlášení závisí na uvážení zkušebního orgánu. Tento odstavec neplatí pro zádržné systémy skupin II a III.

6.1.6.   Výrobce zádržných systémů potvrdí písemnou formou, že hořlavost materiálů použitých při výrobě zádržného systému je v souladu s odpovídajícími odstavci úplného usnesení EHK o konstrukci vozidel (R.E.3) (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.1, odstavec 1.42). Provedení zkoušek potvrzujících platnost prohlášení závisí na uvážení zkušebního orgánu.

6.1.7.   V případě dozadu směřujících dětských zádržných systémů, které jsou opřeny o přístrojovou desku, se pro účel schválení podle tohoto předpisu předpokládá, že je přístrojová deska dostatečně tuhá.

6.1.8.   U zádržného systému kategorie „univerzální“ nesmí být při měření dětského zádržného systému na stavu pro dynamické zkoušky hlavní působiště síly mezi dětským zádržným systémem a bezpečnostním pásem pro dospělé ve vzdálenosti menší než 150 mm od osy Cr. Tento požadavek se použije na všechny možnosti seřízení. Další alternativní dráhy pásu jsou přípustné. Má-li pás alternativní dráhu, musí výrobce tuto alternativní polohu výslovně uvést v návodu k použití, jak vyžaduje odstavec 14. Při zkoušce s použitím takové alternativní dráhy (drah) pásu musí zádržný systém splňovat všechny požadavky tohoto předpisu s výjimkou tohoto odstavce.

6.1.9.   Maximální délku pásu pro dospělé, který může být použit k připevnění dětského zádržného systému kategorie „univerzální“ na stavu pro dynamické zkoušky, stanoví příloha 13 tohoto předpisu.

Pro kontrolu splnění tohoto požadavku se dětský zádržný systém připevní na zkušební stav vhodným normalizovaným bezpečnostním pásem, který je popsán v příloze 13. Zkušební figurína se nesmí instalovat, pokud by konstrukce zádržného systému vyžadovala větší délku použitého pásu. U instalovaného dětského zádržného systému musí být bezpečnostní pás zatížen pouze zatížením normalizovaného navíječe, je-li použit. Tato podmínka musí být při použití navíječe pásu splněna s tím, že na cívce musí zůstat navinuto nejméně 150 mm pásu.

6.1.10.   Dětské zádržné systémy skupin 0 a 0+ se nesmějí používat jako systémy směřující dopředu.

6.2.   Konfigurace

Konfigurace zádržného systému musí být taková, aby

6.2.1.1.   zádržný systém poskytoval požadovanou ochranu v jakékoli zamýšlené poloze zádržného systému; u „speciálních zádržných systémů“ musí hlavní zádržný prostředek poskytovat požadovanou ochranu v jakékoli zamýšlené poloze zádržného systému bez použití přídavných zádržných zařízení, kterými může být vybaven;

6.2.1.2.   bylo možné dítě snadno a rychle uložit a vyjmout; jde-li o dětský zádržný systém, ve kterém je dítě zadržováno postrojovým pásem nebo pásem tvaru Y bez navíječe, musí být každý ramenní zádržný popruh a břišní popruh schopen vzájemného pohybu při postupu předepsaném v odstavci 7.2.1.4.

V těchto případech může být soubor pásů dětského zádržného systému navržen tak, že je tvořen dvěma nebo více spojovacími částmi. U „speciálních zádržných systémů“ se připouští, aby přídavná zádržná zařízení snížila rychlost, kterou bude dítě ukládáno a vyjímáno. Přídavné zařízení však musí být uzpůsobeno pro co možná nejrychlejší uvolnění.

6.2.1.3.   Jestliže je možné měnit sklon zádržného systému, nesmí tato změna sklonu vyžadovat opětovné ruční seřízení popruhů. Ke změně sklonu zádržného systému je potřebná přiměřená ruční manipulace.

6.2.1.4.   Zádržný systém skupiny 0, 0+ a I musí udržet dítě v poloze, která zajišťuje požadovanou ochranu, i když dítě spí.

6.2.1.5.   Aby se zabránilo podklouznutí dítěte pod pás, ať už při nárazu či neposedností dítěte, je u všech zádržných systémů skupiny I obsahujících nedílný systém postrojového pásu a směřujících dopředu vyžadován rozkrokový popruh. S připojeným rozkrokovým popruhem a při jeho nastavení na nejdelší polohu, je-li nastavitelný, nesmí být možné umístit břišní popruh nad pánev figuríny o hmotnosti 9 kg ani o hmotnosti 15 kg.

6.2.2.   Všechna zádržná zařízení pro skupiny I, II a III využívající „břišní popruh“ musí mít tento „břišní popruh“ veden tak, aby bylo zajištěno, že zatížení přenášené „břišním popruhem“ je přenášeno přes pánev.

6.2.3.   Všechny popruhy zádržného systému musí být uspořádány tak, aby za normálního používání nebyly nepohodlné uživateli nebo netvořily nebezpečnou konfiguraci. Vzdálenost mezi ramenními popruhy v blízkosti krku musí být nejméně tak velká, jako je šířka krku příslušné figuríny.

Souprava nesmí měkké části těla dítěte (břicho, rozkrok atd.) vystavovat nadměrnému tlaku. Konstrukce musí být taková, že v případě srážky nesmí na temeno hlavy dítěte působit tlaková zatížení.

6.2.4.1.   Pásy ve tvaru Y se smějí používat jen v dětských zádržných systémech směřujících dozadu (brašnách na přenášení dítěte).

Dětský zádržný systém musí být konstruován a namontován tak, aby:

6.2.5.1.   na nejmenší možnou míru snižoval nebezpečí zranění dítěte nebo jiných cestujících ve vozidle ostrými hranami nebo výčnělky (definovanými např. předpisem č. 21);

6.2.5.2.   nevykazovalo ostré hrany nebo výčnělky, jež by mohly způsobit poškození potahů sedadel nebo oděvů cestujících;

6.2.5.3.   nevystavovalo měkké části těla dítěte (břicho, rozkrok atd.) přídavným setrvačným silám, jež vyvolává;

6.2.5.4.   bylo zajištěno, že jeho tuhé části v místech, v nichž se dotýkají popruhů, neměly ostré hrany, jež by mohly popruhy odírat.

6.2.6.   Kterákoli část provedená oddělitelně tak, aby bylo možno součásti připevňovat a odpojovat, musí být konstruována tak, aby bylo pokud možno vyloučeno nebezpečí nesprávného namontování a užívání. „Speciální zádržné systémy“ mohou obsahovat přídavná zádržná zařízení; tato zařízení musí být konstruována tak, aby nedošlo k jakémukoli riziku z nesprávné montáže a aby jejich prostředky pro uvolnění a způsob použití byly v případě nouze pro záchrance okamžitě zřejmé.

6.2.7.   Pokud dětský zádržný systém určený pro skupinu I, pro skupinu II a kombinaci skupin I a II zahrnuje sedačku s opěradlem, nesmí být jeho vnitřní výška stanovená podle schématu v příloze 12 menší než 500 mm.

6.2.8.   Smějí se užívat navíječe jen s automatickým blokováním nebo s nouzovým blokováním.

6.2.9.   U zařízení určených pro hmotnostní skupinu I nesmí být možné, aby dítě snadno uvolnilo tu část systému, která po usazení dítěte zadržuje pánev; každé zařízení, které je k tomu určeno, musí být trvale upevněno k dětskému zádržnému systému.

6.2.10.   Dětský zádržný systém může být konstruován pro užívání ve více než jedné hmotnostní skupině nebo více než jedním dítětem za předpokladu, že je způsobilý vyhovět požadavkům stanoveným pro každou z dotyčných skupin. Dětský zádržný systém kategorie „univerzální“ musí splňovat požadavky této kategorie pro všechny hmotnostní skupiny, pro které byl schválen.

6.2.11.   Dětské zádržné systémy s navíječem

Pokud je dětský zádržný systém vybaven navíječem, musí navíječ vyhovovat požadavkům odstavce 7.2.3.

6.2.12.   U přídavného sedáku se musí vyzkoušet, jak snadno popruhy a jazyk pásu pro dospělé procházejí připevňovacími body. To se vztahuje zvláště na přídavné sedáky, které jsou konstruovány pro přední sedadla a jejichž dosedací části mohou být dlouhé a polotuhé. Pevná spona nesmí projít upevňovacími body přídavných sedadel ani umožňovat polohu pásu zcela odlišnou od polohy na zkušebním vozíku.

6.2.13.   Je-li dětský zádržný systém konstruován pro více než jedno dítě, musí být každý zádržný systém plně nezávislý, pokud se týče přenosu zatížení i seřízení.

6.2.14.   Dětské zádržné systémy, které zahrnují nafukovací části, musí být konstruovány tak, aby podmínky používání (tlak, teplota, vlhkost) neměly žádný vliv na jejich schopnost vyhovět požadavkům tohoto předpisu.

7.   ZVLÁŠTNÍ SPECIFIKACE

7.1.   Ustanovení platná pro smontovaný zádržný systém

7.1.1.   Odolnost proti korozi

7.1.1.1.   Úplný dětský zádržný systém nebo jeho části vystavené korozi se podrobí korozní zkoušce specifikované v odstavci 8.1.1.

7.1.1.2.   Po korozní zkoušce předepsané v odstavcích 8.1.1.1 a 8.1.1.2 nesmějí být prostým okem kvalifikovaného pozorovatele viditelné žádné známky poškození ani značnější koroze, jež by mohly narušit správnou funkci dětského zádržného systému.

7.1.2.   Pohlcování energie

7.1.2.1.   U všech zařízení s opěradly musí být vnitřní povrch stanovené v příloze 18 tohoto tvořen materiálem se špičkovým zrychlením menším než 60 g, při měření podle přílohy 17 tohoto předpisu. Tento požadavek platí také pro oblasti nárazových štítů, které se nacházejí v oblasti nárazu hlavy.

7.1.3.   Převrácení

7.1.3.1.   Dětský zádržný systém musí být zkoušen podle odstavce 8.1.2; figurína nesmí vypadnout ze zařízení, a je-li zkoušené sedadlo v převrácené poloze, hlava figuríny se nesmí ve svislém směru vzhledem ke zkoušenému sedadlu ze své původní polohy posunout o více než 300 mm.

7.1.4.   Dynamická zkouška

7.1.4.1.   Všeobecně

Dětský zádržný systém se podrobí dynamické zkoušce v souladu s odstavcem 8.1.3.

7.1.4.1.1.   Dětské zádržné systémy kategorie „univerzální“, „omezená“ a „polouniverzální“ se zkouší na zkušebním vozíku pomocí zkušebního sedadla předepsaného v odstavci 6 a podle odstavce 8.1.3.1.

Dětské zádržné systémy pro kategorii „určité vozidlo“ musí být zkoušeny na každém modelu vozidla, pro který je zádržný systém určen. Pověřená technická zkušebna může snížit počet zkoušených modelů vozidel, jestliže se výrazně neliší z hledisek uvedených v odstavci 7.1.4.1.2.3. Dětský zádržný systém se může zkoušet jedním z následujících způsobů:

7.1.4.1.2.1.   v úplném vozidle podle odstavce 8.1.3.3;

7.1.4.1.2.2.   v karoserii vozidla na zkušebním vozíku podle odstavce 8.1.3.2; nebo,

7.1.4.1.2.3.   v částech karoserie vozidla, které dostatečně reprezentují nosnou konstrukci vozidla a nárazové plochy. Je-li dětský zádržný systém určen pro použití na zadním sedadle, musí část karoserie obsahovat opěradlo předního sedadla, zadní sedadlo, podlahu, sloupky B a C a střechu. Je-li dětský zádržný systém určen pro použití na předním sedadle, musí části karoserie obsahovat přístrojovou desku, sloupky A, čelní sklo, všechny páčky a knoflíky instalované na podlaze nebo na konzole, přední sedadlo, podlahu a střechu. Dále, je-li dětský zádržný systém určen pro použití v kombinaci s bezpečnostním pásem pro dospělé, musí části karoserie obsahovat odpovídající pás (pásy) pro dospělé. Pověřená technická zkušebna provádějící zkoušku může povolit vynechání dílů, pokud o nich bylo zjištěno, že jsou zbytečné. Zkouška se provede podle odstavce 8.1.3.2.

7.1.4.1.3.   Dynamická zkouška se provádí s dětskými zádržnými systémy, které předtím nebyly pod zatížením.

7.1.4.1.4.   Během dynamické zkoušky se žádná část dětského zádržného systému skutečně přispívající k udržování dítěte ve správné poloze nesmí roztrhnout a žádné spony ani zajišťovací systém nebo přestavovací systém se nesmějí uvolnit.

7.1.4.1.5.   V případě neintegrálního typu se musí použitý bezpečnostní pás shodovat s normalizovaným pásem, včetně konzol kotevních úchytů, jak je předepsáno v příloze 13 tohoto předpisu. Toto neplatí pro schvalování zařízení pro „určité vozidlo“, kde se použije skutečný bezpečnostní pás tohoto vozidla.

7.1.4.1.6.   Jestliže je dětský zádržný systém pro „určité vozidlo“ instalován do oblasti za nejzadnějším dopředu směřujícím místem sezení pro dospělé (např. v zavazadlovém prostoru), musí se jedna zkouška provést na úplném vozidle s největší figurínou/figurínami, jak je stanoveno v odstavci 8.1.3.3.3. Ostatní zkoušky, včetně kontroly shodnosti výroby, se mohou provést podle odstavce 8.1.3.2, pokud si to výrobce přeje.

7.1.4.1.7.   V případě „speciálního zádržného systému“ se každá dynamická zkouška specifikovaná v tomto předpisu provede pro každou hmotnostní skupinu dvakrát: poprvé při použití hlavních zádržných prostředků a podruhé s použitím všech zádržných zařízení. Při těchto zkouškách se věnuje zvláštní pozornost požadavkům v odstavcích 6.2.3 a 6.2.4.

7.1.4.1.8.   V průběhu dynamických zkoušek se normalizovaný bezpečnostní pás použitý k instalaci dětského zádržného systému nesmí uvolnit ze žádného vedení nebo blokovacího zařízení použitého při zkoušce.

7.1.4.2.   Zrychlení hrudníku (2)

7.1.4.2.1.   Výsledné zrychlení hrudníku nesmí překročit hodnotu 55 g s výjimkou časových úseků, jejichž celková doba nepřesahuje 3 ms.

7.1.4.2.2.   Svislá složka zrychlení od břicha k hlavě nesmí překročit hodnotu 30 g s výjimkou časových úseků, jejichž celková doba nepřesahuje 3 ms.

7.1.4.3.   Průnik do břicha (3)

7.1.4.3.1.   Při ověřování popsaném v příloze 8 dodatku 1 odst. 5.3, nesmějí být viditelné žádné známky průniku do modelovací hmoty břicha způsobeného kteroukoli částí zádržného zařízení.

7.1.4.4.   Přestavení figuríny

Dětské zádržné systémy kategorie „univerzální“, „omezené“ a „polouniverzální“:

7.1.4.4.1.1.   Dětské zádržné systémy směřující dopředu: hlava figuríny nesmí přesáhnout roviny BA a DA vyznačené na následujícím obrázku 1.

Image

Dětské zádržné systémy směřující dozadu:

7.1.4.4.1.2.1.   Dětské zádržné systémy opřené o přístrojovou desku: hlava figuríny nesmí přesáhnout roviny AD a DCr vyznačené na následujícím obrázku 2.

Image

7.1.4.4.1.2.2.   Dětské zádržné systémy skupiny 0, které se neopírají se o přístrojovou desku, a brašny na přenášení dítěte: hlava figuríny nesmí přesáhnout roviny AB, AD a DE vyznačené na následujícím obrázku 3.

Image

7.1.4.4.1.2.3.   Dětské zádržné systémy jiné než skupina 0, které se neopírají o přístrojovou desku:

Hlava figuríny nesmí přesáhnout roviny FD, FG a DE vyznačené na následujícím obrázku 4.

V případě, že se takový dětský zádržný systém dotýká tyče o průměru 100 mm a jsou splněna všechna zkušební kritéria, musí se vykonat další dynamická zkouška (náraz zepředu) s nejtěžší figurínou, která je určena pro takový tento zádržný systém, a bez tyče o průměru 100 mm. Požadavkem na tuto zkoušku je, aby byla splněna všechna kritéria kromě přestavení dopředu.

Image

7.1.4.4.2.   Dětské zádržné systémy kategorie pro „určité vozidlo“: provádí-li se zkoušení v úplném vozidle nebo v kostře karoserie vozidla, nesmí hlava přijít do styku s žádnou částí vozidla. Dojde-li však k dotyku, musí být rychlost nárazu hlavy menší než 24 km/h, přičemž část, na kterou se narazí, musí vyhovovat požadavkům zkoušky pohlcování energie stanoveným v příloze 4 předpisu č. 21. Po zkoušce s úplným vozidlem musí být možné vyjmout figurínu ze zádržného systému bez použití nástrojů.

Tepelná odolnost

7.1.5.1.   Spony, navíječe, seřizovací zařízení a aretační zařízení, která mohou být ovlivněna teplotou, je nutno podrobit zkoušce tepelné odolnosti podle odstavce 8.2.8.

7.1.5.2.   Po zkoušce tepelné odolnosti předepsané v odstavci 8.2.8.1 nesmí kvalifikovaný pozorovatel vidět pouhým okem známky poškození, které by mohlo ohrozit správnou funkci dětského zádržného systému.

7.2.   Ustanovení platná pro jednotlivé součástí zádržného systému

7.2.1.   Spona

7.2.1.1.   Spona musí být konstruována tak, aby byla vyloučena jakákoli možnost nesprávné manipulace. To mimo jiné znamená, že nesmí být možné, aby zůstala v částečně zapnuté poloze; nesmí být možné neúmyslně zaměnit části spony, když se spona zapíná; spona se musí zapnout pouze tehdy, když do sebe zapadnou všechny části. V místech, kde se spona dotýká dítěte, nesmí být její šířka menší než nejmenší šířka popruhu stanovená v odstavci 7.2.4.1.1. Tento odstavec se nepoužije pro soupravy pásů již schválené podle předpisu EHK č. 16 nebo podle jakékoliv rovnocenné platné normy. V případě „speciálních zádržných systémů“ musí požadavkům odstavců 7.2.1.1 až 7.2.1.9 včetně vyhovět pouze spona na hlavním prostředku zádržného systému.

7.2.1.2.   Spona musí zůstat sepnutá v jakékoliv poloze, i tehdy, když není napnutá. Musí být snadno ovladatelná a uchopitelná. Musí být možné ji rozepnout tlakem na tlačítko nebo na podobné zařízení. Povrch, na který musí být takový tlak vyvozen, musí mít v poloze skutečného rozepnutí: u zapuštěných zařízení plochu nejméně 4,5 cm2 a šířku nejméně 15 mm; u nezapuštěných zařízení plochu 2,5 cm2 a šířku nejméně 10 mm. Šířka musí být menší z obou rozměrů tvořících předepsanou plochu a musí být měřena ve směru kolmém ke směru pohybu uvolňovacího tlačítka.

7.2.1.3.   Plocha uvolňovacího ústrojí spony musí mít červenou barvu; tuto barvu nesmí mít žádná jiná část spony.

Dítě musí být možné uvolnit ze zádržného systému jednoduchou manipulací s jedinou sponou. Pro skupinu 0 a 0+ je přípustné vyjmout dítě spolu se zařízeními jako např. dětský nosič, brašna na přenášení dítěte, úchyty brašny, jestliže se zádržný systém může uvolnit manipulací s nejvýše dvěma sponami.

7.2.1.4.1.   Spona mezi ramenními popruhy postrojového pásu nemusí splňovat požadavek jednoduchého ovládání podle odstavce 7.2.1.4.

7.2.1.5.   Spona pro hmotnostní skupiny II a III musí být umístěna tak, aby na ni dítě cestující ve vozidle mohlo dosáhnout. Kromě toho musí být spona pro všechny hmotnostní skupiny umístěna tak, aby její účel a způsob rozepínání byly zachránci v případě nouze ihned zřejmé.

7.2.1.6.   Rozepnutí spony musí umožnit vyjmutí dítěte nezávisle na tom, zda jde o „sedačku“, „opěru sedačky“ nebo „nárazový štít“, pokud jsou namontovány, a jestliže zařízení obsahuje též rozkrokový popruh, musí být možno i tento popruh uvolnit rozepnutím téže spony.

7.2.1.7.   Spona musí vyhovět požadavkům zkoušce tepelné odolnosti uvedeným v odstavci 8.2.8.1, musí umožňovat opakovanou funkci a musí být před dynamickou zkouškou předepsanou v odstavci 8.1.3 podrobena zkoušce zahrnující 5 000 ± 5 cyklů rozepnutí a sepnutí za normálních podmínek použití.

Spona se podrobí těmto zkouškám rozepínání:

7.2.1.8.1.   Zkouška při zatížení

7.2.1.8.1.1.   Pro tuto zkoušku se použije dětský zádržný systém, jenž byl již podroben dynamické zkoušce předepsané v odstavci 8.1.3.

7.2.1.8.1.2.   Síla potřebná k rozepnutí spony při zkoušce předepsané v odstavci 8.2.1.1 nesmí být větší než 80 N.

7.2.1.8.2.   Zkouška bez zatížení

7.2.1.8.2.1.   Pro tuto zkoušku se použije spona, která předtím nebyla ještě vystavena zatížení. Síla potřebná k rozepnutí spony, která není zatížená, musí být v rozsahu 40–80 N při zkouškách předepsaných v odstavci 8.2.1.2.

7.2.1.9.   Pevnost

7.2.1.9.1.   Při zkoušce podle odst. 8.2.1.3.2 se nesmí žádná část spony, přilehlých popruhů nebo seřizovacích zařízení porušit nebo oddělit.

7.2.1.9.2.   Spona postrojového pásu hmotnostní skupiny 0 a 0+ musí snést sílu 4 000 N.

7.2.1.9.3.   Spona postrojového pásu hmotnostní skupiny I a vyšších hmotnostních skupin musí snést sílu 10 000 N.

7.2.1.9.4.   Příslušný orgán může upustit od zkoušky pevnosti spony, pokud vzhledem k informacím, které jsou k dispozici, je taková zkouška zbytečná.

7.2.2.   Seřizovací zařízení

7.2.2.1.   Seřizovací rozsah musí být dostatečný, aby umožňoval správné seřízení dětského zádržného systému pro celou hmotnostní skupinu, pro kterou je toto zařízení určeno, a umožňoval vyhovující montáž ve všech určených modelech vozidel.

7.2.2.2.   Všechna seřizovací zařízení musí být „rychloseřizovací zařízení“, kromě případů, kdy se seřizovací zařízení užívají jen k počáteční instalaci zádržného systému ve vozidle, v takových případech mohou být zařízení jiného druhu než „rychloseřizovací“.

7.2.2.3.   „Rychloseřizovací zařízení“ musí být snadno dosažitelná, je-li dětský zádržný systém správně nainstalovaná a dítě nebo figurína je ve své poloze.

7.2.2.4.   „Rychloseřizovací zařízení“ musí být možné snadno seřídit podle postavy dítěte. Zvláště při zkoušce prováděné podle odstavce 8.2.2.l. nesmí síla potřebná k ovládání ručního seřizovacího zařízení přesáhnout 50 N.

Dva vzorky seřizovacích zařízení dětského zádržného systému se vyzkouší podle funkčních požadavků při zkoušce tepelné odolnosti, jak je předepsáno v odstavcích 8.2.8.1 a 8.2.3.

7.2.2.5.1.   Prokluz popruhu nesmí být u jednoho seřizovacího zařízení větší než 25 mm a u všech seřizovacích zařízení celkem větší než 40 mm.

7.2.2.6.   Zařízení se nesmí při zkoušce předepsané v odstavci 8.2.2.1 roztrhnout ani oddělit.

7.2.2.7.   Seřizovací zařízení namontované přímo na dětský zádržný systém musí být schopno snést opakovanou činnost a musí být před dynamickou zkouškou podle odstavce 8.1.3 podrobeno zkoušce skládající se z 5 000 ± 5 cyklů, která je popsána v odstavci 8.2.7.

7.2.3.   Navíječe

7.2.3.1.   Navíječe s automatickým blokováním

7.2.3.1.1.   Popruh bezpečnostního pásu vybaveného navíječem s automatickým blokováním se nesmí mezi blokovacími polohami navíječe odvinout o více než 30 mm. Po pohybu uživatele pásu dozadu musí pás buď zůstat ve své počáteční poloze, nebo se samočinně vrátit do této polohy po následujícím pohybu uživatele dopředu.

7.2.3.1.2.   Je-li navíječ součástí břišního pásu, nesmí být síla navíjení popruhu menší než 7 N, měřeno na volné délce mezi figurínou a navíječem, jak je předepsáno v odstavci 8.2.4.1. Je-li navíječ součástí zařízení k zadržování hrudníku, síla navíjení popruhu nesmí být menší než 2 N ani větší než 7 N, měřeno obdobným způsobem. Prochází-li popruh vodicím zařízením nebo kladkou, musí se síla navíjení měřit na volné délce mezi figurínou a vodicím zařízením nebo kladkou. Obsahuje-li souprava ruční nebo automatické zařízení zabraňující úplnému navinutí popruhu, nesmí být toto zařízení v činnosti při měření.

7.2.3.1.3.   Popruh se opakovaně odvíjí z navíječe a nechává se navinovat za podmínek stanovených v odstavci 8.2.4.2 až do provedení 5 000 cyklů. Navíječ se pak podrobí přezkoušení funkčních vlastností při zkoušce tepelné odolnosti podle požadavků odstavce 8.2.8.1, zkoušce odolnosti proti korozi popsané v odstavci 8.1.1 a zkoušce odolnosti proti prachu popsané v odstavci 8.2.4.5. Nato se s ním musí úspěšně provést dalších 5 000 cyklů rozvinutí a navinutí. Po těchto zkouškách musí navíječ nadále pracovat správně a musí vyhovovat požadavkům podle odstavců 7.2.3.1.1 a 7.2.3.1.2.

7.2.3.2.   Navíječe s nouzovým blokováním

Navíječ s nouzovým blokováním musí při zkoušce podle odstavce 8.2.4.3 splňovat tyto podmínky:

7.2.3.2.1.1.   musí blokovat, jakmile zpomalení vozidla dosáhne hodnoty 0,45 g;

7.2.3.2.1.2.   nesmí blokovat při hodnotách zrychlení popruhu menších než 0,8 g, měřeno ve směru vytahování popruhu;

7.2.3.2.1.3.   nesmí blokovat, je-li jeho čidlo odkloněno v kterémkoli směru o nejvýše 12° od montážní polohy stanovené výrobcem;

7.2.3.2.1.4.   musí blokovat, je-li jeho čidlo v kterémkoli směru odkloněno o více než 27° od montážní polohy stanovené výrobcem.

7.2.3.2.2.   Je-li činnost navíječe závislá na nějakém vnějším signálu nebo zdroji energie, musí jeho konstrukce zajišťovat, aby se navíječ samočinně zablokoval při selhání nebo přerušení takového signálu nebo zdroje energie.

7.2.3.2.3.   Navíječ s nouzovým blokováním s vícenásobnou citlivostí musí splňovat výše uvedené požadavky. Kromě toho, je-li jedním z činitelů citlivost vytahování popruhu, musí dojít k zablokování při zrychlení popruhu 1,5 g, měřeném ve směru vytahování popruhu.

7.2.3.2.4.   Při zkouškách uvedených v odstavcích 7.2.3.2.1.1 a 7.2.3.2.3 nesmí být celková délka popruhu, která se může vytáhnout, než navíjecí zařízení zablokuje, větší než 50 mm, počínaje odvinutou délkou stanovenou v odstavci 8.2.4.3.1. Při zkoušce uvedené v odstavci 7.2.3.2.1.2 nesmí k blokování dojít během odvinování popruhu v délce 50 mm, počínaje vytaženou délkou stanovenou v odstavci 8.2.4.3.1.

7.2.3.2.5.   Je-li navíječ součástí břišního pásu, nesmí být síla navíjení popruhu menší než 7 N, měřeno na volné délce mezi figurínou a navíječem podle odstavce 8.2.4.1. Je-li navíječ součástí zařízení k zadržování hrudníku, nesmí být síla navíjení popruhu menší než 2 N ani větší než 7 N, měřeno obdobným způsobem. Prochází-li popruh vodicím zařízením nebo kladkou, musí se síla navíjení měřit na volné délce mezi figurínou a vodicím zařízením nebo kladkou. Obsahuje-li souprava ruční nebo automatické zařízení zabraňující úplnému navinutí popruhu, nesmí být toto zařízení v činnosti při měření.

7.2.3.2.6.   Popruh se opakovaně odvíjí z navíječe a nechává se navinout za podmínek stanovených v odstavci 8.2.4.2 dokud nebude provedeno 40 000 cyklů. Navíječ se pak podrobí přezkoušení funkčních vlastností při zkoušce tepelné odolnosti podle požadavků odstavce 8.2.8.1 a zkoušce odolnosti proti korozi popsané v odstavci 8.1.1 a zkoušce odolnosti proti prachu popsané v odstavci 8.2.4.5. Nato se s ním musí úspěšně provést dalších 5 000 cyklů rozvinutí a navinutí (celkem tedy 45 000 cyklů). Po těchto zkouškách musí navíječ nadále pracovat správně a musí vyhovovat požadavkům podle odstavců 7.2.3.2.1 až 7.2.3.2.5.

7.2.4.   Popruhy

7.2.4.1.   Šířka

7.2.4.1.1.   Nejmenší šířka popruhů dětského zádržného systému, které se dotýkají figuríny, musí být 25 mm pro skupiny 0, 0+ a I a 38 mm pro skupiny II a III. Tyto rozměry se měří při zkoušce pevnosti popruhů předepsané v odstavci 8.2.5.1, aniž by se stroj zastavil, a při zatížení rovnajícímu se 75 % zatížení na mezi pevnosti popruhu.

7.2.4.2.   Pevnost po stabilizaci za teploty okolí

7.2.4.2.1.   U dvou vzorků popruhu stabilizovaných podle odstavce 8.2.5.2.1 se stanoví mez pevnosti popruhu, jak je předepsáno v odstavci 8.2.5.1.2.

7.2.4.2.2.   Rozdíl mezi hodnotami zatížení, při nichž dojde k roztržení u obou vzorků, nesmí překročit 10 procent té vyšší ze dvou naměřených hodnot, při nichž dojde k roztržení.

7.2.4.3.   Pevnost po zvláštní stabilizaci

7.2.4.3.1.   U dvou popruhů stabilizovaných podle jednoho z ustanovení odstavce 8.2.5.2 (vyjma odstavce 8.2.5.2.1) nesmí zatížení, při kterém dojde k roztržení popruhu, být menší než 75 % průměrné hodnoty zatížení změřených při zkoušce uvedené v odstavci 8.2.5.1.

7.2.4.3.2.   Kromě toho nesmí být zatížení, při kterém dojde k roztržení popruhu, menší než 3,6 kN u zádržných zařízení skupin 0, 0+ a I, 5 kN u skupiny II a 7,2 kN u skupiny III.

7.2.4.3.3.   Příslušný orgán může upustit od některé nebo několika z těchto zkoušek, pokud tato zkouška nebo zkoušky jsou zbytečné v důsledku složení použitého materiálu nebo k informacím, které jsou již k dispozici.

7.2.4.3.4.   Zkouška odolnosti proti oděru typu 1 stanovená v odstavci 8.2.5.2.6 se provede jen v případě, že zkouška mikroprokluzu stanovená v odstavci 8.2.3 vede k výsledku, který je vyšší než 50 % mezní hodnoty stanovené v odstavci 7.2.2.5.1.

7.2.4.4.   Jakýmikoliv seřizovacími zařízeními, sponami nebo kotevními úchyty nesmí být možné vytáhnout celý popruh.

7.2.5.   Aretační zařízení

7.2.5.1.   Aretační zařízení musí být trvale připevněno k dětskému zádržnému systému.

7.2.5.2.   Aretační zařízení nesmí snížit životnost bezpečnostního pásu pro dospělé a musí být podrobeno zkoušce tepelné odolnosti podle provozních požadavků odstavce 8.2.8.1.

7.2.5.3.   Aretační zařízení nesmí bránit rychlému uvolnění dítěte.

7.2.5.4.   Zařízení třídy A

Celkový prokluz popruhu nesmí po zkoušce předepsané v odstavci 8.2.6.1 přesáhnout 25 mm.

7.2.5.5.   Zařízení třídy B

Celkový prokluz popruhu nesmí po zkoušce předepsané v odstavci 8.2.6.2 přesáhnout 25 mm.

8.   POPIS ZKOUŠEK (4)

8.1.   Zkoušky úplného zádržného zařízení

8.1.1.   Koroze

8.1.1.1.   Kovové součásti dětského zádržného systému se uloží do zkušební komory, jak je předepsáno v příloze 4. U dětského zádržného systému s navíječem se popruh odvine v celé délce, zmenšené o 100 mm ± 3 mm. Kromě krátkých přerušení, která mohou být nutná například pro kontrolu a doplňování solného roztoku, musí zkouška odolnosti proti korozi probíhat nepřetržitě po dobu 50 ± 0,5 hodin.

8.1.1.2.   Po skončení zkoušky odolnosti proti korozi se kovové součásti dětského zádržného systému opatrně omyjí čistou tekoucí vodou o teplotě nepřevyšující 38 °C nebo se do ní ponoří, aby se odstranily případné nánosy soli, jež se mohly vytvořit, a poté se nechají schnout po dobu 24 ± 1 hodin při teplotě místnosti 18 až 25 °C, než se podrobí kontrole podle odstavce 7.1.1.2.

8.1.2.   Převrácení

8.1.2.1.   Figurína se umístí do zádržného systému namontovaného podle tohoto předpisu a s přihlédnutím k návodu výrobce, se standardní vůlí stanovenou v odstavci 8.1.3.6.

8.1.2.2.   Zádržný systém se připevní ke zkušebnímu sedadlu nebo sedadlu vozidla. Celým sedadlem se otáčí kolem vodorovné osy ležící v podélné rovině sedadla o 360° rychlostí 2-5°/s. Pro účely této zkoušky se mohou ke zkušebnímu sedadlu popsanému v příloze 6 připojit zařízení určená k používání v určitých vozidlech.

8.1.2.3.   Tato zkouška se opakuje otáčením opačným směrem, v případě potřeby po uvedení figuríny do původní polohy. Při ose otáčení ve vodorovné rovině a v úhlu 90° k poloze při obou předcházejících zkouškách se postup zopakuje v obou směrech otáčení.

8.1.2.4.   Tyto zkoušky se provedou s použitím jak nejmenší, tak největší figuríny příslušné pro skupinu nebo skupiny, pro něž je zádržný systém určen.

8.1.3.   Dynamické zkoušky

8.1.3.1.   Zkoušky na vozíku a zkušebním sedadle

8.1.3.1.1.   Zařízení směřující dopředu

8.1.3.1.1.1.   Zkušební vozík a sedadlo použité pro dynamické zkoušky musí splňovat požadavky přílohy 6 tohoto předpisu, postup přípravy a instalace dynamické nárazové zkoušky musí být v souladu s přílohou 21.

8.1.3.1.1.2.   Vozík musí po celou dobu zpomalování zůstat ve vodorovné poloze.

8.1.3.1.1.3.   Zpomalování vozíku se dosahuje zařízením předepsaným v příloze 6 tohoto předpisu nebo jakýmkoli jiným zařízením s rovnocennými výsledky. Toto zařízení musí mít vlastnosti stanovené v odstavci 8.1.3.4 a v příloze 7 tohoto předpisu.

Změří se:

8.1.3.1.1.4.1.   rychlost vozíku bezprostředně před nárazem;

8.1.3.1.1.4.2.   brzdná dráha;

8.1.3.1.1.4.3.   u skupiny I, II a III přestavení hlavy figuríny ve svislých a vodorovných rovinách a u skupin 0 a 0+ přestavení figuríny, přičemž její končetiny se neberou v úvahu;

8.1.3.1.1.4.4.   zrychlení hrudníku ve třech vzájemně kolmých směrech, s výjimkou figuríny novorozence;

8.1.3.1.1.4.5.   jakékoli viditelné známky průniku do modelovací hmoty v břišní krajině (viz odstavec 7.1.4.3.1), s výjimkou figuríny novorozence.

8.1.3.1.1.5.   Po nárazu se dětský zádržný systém podrobí vizuální kontrole, bez rozepnutí spony, aby se zjistilo, zda došlo k nějakému poškození nebo zlomení.

8.1.3.1.2.   Zařízení směřující dozadu

8.1.3.1.2.1.   Zkušební sedadlo se pootočí o 180°, zkouší-li se v souladu s požadavky na zkoušku nárazem zezadu.

8.1.3.1.2.2.   Zkouší-li se dětský zádržný systém směřující dozadu určený k používání na místě k sezení vpředu, nahradí se přístrojová deska vozidla tuhou tyčí připevněnou k vozíku tak, aby k absorbování veškeré energie docházelo v dětském zádržném zařízení.

8.1.3.1.2.3.   Podmínky zpomalení musí vyhovovat ustanovením odstavce 8.1.3.4.

8.1.3.1.2.4.   Provedou se podobná měření jako měření uvedená v odstavcích 8.1.3.1.1.4 až 8.1.3.1.1.4.5.

8.1.3.1.2.5.   Po nárazu se zádržný systém podrobí vizuální kontrole bez rozepnutí spony, aby se zjistilo, zda došlo k nějakému poškození nebo zlomení.

8.1.3.2.   Zkouška na vozíku a na kostře karoserie vozidla

8.1.3.2.1.   Zařízení směřující dopředu

8.1.3.2.1.1.   Způsob použitý k připevnění vozidla během zkoušky nesmí být takový, aby došlo k zpevnění kotevních úchytů sedadel, bezpečnostních pásů pro dospělé a případných přídavných kotevních úchytů potřebných k připevnění dětského zádržného systému nebo ke zmenšení normální deformace nosné konstrukce. Nesmí být přítomna žádná část vozidla, která by omezovala pohyb figuríny a tím zmenšovala zatížení působící na dětský zádržný systém při zkoušce. Části nosné konstrukce, které byly odstraněny, se mohou nahradit součástmi stejné pevnosti za předpokladu, že nebrání pohybu figuríny.

8.1.3.2.1.2.   Zajišťovací zařízení se považuje za vyhovující, jestliže nevyvolává žádný účinek na oblast rozprostírající se po celé šířce nosné konstrukce a jestliže je vozidlo nebo nosná konstrukce zablokována nebo znehybněna vpředu ve vzdálenosti nejméně 500 mm před ukotvením zádržného systému. Vzadu musí být nosná konstrukce připevněna v dostatečné vzdálenosti za ukotvením tak, aby bylo zajištěno splnění všech požadavků podle odstavce 8.1.3.2.1.1.

8.1.3.2.1.3.   Sedadlo a dětské zádržné zařízení se seřídí a umístí do polohy zvolené technickou zkušebnou provádějící schvalovací zkoušky tak, aby se vytvořily co nejnepříznivější podmínky, pokud jde o pevnost, slučitelné s umístěním figuríny ve vozidle. Poloha opěradla sedadla a dětského zádržného systému se uvede v protokolu o zkouškách. Opěradlo sedadla, je-li jeho sklon seřiditelný, se zajistí v poloze stanovené výrobcem, nebo, není-li tato poloha stanovena, ve skutečném úhlu opěradla co nejbližším hodnotě 25°.

8.1.3.2.1.4.   Pokud návod pro montáž a používání nestanoví jinak, přední sedadlo se umístí do nejpřednější běžně užívané polohy pro dětský zádržný systém určený k používání na místě k sezení vpředu a do nejzadnější běžně používané polohy pro dětské zádržné zařízení určené k používání na místě k sezení vzadu.

8.1.3.2.1.5.   Podmínky zpomalení musí vyhovovat požadavkům podle odstavce 8.1.3.4. Ke zkoušce se použije sedadlo ze skutečného vozidla.

Změří se:

8.1.3.2.1.6.1.   rychlost vozíku bezprostředně před nárazem;

8.1.3.2.1.6.2.   brzdná dráha;

8.1.3.2.1.6.3.   jakýkoli dotyk hlavy figuríny s vnitřkem kostry karoserie vozidla;

8.1.3.2.1.6.4.   zpomalení hrudníku ve třech vzájemně kolmých směrech, s výjimkou figuríny novorozence;

8.1.3.2.1.6.5.   jakékoli viditelné známky průniku do modelovací hmoty v břišní krajině (viz odstavec 7.1.4.3.1), s výjimkou figuríny novorozence.

8.1.3.2.1.7.   Po nárazu se dětský zádržný systém, bez rozepnutí spony, podrobí vizuální kontrole, aby se zjistilo, zda došlo k nějakému porušení.

8.1.3.2.2.   Zařízení směřující dozadu

8.1.3.2.2.1.   Ke zkouškám nárazem zezadu se kostra karoserie vozidla na zkušebním vozíku pootočí o 180°.

8.1.3.2.2.2.   Požadavky jsou stejné jako pro čelní náraz.

8.1.3.3.   Zkouška s celým vozidlem

8.1.3.3.1.   Podmínky při zpomalování musí vyhovovat požadavkům podle odstavce 8.1.3.4.

8.1.3.3.2.   Pro zkoušky čelním nárazem se použije postup stanovený v příloze 9 tohoto předpisu.

8.1.3.3.3.   Pro zkoušky nárazem zezadu se použije postup stanovený v příloze 10 tohoto předpisu.

Změří se:

8.1.3.3.4.1.   rychlost vozidla/nárazového tělesa bezprostředně před nárazem;

8.1.3.3.4.2.   jakýkoli dotyk hlavy figuríny (u skupiny 0 nebereme v úvahu končetiny) s interiérem vozidla;

8.1.3.3.4.3.   zrychlení hrudníku ve třech vzájemně kolmých směrech, s výjimkou figuríny novorozence;

8.1.3.3.4.4.   jakékoli viditelné známky průniku do modelovací hmoty v břišní krajině (viz odstavec 7.1.4.3.1), s výjimkou figuríny novorozence.

8.1.3.3.5.   Přední sedadla, je-li sklon jejich opěradel seřiditelný, se zajistí v poloze stanovené výrobcem, nebo, není-li stanoven, ve skutečném úhlu opěradla sedadla co nejbližším k hodnotě 25°.

8.1.3.3.6.   Po nárazu se dětský zádržný systém, bez rozepnutí spony, podrobí vizuální kontrole, aby se zjistilo, zda došlo k nějakému poškození nebo zlomení.

8.1.3.4.   Podmínky pro dynamickou zkoušku jsou shrnuty v následující tabulce:

| | | ČELNÍ NÁRAZ | NÁRAZ ZEZADU |
| --- | --- | --- | --- |
| Zkouška | Zádržný systém | Rychlost (km/h) | Zkušeb ní impuls | Brzdná dráha při zkoušce (mm) | Rychlost (km/h) | Zkušební impuls | Brzdná dráha při zkoušce (mm) |
| vozík se zkušebním sedadlem | dopředu směřující přední a zadní sedadla, univerzální, polouniverzální nebo omezená (5) | 50+0
  –2 | 1 | 650±50 | — | — | — |
| dozadu směřující přední a zadní sedadla, univerzální, polo-univerzální nebo omezená (6) | 50+0
  –2 | 1 | 650±50 | 30+2
  –0 | 2 | 275±25 |
| karoserie na vozíku | směřující dopředu (5) | 50+0
  –2 | 1 nebo 3 | 650±50 | — | — | — |
| směřující dozadu (6) | 50+2
  –2 | 1 nebo 3 | 650±50 | 30+2
  –0 | 2 nebo 4 | 275±25 |
| bariérová zkouška celého vozidla | směřující dopředu | 50+0
  –2 | 3 | není specifikováno | — | — | — |
| směřující dozadu | 50+0
  –2 | 3 | není specifikováno | 30+2
  –0 | 4 | není specifikováno |
| Poznámka: Všechna zádržná zařízení pro skupinu 0 a 0+ se zkoušejí podle podmínek pro „zařízení směřující dozadu“ při nárazu zepředu i zezadu.

  Legenda:

  Zkušební impuls č. 1: jak je předepsáno v příloze 7 – čelní náraz
  Zkušební impuls č. 2: jak je předepsáno v příloze 7 – náraz zezadu
  Zkušební impuls č. 3: zpomalovací impuls vozidla vystaveného čelní nárazu
  Zkušební impuls č. 4: zpomalovací impuls vozidla vystaveného nárazu zezadu |

ČELNÍ NÁRAZ

NÁRAZ ZEZADU

Zkouška

Zádržný systém

Rychlost (km/h)

Zkušeb ní impuls

Brzdná dráha při zkoušce (mm)

Rychlost (km/h)

Zkušební impuls

Brzdná dráha při zkoušce (mm)

vozík se zkušebním sedadlem

dopředu směřující přední a zadní sedadla, univerzální, polouniverzální nebo omezená (5)

50+0

–2

1

650±50

—

—

—

dozadu směřující přední a zadní sedadla, univerzální, polo-univerzální nebo omezená (6)

50+0

–2

1

650±50

30+2

–0

2

275±25

karoserie na vozíku

směřující dopředu (5)

50+0

–2

1 nebo 3

650±50

—

—

—

směřující dozadu (6)

50+2

–2

1 nebo 3

650±50

30+2

–0

2 nebo 4

275±25

bariérová zkouška celého vozidla

směřující dopředu

50+0

–2

3

není specifikováno

—

—

—

směřující dozadu

50+0

–2

3

není specifikováno

30+2

–0

4

není specifikováno

Poznámka: Všechna zádržná zařízení pro skupinu 0 a 0+ se zkoušejí podle podmínek pro „zařízení směřující dozadu“ při nárazu zepředu i zezadu.

Legenda:

Zkušební impuls č. 1: jak je předepsáno v příloze 7 – čelní náraz

Zkušební impuls č. 2: jak je předepsáno v příloze 7 – náraz zezadu

Zkušební impuls č. 3: zpomalovací impuls vozidla vystaveného čelní nárazu

Zkušební impuls č. 4: zpomalovací impuls vozidla vystaveného nárazu zezadu

Dětské zádržné systémy s přídavnými kotevními úchyty

8.1.3.5.1.   U dětských zádržných systémů určených k používání podle odstavce 2.1.2.3 a obsahujících přídavné kotevní úchyty se požadavek na zkoušku čelním nárazem podle odstavce 8.1.3.4 provádí takto:

8.1.3.5.2.   u zařízení s krátkými horními připevňovacími popruhy, určenými například k připevnění k zadní odkládací poličce, musí konfigurace horního ukotvení na zkušebním vozíku odpovídat příloze 6 dodatku 3;

8.1.3.5.3.   u zařízení s dlouhými horními připojovacími popruhy, určenými například k použití v případech, kdy ve vozidle není tuhá odkládací polička a kdy horní připojovací popruhy jsou připevněny k podlaze vozidla, musí ukotvení na zkušebním vozíku odpovídat příloze 6 dodatku 3;

8.1.3.5.4.   u zařízení určených k používání v obou konfiguracích se provedou zkoušky předepsané v odstavcích 8.1.3.5.2 a 8.1.3.5.3 s výjimkou toho, že v případě zkoušky podle ustanovení odstavce 8.1.3.5.3 se použije jen figurína s větší hmotností;

8.1.3.5.5.   u zařízení směřujících dozadu musí konfigurace dolního ukotvení na zkušebním vozíku odpovídat ustanovením přílohy 6 dodatku 3.

8.1.3.6.   Zkušební figuríny

8.1.3.6.1.   Dětské zádržné systémy a figuríny musejí být namontovány tak, aby byly splněny požadavky podle odstavce 8.1.3.6.3.

8.1.3.6.2.   Dětský zádržný systém se zkouší s figurínami předepsanými v příloze 8 tohoto předpisu.

Usazení figuríny

8.1.3.6.3.1.   Figurína se umístí tak, aby mezi zadní částí figuríny a zádržným zařízením byla mezera. V případě brašny na přenášení dítěte se figurína umístí v přímé vodorovné poloze co možno nejblíže k ose brašny.

8.1.3.6.3.2.   Umístěte dětskou sedačku na zkušební sedadlo.

Umístěte figurínu do dětské sedačky.

Mezi figurínu a opěradlo sedačky umístěte sklápěcí desku nebo podobné ohebné zařízení o tloušťce 2,5 cm, šířce 6 cm a délce rovnající se výšce ramene (v sedící poloze, příloha 8) zmenšené o výšku středu kyčle (v sedící poloze, v příloze 8 výška podkolenní oblasti zvýšená o polovinu výšky stehna, v sedící poloze) příslušející velikosti figuríny, která se zkouší. Deska má co nejtěsněji sledovat zakřivení sedačky a její dolní konec musí být ve výšce kyčelního kloubu figuríny.

Seřiďte pás podle návodu výrobce, avšak na zatížení 250 N ± 25 N nad úrovní síly seřizovacího zařízení, s úhlem ohybu popruhu v seřizovacím zařízení 45 ±5°, popřípadě s úhlem předepsaným výrobcem.

Dokončete nasazení dětské sedačky na zkušební sedadlo podle přílohy 21 tohoto předpisu.

Vyjměte ohebné zařízení.

Toto ustanovení se týká jen postrojových zádržných zařízení a zádržných zařízení, v nichž je dítě připoutáno tříbodovým bezpečnostním pásem pro dospělé a u nichž je použito aretační zařízení, a netýká se dětských zádržných popruhů připojených přímo k navíječi.

8.1.3.6.3.3.   Podélná rovina procházející střednicí zkušební figuríny musí být nastavena doprostřed mezi oba spodní kotevní úchyty pásů, je však také třeba vzít v úvahu odstavec 8.1.3.2.1.3. V případě přídavných sedáků, které se mají zkoušet s figurínou představující desetileté dítě, musí být podélná rovina procházející střednicí figuríny umístěna 75 mm ± 5 mm vlevo nebo vpravo od bodu ležícího uprostřed mezi oběma dolními kotevními úchyty.

8.1.3.6.3.4.   V případě zařízení vyžadujících použití normalizovaného pásu může být ramenní popruh na figuríně před dynamickou zkouškou umístěn pomocí lehké krycí pásky dostatečné šířky a délky. U zádržných zařízení směřujících dozadu je při zrychlení zkušebního vozíku přípustné spojit hlavu figuríny lehkou krycí páskou se 100mm tyčí nebo s opěradlem zádržného zařízení.

8.1.3.7.   Kategorie figuríny, která se použije

| Zařízení skupiny 0: | zkoušky s figurínou novorozence a s figurínou o hmotnosti 9 kg. |
| --- | --- |

Zařízení skupiny 0:

zkoušky s figurínou novorozence a s figurínou o hmotnosti 9 kg.

| Zařízení skupiny 0+: | zkoušky s figurínou novorozence a s figurínou o hmotnosti 11 kg. |
| --- | --- |

Zařízení skupiny 0+:

zkoušky s figurínou novorozence a s figurínou o hmotnosti 11 kg.

| Zařízení skupiny I: | zkoušky s figurínou o hmotnosti 9 kg a 15 kg. |
| --- | --- |

Zařízení skupiny I:

zkoušky s figurínou o hmotnosti 9 kg a 15 kg.

| Zařízení skupiny II: | zkoušky s figurínou o hmotnosti 15 kg a 22 kg. |
| --- | --- |

Zařízení skupiny II:

zkoušky s figurínou o hmotnosti 15 kg a 22 kg.

| Zařízení skupiny III: | zkoušky s figurínou o hmotnosti 22 kg a 32 kg. |
| --- | --- |

Zařízení skupiny III:

zkoušky s figurínou o hmotnosti 22 kg a 32 kg.

8.1.3.7.6.   Je-li dětský zádržný systém vhodný pro dvě nebo více hmotnostních skupin, provedou se zkoušky s použitím výše stanovených nejlehčích a nejtěžších figurín pro všechny dotyčné skupiny. Jestliže se však konfigurace zařízení některé skupiny značně liší od nejbližší skupiny, např. je-li změněno uspořádání postroje nebo jeho délka, může laboratoř provádějící zkoušky, uzná-li to za vhodné, provést i zkoušku s figurínou o střední hmotnosti.

8.1.3.7.7.   Jestliže je dětský zádržný systém konstruován pro dvě nebo více dětí, musí být jedna zkouška provedena s nejtěžšími figurínami posazenými na všech místech k sezení. Druhá zkouška se provede s výše specifikovanými nejlehčími a nejtěžšími figurínami. Zkoušky se musí provést za použití zkušebního sedadla znázorněného v příloze 6 dodatku 3 na obrázku 3. Laboratoř provádějící zkoušky může, uzná-li to za vhodné, doplnit třetí zkoušku jakoukoli kombinací figurín nebo neobsazených míst k sezení.

8.1.4.   Zádržný systém přídavných sedáků

Na sedací plochu zkušebního stavu položte bavlněnou tkaninu. Umístěte přídavný sedák na zkušební stav, umístěte maketu dolní části trupu dle popisu v příloze 22 na obrázku 1 na povrch sedáku, nasaďte a připoutejte tříbodový bezpečnostní pás pro dospělé a napněte jej, jak je předepsáno v příloze 21. Popruhem o šířce 25 mm nebo podobným prostředkem obepínajícím přídavný sedák působte silou 250 N ± 5 N ve směru šipky A na obrázku 2 v příloze 22, ve směru rovnoběžném se sedací plochou zkušebního stavu.

8.2.   Zkoušky jednotlivých součástí

8.2.1.   Spona

Zkouška rozepínání při zatížení

8.2.1.1.1.   Pro tuto zkoušku se použije dětský zádržný systém, který byl již podroben dynamické zkoušce podle odstavce 8.1.3.

8.2.1.1.2.   Dětský zádržný systém se vyjme ze zkušebního vozíku nebo vozidla, aniž se rozepne spona. Spona se zatíží přímým tahem prostřednictvím popruhu k ní uvázaného tak, aby všechny popruhy byly napínány silou 80/n daN; symbol „n“ v tomto zlomku znamená počet popruhů připojených ke sponě v zajištěném stavu, nejméně dva, je-li spona připevněna k tuhé části. Při použití síly během dynamické zkoušky musí být brán v úvahu úhel, který svírá spona s touto tuhou částí.

8.2.1.1.3.   Na geometrický střed tlačítka pro rozepnutí spony se působí silou podél stanovené osy probíhající rovnoběžně s počátečním směrem pohybu tlačítka rychlostí 400 mm/min ± 20 mm/min; geometrický střed se vztahuje na tu část povrchu spony, na kterou působí uvolňovací tlak. Při působení rozpínací síly musí být spona opřena o tuhou opěru.

8.2.1.1.4.   Silou k rozepnutí spony se na sponu působí za použití siloměru nebo podobného zařízení způsobem a ve směru normálního používání. Dotykový konec musí mít tvar vyleštěné kovové polokoule s poloměrem 2,5 mm ± 0,1 mm.

8.2.1.1.5.   Změří se síla potřebné k rozepnutí spony a zaznamená se jakékoliv selhání.

8.2.1.2.   Zkouška rozpínání při nulovém zatížení

8.2.1.2.1.   Úplná spona, která dosud nebyla vystavena zatížení, se namontuje a nastaví do polohy v nezatíženém stavu.

8.2.1.2.2.   K měření síly potřebné k rozepnutí spony se použije způsob stanovený v odstavcích 8.2.1.1.3 a 8.2.1.1.4.

8.2.1.2.3.   Změří se síla potřebná k rozepnutí spony.

8.2.1.3.   Zkouška pevnosti

8.2.1.3.1.   Pro zkoušku pevnosti se použijí dva vzorky. Zkouška se provede se všemi seřizovacími zařízeními, s výjimkou seřizovacích zařízení přímo montovaných na dětský zádržný systém.

8.2.1.3.2.   V příloze 20 je znázorněno typické zařízení pro zkoušku pevnosti spony. Spona je umístěna na horní kruhovou desku (A) uvnitř reliéfu. Všechny popruhy připojené ke sponě jsou nejméně 250 mm dlouhé a visí dolů z horní desky jednotlivě podle polohy ve sponě. Volné konce popruhů jsou pak ovinuty okolo spodní kruhové desky (B), odkud pokračují do vnitřního otvoru desky. Všechny popruhy mají být svislé mezi A a B. Kruhová přítlačná deska (C) se pak lehce přitiskne na spodní plochu desky (B) tak, aby byl ještě možný určitý pohyb popruhů. Na trhacím stroji se malou silou napínají a protahují všechny popruhy mezi deskami (B) a (C) až do zatížení všech popruhů podle jejich uspořádání. V průběhu této operace a vlastní zkoušky se spona nesmí dotýkat desky (A) nebo jakékoli její části. Desky (B) a (C) se pak pevně sevřou k sobě a tahová síla se zvětšuje rychlostí 100 mm/min ± 20 mm/min až do dosažení požadovaných hodnot.

8.2.2.   Seřizovací zařízení

8.2.2.1.   Snadnost seřizování

8.2.2.1.1.   Při zkoušení ručního seřizovacího zařízení se popruh stejnoměrně protahuje seřizovacím zařízením, při zachování obvyklých podmínek používání, rychlostí 100 mm/min ± 20 mm/min a změří se maximální síla zaokrouhlená na nejbližší celou hodnotu N po prvních 25 mm ± 5 mm pohybu popruhu.

8.2.2.1.2.   Zkouška se provede v obou směrech průchodu popruhu zařízením, přičemž se popruh před změřením podrobí 10 cyklům úplného průchodu.

8.2.3.   Zkouška mikroprokluzu (viz příloha 5, obrázek 3)

8.2.3.1.   Součásti nebo zařízení, jež se mají podrobit zkoušce mikroprokluzu, se uchovávají před zkouškou po dobu nejméně 24 hodin v atmosféře mající teplotu 20 °C ± 5 °C a relativní vlhkost 65 % ± 5 %. Zkouška se provede za teploty v rozmezí od 15 °C do 30 °C.

8.2.3.2.   Volný konec popruhu se uspořádá ve stejné konfiguraci, jako když se zařízení používá ve vozidle, přičemž nesmí být připevněn k žádné jiné části.

8.2.3.3.   Seřizovací zařízení se umístí na svislo část popruhu, jehož jeden konec nese zatížení 50 N ± 0,5 N (vedeného tak, aby se zabránilo kolísání zatížení a kroucení popruhu). Volný konec popruhu směřuje ze seřizovacího zařízení svisle nahoru nebo dolů, tak, jako tomu je ve vozidle. Druhý konec prochází přes vodicí váleček, jehož vodorovná osa je rovnoběžná s rovinou části popruhu nesoucího zatížení, a úsek popruhu procházející přes váleček je vodorovný.

8.2.3.4.   Zkoušené zařízení se uspořádá tak, aby jeho střed v nejvyšší poloze, do které může být zvednut, byl vzdálen 300 mm ± 5 mm od podpůrného stolu a zátěž 50 N byla od tohoto stolu vzdálena 100 mm ± 5 mm.

8.2.3.5.   Před zkouškou se provede 20 ± 2 zkušebních cyklů a nato 1 000 ± 5 cyklů s frekvencí 30 ± 10 cyklů za minutu, při celkové amplitudě 300 mm ± 20 mm nebo podle ustanovení odstavce 8.2.5.2.6.2. Zatížením 50 N se působí jen po dobu odpovídající posuvu o 100 mm ± 20 mm při každé půlperiodě. Mikroprokluz se změří z polohy po ukončení 20 cyklů před zkouškou.

8.2.4.   Navíječ

8.2.4.1.   Navíjecí síla

8.2.4.1.1.   Navíjecí síly se musí měřit se soupravou bezpečnostních pásů nasazených na figurínu jako u dynamické zkoušky předepsané v odstavci 8.1.3. Napnutí popruhu se měří v místě dotyku s figurínou (avšak těsně před ním), zatímco popruh je navíjen rychlostí přibližně 0,6 m/min.

Životnost mechanismu navíječe

8.2.4.2.1.   Popruh se vytahuje a nechává navíjet po požadovaný počet cyklů rychlostí nejvýše 30 cyklů za minutu. U navíječů s nouzovým blokováním se při každém pátém cyklu silněji trhne, aby se navíjecí zařízení zablokovalo. Stejný počet trhnutí se provede v každé z různých pěti poloh vytažení, a to při 90, 80, 75, 70 a 65 % celkové délky popruhu na navíječi. Je-li však tato délka větší než 900 mm, výše uvedená procenta se počítají jen z posledních 900 mm popruhu, které lze z navíječe vytáhnout.

8.2.4.3.   Blokování navíječů s nouzovým blokováním

8.2.4.3.1.   Blokování navíječe se zkouší jednou, když byla odvinuta celá délka popruhu snížená o 300 mm ± 3 mm.

8.2.4.3.2.   Je-li navíječ uváděn v činnost pohybem popruhu, musí se popruh vytahovat směrem, ve kterém se normálně vytahuje, je-li navíječ namontován ve vozidle.

8.2.4.3.3.   Zkoušejí-li se navíječe na citlivost k zrychlování vozidla, provedou se zkoušky při výše uvedené délce vytažení v obou směrech podél dvou vzájemně kolmých os, jež jsou vodorovné, jsou-li navíječe ve vozidle namontovány podle pokynů výrobce dětského zádržného systému. Není-li tato poloha předepsána, musí se technická zkušebna poradit s výrobcem dětského zádržného systému. Jeden z těchto směrů zkoušky zvolí technická zkušebna tak, aby byly vytvořeny nejnepříznivější podmínky pro uvádění blokovacího mechanismu v činnost.

8.2.4.3.4.   Konstrukce použitého zařízení musí zajistit, aby se požadovaného zrychlení dosáhlo průměrným nárůstem zrychlení nejméně 25 g/s (7).

8.2.4.3.5.   Aby se mohlo přezkoušet splnění požadavků podle odstavců 7.2.3.2.1.3 a 7.2.3.2.1.4, navíječ se namontuje na vodorovný stůl, který se naklání rychlostí nepřevyšující 2° za sekundu, až dojde k zablokování. Zkouška se opakuje s nakláněním v jiných směrech, aby se zajistilo, že požadavky jsou splněny.

8.2.4.4.   Zkouška odolnosti proti korozi

8.2.4.4.1.   Zkouška odolnosti proti korozi je popsána v odstavci 8.1.1

8.2.4.5.   Zkouška odolnosti proti prachu

8.2.4.5.1.   Navíječ zařízení se vloží do zkušební komory popsané v příloze 3 tohoto předpisu. Musí se namontovat ve stejné poloze jako ve vozidle. Zkušební komora obsahuje prach, jehož složení je uvedeno v odstavci 8.2.4.5.2. Z navíječe se odvine popruh na délku 500 mm a ponechá se takto odvinutý s tím, že se do jedné až dvou minut po každém rozvíření prachu podrobí 10 úplným cyklům zatažení a odvinutí. Prach se rozviřuje po dobu 5 sekund každých 20 minut v průběhu 5 hodin stlačeným vzduchem neobsahujícím olej ani vlhkost a procházejícím otvorem o průměru 1,5 mm ± 0,1 mm při tlaku 5,5 bar ± 0,5 bar.

8.2.4.5.2.   Prach použitý při zkoušce popsané v odstavci 8.2.4.5.1 se skládá přibližně z 1 kg suchého křemene. Rozdělení velikosti částeček:

| a) | průchod otvorem 150 μm, průměr drátu 104 μm: 99 % – 100 %; |
| --- | --- |

a)

průchod otvorem 150 μm, průměr drátu 104 μm: 99 % – 100 %;

| b) | průchod otvorem 105 μm, průměr drátu 64 μm: 76 % – 86 %; |
| --- | --- |

b)

průchod otvorem 105 μm, průměr drátu 64 μm: 76 % – 86 %;

| c) | průchod otvorem 75 μm, průměr drátu 52 μm: 60 % – 70 %. |
| --- | --- |

c)

průchod otvorem 75 μm, průměr drátu 52 μm: 60 % – 70 %.

8.2.5.   Statická zkouška popruhů

8.2.5.1.   Zkouška pevnosti popruhu

8.2.5.1.1.   Každá zkouška se musí provést se dvěma novými vzorky popruhu stabilizovanými podle odstavce 7.2.4.

8.2.5.1.2.   Každý popruh se musí uchytit do čelistí stroje na zkoušení pevnosti v tahu. Čelisti musí být řešeny tak, aby nemohlo dojít k přetržení popruhu na nich nebo v jejich blízkosti. Rychlost posuvu musí být 100 mm/min ± 20 mm/min. Volná délka vzorku mezi čelistmi stroje při zahájení zkoušky musí být 200 mm ± 40 mm.

8.2.5.1.3.   Tah se zvětšuje tak dlouho, až se popruh přetrhne, a zaznamená se zatížení na mezi pevnosti.

8.2.5.1.4.   Jestliže popruh vyklouzne nebo se přetrhne na některé z čelistí nebo ve vzdálenosti menší než 10 mm od některé z nich, zkouška je neplatná a provede se nová zkouška s jiným vzorkem.

Vzorky vyříznuté z popruhů podle odstavce 3.2.3 se stabilizují takto:

8.2.5.2.1.   Stabilizace při teplotě a vlhkosti okolí

8.2.5.2.1.1.   Popruh se uchovává 24 ± 1 hodin v atmosféře mající teplotu 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkost 50 % ± 10 %. Neprovede-li se zkouška ihned po stabilizaci, musí být vzorek až do zahájení zkoušky uložen ve vzduchotěsně uzavřené nádobě. Mez pevnosti se musí stanovit do pěti minut po vyjmutí popruhu ze stabilizační atmosféry nebo z nádoby.

8.2.5.2.2.   Vystavení účinkům světla

8.2.5.2.2.1.   Použije se ustanovení doporučení ISO 105-B 02(1978). Popruh se vystaví světlu na dobu potřebnou k vyblednutí standardní modře č. 7 na odstín rovnající se stupni 4 na stupnici šedi.

8.2.5.2.2.2.   Po vystavení se popruh ponechá nejméně 24 hodiny v atmosféře mající teplotu 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkost 50 % ± 10 %. Mez pevnosti se musí stanovit do 5 minut po vyjmutí popruhu ze stabilizačního zařízení.

8.2.5.2.3.   Stabilizace za nízké teploty

8.2.5.2.3.1.   Popruh se uchovává nejméně 24 hodiny v atmosféře mající teplotu 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkost 50 % ± 10 %.

8.2.5.2.3.2.   Popruh se potom uchovává po dobu 90 ± 5 minut na rovné ploše v nízkoteplotní komoře, v níž je teplota vzduchu –30 °C ± 5 °C. Potom se přehne a přehyb se zatíží závažím o hmotnosti 2 kg ± 0,2 kg, předem ochlazeným na –30 °C ± 5 °C. Po uchovávání zatíženého popruhu po dobu 30 ± 5 minut v téže mrazicí komoře se závaží sejme a do 5 minut po vyjmutí popruhu z mrazicí komory se změří mez pevnosti.

8.2.5.2.4.   Stabilizace za vysoké teploty

8.2.5.2.4.1.   Popruh se ponechá po dobu 180 ± 10 minut ve vyhřívací komoře v atmosféře mající teplotu 60 °C ± 5 °C a relativní vlhkost 65 % ± 5 %.

8.2.5.2.4.2.   Mez pevnosti se musí stanovit do 5 minut po vyjmutí popruhu z vyhřívací komory.

8.2.5.2.5.   Vystavení účinkům vody

8.2.5.2.5.1.   Popruh se ponechá po dobu 180 ± 10 minut zcela ponořen v destilované vodě o teplotě 20 °C ± 5 °C s nepatrnou přísadou smáčedla. Smí se použít jakékoli smáčedlo vhodné pro zkoušené vlákno.

8.2.5.2.5.2.   Mez pevnosti se musí stanovit do 10 minut po vyjmutí popruhu z vody.

8.2.5.2.6.   Zkoušky odolnosti proti oděru

8.2.5.2.6.1.   Součásti nebo zařízení, jež se mají podrobit zkoušce odolnosti proti oděru, se před zkouškou ponechají nejméně 24 hodiny v atmosféře mající teplotu 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkost 50 % ± 10 %. Okolní teplota během zkoušení musí být v rozmezí od 15 °C do 30 °C.

8.2.5.2.6.2.   V následující tabulce jsou uvedeny všeobecné podmínky pro jednotlivé zkoušky:

| | Zatížení (N) | Počet cyklů za minutu | Počet cyklů |
| --- | --- | --- | --- |
| Zkouška typu 1 | 10 ± 0,1 | 30 ± 10 | 1 000 ± 5 |
| Zkouška typu 2 | 5 ± 0,05 | 30 ± 10 | 5 000 ± 5 |

Zatížení (N)

Počet cyklů za minutu

Počet cyklů

Zkouška typu 1

10 ± 0,1

30 ± 10

1 000 ± 5

Zkouška typu 2

5 ± 0,05

30 ± 10

5 000 ± 5

Nepostačuje-li délka popruhu pro zkoušení posunutí většího než 300 mm, může se zkouška provést s menší délkou, nejméně však s délkou 100 mm.

8.2.5.2.6.3.   Zvláštní zkušební podmínky

8.2.5.2.6.3.1.   Postup zkoušky typu 1: v případech, kdy popruh prokluzuje rychloseřizovacím zařízením. Na jeden z popruhů se působí ve svislém směru trvale zatížením 10 N. Druhý popruh, nastavený vodorovně, se připojí k zařízení, které popruhem pohybuje dozadu a dopředu. Seřizovací zařízení se umístí na vodorovný popruh tak, aby popruh zůstal napnutý (viz příloha 5, obrázek 1).

8.2.5.2.6.3.2.   Postup zkoušky typu 2: v případech, kdy popruh při průchodu některou tuhou částí mění směr. Při této zkoušce musí úhly obou popruhů odpovídat obrázku 2 v příloze 5. Zatížení 5 N musí působit trvale po celou dobu zkoušky. Pro případy, kde popruh při průchodu tuhou částí mění více než jednou svůj směr, může se zatížení 5 N zvýšit tak, aby se dosáhlo předepsaného posuvu popruhu 300 mm touto tuhou částí.

8.2.6.   Aretační zařízení

8.2.6.1.   Zařízení třídy A

Zádržné zařízení a největší figurína, pro kterou je zařízení určeno, se usadí podle obrázku 5. Musí se použít popruhy uvedené v příloze 13 tohoto předpisu. Aretační zařízení se úplně sevře, pás se označí tam, kde vstupuje do aretačního zařízení. Na pás se připevní siloměry pomocí kroužku ve tvaru D. Po dobu 1 sekundy se působí silou, která se rovná dvojnásobku (± 5 %) hmotnosti nejtěžší figuríny skupiny I. Dolní poloha se použije pro aretační zařízení v poloze A a horní poloha pro aretační zařízení v poloze B. Dále se touto silou působí ještě devětkrát. Pás se označí další značkou v místě vstupu popruhu do aretačního zařízení a změří se vzdálenost mezi dvěma značkami na popruhu. V průběhu této zkoušky musí být navíječ odblokován.

Image

8.2.6.2.   Zařízení třídy B

Dětské zádržné zařízení musí být pevně připevněno a popruhy, uvedené v příloze 13 tohoto předpisu, musí procházet aretačním zařízením a rámem sedačky podle postupu popsaného v návodu výrobce. Pás prochází zkušebním zařízením, které je popsáno na obrázku 6, na něj je připevněno závaží o hmotnosti 5,25 kg ± 0,05 kg. Mezi závažím a bodem, kde popruh opouští rám, musí být 650 mm ± 40 mm volné délky popruhu. Aretační zařízení se úplně sevře a pás se u vstupu do zařízení označí. Závaží se zvedne a uvolní tak, aby padalo volně po dráze 25 mm ± 1 mm. To se opakuje 100 ± 2krát s frekvencí 60 ± 2 cyklů za minutu, aby se simulovalo trhnutí zádržného zařízení ve vozidle. Potom se pás označí na vstupu do aretačního zařízení a změří se vzdálenost mezi dvěma značkami. Aretační zařízení musí pokrývat celou šířku popruhu v namontovaném stavu s usazenou figurínou 15 kg. Tato zkouška se vykoná také se stejnými úhly popruhu jako jsou v normálním provozu. Volný konec břišní části pásu se upevní. Zkouška se provede s dětským zádržným zařízením pevně uchyceným ke zkušebnímu stavu, jež se užije při zkoušce převrácením nebo při dynamické zkoušce. Zatěžovací popruh se může připevnit k simulované sponě.

Image

8.2.7.   Zkouška odolnosti seřizovacích zařízení montovaných přímo na dětský zádržný systém proti opotřebení

Usaďte největší figurínu, pro kterou je zařízení určeno, jako pro dynamickou zkoušku, včetně standardní vůle určené v odstavci 8.1.3.6. Na popruhu vyznačte referenční čáru v místě, kde jeho volný konec vstupuje do seřizovacího zařízení.

Vyjměte figurínu a dětský zádržný systém umístěte do zařízení pro zkoušku podle obrázku 1 v příloze 19.

Celková délka popruhu procházející seřizovacím zařízením při zkušebním cyklování musí být nejméně 150 mm. Tento pohyb musí být takový, že nejméně 100 mm popruhu na straně referenční čáry směrem k volnému konci popruhu a dále zbývající pohybující se část popruhu (přibližně 50 mm) na straně nedílného postrojového pásu se pohybují skrz seřizovací zařízení.

Je-li délka popruhu od referenční čáry k volnému konci popruhu nedostatečná pro výše popsaný posuv, musí posuv popruhu seřizovacím zařízením o délce 150 mm vycházet z polohy plně vytaženého postrojového pásu.

Frekvence musí být 10 ± 1 cyklů/min, s rychlostí v „B“ 150 mm/s ± 10 mm/s.

Teplotní zkouška

8.2.8.1.   Části uvedené v odstavci 7.1.5.1 se vystaví trvalému působení teploty okolí nejméně 80 °C nad povrchem vody v uzavřeném prostoru po dobu nejméně 24 hodin a pak se ochladí v prostředí o teplotě nepřesahující 23 °C. Po periodě ochlazení bezprostředně následují za sebou tři cykly, každý v trvání 24 hodin; přitom každý cyklus obsahuje tyto po sobě následující sekvence:

| i) | teplota okolí se trvale udržuje na hodnotě nejméně 100 °C po nepřetržitou dobu 6 hodin a této teploty okolí se dosáhne do 80 minut od začátku cyklu; potom |
| --- | --- |

i)

teplota okolí se trvale udržuje na hodnotě nejméně 100 °C po nepřetržitou dobu 6 hodin a této teploty okolí se dosáhne do 80 minut od začátku cyklu; potom

| ii) | se teplota okolí trvale udržuje na hodnotě nejvýše 0 °C po nepřetržitou dobu 6 hodin a této teploty okolí se dosáhne do 90 minut; potom |
| --- | --- |

ii)

se teplota okolí trvale udržuje na hodnotě nejvýše 0 °C po nepřetržitou dobu 6 hodin a této teploty okolí se dosáhne do 90 minut; potom

| iii) | se udržuje teplota okolí na hodnotě nejvýše 23 °C v průběhu zbývající části 24hodinového cyklu. |
| --- | --- |

iii)

se udržuje teplota okolí na hodnotě nejvýše 23 °C v průběhu zbývající části 24hodinového cyklu.

8.3.   Kalibrace sedáku zkušebního sedadla

8.3.1.   Kalibrační zkouška sedáku zkušebního sedadla se provádí u nového sedáku pro stanovení počátečních hodnot průniku při nárazu a špičkového zpoždění a pak po každé padesáté dynamické zkoušce nebo nejméně jednou měsíčně, podle toho, k čemu dojde dříve, nebo před každou zkouškou, pokud se zkušební zařízení používá často.

8.3.2.   Postupy certifikace a měření musí odpovídat poslední verzi normy ISO 6487; měřicí zařízení musí odpovídat specifikacím datového kanálu s filtrem kanálu třídy (CFC) 60.

Na zkušebním zařízení určeném v příloze 17 tohoto předpisu se provedou 3 zkoušky, 150 mm ± 5 mm od přední hrany sedáku na střednici a pak ve vzdálenosti 150 mm ± 5 mm na každou stranu od střednice.

Zařízení umístěte svisle na pevný a rovný povrch. Spouštějte závaží tak dlouho, až se dotkne povrchu, a nastavte ukazatel průniku do nulové polohy. Zařízení umístěte svisle nad zkušební bod, zdvihněte závaží na 500 mm ± 5 mm a pak je uvolněte, aby volným pádem narazilo na povrch sedadla. Zaznamenejte průnik a křivku zpomalení.

8.3.3.   Zaznamenané maximální hodnoty se nesmí lišit o více než 15 % od počátečních hodnot.

8.4.   Vysokorychlostní filmy a videosekvence

8.4.1.   Aby bylo možné určit chování figuríny a její posunutí, musí se všechny dynamické zkoušky snímat na film nebo video o frekvenci nejméně 400 snímků za sekundu.

8.4.2.   Na zkušební vozík nebo nosnou konstrukci vozidla se připevní vhodné kalibrační značky, aby bylo možné určit posunutí figuríny.

8.5.   Elektrická měření

Postupy měření musí odpovídat postupům určeným v nejnovějším vydání normy ISO 6487. Třídy frekvenčního kanálu musí být:

| Typ měření | CFC (Hz) |
| --- | --- |
| Zatížení pásu | 60 |
| Zrychlení (makety) hlavy | 1 000 |
| Zrychlení hrudi | 180 |
| Zrychlení zkušebního vozíku | 60 |

Typ měření

CFC (Hz)

Zatížení pásu

60

Zrychlení (makety) hlavy

1 000

Zrychlení hrudi

180

Zrychlení zkušebního vozíku

60

Vzorkovací frekvence musí být minimálně osminásobkem frekvence FH (např. při měření s před-vzorkovacími filtry třídy 1 000 to odpovídá minimální vzorkovací frekvenci přibližně 8 000 vzorků za sekundu na jeden kanál).

9.   ZKUŠEBNÍ PROTOKOL

9.1.   Ve zkušebním protokolu musí být zaznamenány výsledky všech zkoušek a měření a rychlosti vozíku, poloha spony při zkoušce, jestliže se může měnit, a každé poškození nebo zlomení.

9.2.   Jestliže nebyla dodržena ustanovení týkající se kotevních úchytů obsažená v příloze 6 dodatku 3 k tomuto předpisu, musí být ve zkušebním protokolu popsáno, jak byl dětský zádržný systém namontován, a musí zde být uvedeny důležité úhly a rozměry.

9.3.   Je-li dětský zádržný systém zkoušen ve vozidle nebo nosné konstrukci vozidla, musí se ve zkušebním protokolu uvést způsob připojení nosné konstrukce vozidla k vozíku, poloha dětského zádržného systému a sedadla a sklon opěradla sedadla.

10.   ZMĚNY A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU DĚTSKÉHO ZÁDRŽNÉHO SYSTÉMU

Každá změna dětského zádržného systému se oznámí orgánu státní správy, který tento zádržný systém schválil. Tento orgán potom může:

10.1.1.   usoudit, že změny zřejmě nemají znatelný nepříznivý vliv a že dětský zádržný systém v každém případě ještě plní požadavky; nebo

10.1.2.   požadovat od pověřené technické zkušebny další zkušební protokol.

10.2.   Potvrzení nebo odmítnutí schválení s uvedením změn se rozešle stranám Dohody, které používají tento předpis, podle postupu ve výše uvedeném odstavci 5.3.

10.3.   Příslušný orgán vydávající rozšíření schválení přidělí takovému rozšíření pořadové číslo a informuje o tom prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu ostatní strany Dohody z roku 1958, které tento předpis používají.

11.   SHODNOST VÝROBY

Postupy pro zajištění shodnosti výroby musí odpovídat postupům stanoveným v Dohodě, dodatek 2 (E/EHK/324-E/EHK/TRANS/505/Rev.2), společně s následujícími požadavky:

11.1.   Každý dětský zádržný systém schválený dle tohoto předpisu musí být vyroben tak, aby byl shodný se schváleným typem tím, že splní požadavky stanovené v předchozích odstavcích 6 až 8.

11.2.   Minimální požadavky na postupy kontrolu shodnosti výroby stanovené v příloze 16 tohoto předpisu musí být splněny.

11.3.   Orgán, který udělil schválení typu, může kdykoli ověřit způsoby kontroly shodnosti používané v každém výrobním závodě. Běžná četnost těchto ověření je dvakrát ročně.

12.   SANKCE ZA NESHODNOST VÝROBY

12.1.   Schválení pro dětské zádržné systémy udělená podle tohoto předpisu může být odňato, jestliže některý dětský zádržný systém opatřený údaji uvedenými v odstavci 5.4 neobstojí při namátkových kontrolách popsaných v odstavci 11 nebo pokud není shodný se schváleným typem.

12.2.   Pokud strana Dohody, která používá tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, musí o tom neprodleně informovat ostatní smluvní strany, které tento předpis používají, oznámením na formuláři podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.

13.   UKONČENÍ VÝROBY

13.1.   Jestliže držitel schválení ukončí výrobu určitého typu dětského zádržného systému schváleného podle tohoto předpisu, musí o tom informovat orgán, který schválení udělil. Po obdržení tohoto sdělení musí tento orgán informovat ostatní strany Dohody, které používají tento předpis, oznámením na formuláři podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.

14.   NÁVOD

14.1.   Ke každému dětskému zádržnému systému musí být připojen návod v jazyce státu, ve kterém bude zařízení prodáváno, s tímto obsahem:

Návod k instalaci musí obsahovat tyto body:

14.2.1.   Pro „univerzální“ kategorii dětského zádržného systému musí být při prodeji, i bez odstranění obalu, dobře viditelný tento štítek:

1.

| 1. | Toto je „univerzální“ dětský zádržný systém. Je schválen podle předpisu č. 44 série změn 03, pro obecné použití ve vozidlech a vyhovuje pro většinu, ale ne pro všechna sedadla ve vozidle. |
| --- | --- |

Toto je „univerzální“ dětský zádržný systém. Je schválen podle předpisu č. 44 série změn 03, pro obecné použití ve vozidlech a vyhovuje pro většinu, ale ne pro všechna sedadla ve vozidle.

| 2. | Správnou instalaci lze očekávat, jestliže výrobce vozidla v příručce prohlašuje, že do vozidla je možné umístit „univerzální“ dětský zádržný systém pro tuto věkovou skupinu. |
| --- | --- |

2.

Správnou instalaci lze očekávat, jestliže výrobce vozidla v příručce prohlašuje, že do vozidla je možné umístit „univerzální“ dětský zádržný systém pro tuto věkovou skupinu.

| 3. | Tento dětský zádržný systém je klasifikován jako „univerzální“ za podmínek přísnějších než podmínky, které byly použity pro dřívější konstrukce, které nejsou označeny tímto upozorněním. |
| --- | --- |

3.

Tento dětský zádržný systém je klasifikován jako „univerzální“ za podmínek přísnějších než podmínky, které byly použity pro dřívější konstrukce, které nejsou označeny tímto upozorněním.

| 4. | V případě pochybností se poraďte s výrobcem nebo prodejcem dětského zádržného systému. |
| --- | --- |

4.

V případě pochybností se poraďte s výrobcem nebo prodejcem dětského zádržného systému.

14.2.2.   U „omezené“ a „polouniverzální“ kategorie dětských zádržných systémů musí být při prodeji i bez odstranění obalu dobře viditelný tento štítek:

Tento dětský zádržný systém je určen pro „omezené/polouniverzální“ použití a je vhodný pro montáž na místa k sezení následujících vozidel:







  Formula

| | | |
| --- | --- | --- |

Formula

Formula

14.2.3.   U kategorie dětských zádržných systémů pro „určité vozidlo“ musí být při prodeji dětských zádržných systémů i bez odstranění obalu uvedena zřetelně viditelná informace o tom, pro které vozidlo je systém určen.

14.2.4.   Jsou-li pro tyto systémy požadovány bezpečnostní pásy pro dospělé, musí být při prodeji i bez odstranění obalu dobře viditelný tento text:

„Vhodné pouze v případě, že je schválené vozidlo vybaveno bezpečnostními pásy: břišním/tříbodovým/statickým/s navíječem, které jsou schváleny podle předpisu OSN/EHK č. 16 nebo jiných rovnocenných norem.“ (Nehodící se škrtněte).

V případě zádržných systémů „brašna na přenášení dítěte“ musí být přiložen seznam brašen na přenášení dítěte, pro které je zařízení vhodné.

14.2.5.   Výrobce dětského zádržného systému musí na krabici obalu uvést adresu, na které si může zákazník písemně vyžádat další informace o instalaci dětského zádržného systému do určitých vozidel.

14.2.6.   Způsob montáže musí být znázorněn fotografiemi a/nebo velmi zřetelnými nákresy.

14.2.7.   Uživatel musí být poučen, že pevné části a plastové součásti dětského zádržného systému musí být umístěny a namontovány tak, aby za běžného užívání vozidla nemohly být zachyceny pohyblivým sedadlem nebo dveřmi vozidla.

14.2.8.   Uživatel musí být upozorněn na to, že brašna na přenášení dítěte se musí umístit kolmo k podélné ose vozidla.

14.2.9.   V případě dětských zádržných systémů směřujících dozadu musí být zákazník upozorněn, aby toto zařízení neužíval na místech k sezení, která jsou vybavena airbagem. Tato informace musí být při prodeji zřetelně viditelná bez vyjmutí sedačky z obalu.

14.2.10.   Pro kategorii „speciální zádržný systém“ musí být při prodeji i bez odstranění obalu dobře viditelná tato informace:

Tento „speciální zádržný systém“ je konstruován tak, aby poskytoval dodatečnou oporu dětem, které mají potíže se správným sezením v běžných sedačkách. O vhodnosti tohoto zádržného systému pro vaše dítě se vždy poraďte s lékařem.

Návod k použití musí obsahovat tyto body:

14.3.1.   hmotnostní skupiny, pro něž je zařízení určeno:

14.3.2.   je-li zařízení používáno ve spojení s bezpečnostním pásem pro dospělé, jeho použití se uvede prostřednictvím této formulace: „Vhodné pouze k používání ve vozidlech uvedených v seznamu, jsou-li vybavena bezpečnostními pásy: břišní/tříbodový/statický/s navíječem, které jsou schváleny podle předpisu EHK č.16 nebo podle jiných rovnocenných norem.“ (Nehodící se škrtněte.)

14.3.3.   způsob užívání musí být znázorněn fotografiemi a/nebo velmi zřetelnými nákresy. Sedačky, které se mohou použít jako směřující dopředu i jako směřující dozadu, se musí označit jasným upozorněním, že zařízení se musí používat s orientací směřující dozadu, dokud se nepřekročí stanovená hodnota hmotnosti dítěte nebo jiné rozměrové kritérium;

14.3.4.   musí být jasně vysvětlen způsob ovládání spony a seřizovacích zařízení;

14.3.5.   musí být doporučeno, aby všechny popruhy přidržující zádržné zařízení k vozidlu byly utaženy, aby všechny popruhy zadržující dítě byly seřízeny podle těla dítěte a aby se popruhy nebyly zkrouceny;

14.3.6.   musí být zdůrazněno, že je důležité, aby břišní popruh byl nasazen nízko dole tak, aby pevně zachycoval pánev;

14.3.7.   musí být doporučeno, aby zařízení bylo vyměněno, jestliže již bylo vystaveno silnému namáhání při nehodě;

14.3.8.   musí být uveden návod na čištění zařízení;

14.3.9.   uživatel musí být upozorněn na nebezpečí vyplývající z provedení jakýchkoli změn nebo doplnění zařízení bez schválení příslušným orgánem a na nebezpečí vyplývající z nedůsledného dodržování montážních návodů, které dodává výrobce dětského zádržného systému;

14.3.10.   není-li sedačka opatřena textilním potahem, musí být doporučeno, aby byla sedačka chráněna před slunečním zářením, poněvadž jinak by mohla být pro pokožku dítěte příliš horká;

14.3.11.   doporučí se nenechávat děti v dětských zádržných systémech bez dozoru;

14.3.12.   doporučí se, aby všechna zavazadla nebo jiné předměty, které by pravděpodobně mohly při srážce způsobit zranění, byly řádně zajištěny.

14.3.13.   Dále se doporučí:

| a) | Dětský zádržný systém se nesmí užívat bez potahu. |
| --- | --- |

a)

Dětský zádržný systém se nesmí užívat bez potahu.

| b) | Potah sedadla se nesmí nahradit žádným jiným potahem, než doporučil výrobce, protože potah představuje nedílnou součást vlastností zařízení. |
| --- | --- |

b)

Potah sedadla se nesmí nahradit žádným jiným potahem, než doporučil výrobce, protože potah představuje nedílnou součást vlastností zařízení.

14.3.14.   Návod musí obsahovat text nebo schematický nákres udávající, jak může uživatel rozpoznat nevyhovující polohu spony bezpečnostního pásu pro dospělé vzhledem k nejvíce zatíženým místa styku na zádržném zařízení. V případě pochybností musí být uživatel odkázán na výrobce dětského zádržného systému.

14.3.15.   Jestliže dětský zádržný systém umožňuje alternativní styčné místo přenášející zatížení, musí být jasně popsáno jeho použití. Uživatel musí být informován, jak má posuzovat, zda použití této alternativní dráhu je vyhovující. V případě pochybností musí být uživatel odkázán na výrobce dětského zádržného systému. Uživatel musí být jasně informován o tom, že má začít instalovat dětský zádržný systém na místech k sezení, která jsou v příručce pro uživatele vozidla zařazena do kategorie „univerzální“, za použití hlavní dráhy pásu.

14.3.16.   Musí být učiněna opatření, aby návod mohl být trvale na dětském zádržném systému po celou dobu jeho životnosti nebo aby byl v případě zabudovaných zádržných zařízení v příručce k vozidlu.

14.3.17.   Výslovná výstraha musí varovat proti použití míst styku přenášejících zatížení jiných, než jsou popsány v návodu k užívání a vyznačeny na dětském zádržném systému.

15.   NÁZVY A ADRESY POVĚŘENÝCH TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN A ORGÁNŮ STÁTNÍ SPRÁVY

15.1.   Smluvní stany Dohody, které používají tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy pověřených technických zkušeben a orgánů státní správy, které udělují schválení a kterým se zasílají osvědčení o udělení schválení nebo o rozšíření nebo odmítnutí či odnětí schválení, vydaná v jiných státech.

---

(1)  1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbajdžán, 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropskou unii (schválení udělují její členské státy a užívají své příslušné symboly EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jižní Afriku, 48 pro Nový Zéland. Dalším státům se přidělí následující čísla v chronologickém pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat a/nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení, udělených na základě těchto pravidel, a nebo k této dohodě přistupovat, a takto přidělená čísla sdělí generální tajemník Organizace spojených národů smluvním stranám dohody.

(2)  Při použití figuríny novorozence se nepoužijí limity zrychlení hrudi, protože není vybavena přístroji.

(3)  Figurína novorozence není vybavena žádnou břišní vložkou. Proto je posouzení průniku do břicha možné pouze na základě subjektivní analýzy.

(4)  Pokud není uvedeno jinak, neplatí dovolené odchylky rozměrů pro mezní hodnoty.

| Rozsah rozměrů (mm) | méně než 6 | 6 až 30 | 30 až 120 | 120 až 315 | 315 až 1 000 | nad 1 000 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Dovolená odchylka (mm) | ± 0,5 | ± 1 | ± 1,5 | ± 2 | ± 3 | ± 4 |

Rozsah rozměrů (mm)

méně než 6

6 až 30

30 až 120

120 až 315

315 až 1 000

nad 1 000

Dovolená odchylka (mm)

± 0,5

± 1

± 1,5

± 2

± 3

± 4

Dovolené odchylky úhlů, pokud není stanoveno jinak: ± 1.

(5)  Při kalibraci má být brzdná dráha 650 mm ± 30 mm

(6)  Při kalibraci má být brzdná dráha 275 mm ± 20 mm

Poznámka: Všechna zádržná zařízení pro skupinu 0 a 0+ se zkoušejí podle podmínek pro „zařízení směřující dozadu“ při nárazu zepředu i zezadu.

Legenda:

Zkušební impuls č. 1: jak je předepsáno v příloze 7 – čelní náraz

Zkušební impuls č. 2: jak je předepsáno v příloze 7 – náraz zezadu

Zkušební impuls č. 3: zpomalovací impuls vozidla vystaveného čelní nárazu

Zkušební impuls č. 4: zpomalovací impuls vozidla vystaveného nárazu zezadu

(7)  g = 9,81 m/s2.

---

PŘÍLOHA 1

SDĚLENÍ

(Maximální formát: A4 (210 × 297 mm))

Image

---

PŘÍLOHA 2

USPOŘÁDÁNÍ ZNAČKY SCHVÁLENÍ

Image

Dětský zádržný systém opatřený výše uvedenou značkou schválení je zařízením způsobilým k instalaci do jakéhokoliv vozidla a použitelným pro hmotnostní rozsah 9 kg–36 kg (skupiny I-III); je schvalován v Nizozemsku pod č. 032439. Toto číslo schválení udává, že schválení bylo uděleno podle požadavků předpisu pro schvalování zádržných zařízení pro dětské cestující v motorových vozidlech (dětský zádržný systém), ve znění série změn 03.

Image

Dětský zádržný systém opatřený výše uvedenou značkou schválení je zařízení, které nesmí být instalováno do libovolného vozidla a které je použitelné pro hmotnostní rozsah 9 kg–25 kg (skupina I-II); je schvalováno v Nizozemsku pod č. 032439. Toto číslo schválení udává, že schválení bylo uděleno podle požadavků předpisu pro schvalování zádržných zařízení pro dětské cestující v motorových vozidlech (dětský zádržný systém) ve znění série změn 03. Symbol „Y“ označuje, že systém obsahuje rozkrokový popruh.

Poznámka: Číslo schválení a doplňkový symbol (symboly) musí být umístěny v blízkosti kružnice nad písmenem „E“ nebo pod ním, popřípadě vlevo nebo vpravo od něho. Číslice čísla schválení musí být na stejné straně od písmene „E“ a musí být stejně orientovány. Doplňkový symbol (symboly) musí být umístěn protilehle k číslu schválení. U čísla schválení je třeba se vyhnout používání římských číslic, aby se předešlo možnosti záměny s jinými symboly.

---

PŘÍLOHA 3

USPOŘÁDÁNÍ ZAŘÍZENÍ NA ZKOUŠENÍ ODOLNOSTI PROTI PRACHU

(rozměry v milimetrech)

Image

Image

---

PŘÍLOHA 4

ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI KOROZI

1.   ZKUŠEBNÍ ZAŘÍZENÍ

1.1.   Zařízení se skládá z mlžné komory, zásobníku solného roztoku, přívodu vhodně upraveného stlačeného vzduchu, jedné nebo několika rozprašovacích trysek, podstavců na vzorky, zařízení k vyhřívání komory a potřebného ovládacího ústrojí. Rozměry a bližší podrobnosti konstrukce zařízení jsou volitelné za předpokladu, že jsou splněny zkušební podmínky.

1.2.   Je důležité zajistit, aby kapky roztoku nashromážděné na stropě nebo krytu komory nepadaly na zkoušené vzorky.

1.3.   Kapky roztoku padající ze zkušebních vzorků se nesmějí vracet do zásobníku k opětnému rozprašování.

1.4.   Zařízení nesmí být zhotoveno z materiálů majících vliv na korozní účinky mlhy.

2.   UMÍSTĚNÍ ZKUŠEBNÍCH VZORKŮ V MLŽNÉ KOMOŘE

2.1.   Vzorky, s výjimkou navíječů, musí být podepřeny nebo zavěšeny v úhlu v rozmezí od 15° do 30° od svislice a pokud možno rovnoběžně s hlavním směrem vodorovného proudění mlhy komorou, v závislosti na převládajících zkoušených plochách.

2.2.   Navíječe musí být podepřeny nebo zavěšeny tak, aby osy cívky k ukládání popruhu byly kolmé k hlavnímu směru vodorovného proudění mlhy komorou. Otvor pro průchod popruhu v navíječi musí rovněž směřovat v tomto hlavním směru.

2.3.   Každý vzorek musí být umístěn tak, aby se mlha mohla na všech vzorcích volně usazovat.

2.4.   Každý vzorek musí být umístěn tak, aby se zabránilo odkapávání solného roztoku z jednoho vzorku na jiný.

3.   SOLNÝ ROZTOK

3.1.   Solný roztok se připraví rozpuštěním 5 ± 1 hmotnostních dílů chloridu sodného v 95 dílech destilované vody. Touto solí musí být chlorid sodný, v podstatě prostý niklu a mědi a obsahující v suchém stavu nejvýše 0,1 % jodidu sodného a nejvýše 0,3 % všech nečistot.

3.2.   Roztok musí být takový, aby měl, zachycený po rozprášení při 35 °C, hodnotu pH v rozmezí 6,5 až 7,2.

4.   STLAČENÝ VZDUCH

4.1.   Stlačený vzduch přiváděný k trysce nebo tryskám k rozprašování solného roztoku musí být prostý oleje a nečistot a jeho tlak musí být udržován v rozmezí od 70 kN/m2 do 170 kN/m2.

5.   PODMÍNKY V MLŽNÉ KOMOŘE

5.1.   V oblasti expozice v mlžné komoře musí být udržována teplota 35 °C ± 5 °C. V oblasti expozice se umístí nejméně dva vhodné jímače mlhy, aby se zabránilo shromažďování kapek roztoku pocházejících ze zkoušených vzorků nebo z jiných zdrojů. Jímače musí být umístěny v blízkosti zkušebních vzorků, a to jeden co nejblíže k některé z trysek a druhý co nejdále ode všech trysek. Mlha musí být taková, aby se z každých 80 cm2 vodorovné jímací plochy v každém jímači získalo 1,0 ml až 2,0 ml roztoku za hodinu, měřeno průměrem za dobu nejméně 16 hodin.

5.2.   Tryska nebo trysky musí být směřovány nebo usměrňovány tak, aby rozprašovací proud nezasahoval přímo zkoušené vzorky.

---

PŘÍLOHA 5

ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI ODĚRU A ZKOUŠKA MIKROPROKLUZU

Příklad A

Image

Příklad B

Image

Příklady uspořádání podle typu zkušebního zařízení.

Image

Image

Image

Zatížení 50 N na zkušebním zařízení musí být vertikálně vedeno tak, aby se pás nerozhoupal ani nekroutil.

Připevňovací kování musí být spojeno se závažím 50 N stejným způsobem jako ve vozidle.

---

PŘÍLOHA 6

POPIS VOZÍKU

1.   VOZÍK

1.1.   Pro zkoušení bezpečnostních pásů musí mít vozík nesoucí jen sedadlo hmotnost 400 kg ± 20 kg. Pro zkoušení dětských zádržných systémů musí mít vozík s připevněnou nosnou konstrukcí vozidla hmotnost 800 kg. Je-li to však nutné, může se celková hmotnost vozíku s nosnou konstrukcí vozidla zvýšit postupně vždy o 200 kg. V žádném případě se celková hmotnost nesmí lišit od jmenovité hodnoty o více než ± 40 kg.

2.   MĚŘICÍ PROJEKČNÍ PLOCHA

2.1.   K vozíku je pevně připojena měřicí projekční plocha, na níž je jasně vyznačena čára meze posuvu, aby bylo možno z fotografických záznamů zjistit, zda bylo splněno kritérium posuvu vpřed.

3.   SEDADLO

Sedadlo je konstruováno takto:

3.1.1.   pevné uchycené opěradlo, jehož rozměry jsou uvedeny v dodatku 1 této přílohy. Dolní a horní část je vyrobena z trubky o průměru 20 mm;

3.1.2.   pevný sedák, jehož rozměry jsou uvedeny v dodatku 1 této přílohy. Zadní část sedáku je vyrobena z tuhého plechu, jehož horní okraj je vyztužen trubkou o průměru 20 mm. Přední část sedáku je také vyztužena trubkou o průměru 20 mm.

3.1.3.   K umožnění přístupu ke konzolám kotevních úchytů musí být v zadní části sedáku vytvořeny otvory, které jsou popsány v dodatku 1 této přílohy.

3.1.4.   Šířka sedadla musí být 800 mm.

3.1.5.   Opěradlo a sedák musí být pokryty polyuretanovou pěnou, jejíž vlastnosti jsou uvedeny v tabulce 1. Rozměry sedáku jsou uvedeny v dodatku 1 této přílohy.

Tabulka 1

| Hustota podle ISO 485 (kg/m3) | 43 |
| --- | --- |
| Únosnost podle ISO 2439 B (N) | |
| | p –25 % |

Hustota podle ISO 485 (kg/m3)

43

Únosnost podle ISO 2439 B (N)

p –25 %

125

| | p –40 % |
| --- | --- |

p –40 %

155

Koeficient únosnosti podle ISO  3386 (kPa)

4

Prodloužení při přetržení podle ISO 1798 (%)

180

Pevnost v tahu podle ISO 1798 (kPa)

100

Trvalé přetvoření tlakem při zkoušce podle ISO 1856 (%)

3

3.1.6.   Polyuretanová pěna musí být pokryta látkou chránící proti slunci, která je vyrobena z polyakrylátového vlákna s vlastnostmi uvedenými v tabulce 2.

Tabulka 2

| Specifická hmotnost (g/m2) | 290 |
| --- | --- |
| Pevnost v tahu podle DIN 53 587 na zkušebním vzorku šířky 50 mm: | |
| | v podélném směru (kg): |

Specifická hmotnost (g/m2)

290

Pevnost v tahu podle DIN 53 587 na zkušebním vzorku šířky 50 mm:

v podélném směru (kg):

120

| | v příčném směru (kg): |
| --- | --- |

v příčném směru (kg):

80

Potah sedadla a opěradla (1)

3.1.7.1.   Pěnový sedák je vyroben z pěnového bloku (800 x 575 x 135mm) tak, že jeho tvar (viz obrázek 1 dodatku 1 této přílohy) odpovídá tvaru spodní hliníkové desky podle obrázku 2 dodatku 1 této přílohy.

3.1.7.2.   Do spodní desky je vyvrtáno šest otvorů tak, aby mohla být přišroubována na zkušební vozík. Otvory jsou vyvrtány podél nejdelší strany desky po třech na každé straně a jejich poloha závisí na konstrukci vozíku. Do otvorů se vloží šest šroubů. Doporučuje se šrouby přilepit na desku vhodným lepidlem. Potom se šrouby přitáhnou maticemi.

3.1.7.3.   Potahový materiál (1 250 × 1 200 mm, viz obrázek 3 dodatku 1 této přílohy) se ustřihne kolmo k šířce tak, aby nebylo možné materiál po potažení přeložit. Mezi okraji potahového materiálu by měla vzniknout mezera přibližně 100 mm. Materiál se proto ustřihne na délku přibližně 1 200 mm.

3.1.7.4.   Potahový materiál se označí kolmo k šířce dvěma čarami. Čáry se vyznačí ve vzdálenosti 375 mm od střednice potahového materiálu (viz obrázek 3 dodatku 1 této přílohy).

3.1.7.5.   Pěnový sedák se umístí spodní stranou vzhůru na potah, se spodní hliníkovou deskou nahoře.

3.1.7.6.   Potah se na obou bocích napne, až se označené čáry dostanou na hranu hliníkové desky. U každého šroubu se potah částečně nařízne a přetáhne přes šrouby.

3.1.7.7.   V místě drážek ve spodní desce a v pěně se potah nařízne.

3.1.7.8.   Potah se nalepí na hliníkovou desku pružným lepidlem. Matice se před nalepením odšroubují.

3.1.7.9.   Volné části potahového materiálu na bocích se přehnou na desku a také se přilepí.

3.1.7.10.   Volné části potahového materiálu v drážkách se přehnou dovnitř a přilepí se pevnou páskou.

3.1.7.11.   Pružné lepidlo musí schnout nejméně 12 hodin.

3.1.7.12.   Opěradlo sedadla se pokryje přesně stejným způsobem jako sedák, pouze čáry na potahovém materiálu (1 250 × 850 mm) se vyznačí ve vzdálenosti 320 mm od střednice materiálu.

3.1.8.   Čára Cr je totožná s průsečnicí mezi horní rovinou sedáku a přední rovinou opěradla sedadla.

Zkouška zařízení směřujících dozadu

3.2.1.   Na vozík se připevní zvláštní rám k podepření dětského zádržného systému, jak je znázorněno na obrázku 1.

3.2.2.   Na vozík se připevní ocelová trubka, která při zatížení 5 000 N ± 50 N působícím vodorovně na střed trubky nevyvolá posuv větší než 2 mm.

3.2.3.   Trubka má rozměr 500 × 100 × 90 mm.

Image

4.   BRZDNÉ ZAŘÍZENÍ

4.1.   Toto zařízení se skládá z dvou shodných rovnoběžně uspořádaných tlumičů nárazu.

Je-li to nutné, použije se pro každé zvýšení jmenovité hmotnosti o 200 kg jeden další tlumič. Každý tlumič se skládá:

4.2.1.   z vnějšího pláště, tvořeného ocelovou trubkou;

4.2.2.   z polyuretanové trubky tlumící energii;

4.2.3.   z leštěného ocelového knoflíku tvaru olivy, vnikajícího do tlumiče; a

4.2.4.   z tyče a nárazové desky.

4.3.   Rozměry jednotlivých částí tohoto tlumiče jsou vyznačeny na schématu uvedeném v dodatku 2 této přílohy.

4.4.   Vlastnosti tlumicího materiálu jsou uvedeny v tabulce 3 a tabulce 4 této přílohy.

4.5.   Dříve, než se úplné brzdné zařízení použije ke kalibračním zkouškám popsaným v příloze 7 tohoto předpisu, musí se udržovat po dobu nejméně 12 hodin při teplotě od 15 °C do 25 °C. Brzdné zařízení musí při zkoušce každého typu splňovat požadavky na vlastnosti stanovené v dodatcích 1 a 2 přílohy 7. U dynamických zkoušek dětského zádržného systému musí být úplné brzdné zařízení udržováno po dobu nejméně 12 hodin při stejné teplotě, s dovolenou odchylkou ± 2 °C, jako u kalibrační zkoušky. Jakékoli jiné zařízení vedoucí k rovnocenným výsledkům je přípustné.

Tabulka 3

VLASTNOSTI TLUMICÍHO MATERIÁLU „A“

(Metoda ASTM D 735, pokud není uvedeno jinak)

| Tvrdost podle Shore A | 95 ± 2 při teplotě 20 °C ± 5 °C |
| --- | --- |
| Mez pevnosti | Ro 350 kg/cm2 |
| Nejmenší poměrné prodloužení | Ao 400 % |
| Modul | při poměrném prodloužení 100 %: | 110 kg/cm2 |
| při poměrném prodloužení 300 %: | 240 kg/cm2 |
| Křehkost při nízkých teplotách (metoda ASTM D 736) | 5 hodin při –55 °C |
| Trvalá deformace tlakem (metoda B): | 22 hodin při 70 °C 45 % |
| Hustota při 25 °C | 1,05 až 1,10 |
| Stárnutí na vzduchu (metoda ASTM D 573) | 70 hodin při 100 °C:






  — | tvrdost podle Shore: maximální odchylka ± 3 |

Tvrdost podle Shore A

95 ± 2 při teplotě 20 °C ± 5 °C

Mez pevnosti

Ro 350 kg/cm2

Nejmenší poměrné prodloužení

Ao 400 %

Modul

při poměrném prodloužení 100 %:

110 kg/cm2

při poměrném prodloužení 300 %:

240 kg/cm2

Křehkost při nízkých teplotách (metoda ASTM D 736)

5 hodin při –55 °C

Trvalá deformace tlakem (metoda B):

22 hodin při 70 °C 45 %

Hustota při 25 °C

1,05 až 1,10

Stárnutí na vzduchu (metoda ASTM D 573)

70 hodin při 100 °C:

—

tvrdost podle Shore: maximální odchylka ± 3

| — | mez pevnosti: pokles < 10 % hodnoty Ro |
| --- | --- |

—

mez pevnosti: pokles < 10 % hodnoty Ro

| — | poměrné prodloužení: pokles < 10 % hodnoty Ao |
| --- | --- |

—

poměrné prodloužení: pokles < 10 % hodnoty Ao

| — | hmotnost: pokles < 1 % |
| --- | --- |

—

hmotnost: pokles < 1 %

Ponoření do oleje (metoda ASTM, olej č. 1)

70 hodin při 100 °C:

| — | tvrdost podle Shore: maximální odchylka ± 4 |
| --- | --- |

—

tvrdost podle Shore: maximální odchylka ± 4

| — | mez pevnosti: pokles < 15 % hodnoty Ro |
| --- | --- |

—

mez pevnosti: pokles < 15 % hodnoty Ro

| — | poměrné prodloužení: pokles < 10 % hodnoty Ao |
| --- | --- |

—

poměrné prodloužení: pokles < 10 % hodnoty Ao

| — | objem: nabobtnání < 5 % |
| --- | --- |

—

objem: nabobtnání < 5 %

Ponoření do oleje (metoda ASTM, olej č. 3)

70 hodin při 100 °C:

| — | mez pevnosti: pokles < 15 % hodnoty Ro |
| --- | --- |

—

mez pevnosti: pokles < 15 % hodnoty Ro

| — | poměrné prodloužení: pokles < 15 % hodnoty Ao |
| --- | --- |

—

poměrné prodloužení: pokles < 15 % hodnoty Ao

| — | objem: nabobtnání < 20 % |
| --- | --- |

—

objem: nabobtnání < 20 %

Ponoření do destilované vody

mez pevnosti: pokles < 35 % hodnoty Ro

1 týden při 70 °C

poměrné prodloužení: zvětšení < 20 % Ao

Tabulka 4

VLASTNOSTI TLUMICÍHO MATERIÁLU „B“

(Metoda ASTM 2000 (1980), pokud není uvedeno jinak)

| Tvrdost podle Shore A | 88 ± 2 při teplotě 20 °C ± 5 °C |
| --- | --- |
| Mez pevnosti | Ro 300 kg/cm2 |
| Nejmenší poměrné prodloužení | Ao 400 % |
| Modul | při poměrném prodloužení 100 % | 70 kg/cm2 |
| při poměrném prodloužení 300 % | 130 kg/cm2 |
| Křehkost při nízkých teplotách (metoda podle ASTM D 736) | 5 hodin při –55 °C |
| Trvalá deformace tlakem (metoda B) | 22 hodin při 70 °C 45 % |
| Hustota při 25 °C | 1,08 až 1,12 |
| Stárnutí na vzduchu (metoda ASTM D 573 (1981)): | 70 hodin při 100 °C:






  — | tvrdost podle Shore: maximální odchylka ± 3 |

Tvrdost podle Shore A

88 ± 2 při teplotě 20 °C ± 5 °C

Mez pevnosti

Ro 300 kg/cm2

Nejmenší poměrné prodloužení

Ao 400 %

Modul

při poměrném prodloužení 100 %

70 kg/cm2

při poměrném prodloužení 300 %

130 kg/cm2

Křehkost při nízkých teplotách (metoda podle ASTM D 736)

5 hodin při –55 °C

Trvalá deformace tlakem (metoda B)

22 hodin při 70 °C 45 %

Hustota při 25 °C

1,08 až 1,12

Stárnutí na vzduchu (metoda ASTM D 573 (1981)):

70 hodin při 100 °C:

—

tvrdost podle Shore: maximální odchylka ± 3

| — | mez pevnosti: pokles < 10 % hodnoty Ro |
| --- | --- |

—

mez pevnosti: pokles < 10 % hodnoty Ro

| — | poměrné prodloužení: pokles < 10 % hodnoty Ao |
| --- | --- |

—

poměrné prodloužení: pokles < 10 % hodnoty Ao

| — | hmotnost: pokles < 1 % |
| --- | --- |

—

hmotnost: pokles < 1 %

Ponoření do oleje (metoda ASTM D 471 (1979) olej č. 1):

70 hodin při 100 °C:

| — | tvrdost podle Shore: maximální odchylka ± 4 |
| --- | --- |

—

tvrdost podle Shore: maximální odchylka ± 4

| — | mez pevnosti: pokles < 15 % hodnoty Ro |
| --- | --- |

—

mez pevnosti: pokles < 15 % hodnoty Ro

| — | poměrné prodloužení: pokles < 10 % hodnoty Ao |
| --- | --- |

—

poměrné prodloužení: pokles < 10 % hodnoty Ao

| — | objem: nabobtnání < 5 % |
| --- | --- |

—

objem: nabobtnání < 5 %

Ponoření do oleje (metoda ASTM D 471 (1979) olej č. 3):

70 hodin při 100 °C:

| — | mez pevnosti: pokles < 15 % hodnoty Ro |
| --- | --- |

—

mez pevnosti: pokles < 15 % hodnoty Ro

| — | poměrné prodloužení: < 15 % hodnoty Ao |
| --- | --- |

—

poměrné prodloužení: < 15 % hodnoty Ao

| — | objem: nabobtnání < 20 % |
| --- | --- |

—

objem: nabobtnání < 20 %

Ponoření do destilované vody:

mez pevnosti: pokles < 35 % hodnoty Ro

1 týden při 70 °C:

poměrné prodloužení: zvětšení < 20 % hodnoty Ao

---

(1)  Specifikace materiálů použitých při tomto postupu lze získat od TNO (Výzkumný ústav silničních vozidel) Schoemakerstraat 97, 2628 VK Delft, Nizozemsko.

PŘÍLOHA 6

Dodatek 1

Image

Image

Image

Image

Dodatek 2

Brzdné zařízení pro čelní náraz (v mm)

Image

Image

Image

Image

Image

Brzdné zařízení (sestava)

Pro náraz zezadu

Image

Polyuretanová trubka brzdného zařízení

Pro náraz zezadu

Image

Dodatek 3

USPOŘÁDÁNÍ A POUŽÍVÁNÍ KOTEVNÍCH ÚCHYTŮ NA ZKUŠEBNÍM VOZÍKU

1.   Kotevní úchyty musí být rozmístěny, jak je znázorněno na níže uvedeném obrázku.

Dětský zádržný systém kategorií „univerzální“ a „omezená“ musí používat následující kotevní body:

2.1.   dětské zádržné systémy schválené pro použití s břišními pásy: body A a B;

2.2.   dětské zádržné systémy schválené pro použití s břišními a diagonálními pásy: body A, B0 a C.

3.   Kotevní úchyty A, B a D se používají pro dětské zádržné systémy kategorie „polouniverzální“, mající jen jeden přídavný horní kotevní úchyt.

4.   Kotevní úchyty A, B, E a F se používají pro dětské zádržné systémy kategorie „polouniverzální“, mající dva přídavné horní kotevní úchyty.

5.   Kotevní úchyty R1, R2, R3, R4 a R5 jsou přídavná ukotvení pro dozadu směřující dětské zádržné systémy kategorie „polouniverzální“, mající jeden nebo více přídavných kotevních úchytů (viz odstavec 8.1.3.5.3).

6.   S výjimkou bodu C (který představuje polohu průvlaku na sloupku), body, které odpovídají uspořádání kotevních úchytů, označují polohu připevnění konců pásu k vozíku, popřípadě k snímači zatížení. Konstrukce nesoucí kotevní úchyty musí být tuhá. Horní kotevní úchyt se nesmí v podélném směru posunout o více než 0,2 mm, působí-li se na něj v tomto směru zatížením 980 N. Vozík musí být konstruován tak, aby při zkoušce nemohlo dojít k jakékoli trvalé deformaci částí nesoucích kotevní úchyty.

7.   Pro brašny na přenášení dítěte ve skupině 0 lze užívat buď bod A1 a/nebo bod B1 podle specifikace výrobce zádržných systémů. Body A1 a B1 jsou umístěny na příčné přímce procházející bodem R1 ve vzdálenosti 350 mm od R1.

8.   Pro zkoušení dětských zádržných systémů kategorií „univerzální“ a „omezená“ se nainstaluje na zkušební sedadlo normalizovaný pás s navíječem podle přílohy 13.

Image

Image

---

PŘÍLOHA 7

KŘIVKA ZPOMALENÍ VOZÍKU V ZÁVISLOSTI NA ČASE

1.   Křivka zpomalení vozíku, zatíženého závažími tak, aby dosáhl celkové hmotnosti 455 kg ± 20 kg při zkouškách dětského zádržného systému prováděných podle ustanovení odstavce 8.1.3.1 tohoto předpisu, a 910 kg ± 40 kg při zkouškách dětského zádržného systému prováděných podle ustanovení odstavce 8.1.3.2 tohoto předpisu, při jmenovité hmotnosti vozíku a nosné konstrukce vozidla 800 kg, musí při čelním nárazu zůstat uvnitř šrafované oblasti vyznačené v dodatku 1 této přílohy a při nárazu zezadu uvnitř šrafované oblasti vyznačené v dodatku 2 této přílohy.

2.   Je-li to nutné, může se jmenovitá hmotnost vozíku s připojenou nosnou konstrukcí vozidla při každém přírůstku o 200 kg zvýšit o další přídavné závaží o hmotnosti 28 kg. V žádném případě se však celková hmotnost vozíku s nosnou konstrukcí vozidla nesmí od jmenovité hodnoty pro kalibrační zkoušky lišit o více než ± 40 kg. Při kalibraci brzdného zařízení musí být brzdná dráha vozíku 650 mm ± 30 mm při čelním nárazu a 275 mm ± 20 mm při nárazu zezadu.

3.   Kalibrační a měřicí postupy musí odpovídat postupům stanoveným v mezinárodní normě ISO 6487 (1980), měřicí zařízení musí odpovídat specifikaci datového kanálu s frekvenční třídou kanálu (CFC) 60.

Dodatek 1

Křivky zpomalení vozíku v závislosti na čase

(křivka ke kalibraci brzdného zařízení)

Náraz zepředu

Image

Dodatek 2

Křivky zpomalení vozíku v závislosti na čase

(křivka pro kalibraci brzdného zařízení)

Náraz zezadu

Image

---

PŘÍLOHA 8

POPIS FIGURÍN

1.   VŠEOBECNĚ

1.1.   Figuríny předepsané v tomto předpisu jsou popsány v dodatcích 1 až 3 této přílohy a v technické dokumentaci vypracované v TNO (Výzkumný ústav silničních vozidel) Schoemakerstraat 97,2628 VK Delft, Nizozemsko.

Jiné figuríny lze použít za předpokladu, že:

1.2.1.   rovnocennost figurín může být uspokojivě prokázána správnímu orgánu dle jeho požadavků, a

1.2.2.   jejich použití je zaznamenáno ve zkušebním protokolu a ve formuláři sdělení podle přílohy 1 tohoto předpisu.

Dodatek 1

POPIS FIGURÍN DĚTÍ VE VĚKU 9 MĚSÍCŮ A 3, 6 A 10 ROKŮ

1.   VŠEOBECNĚ

1.1.   Rozměry a hmotnosti níže popsaných figurín jsou založeny na antropometrii 50. percentilu dětí ve věku 9 měsíců a 3, 6 a 10 roků.

1.2.   Figuríny se skládají z kovové a polyesterové kostry s polyuretanovými odlitky částí těla.

1.3.   Schematický nákres figuríny naleznete na obrázku 9.

2.   KONSTRUKCE

2.1.   Hlava

2.1.1.   Hlava je zhotovena z polyuretanu a vyztužena kovovými pásy. Uvnitř hlavy je možno instalovat měřicí zařízení na polyamidovém bloku v těžišti.

2.2.   Obratle

Krční obratle

2.2.1.1.   Krk je zhotoven z pěti polyuretanových prstenců s jádrem z polyamidových prvků. Blok atlas – osa je zhotoven z polyamidu.

Bederní obratle

2.2.2.1.   Pět bederních obratlů je zhotoveno z polyamidu.

2.3.   Hrudník

2.3.1.   Kostra hrudníku se skládá z rámu z ocelových trubek, k němuž jsou připevněny ramenní klouby. Páteř se skládá z ocelového lana se čtyřmi koncovkami se závity.

2.3.2.   Kostra je potažena polyuretanem. Měřicí zařízení může být uloženo v dutině hrudníku.

2.4.   Končetiny

2.4.1.   Horní a dolní končetiny jsou rovněž zhotoveny z polyuretanu vyztuženého kovovými prvky v podobě čtyřhranných trubek, pásů a desek. Kolena a lokty jsou opatřeny seřiditelnými kloubovými spoji. Paže a stehna jsou připojeny seřiditelnými kulovými klouby.

2.5.   Pánev

2.5.1.   Pánev je zhotovena z polyesteru vyztuženého skleněnými vlákny a rovněž potažena polyuretanem.

2.5.2.   Tvar horní části pánve, který je důležitý pro určení citlivosti na zatížení břicha, je co nejvíce přizpůsoben tvaru dětské pánve.

2.5.3.   Kyčelní klouby jsou umístěny přímo pod pánví.

2.6.   Montáž figuríny

Krk-hrudník-pánev

2.6.1.1.   Bederní obratle a pánev jsou našroubovány na ocelové lano a jejich napnutí je seřizováno maticí. Krční obratle jsou namontovány a seřizovány stejným způsobem. Jelikož se ocelové lano nesmí v hrudníku volně pohybovat, nesmí být možné seřizovat napnutí bederních obratlů od krku a naopak.

Hlava-krk

2.6.2.1.   Hlava se může smontovat s krkem a seřizovat svorníkem s maticí procházejícím blokem atlas – osa.

Trup-končetiny

2.6.3.1.   Horní a dolní končetiny se mohou připevnit k trupu a seřizovat pomocí kulových kloubů.

2.6.3.2.   U kloubů horních končetin jsou koule spojeny s trupem; u kloubů dolních končetina jsou spojeny s dolními končetinami.

3.   HLAVNÍ VLASTNOSTI

3.1.   Hmotnost

Tabulka 1

| Součást | Hmotnost v kg podle věkových skupin |
| --- | --- |
| 9 měsíců | 3 roky | 6 roků | 10 roků |
| hlava + | 2,20 | ± 0,10 | 2,70 | ± 0,10 | 3,45 | ± 0,10 | 3,60 | ± 0,10 |
| trup | 3,40 | ± 0,10 | 5,80 | ± 0,15 | 8,45 | ± 0,20 | 12,30 | ± 0,30 |
| horní | 0,70 | ± 0,05 | 1,10 | ± 0,05 | 1,85 | ± 0,10 | 2,00 | ± 0,10 |
| spodní | 0,45 | ± 0,05 | 0,70 | ± 0,05 | 1,15 | ± 0,05 | 1,60 | ± 0,10 |
| horní | 1,40 | ± 0,05 | 3,00 | ± 0,10 | 4,10 | ± 0,15 | 7,50 | ± 0,15 |
| spodní | 0,85 | ± 0,05 | 1,70 | ± 0,10 | 3,00 | ± 0,10 | 5,00 | ± 0,15 |
| celkem | 9,00 | ± 0,20 | 15,00 | ± 0,30 | 22,00 | ± 0,50 | 32,00 | ± 0,70 |

Součást

Hmotnost v kg podle věkových skupin

9 měsíců

3 roky

6 roků

10 roků

hlava +

2,20

± 0,10

2,70

± 0,10

3,45

± 0,10

3,60

± 0,10

trup

3,40

± 0,10

5,80

± 0,15

8,45

± 0,20

12,30

± 0,30

horní

0,70

± 0,05

1,10

± 0,05

1,85

± 0,10

2,00

± 0,10

spodní

0,45

± 0,05

0,70

± 0,05

1,15

± 0,05

1,60

± 0,10

horní

1,40

± 0,05

3,00

± 0,10

4,10

± 0,15

7,50

± 0,15

spodní

0,85

± 0,05

1,70

± 0,10

3,00

± 0,10

5,00

± 0,15

celkem

9,00

± 0,20

15,00

± 0,30

22,00

± 0,50

32,00

± 0,70

3.2.   Hlavní rozměry

3.2.1.   Hlavní rozměry založené na obr. 1 této přílohy jsou uvedeny v tabulce 2.

Image

Tabulka 2

| Č. | Rozměry | Rozměry v mm podle věkových skupin |
| --- | --- | --- |
| 9 měsíců | 3 roky | 6 roků | 10 roků |
| 1 | Délka od zadní strany hýždě ke kolenu | 195 | 334 | 378 | 456 |
| 2 | Délka od zadní strany hýždě k podkolenní jamce (vsedě) | 145 | 262 | 312 | 376 |
| 3 | Vzdálenost těžiště od sedadla | 180 | 190 | 190 | 200 |
| 4 | Obvod hrudníku | 440 | 510 | 580 | 660 |
| 5 | Hloubka hrudníku | 102 | 125 | 135 | 142 |
| 6 | Vzdálenost mezi lopatkami | 170 | 215 | 250 | 295 |
| 7 | Šířka hlavy | 125 | 137 | 141 | 141 |
| 8 | Délka hlavy | 166 | 174 | 175 | 181 |
| 9 | Obvod kyčle (vsedě) | 510 | 590 | 668 | 780 |
| 10 | Obvod kyčle (vstoje) (nezakresleno) | 470 | 550 | 628 | 740 |
| 11 | Hloubka kyčle (vsedě) | 125 | 147 | 168 | 180 |
| 12 | Šířka kyčle (vsedě) | 166 | 206 | 229 | 255 |
| 13 | Šířka krku | 60 | 71 | 79 | 89 |
| 14 | Vzdálenost od sedadla k loktům | 135 | 153 | 155 | 186 |
| 15 | Šířka v ramenou | 216 | 249 | 295 | 345 |
| 16 | Výška očí (vsedě) | 350 | 460 | 536 | 625 |
| 17 | Výška (vsedě) | 450 | 560 | 636 | 725 |
| 18 | Výška ramen (vsedě) | 280 | 335 | 403 | 483 |
| 19 | Vzdálenost od chodidla k podkolenní jamce (vsedě) | 125 | 205 | 283 | 355 |
| 20 | Výška postavy (nezakresleno) | 708 | 980 | 1 166 | 1 376 |
| 21 | Výška stehna (vsedě) | 70 | 85 | 95 | 106 |

Č.

Rozměry

Rozměry v mm podle věkových skupin

9 měsíců

3 roky

6 roků

10 roků

1

Délka od zadní strany hýždě ke kolenu

195

334

378

456

2

Délka od zadní strany hýždě k podkolenní jamce (vsedě)

145

262

312

376

3

Vzdálenost těžiště od sedadla

180

190

190

200

4

Obvod hrudníku

440

510

580

660

5

Hloubka hrudníku

102

125

135

142

6

Vzdálenost mezi lopatkami

170

215

250

295

7

Šířka hlavy

125

137

141

141

8

Délka hlavy

166

174

175

181

9

Obvod kyčle (vsedě)

510

590

668

780

10

Obvod kyčle (vstoje) (nezakresleno)

470

550

628

740

11

Hloubka kyčle (vsedě)

125

147

168

180

12

Šířka kyčle (vsedě)

166

206

229

255

13

Šířka krku

60

71

79

89

14

Vzdálenost od sedadla k loktům

135

153

155

186

15

Šířka v ramenou

216

249

295

345

16

Výška očí (vsedě)

350

460

536

625

17

Výška (vsedě)

450

560

636

725

18

Výška ramen (vsedě)

280

335

403

483

19

Vzdálenost od chodidla k podkolenní jamce (vsedě)

125

205

283

355

20

Výška postavy (nezakresleno)

708

980

1 166

1 376

21

Výška stehna (vsedě)

70

85

95

106

4.   SEŘIZOVÁNÍ KLOUBŮ

4.1.   Všeobecně

4.1.1.   Aby se dosáhlo opakovatelnosti výsledků při používání figurín, je nutné stanovit a seřizovat tření v jednotlivých kloubech, napětí v krčním a bederním lanu a tuhost břišní vložky.

4.2.   Seřizování krčního lana

4.2.1.   Položte trup na záda na vodorovnou plochu.

4.2.2.   Připevněte úplnou soupravu krku bez hlavy.

4.2.3.   Utáhněte napínací matici na bloku atlas – osa..

4.2.4.   Protáhněte vhodnou tyč nebo svorník blokem atlas – osa.

4.2.5.   Povolujte napínací matici, až blok atlas – osa za působení zatížení 50 N na tyč nebo šroub procházející blokem atlas – osa směřujícího dolů poklesne o10 mm ± 1 mm (viz obrázek 2).

Image

4.3.   Kloub atlasu

4.3.1.   Položte trup na záda na vodorovnou plochu.

4.3.2.   Připevněte úplnou soupravu krku bez hlavy.

4.3.3.   Utáhněte šroub se seřizovací maticí, procházející hlavou a blokem atlas – osa, když je hlava ve vodorovné poloze.

4.3.4.   Povolujte seřizovací matici, až se hlava začne pohybovat (viz obrázek 3).

Image

4.4.   Kyčelní kloub

4.4.1.   Položte pánev její přední části na vodorovnou plochu.

4.4.2.   Připevněte stehno bez bérce.

4.4.3.   Utáhněte seřizovací matici, přičemž stehno je ve vodorovné poloze.

4.4.4.   Povolujte seřizovací matici, až se stehno začne pohybovat.

4.4.5.   Kyčelní klouby je třeba v počáteční fázi často kontrolovat vzhledem k problémům se „záběhem“ (viz obrázek 4).

Image

4.5.   Kolenní kloub

4.5.1.   Uveďte stehno do vodorovné polohy.

4.5.2.   Připevněte bérec.

4.5.3.   Utáhněte seřizovací matici kolenního kloubu, přičemž bérec je ve vodorovné poloze.

4.5.4.   Povolujte seřizovací matici, až se bérec začne pohybovat (viz obrázek 5).

Image

4.6.   Ramenní kloub

4.6.1.   Uveďte trup do vzpřímené polohy.

4.6.2.   Připevněte paži bez předloktí.

4.6.3.   Utáhněte seřizovací matice ramenního kloubu, přičemž paže je ve vodorovné poloze.

4.6.4.   Povolujte seřizovací matice, až se paže začne pohybovat (viz obrázek 6).

Image

4.6.5.   Ramenní klouby je třeba v počáteční fázi často kontrolovat vzhledem k problémům se „záběhem“.

4.7.   Loketní kloub

4.7.1.   Uveďte paži do svislé polohy.

4.7.2.   Připevněte předloktí.

4.7.3.   Utáhněte seřizovací matici loketního kloubu, přičemž předloktí je ve vodorovné poloze.

4.7.4.   Povolujte seřizovací matici, až se předloktí začne pohybovat (viz obrázek 7).

Image

4.8.   Bederní lano

4.8.1.   Smontujte horní část trupu, bederní obratle, dolní část trupu, břišní vložku, lano a pružinu.

4.8.2.   Utahujte matici k seřizování lana v dolní části trupu, až je pružina stlačena na 2/3 její nezatížené délky (viz obrázek 8).

Image

4.9.   Kalibrace břišní vložky

Všeobecně

4.9.1.1.   Zkouška se provádí pomocí vhodného napínacího stroje.

4.9.2.   Břišní vložka se položí na tuhý blok stejné délky a šířky jako má bederní páteř. Tloušťka tohoto bloku musí být vůči tloušťce páteře nejméně dvojnásobná (viz obrázek 9).

Image

4.9.3.   Nejprve se působí zatížením 20 N.

4.9.4.   Potom se působí stálým zatížením 50 N.

4.9.5.   Vychýlení břišní vložky po 2 minutách musí být:

| u figuríny pro věkovou | kategorii 9 měsíců: | 11,5 mm ± 2,0 mm |
| --- | --- | --- |
| | 3 roky: | 11,5 mm ± 2,0 mm |
| | 6 roků: | 13,0 mm ± 2,0 mm |
| | 10 roků: | 13,0 mm ± 2,0 mm |

u figuríny pro věkovou

kategorii 9 měsíců:

11,5 mm ± 2,0 mm

3 roky:

11,5 mm ± 2,0 mm

6 roků:

13,0 mm ± 2,0 mm

10 roků:

13,0 mm ± 2,0 mm

5.   PŘÍSTROJE

5.1.   Všeobecně

5.1.1.   Kalibrační a měřicí postupy jsou založeny na mezinárodní normě ISO 6487 (1980).

5.2.   Instalace akcelerometru v hrudníku

Akcelerometr se nainstaluje do chráněné dutiny v hrudníku.

5.3.   Indikace průniku do břišní krajiny

5.3.1.   Na přední část bederních obratlů se tenkou lepicí páskou svisle připevní vzorek z modelovací hmoty.

5.3.2.   Deformace modelovací hmoty nemusí nutně znamenat, že došlo k průniku.

5.3.3.   Vzorky z modelovací hmoty musí mít stejnou délku a šířku jako bederní páteř; tloušťka vzorků musí být 25 mm ± 2 mm.

5.3.4.   Smí se použít jen modelovací hmota dodaná s figurínami.

5.3.5.   Teplota modelovací hmoty při zkoušce musí být 30 °C ± 5 °C.

Dodatek 2

POPIS FIGURÍNY NOVOROZENCE

Figurína se skládá z hlavy, trupu, horních a dolních končetin, které tvoří jeden celek. Trup, horní a dolní končetiny tvoří jednolitý výlisek ze Sorbothanu pokrytý kůží z PVC, který má pružnou ocelovou páteř. Hlavu tvoří výlisek z polyuretanové pěny, která je pokrytá kůží z PVC a je trvale připevněna k trupu. Figurína je oblečena do přiléhavé elastické soupravy z bavlny a polyesteru.

Rozměry a rozložení hmotnosti figuríny odpovídají 50. percentilu novorozenců a jsou uvedeny v tabulce 1 a 2 a na obrázku 1.

Tabulka 1

Základní rozměry figuríny novorozence

| Rozměry | mm |
| --- | --- |
| A | Od hýždí k temenu | 345 |
| B | Od hýždí k chodidlu (s nataženou dolní končetinou) | 250 |
| C | Šířka hlavy | 105 |
| D | Hloubka hlavy | 125 |
| E | Šířka v ramenou | 150 |
| F | Šířka přes hruď | 105 |
| G | Hloubka hrudi | 100 |
| H | Šířka v kyčlích | 105 |
| I | Vzdálenost těžiště od vrcholu | 235 |

Rozměry

mm

A

Od hýždí k temenu

345

B

Od hýždí k chodidlu (s nataženou dolní končetinou)

250

C

Šířka hlavy

105

D

Hloubka hlavy

125

E

Šířka v ramenou

150

F

Šířka přes hruď

105

G

Hloubka hrudi

100

H

Šířka v kyčlích

105

I

Vzdálenost těžiště od vrcholu

235

Tabulka 2

Rozložení hmotnosti figuríny novorozence (1)

| Hlava a krk | 0,7 kg |
| --- | --- |
| Trup | 1,1 kg |
| Paže | 0,5 kg |
| Dolní končetiny | 1,1 kg |
| Celková hmotnost | 3,4 kg |

Hlava a krk

0,7 kg

Trup

1,1 kg

Paže

0,5 kg

Dolní končetiny

1,1 kg

Celková hmotnost

3,4 kg

Kalibrace figuríny novorozence

1.   TUHOST RAMEN

1.1.   Položte figurínu zády na vodorovný povrch a podepřete trup na jedné straně tak, aby se zabránilo pohybu (obrázek 2).

1.2.   Pístem s plochým čelem o průměru 40 mm působte zatížením 150 N vodorovně ve směru kolmém ke svislé ose figuríny. Osa pístu musí směřovat do středu ramene figuríny a procházet bodem A na rameni (viz obrázek 2). Boční odchylka pístu od počátečního bodu styku s paží musí být mezi 30 a 50 mm.

1.3.   Opakujte na druhém rameni – podpěru dejte na druhou stranu.

2.   TUHOST KLOUBU NOHY

2.1.   Položte figurínu zády na vodorovnou plochu (obrázek 3) a svažte popruhem bérce tak, aby se vnitřní strany kolen vzájemně dotýkaly.

Image

2.2.   Na kolena působte svislým zatížením pomocí pístu s plochým čelem o rozměrech 35 × 95 mm, přičemž osa pístu prochází nejvyšším bodem kolen.

2.3.   Působte na píst dostatečnou silou, aby došlo k ohýbání v kyčlích, dokud čelo pístu nedosáhne výšky 85 mm nad rovinou podložky. Tato síla musí být v od 30 N do 70 N. Zajistěte, aby se při zkoušce dolní končetiny nedotýkaly žádného povrchu.

3.   TEPLOTA

Kalibrace se provádí při teplotě mezi 15 °C a 30 °C.

Image

Image

---

(1)  Tloušťka kůže z PVC musí být 1 mm ± 0,5 mm.

Hustota musí být 0,865 ± 0,1.

Dodatek 3

POPIS FIGURÍNY DÍTĚTE VĚKU 18 MĚSÍCŮ

1.   VŠEOBECNĚ

1.1.   Rozměry a hmotnosti figuríny jsou založeny na antropometrii 50. percentilu dětí ve věku 18 měsíců.

2.   KONSTRUKCE

2.1.   Hlava

2.1.1.   Hlava sestává z polotuhé plastové lebky pokryté pokožkou. V lebce je ponechána dutina, která umožňuje montáž (volitelných) měřicích přístrojů.

2.2.   Krk

2.2.1.   Krk sestává ze tří částí:

2.2.2.   tuhý pryžový sloupec;

2.2.3.   nastavitelný kloub OC na vrcholu pryžového sloupce, který umožňuje rotaci s nastavitelným třením okolo příčné osy;

2.2.4.   kulový nestavitelný kloub na základně krku.

2.3.   Trup

2.3.1.   Trup sestává z plastové kostry pokryté systémem svalovina/pokožka. V trupu jsou vytvořeny prostory před kostrou, které se plní pěnou, aby bylo dosaženo správné tuhosti hrudníku. V zadní části trupu jsou dutiny, které umožňují montáž měřicích přístrojů.

2.4.   Břicho

2.4.1.   Břicho figuríny je vytvořeno jedním deformovatelným prvkem, který se vkládá do otvoru mezi hrudníkem a pánví.

2.5.   Bederní páteř

2.5.1.   Bederní páteř sestává z pryžového sloupce, který se montuje mezi kostru hrudníku a pánev. Tuhost bederní páteře je dána napnutím kovového lana, které prochází dutým středem pryžového sloupce.

2.6.   Pánev

2.6.1.   Pánev je vyrobena z polotuhého plastu a je vytvarována do tvaru dětské pánve. Je pokryta systémem svalovina/pokožka, který simuluje svalovinu/pokožku v okolí pánve a hýždí.

2.7.   Kyčelní kloub

2.7.1.   Kyčelní klouby jsou umístěny na spodní části pánve. Kloub umožňuje rotaci podél příčné osy jakož i rotaci podél osy svírající pravý úhel s příčnou osou pomocí kardanového kloubu. Tření při pohybu okolo těchto obou os je nastavitelné.

2.8.   Kolenní kloub

2.8.1.   Kolenní kloub umožňuje skrčení a natažení bérce s nastavitelným třením.

2.9.   Ramenní kloub

2.9.1.   Ramenní klouby jsou umístěny na kostře hrudníku. Západkové dorazy umožňují nastavení paže do dvou výchozích poloh.

2.10.   Loketní kloub

2.10.1.   Loketní kloub umožňuje natažení a skrčení předloktí. Západkové dorazy umožňují nastavení předloktí do dvou výchozích poloh.

2.11.   Montáž figuríny

2.11.1.   Lano páteře se namontuje do bederní páteře.

2.11.2.   Bederní páteř se namontuje do kostry mezi pánev a hrudní páteř.

2.11.3.   Břišní vložka se vloží mezi hrudník a pánev.

2.11.4.   Krk se namontuje na vršek hrudníku.

2.11.5.   Hlava se namontuje na vršek krku pomocí styčné desky.

2.11.6.   Namontují se horní a dolní končetiny.

3.   HLAVNÍ VLASTNOSTI

3.1.   Hmotnost

Tabulka 1

Rozložení hmotnosti figuríny 18timěsíčního dítěte

| Díl | Hmotnost (kg) |
| --- | --- |
| Hlava + krk | 2,73 |
| Trup | 5,06 |
| Paže | 0,27 |
| Předloktí | 0,25 |
| Stehno | 0,61 |
| Bérec | 0,48 |
| Celková hmotnost | 11,01 |

Díl

Hmotnost (kg)

Hlava + krk

2,73

Trup

5,06

Paže

0,27

Předloktí

0,25

Stehno

0,61

Bérec

0,48

Celková hmotnost

11,01

3.2.   Základní rozměry

3.2.1.   Základní rozměry vyznačené na obrázku 1 této přílohy (znázorněném níže) jsou uvedeny v tabulce 2.

Tabulka 2

| Č. | Rozměr | Hodnota (mm) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Od zadní části hýždí k přední části kolena | 239 |
| 2 | Od zadní části hýždí k jamce za kolenem, vsedě | 201 |
| 3 | Od těžiště figuríny k sedadlu | 193 |
| 4 | Obvod hrudníku | 474 |
| 5 | Hloubka hrudníku | 113 |

Č.

Rozměr

Hodnota (mm)

1

Od zadní části hýždí k přední části kolena

239

2

Od zadní části hýždí k jamce za kolenem, vsedě

201

3

Od těžiště figuríny k sedadlu

193

4

Obvod hrudníku

474

5

Hloubka hrudníku

113

Image

| Č. | Rozměr | Hodnota (mm) |
| --- | --- | --- |
| 7 | Šířka hlavy | 124 |
| 8 | Délka hlavy | 160 |
| 9 | Obvod kyčle, vsedě | 510 |
| 10 | Obvod kyčle, vstoje (není znázorněno) | 471 |
| 11 | Hloubka kyčle, vsedě | 125 |
| 12 | Šířka kyčlí, vsedě | 174 |
| 14 | Od lokte k povrchu sedáku | 125 |
| 15 | Šířka v ramenou | 224 |
| 17 | Výška vsedě | 495 (1) |
| 18 | Výška ramene, vsedě | 305 |
| 19 | Od chodidla k podkolenní jamce | 173 |
| 20 | Výška těla (není znázorněna) | 820 (1) |
| 21 | Výška stehna, vsedě | 66 |

Č.

Rozměr

Hodnota (mm)

7

Šířka hlavy

124

8

Délka hlavy

160

9

Obvod kyčle, vsedě

510

10

Obvod kyčle, vstoje (není znázorněno)

471

11

Hloubka kyčle, vsedě

125

12

Šířka kyčlí, vsedě

174

14

Od lokte k povrchu sedáku

125

15

Šířka v ramenou

224

17

Výška vsedě

495 (1)

18

Výška ramene, vsedě

305

19

Od chodidla k podkolenní jamce

173

20

Výška těla (není znázorněna)

820 (1)

21

Výška stehna, vsedě

66

4.   SEŘÍZENÍ KLOUBŮ

4.1.   Všeobecně

4.1.1.   K dosažení reprodukovatelných výsledků při použití figuríny je nezbytné seřídit tření v jednotlivých kloubech, napnutí bederní páteře a tuhost břišní vložky.

Před následujícím postupem se musí zkontrolovat všechny části, zda nejsou poškozeny.

4.2.   Bederní páteř

4.2.1.   Bederní páteř se kalibruje před namontováním do figuríny.

4.2.2.   Připevněte spodní montážní desku bederní páteře ke zkušební sestavě tak, aby byla přední část bederní páteře umístěna dole (obrázek 2).

Image

4.2.3.   Na horní montážní desku se působí silou 250 N směrem dolů. Výsledné posunutí směrem dolů musí být zaznamenáno mezi 1 a 2 sekundami od začátku působení síly a musí být 9 až 12 mm.

4.3.   Břicho

4.3.1.   Břišní vložku umístěte na tuhý blok, který má stejnou délku a šířku jako sloupec bederní páteře. Výška tohoto bloku musí být nejméně dvakrát větší než výška sloupce bederní páteře (obrázek 3).

Image

4.3.2.   Působí se počátečním zatížením 20 N.

4.3.3.   Působí se konstantním zatížením 50 N.

4.3.4.   Deformace břišní vložky po dvou minutách musí být 12 mm ± 2 mm.

4.4.   Seřízení krku

4.4.1.   Úplný krk sestávající z pryžového sloupce, kulového kloubu a kloubu OC připevněte na svislý povrch tak, aby přední strana směřovala dolů (obrázek 4).

Image

4.4.2.   Na osu kloubu OC se působí svislou silou 100 N. Kloub OC se musí posunout dolů o 22 mm ± 2 mm.

4.5.   Kloub OC

4.5.1.   Smontujte úplný krk a hlavu.

4.5.2.   Trup položte zády na vodorovnou plochu.

4.5.3.   Šrouby a seřizovací matici procházející hlavou a kloubem OC utahujte pomocí momentového klíče až do okamžiku, kdy se hlava nebude pohybovat vlastní tíhou.

4.6.   Kyčel

4.6.1.   K pánvi namontujte pouze stehno bez bérce.

4.6.2.   Stehno umístěte do vodorovné polohy.

4.6.3.   Tření působící na příčnou osu zvyšujte až do okamžiku, kdy se dolní končetina nebude moci pohybovat vlastní tíhou.

4.6.4.   Umístěte stehno do vodorovné polohy ve směru příčné osy.

4.6.5.   Tření působící na kardanový kloub zvyšujte až do okamžiku, kdy se dolní končetina nebude moci pohybovat vlastní tíhou.

4.7.   Koleno

4.7.1.   Připevněte bérec ke stehnu.

4.7.2.   Stehno i bérec umístěte do vodorovné polohy, stehno podepřete.

4.7.3.   Seřizovací matici na koleně utahujte až do okamžiku, kdy se bérec nebude moci pohybovat vlastní tíhou.

4.8.   Ramena

4.8.1.   Natáhněte předloktí a paži umístěte do nejvyšší polohy se západkou.

4.8.2.   Západky v rameni je nutno opravit nebo vyměnit, pokud paže v této poloze nezůstává.

4.9.   Loket

4.9.1.   Umístěte paži do nejnižší polohy se západkou a předloktí do nejvyšší polohy se západkou.

4.9.2.   Západky v rameni je nutno opravit nebo vyměnit, pokud předloktí v této poloze nezůstává.

5.   PŘÍSTROJE

5.1.   Všeobecně

5.1.1.   Přestože byla učiněna opatření na vybavení figuríny osmnáctiměsíčního dítěte určitým počtem snímačů, je standardně vybavena náhradními závažími stejné velikosti a hmotnosti.

5.1.2.   Postupy kalibrace a měření se musí provádět podle mezinárodní normy ISO 6487:1980.

5.2.   Instalace akcelerometru v hrudi

5.2.1.   Akcelerometr se instaluje do dutiny v hrudníku. Montáž se provádí ze zadní strany figuríny.

5.3.   Indikace průniku do břicha

5.3.1.   Zda došlo k průniku do břicha či nikoli je nutno posoudit pomocí vysokorychlostní fotografie.

---

(1)  Hýždě, záda a hlava figuríny se opírají o svislou plochu.

---

PŘÍLOHA 9

ZKOUŠKA ČELNÍM NÁRAZEM DO BARIÉRY

1.   ZAŘÍZENÍ, POSTUP A MĚŘICÍ PŘÍSTROJE

1.1.   Zkušební prostor

Zkušební prostor musí mít dostatečnou plochu, aby se do něj vešla rozjezdová dráha, bariéra a technická zařízení potřebná pro zkoušku. Konečná část dráhy, nejméně 5 m před bariérou, musí být vodorovná, plochá a hladká.

1.2.   Bariéra

Bariéru tvoří blok z železobetonu, vpředu široký nejméně 3 m a vysoký nejméně 1,5 m. Tloušťka bariéry musí být taková, aby její hmotnost byla nejméně 70 tun. Čelní stěna musí být svislá, kolmá k ose jízdní dráhy a musí být pokryta překližkovými deskami o tloušťce 20 mm ± 1 mm v dobrém stavu. Bariéra musí být buď zakotvena v zemi nebo uložena na zemi, v případě potřeby s přídavnými aretačními zařízeními, které by omezovaly její posouvání. Lze použít i bariéru s odlišnými vlastnostmi, musí však vést ke stejně přesvědčivým výsledkům.

1.3.   Pohon vozidla

V okamžiku nárazu již vozidlo nesmí být vystaveno účinku jakéhokoli dalšího řídicího nebo hnacího zařízení. Musí dosáhnout bariéry na dráze kolmé k nárazové stěně; maximální přípustné boční odchýlení svislé střednice přední části vozidla od svislé střednicí nárazové stěny je ± 30 cm.

1.4.   Stav vozidla

1.4.1.   Zkoušené vozidlo musí být buď vybaveno všemi svými normálními součástmi a vybavením zahrnutými do jeho pohotovostní hmotnosti nebo být v takovém stavu, aby splňovalo tento požadavek, pokud jde o součásti a vybavení týkající se prostoru pro cestující a rozložení provozní hmotnosti vozidla jako celku.

1.4.2.   Je-li vozidlo poháněno vnějšími prostředky, musí být palivový systém naplněn nejméně na 90 % svého objemu buď palivem nebo nehořlavou kapalinou, jejíž hustota a viskozita jsou blízké hodnotám normálně používaného paliva. Všechny ostatní systémy (nádržky na brzdovou kapalinu, chladič, atd.) musí být prázdné.

1.4.3.   Je-li vozidlo poháněno vlastním motorem, palivová nádrž musí být naplněna nejméně na 90 %. Všechny ostatní nádrže na kapalinu musí být plné.

1.4.4.   Požaduje-li to výrobce, může technická zkušebna pověřená prováděním zkoušek dovolit, aby se téhož vozidla, jehož se používá pro zkoušky předepsané jinými předpisy (včetně zkoušek, jež mohou ovlivnit jeho nosnou konstrukci), užilo i pro zkoušky předepsané tímto předpisem.

1.5.   Rychlost nárazu

Rychlost nárazu musí být 50 km/h +0/-2 km/h. Jestliže se však zkouška provedla za vyšší rychlosti nárazu a vozidlo vyhovělo předepsaným podmínkám, zkouška se považuje za vyhovující.

1.6.   Měřicí přístroje

Přístroj použitý pro záznam rychlosti uvedený v odstavci 1.5 musí mít přesnost ± 1 %.

---

PŘÍLOHA 10

POSTUP ZKOUŠKY NÁRAZEM ZEZADU

1.   INSTALACE, POSTUP A MĚŘICÍ PŘÍSTROJE

1.1.   Zkušební prostor

Zkušební prostor musí mít dostatečně velkou plochu, aby se do něj vešel hnací systém nárazového zařízení a aby umožňoval posunutí vozidla po nárazu a instalaci zkušebního zařízení. Část, v níž má dojít k nárazu a posunutí vozidla, musí být vodorovná. (Sklon naměřený na každé délce jednoho metru musí být menší než 3 %.)

1.2.   Nárazové zařízení

1.2.1.   Nárazové zařízení musí mít tuhou ocelovou konstrukci.

1.2.2.   Nárazová plocha musí být rovná, široká nejméně 2 500 mm a vysoká 800 mm. Její okraje musí být zaobleny poloměrem zakřivení v rozmezí od 40 mm do 50 mm. Musí být pokryta vrstvou překližky o tloušťce 20 mm ± 1 mm.

V okamžiku nárazu musí být splněny tyto požadavky:

1.2.3.1.   nárazová plocha musí být svislá a kolmá k podélné rovině souměrnosti zasaženého vozidla;

1.2.3.2.   směr pohybu nárazového zařízení musí být v podstatě vodorovný a rovnoběžný s podélnou rovinou souměrnosti zasaženého vozidla;

1.2.3.3.   největší přípustné boční vychýlení nárazového zařízení od podélné roviny souměrnosti vozidla je 300 mm. Kromě toho se musí plocha nárazového zařízení zahrnovat celou šířku zasaženého vozidla;

1.2.3.4.   vzdálenost spodního okraje nárazové plochy od země musí být 175 mm ± 25 mm.

1.3.   Pohon nárazového zařízení

Nárazové zařízení musí být buď připevněno k podvozku (pohyblivé bariéře) nebo být součástí kyvadla.

1.4.   Zvláštní ustanovení při použití pohyblivé bariéry

1.4.1.   Je-li nárazové zařízení připevněno k podvozku (pohyblivé bariéře) zádržným prvkem, musí tento prvek být tuhý a nesmí se deformovat nárazem. Podvozek se musí v okamžiku nárazu volně pohybovat a nesmí již být vystaven působení hnacího zařízení.

1.4.2.   Celková hmotnost podvozku s nárazovým zařízením musí být 1 100 kg ± 20 kg.

1.5.   Zvláštní ustanovení při použití kyvadla

1.5.1.   Vzdálenost mezi středem nárazové plochy a osou otáčení kyvadla nesmí být menší než 5 m.

1.5.2.   Nárazové zařízení musí být volně zavěšeno pomocí tuhých ramen, která jsou s ním pevně spojena. Takto vytvořené kyvadlo se v podstatě nesmí deformovat nárazem.

1.5.3.   Do kyvadla se zabuduje brzdné zařízení, aby se zabránilo případnému druhotnému nárazu nárazového zařízení do zkoušeného vozidla.

1.5.4.   V okamžiku nárazu musí být rychlost středu nárazu kyvadla v rozmezí od 30 km/h do 32 km/h.

1.5.5.   Redukovaná hmotnost „mr“ ve středu nárazu kyvadla je definována jako funkce celkové hmotnosti „m“, vzdálenosti „a“ (1) mezi středem nárazu a osou otáčení a vzdálenosti „l“ mezi těžištěm a osou otáčení podle rovnice:

mr.= m.(l/a)

1.5.6.   Redukovaná hmotnost „mr“ musí být 1 100 kg ± 20 kg.

1.6.   Všeobecná ustanovení týkající se hmotnosti a rychlosti nárazového zařízení

Byla-li zkouška provedena s vyšší rychlostí nárazu, než která je předepsána v odstavci 1.5.4 a/nebo s hmotností větší, než je předepsáno v odstavcích 1.5.3 nebo 1.5.6, a vozidlo vyhovělo předepsaným požadavkům, zkouška se považuje za vyhovující.

1.7.   Stav vozidla při zkoušce

Zkoušené vozidlo musí být buď vybaveno všemi normálními součástmi a vybavením, zahrnutými do jeho pohotovostní hmotnosti, nebo být v takovém stavu, aby splňovalo tento požadavek, pokud jde o rozložení pohotovostní hmotnosti vozidla jako celku.

1.8.   Úplné vozidlo s dětským zádržným systémem nainstalovaným podle montážních pokynů se postaví na tvrdý, plochý a vodorovný povrch, s uvolněnou ruční brzdou a nezařazeným rychlostním stupněm. Při jedné nárazové zkoušce lze zkoušet více dětských zádržných systémů.

---

(1)  Vzdálenost „a“ se rovná délce uvažovaného synchronního kyvadla.

---

PŘÍLOHA 11

PŘÍDAVNÉ KOTEVNÍ ÚCHYTY POTŘEBNÉ K PŘIPEVNĚNÍ DĚTSKÝCH ZÁDRŽNÝCH SYSTÉMŮ KATEGORIE POLOUNIVERZÁLNÍ K MOTOROVÝM VOZIDLŮM

1.   Tato příloha se vztahuje jen na přídavné kotevní úchyty k připevňování dětských zádržných systémů kategorie „polouniverzální“ nebo na tyče a jiná speciální zařízení, které jsou používané k připevnění dětských zádržných systémů ke karoserii, bez ohledu na to, zda využívají kotevní úchyty podle předpisu č. 14.

2.   Kotevní úchyty určí výrobce dětského zádržného systému, podrobnosti musí být předloženy ke schválení technické zkušebně.

Technická zkušebna může vzít v úvahu informace získané od výrobce vozidla.

3.   Výrobce dětského zádržného systému dodá součásti potřebné k namontování kotevních úchytů a zvláštní plánek pro každé vozidlo s vyznačením jejich přesné polohy.

4.   Výrobce dětského zádržného systému musí uvést, jestli jsou kotevní úchyty požadované pro upevnění zádržného zařízení ke karoserii vozidla v souladu s požadavky na pevnost a polohu podle odstavce 3 a podle doporučení státům, které mají záměr přijmout zvláštní požadavky na kotevní úchyty pro dětské zádržné systémy používané v osobních automobilech (1).

---

(1)  Viz text odstavce 1.13. a přílohy 10 úplného usnesení o konstrukci vozidel (Consolidated Resolution on the Construction of Vehicles, R.E.3) (TRANS/WP.29/78/Rev.1)

---

PŘÍLOHA 12

Image

---

PŘÍLOHA 13

NORMALIZOVANÝ BEZPEČNOSTNÍ PÁS

1.   Bezpečnostní pás pro dynamickou zkoušku a pro kontrolu maximální délky pásu musí být tvořen jednou ze dvou konfigurací, které jsou uvedeny na obrázku 1. Jsou to tříbodový pás s navíječem a dvoubodový statický pás.

2.   Tříbodový pás s navíječem má následující pevné části:

navíječ (R), průvlak (P), dva kotevní úchyty (A1 a A2, viz obrázek 2) a střední část (C, viz obrázek 3). Navíječ musí vyhovovat požadavkům předpisu č. 16 na navíjecí sílu. Průměr cívky navíječe je 33 mm ± 0,5 mm.

3.   Navíjený pás musí být připevněn ke kotevním úchytům na zkušebním sedadle popsaným v příloze 6, dodatcích 1 a 4, a to takto:

kotevní úchyt pásu A1 se připevní k úchytu zkušebního vozíku B0 (vnějšímu);

kotevní úchyt pásu A2 se připevní k úchytu zkušebního vozíku A (vnitřnímu);

průvlak P se připevní k úchytu zkušebního vozíku C;

navíječ R pásu se připevní k úchytu zkušebního vozíku Re.

Hodnota X na obrázku 1 níže je 200 mm ± 5 mm. Délka popruhu P - A1 pro kategorie „univerzální“ a „polouniverzální“ dětské zádržné systémy je 2 220 ± 5 mm, měřeno rovnoběžně se střednicí popruhu s popruhem délky 150 ± 5 mm navinutým na cívce navíječe. Délka popruhu P - A1 pro kategorii „omezené“ dětské zádržné systémy je nejméně 2 220 ± 5 mm, měřeno rovnoběžně se střednicí popruhu, s popruhem délky 150 ± 5 mm navinutým na cívce navíječe.

4.   Požadavky na popruh pásu:

| — materiál | : | polyester spinnblack |
| --- | --- | --- |
| — šířka | : | 48 mm ± 2 mm při 10 000 N; |
| — tloušťka | : | 1,0 mm ± 0,2 mm; |
| — prodloužení | : | 8 mm ± 2 % při 10 000 N. |

— materiál

:

polyester spinnblack

— šířka

:

48 mm ± 2 mm při 10 000 N;

— tloušťka

:

1,0 mm ± 0,2 mm;

— prodloužení

:

8 mm ± 2 % při 10 000 N.

5.   Dvoubodový statický pás znázorněný na obrázku 1 sestává ze dvou normalizovaných kotevních destiček znázorněných na obrázku 2 a popruhu, který splňuje požadavky předcházejícího odstavce 4.

6.   Kotevní destičky dvoubodového pásu se připevní k úchytům zkušebního vozíku A a B. Hodnota Y podle obrázku 1 je 1 300 mm ± 5 mm. To je požadavek na maximální délku pásu pro schválení univerzálních dětských zádržných systémů s dvoubodovým pásem (viz odstavec 6.1.9).

Image

Image

Image

Image

---

PŘÍLOHA 14

(není použita – text původní přílohy 14 viz příloha 8 – dodatek 2)

---

PŘÍLOHA 15

VYSVĚTLUJÍCÍ POZNÁMKY

Jsou míněny jako vodítko technickým zkušebnám provádějícím zkoušky.

| Odstavec 2.10.1 | Rychloseřizovacím zařízením může být také zařízení s otočným čepem a pružinou, podobné navíječi s ručním uvolňováním. Zařízení by se mělo zkoušet podle požadavků odstavců 7.2.2.5 a 7.2.3.1.3. |
| --- | --- |
| Odstavec 2.19.2 | Polouniverzální zádržný systém určený k montáži na zadní sedadla u vozidel typu sedan tak i kombi, u kterých je celá soustava pásů totožná, se považuje za jediný „typ“. |
| Odstavec 2.19.3 | Při rozhodování, zda byl vytvořen nový typ, je třeba brát v úvahu významnost změn v rozměrech a/nebo hmotnosti sedadla, čalounění nebo nárazového štítu a vlastností pohlcování energie nebo barvy materiálů. |
| Odstavec 2.19.4 a 2.19.5 | Tyto odstavce se nevztahují na žádný bezpečnostní pás schvalovaný samostatně podle předpisu č. 16, který je nutný k ukotvení dětského zádržného systému k vozidlu nebo k zadržení dítěte. |
| Odstavec 6.1.2 | U dětských zádržných systémů směřujících dozadu se zajišťuje správná poloha vrcholu zádržného systému vzhledem k hlavě figuríny instalací největší figuríny, pro kterou je zádržné zařízení určeno, a to v co nejvíce skloněné poloze, přičemž je nutno zajistit, aby vodorovná čára ve výšce očí procházela pod vrcholem sedadla. |
| Odstavec 6.1.8 | Požadovaná hodnota 150 mm platí také pro brašny na přenášení dítěte, s výjimkou případu, kdy je použito speciální zařízení k připojení brašny k bezpečnostnímu pásu. |
| Odstavec 6.2.4 | Mezní hodnota přijatelného pohybu ramenního pásu je taková, kdy spodní okraj ramenní části normalizovaného bezpečnostního pásu není níže než loket figuríny ve stavu maximálního vychýlení figuríny. |
| Odstavec 6.2.9 | Všeobecně se rozumí, že toto ustanovení platí také pro zařízení, která mají takové aretační zařízení, i když není vyžadováno pro tuto hmotnostní skupinu. Zkouška by se tedy provedla jen na zařízení hmotnostní skupiny 2, avšak s předepsanou silou, tj. silou odpovídající dvojnásobku hmotnosti figuríny hmotnostní skupiny 1. |
| Odstavec 7.1.2.1 a přílohy 17 a 18 | Jak u materiálu pohlcujícího energii, tak u integrálního materiálu konstrukce dětského zádržného systému se může zkoušet, zda splňuje požadavky příloh 17 a 18. Pokud tato konstrukce není homogenní nebo existuje nebezpečí, že tento materiál bude mít v různých místech konstrukce rozdílné účinky, technická zkušebna určí nejzávažnější případ, s nímž se provedou zkoušky. Materiál pohlcující energii může pokrývat dětský zádržný systém úplně nebo zčásti. |
| Odstavec 7.1.3 | Zkouška převrácením se vykoná se stejným postupem instalace a se stejnými parametry, jak jsou stanoveny pro dynamickou zkoušku. |
| Odstavec 7.1.3.1 | Není přípustné zastavit zkušební sestavu v průběhu převracení. |
| Odstavec 7.1.4.2.2 | Znění tohoto odstavce se vztahuje na zrychlení, která představují tahová zatížení páteře figuríny. |
| Odstavec 7.1.4.3.1 | Viditelnými znaky průniku se rozumí průnik do modelovací hmoty v břišní vložce (pod tlakem vyvolaným zádržným zařízením), nikoliv však ohyb modelovací hmoty bez stlačení ve vodorovném směru, jaký je například vytvořen jednoduchým ohybem páteře. Viz rovněž výklad odstavce 6.2.4. |
| Odstavec 7.2.1.5 | První věta je splněna, pokud ruka figuríny dosáhne na sponu. |
| Odstavec 7.2.2.1 | Použije se k zajištění toho, aby bylo možné snadno připojit samostatně schvalované vodicí pásy. |
| Odstavec 7.2.4.1.1 | Jsou zapotřebí dva popruhy. Změřte zatížení, při kterém dojde k přetržení prvního popruhu. Změřte šířku druhého popruhu při 75 % tohoto zatížení. |
| Odstavec 7.2.4.4 | Nejsou přípustné části, které lze odmontovat nebo odšroubovat a které by nezkušený uživatel pravděpodobně namontoval zpět nesprávně, v důsledku čehož by se zařízení mohlo stát nebezpečným. |
| Odstavec 8.1.2.2 | „Připevní k sedadlu“ znamená ke zkušebnímu sedadlu podle přílohy 6. „Zařízení určená k používání v určitých vozidlech“ znamená, že zádržné zařízení kategorie „určité vozidlo“ by se běžně zkoušelo na převrácení, když je nainstalováno na zkušební sedadlo, avšak zkouška na sedadle vozidla je přípustná. |
| Odstavec 8.2.2.1.1 | „Při zachování obvyklých podmínek používání“ znamená, že tato zkouška se by měla provádět se zádržným zařízením nainstalovaným na zkušebním sedadle nebo na sedadle vozidla, avšak bez figuríny.
  Figurína musí být použita pouze pro umístění seřizovacího zařízení. Nejprve mají být popruhy nastaveny podle odstavce 8.1.3.6.3.2 nebo 8.1.3.6.3.3 (který odpovídá). Zkouška se pak provede po vyjmutí figuríny. |
| Odstavec 8.2.5.2.6 | Tento odstavec se nevztahuje na vodicí pásy, které jsou schvalovány podle tohoto předpisu samostatně. |

Odstavec 2.10.1

Rychloseřizovacím zařízením může být také zařízení s otočným čepem a pružinou, podobné navíječi s ručním uvolňováním. Zařízení by se mělo zkoušet podle požadavků odstavců 7.2.2.5 a 7.2.3.1.3.

Odstavec 2.19.2

Polouniverzální zádržný systém určený k montáži na zadní sedadla u vozidel typu sedan tak i kombi, u kterých je celá soustava pásů totožná, se považuje za jediný „typ“.

Odstavec 2.19.3

Při rozhodování, zda byl vytvořen nový typ, je třeba brát v úvahu významnost změn v rozměrech a/nebo hmotnosti sedadla, čalounění nebo nárazového štítu a vlastností pohlcování energie nebo barvy materiálů.

Odstavec 2.19.4 a 2.19.5

Tyto odstavce se nevztahují na žádný bezpečnostní pás schvalovaný samostatně podle předpisu č. 16, který je nutný k ukotvení dětského zádržného systému k vozidlu nebo k zadržení dítěte.

Odstavec 6.1.2

U dětských zádržných systémů směřujících dozadu se zajišťuje správná poloha vrcholu zádržného systému vzhledem k hlavě figuríny instalací největší figuríny, pro kterou je zádržné zařízení určeno, a to v co nejvíce skloněné poloze, přičemž je nutno zajistit, aby vodorovná čára ve výšce očí procházela pod vrcholem sedadla.

Odstavec 6.1.8

Požadovaná hodnota 150 mm platí také pro brašny na přenášení dítěte, s výjimkou případu, kdy je použito speciální zařízení k připojení brašny k bezpečnostnímu pásu.

Odstavec 6.2.4

Mezní hodnota přijatelného pohybu ramenního pásu je taková, kdy spodní okraj ramenní části normalizovaného bezpečnostního pásu není níže než loket figuríny ve stavu maximálního vychýlení figuríny.

Odstavec 6.2.9

Všeobecně se rozumí, že toto ustanovení platí také pro zařízení, která mají takové aretační zařízení, i když není vyžadováno pro tuto hmotnostní skupinu. Zkouška by se tedy provedla jen na zařízení hmotnostní skupiny 2, avšak s předepsanou silou, tj. silou odpovídající dvojnásobku hmotnosti figuríny hmotnostní skupiny 1.

Odstavec 7.1.2.1 a přílohy 17 a 18

Jak u materiálu pohlcujícího energii, tak u integrálního materiálu konstrukce dětského zádržného systému se může zkoušet, zda splňuje požadavky příloh 17 a 18. Pokud tato konstrukce není homogenní nebo existuje nebezpečí, že tento materiál bude mít v různých místech konstrukce rozdílné účinky, technická zkušebna určí nejzávažnější případ, s nímž se provedou zkoušky. Materiál pohlcující energii může pokrývat dětský zádržný systém úplně nebo zčásti.

Odstavec 7.1.3

Zkouška převrácením se vykoná se stejným postupem instalace a se stejnými parametry, jak jsou stanoveny pro dynamickou zkoušku.

Odstavec 7.1.3.1

Není přípustné zastavit zkušební sestavu v průběhu převracení.

Odstavec 7.1.4.2.2

Znění tohoto odstavce se vztahuje na zrychlení, která představují tahová zatížení páteře figuríny.

Odstavec 7.1.4.3.1

Viditelnými znaky průniku se rozumí průnik do modelovací hmoty v břišní vložce (pod tlakem vyvolaným zádržným zařízením), nikoliv však ohyb modelovací hmoty bez stlačení ve vodorovném směru, jaký je například vytvořen jednoduchým ohybem páteře. Viz rovněž výklad odstavce 6.2.4.

Odstavec 7.2.1.5

První věta je splněna, pokud ruka figuríny dosáhne na sponu.

Odstavec 7.2.2.1

Použije se k zajištění toho, aby bylo možné snadno připojit samostatně schvalované vodicí pásy.

Odstavec 7.2.4.1.1

Jsou zapotřebí dva popruhy. Změřte zatížení, při kterém dojde k přetržení prvního popruhu. Změřte šířku druhého popruhu při 75 % tohoto zatížení.

Odstavec 7.2.4.4

Nejsou přípustné části, které lze odmontovat nebo odšroubovat a které by nezkušený uživatel pravděpodobně namontoval zpět nesprávně, v důsledku čehož by se zařízení mohlo stát nebezpečným.

Odstavec 8.1.2.2

„Připevní k sedadlu“ znamená ke zkušebnímu sedadlu podle přílohy 6. „Zařízení určená k používání v určitých vozidlech“ znamená, že zádržné zařízení kategorie „určité vozidlo“ by se běžně zkoušelo na převrácení, když je nainstalováno na zkušební sedadlo, avšak zkouška na sedadle vozidla je přípustná.

Odstavec 8.2.2.1.1

„Při zachování obvyklých podmínek používání“ znamená, že tato zkouška se by měla provádět se zádržným zařízením nainstalovaným na zkušebním sedadle nebo na sedadle vozidla, avšak bez figuríny.

Figurína musí být použita pouze pro umístění seřizovacího zařízení. Nejprve mají být popruhy nastaveny podle odstavce 8.1.3.6.3.2 nebo 8.1.3.6.3.3 (který odpovídá). Zkouška se pak provede po vyjmutí figuríny.

Odstavec 8.2.5.2.6

Tento odstavec se nevztahuje na vodicí pásy, které jsou schvalovány podle tohoto předpisu samostatně.

---

PŘÍLOHA 16

KONTROLA SHODNOSTI VÝROBY

1.   ZKOUŠKY

U dětských zádržných systémů se požaduje, aby byla prokázána shoda s požadavky, na nichž jsou založeny následující zkoušky:

1.1.   Ověření prahu zablokování a životnosti navíječů s nouzovým blokováním

Podle ustanovení odstavce 8.2.4.3 v nejnepříznivějším směru, po provedení zkoušek životnosti podle odstavců 8.2.4.2, 8.2.4.4 a 8.2.4.5, jak stanoví požadavek odstavce 7.2.3.2.6.

1.2.   Ověření životnosti navíječů s automatickým blokováním

Podle ustanovení odstavce 8.2.4.2 doplněných zkouškami podle odstavců 8.2.4.4 a 8.2.4.5, jak stanoví požadavek odstavce 7.2.3.1.3.

1.3.   Zkouška pevnosti popruhů po stabilizaci

Podle postupu popsaného v odstavci 7.2.4.2, po stabilizaci podle požadavků odstavců 8.2.5.2.1 až 8.2.5.2.5.

1.3.1.   Zkouška pevnosti popruhů po zkoušce odolnosti proti oděru

Podle postupu popsaného v odstavci 7.2.4.2, po stabilizaci podle požadavků popsaných v odstavci 8.2.5.2.6.

1.4.   Zkouška mikroprokluzu

Podle postupu popsaného v odstavci 8.2.3 tohoto předpisu.

1.5.   Pohlcování energie

Podle ustanovení odstavce 7.1.2 tohoto předpisu.

1.6.   Ověření splnění požadavků na vlastnosti dětských zádržných systémů příslušnou dynamickou zkouškou

Podle ustanovení odstavce 8.1.3 se sponou, která byla předtím stabilizována podle požadavků odstavce 7.2.1.7 tak, aby byly splněny příslušné požadavky odstavce 7.1.4 (všeobecné požadavky na dětské zádržné systémy) a odstavce 7.2.1.8.1 (požadavky na spony pod zatížením).

1.7.   Zkouška tepelné odolnosti

Podle ustanovení odstavce 7.1.5 tohoto předpisu.

2.   ČETNOST ZKOUŠEK A VÝSLEDKY

Četnost zkoušení podle požadavků odstavců 1.1 až 1.5 musí být stanovena na základě statisticky řízeného náhodného výběru podle jednoho z postupů pravidelné kontroly jakosti.

Jsou-li navíc navíječe s nouzovým blokováním součástí dětského zádržného systému, musí se kontrolovat všechny takové systémy:

2.1.1.1.   podle ustanovení odstavců 8.2.4.3.1, 8.2.4.3.2, 8.2.4.3.3 a 8.2.4.3.4 tohoto předpisu, v nejnepříznivějším směru, jak stanoví odstavec 8.2.4.3.3. Výsledky zkoušky musí splňovat požadavky odstavců 7.2.3.2.1.1 a 7.2.3.2.4 tohoto předpisu;

2.1.1.2.   nebo podle ustanovení odstavce 8.2.4.3.5 tohoto předpisu, v nejnepříznivějším směru. Nicméně rychlost naklánění může být větší než rychlost předepsaná, pokud neovlivní výsledky zkoušky. Výsledky zkoušky musí vyhovět požadavkům odstavce 7.2.3.2.1.4 tohoto předpisu.

2.2.   Pro zařízení kategorie „univerzální“, „omezená“ a „polouniverzální“ je ověření shodnosti při dynamické zkoušce podle odstavce 1.6 prováděno s minimální četností 1 kus na 5 000 vyrobených dětských zádržných systémů. V každém případě se však provede nejméně jedna zkouška za každé čtyři týdny výroby.

Požadavky stanovené v odstavcích 7.1.4.1.4 a 7.2.1.8.1.2 tohoto předpisu se musí splnit při každé zkoušce. Dále se také musí vždy při jedné ze dvou zkoušek splnit další požadavky stanovené v odstavcích 7.1.4 a 7.2.1.8.1.

V případě, že se ročně vyrobí 1 000 nebo méně kusů dětských zádržných systémů, se však povoluje minimální četnost jedna zkouška za rok.

V tomto případě musí být splněny požadavky stanovené v odstavcích 7.1.4 a 7.2.1.8.1.

U zařízení kategorie „zabudovaných“ zařízení pro určitá vozidla se provádějí zkoušky s následující četností:

| Dětské zádržné systémy, s výjimkou přídavných sedáků: | jedenkrát za 8 týdnů |
| --- | --- |
| Přídavné sedáky: | jedenkrát za 12 týdnů |

Dětské zádržné systémy, s výjimkou přídavných sedáků:

jedenkrát za 8 týdnů

Přídavné sedáky:

jedenkrát za 12 týdnů

Při každé zkoušce musí být splněny požadavky odstavců 7.1.4 a 7.2.1.8.1 Jsou-li výsledky všech zkoušek v průběhu jednoho roku vyhovující, může výrobce po souhlasu správního úřadu omezit četnost takto:

| Dětská zádržná zařízení, s výjimkou přídavných sedáků: | jedenkrát za 16 týdnů |
| --- | --- |
| Přídavné sedáky: | jedenkrát za 24 týdnů |

Dětská zádržná zařízení, s výjimkou přídavných sedáků:

jedenkrát za 16 týdnů

Přídavné sedáky:

jedenkrát za 24 týdnů

Pokud se však ročně vyrobí 1 000 kusů dětských zádržných systému nebo méně, je přípustná jako minimální četnost jedna zkouška za rok.

2.3.1.   Pro zařízení kategorie „určité vozidlo“ podle odstavce 2.1.2.4.1 si může výrobce dětských zádržných zařízení vybrat postup kontroly shodnosti podle odstavce 2.2 na zkušebním sedadle, nebo podle odstavce 2.3 v nosné konstrukci karoserie.

Nevyhoví-li zkušební vzorek při určité zkoušce, musí se provést další zkoušky podle stejných požadavků s nejméně třemi jinými vzorky. Nevyhoví-li jeden z těchto vzorků při dynamické zkoušce, musí držitel schválení nebo jeho zplnomocněný zástupce:

2.4.1.   oznámit příslušnému orgánu, který udělil schválení typu, jaké kroky jsou učiněny pro znovuobnovení shodnosti výroby;

2.4.2.   zvýšit četnost zkoušek na vyšší hodnotu četnosti, byla-li zkouška provedena s nižší četností podle odstavce 2.3.

2.5.   Výrobce musí čtvrtletně oznamovat správnímu úřadu množství výrobků, které bylo vyrobeno pro každé číslo schválení, a uvést způsob identifikace výrobků odpovídajících těmto číslům schválení.

---

PŘÍLOHA 17

ZKOUŠKA MATERIÁLU POHLCUJÍCÍHO ENERGII

1.   MAKETA HLAVY

1.1.   Maketa hlavy sestává z pevné dřevěné polokoule s připojeným malým kulovým segmentem podle obrázku A níže. Maketa hlavy musí být konstruována tak, aby byl možný její volný pád ve směru vyznačené osy a aby umožňovala montáž akcelerometru pro měření zrychlení ve směru pádu.

1.2.   Maketa hlavy musí mít celkovou hmotnost 2,75 kg ± 0,05 kg, včetně akcelerometru.

Image

2.   PŘÍSTROJE

V průběhu zkoušky se musí zaznamenat zrychlení pomocí zařízení s frekvenční třídou kanálu 1 000, podle specifikace v poslední verzi normy ISO 6487.

3.   POSTUP ZKOUŠKY

3.1.   Odeberte tři vzorky každého materiálu z jednoho nebo z více dětských zádržných systémů.

3.2.   Vzorek musí být úplně opřen o svůj vnější povrch v oblasti nárazu a musí být podepřen přímo pod bodem nárazu o hladkou tuhou základnu, např. o podstavec z jednolitého betonu, aby byly měřeny pouze vlastnosti absorpce energie konstrukčním materiálem.

3.3.   Maketu hlavy zdvihněte do výšky 100 mm -0/+5 mm od příslušného horního povrchu úplného dětského zádržného systému k nejnižšímu bodu makety hlavy, potom nechejte maketu hlavy spadnout. Zaznamenejte zrychlení makety hlavy v průběhu nárazu. Opakujte tento postup s ostatními vzorky.

---

PŘÍLOHA 18

ZPŮSOB URČENÍ OBLASTI NÁRAZU HLAVY ZÁDRŽNÝCH ZAŘÍZENÍ S OPĚRADLY A MINIMÁLNÍ VELIKOSTI BOČNÍCH OPĚR PRO ZÁDRŽNÁ ZAŘÍZENÍ SMĚŘUJÍCÍ DOZADU

1.   Zařízení umístěte na zkušební sedadlo popsané v příloze 6. Nastavitelné zařízení se musí ustavit do nejvíce vzpřímené polohy. Do zařízení vložte nejmenší figurínu podle návodu výrobce. Na opěradle vyznačte bod A, který je v téže vodorovné rovině, jež prochází ramenem nejmenší figuríny v bodě 2 cm směrem dovnitř od vnějšího obrysu paže. Všechny vnitřní povrchy, které jsou nad vodorovnou rovinou procházející bodem A, musí být z materiálů pohlcujících energii, které byly odzkoušeny podle přílohy 17. Tento materiál musí pokrývat vnitřní povrchy opěradla a bočních opěr včetně vnitřních hran (oblastí zaoblení) bočních opěr. Materiál pohlcující energii může být nedílnou částí dětské sedačky. U brašen na přenášení dítěte musí být spodní hranicí plochy, na které se použije materiál v souladu s přílohou 17, každá plocha před zadní častí ramene nejmenší figuríny, a to v případe, že se měří figurína umístěná v brašně na přenášení dítěte, která je umístěná na zkušební stav.

2.   Boční opěry pro zařízení směřující dozadu musí mít minimální hloubku 90 mm, měřeno od střednice povrchu opěradla. Tyto boční opěry musí začínat ve vodorovné rovině procházející bodem „A“ a pokračují až na vrchol opěradla. Od bodu, který je 90 mm pod vrcholem opěradla, se může hloubka boční opěry postupně zmenšovat.

3.   Požadavek předcházejícího odstavce 2 na nejmenší šířku bočních opěr neplatí pro dětské zádržné systémy hmotnostních skupin II a III v kategorii určité vozidlo, která se mají použít v zavazadlovém prostoru podle odstavce 6.1.2 tohoto předpisu.

---

PŘÍLOHA 19

POPIS ZKOUŠKY SEŘIZOVACÍCH ZAŘÍZENÍ MONTOVANÝCH PŘÍMO NA DĚTSKÉ ZÁDRŽNÉ SYSTÉMY

Image

1.   POSTUP

1.1.   Uveďte soupravu popruhů do referenční polohy popsané v odstavci 8.2.7 a vytáhněte nejméně 50 mm popruhu z nedílného postroje tažením za volný konec popruhu.

1.2.   Připojte takto seřízenou část nedílného postroje k tažnému zařízení A.

1.3.   Uveďte do činnosti seřizovací zařízení a zatáhněte nejméně 150 mm popruhu do nedílného postroje. To odpovídá polovině jednoho cyklu a uvede tažné zařízení A do polohy maximálního vytažení popruhu.

1.4.   Připojte volný konec popruhu k tažnému zařízení B.

Popis cyklu

2.1.   Táhněte popruh zařízením B nejméně 150 mm, přičemž zařízení A nenapíná nedílný postroj.

2.2.   Uveďte do činnosti seřizovací zařízení a táhněte zařízením A, přičemž zařízení B nenapíná volný konec popruhu.

2.3.   Na konci zdvihu uveďte seřizovací zařízení mimo činnost.

2.4.   Podle specifikace odstavce 7.2.2.7 cyklus opakujte.

---

PŘÍLOHA 20

TYPICKÉ ZAŘÍZENÍ PRO ZKOUŠKU PEVNOSTI SPONY

Image

---

PŘÍLOHA 21

ZAŘÍZENÍ PRO DYNAMICKÉ NÁRAZOVÉ ZKOUŠKY

Image

1.   POSTUP

1.1.   Samotný břišní pás

Připevněte snímač zatížení 1 do vnější polohy, jak je znázorněno výše. Nainstalujte dětský zádržný systém a napněte referenční pás na jeho vnější straně, aby bylo dosaženo zatížení 75 N ± 5 N na této vnější straně.

1.2.   Břišní a diagonální pás

1.2.1.   Připevněte snímač 1 do vnější polohy, jak je znázorněno výše. Nainstalujte dětský zádržný systém do správné polohy. Je-li zařízení vybaveno aretačním zařízením a působí-li na diagonální pás, umístěte snímač zatížení 2 do vhodné polohy za dětský zádržný systém mezi aretační zařízení a sponu, jak je znázorněno výše. Není-li aretační zařízení použito, nebo je-li součástí spony, umístěte snímač zatížení do vhodné polohy mezi průvlak pásu na sloupku a dětský zádržný systém.

1.2.2.   Seřiďte břišní část referenčního pásu tak, aby bylo na snímači zatížení č. 1dosaženo tahového zatížení 50 N ± 5 N. Popruh označte křídou v místě, kde prochází simulovanou sponou. Zatímco se břišní pás udržuje v této poloze, seřiďte diagonální pás tak, aby se dosáhlo na snímači zatížení č. 2 tahového zatížení 50 N ± 5 N, a to buď zablokováním popruhu v aretačním zařízení dětského zádržného systému, nebo natažením pásu v blízkosti normálního navíječe.

1.2.3.   Vytáhněte celý popruh z cívky navíječe a nechejte napětí pásu mezi navíječem a průvlakem na sloupku poklesnout na napětí navíječe. Cívka se musí před dynamickou zkouškou zablokovat. Proveďte dynamickou nárazovou zkoušku.

1.2.4.   Před zahájením instalace zkontrolujte dětský zádržný systém, aby se ověřilo, zda splňuje ustanovení odstavce 6.2.1.3. Jestliže se změnilo instalační napnutí v důsledku změny úhlové funkce, zjistěte, která okolnost způsobuje nejvíce uvolněnou instalaci, proveďte instalaci a seřiďte napnutí v nejvíce upnuté poloze a potom přemístěte dětský zádržný systém do nejnepříznivější polohy, aniž by se změnilo napnutí bezpečnostního pásu pro dospělé. Potom proveďte dynamickou zkoušku.

POZNÁMKA

| 1. | Instalace se dokončí usazením figuríny do dětského zádržného systému. |
| --- | --- |

1.

Instalace se dokončí usazením figuríny do dětského zádržného systému.

| 2. | Jelikož se pěnový zkušební sedák se po instalaci dětského zádržného zařízení stlačí, musí se dynamická zkouška provést do 10 minut po instalaci. Při použití stejného sedáku musí být minimální časový odstup mezi dvěma zkouškami 20 minut, aby se tvar sedáku vrátil do původní podoby. |
| --- | --- |

2.

Jelikož se pěnový zkušební sedák se po instalaci dětského zádržného zařízení stlačí, musí se dynamická zkouška provést do 10 minut po instalaci. Při použití stejného sedáku musí být minimální časový odstup mezi dvěma zkouškami 20 minut, aby se tvar sedáku vrátil do původní podoby.

| 3. | Snímače zatížení umístěné přímo ve tkanině pásu mohou být elektricky odpojeny, ale musí být ponechány v průběhu dynamické zkoušky na svém místě. Hmotnost každého ze snímačů nesmí přesáhnout 250 g. Snímač zatížení v břišním pásu může být popřípadě nahrazen snímačem zatížení upevněným do kotevního místa. |
| --- | --- |

3.

Snímače zatížení umístěné přímo ve tkanině pásu mohou být elektricky odpojeny, ale musí být ponechány v průběhu dynamické zkoušky na svém místě. Hmotnost každého ze snímačů nesmí přesáhnout 250 g. Snímač zatížení v břišním pásu může být popřípadě nahrazen snímačem zatížení upevněným do kotevního místa.

| 4. | U zádržných zařízení, která jsou opatřena zařízeními ke zvětšení napnutí bezpečnostního pásu pro dospělé, se použije tento zkušební postup: Nainstalujte dětský zádržný systém podle požadavků této přílohy a pak uveďte do činnosti napínací zařízení podle návodu výrobce. Jestliže zařízení není možno použít z důvodu nadměrného napnutí, pokládá se takové zařízení za nepřijatelné. |
| --- | --- |

4.

U zádržných zařízení, která jsou opatřena zařízeními ke zvětšení napnutí bezpečnostního pásu pro dospělé, se použije tento zkušební postup: Nainstalujte dětský zádržný systém podle požadavků této přílohy a pak uveďte do činnosti napínací zařízení podle návodu výrobce. Jestliže zařízení není možno použít z důvodu nadměrného napnutí, pokládá se takové zařízení za nepřijatelné.

---

PŘÍLOHA 22

ZKOUŠKA S MAKETOU DOLNÍ ČÁSTI TRUPU

Image

Image

---

| 16.12.2005 | CS | Úřední věstník Evropské unie | L 330/158 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

CS

Úřední věstník Evropské unie

L 330/158

---

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 105 – Jednotné předpisy týkající se schvalování typu vozidel určených pro přepravu nebezpečných věcí s ohledem na zvláštní konstrukční vlastnosti těchto vozidel (1)

1.   OBLAST PŮSOBNOSTI

Ustanovení tohoto předpisu se použijí na konstrukci základních motorových vozidel kategorie N a jejich přípojných vozidel kategorií 02, 03 a 04 (2), které jsou určeny pro přepravu nebezpečných věcí a kterých se týká oddíl 9.1.2 „přílohy B Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR)“.

2.   DEFINICE

Pro účely tohoto předpisu se:

2.1.   „základním vozidlem“ (dále jen „vozidlem“), rozumí podvozek s kabinou, tahač návěsů, podvozek přívěsu nebo návěsu se samonosnou nástavbou, které jsou určeny pro přepravu nebezpečných věcí;

2.2.   „typem vozidla“ rozumí vozidla, mezi kterými nejsou zásadní rozdíly týkající se konstrukčních vlastností uvedených v tomto předpisu.

3.   ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ TYPU

3.1.   Žádost o schválení typu vozidla, týkající se koncepčních znaků předloží výrobce vozidla, nebo jeho řádně akreditovaný zástupce.

Žádost o schválení typu bude doplněna níže uvedenými podklady předloženými trojmo a následujícími údaji:

3.2.1.   podrobný popis typu vozidla z hlediska konstrukce, motoru (vznětový, zážehový), rozměrů, uspořádání a použité materiály;

3.2.2.   označení vozidla podle odstavce 9.1.1.2 ADR (EX/II, EX/III, AT, FL, OX);

3.2.3.   výkresy vozidla;

3.2.4.   maximální technicky přípustná hmotnost dokončeného vozidla v kg.

3.3.   Technické zkušebně, která je pověřena zkouškami pro schválení typu, musí být předloženo vozidlo reprezentující schvalovaný typ.

4.   SCHVÁLENÍ TYPU

4.1.   Pokud vozidlo přistavené ke schválení typu podle tohoto předpisu splňuje ustanovení níže uvedené části 5, schválení typu pro tento typ je uděleno.

4.2.   Součástí každého schválení typu je přidělení čísla schválení typu, jehož dvě první číslice (v současné době 02 pro sérii 02 změn tohoto předpisu) musí uvádět sérii změn odpovídající nejnovějším velkým technickým změnám provedeným na zařízení k datu vydání schválení typu. Tatáž smluvní strana nemůže přidělit toto číslo jinému typu vozidla podle odstavce 2.2.

4.3.   Schválení typu nebo rozšíření schválení typu vozidla podle tohoto předpisu musí být oznámeno smluvním stranám pomocí tiskopisu shodného se vzorem uvedeném v příloze 1.

Každé vozidlo shodné s typem vozidla schváleného jako typ podle tohoto předpisu se viditelně a na snadno přístupném místě, označeném v dokumentu o schválení typu, označí mezinárodní značkou schválení typu, která se skládá z:

4.4.1.   kružnice, ve které je uvedeno písmeno „E“, za kterým následuje číslo různé podle země, která schválení typu vydala (3);

4.4.2.   čísla tohoto předpisu, za kterým následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení typu popsané v odstavci 4.4.1., které jsou umístěny napravo od kružnice a z

4.4.3.   dodatečné značky oddělené od čísla schválení typu, tvořené značko, která určuje označení vozidla podle odstavce 9.1.1.2 ADR.

4.5.   Pokud je vozidlo shodné s typem vozidla schváleného jako typ podle jiného předpisu nebo více jiných předpisů, které jsou přiloženy k této dohodě, v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, značka uvedená v odstavci 4.4.1. nemusí být opakována\; v takovémto případě budou předpisy a čísla schválení typu i dodatečné značky všech předpisů, podle kterých bylo schválení typu uděleno v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, umístěna do svislých sloupců napravo od značky uvedené v odstavci 4.4.1.

4.6.   Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.

4.7.   Značka schválení typu je umístěna v blízkosti štítku opatřeného výrobcem, který udává charakteristiky vozidel, nebo přímo na tomto štítku.

4.8.   V příloze 2 tohoto předpisu je uveden příklad značky schválení typu.

5.   TECHNICKÁ USTANOVENÍ

Podle svého označení musí vozidla dodržovat ustanovení uvedená v tabulce na následující straně (4).

5.1.1.   ELEKTRICKÉ ZAŘÍZENÍ

5.1.1.1.   Obecná ustanovení

Elektrické zařízení jako celek musí vyhovovat ustanovením tabulky v odstavci 5.1.

5.1.1.2.   Rozvodné soustavy

5.1.1.2.1.   Vodiče musí být správně propočítány, aby nedocházelo k jejich přehřívání. Musejí být vhodným způsobem izolovány. Všechny okruhy musejí být chráněny pojistkami nebo automatickými jističi, s výjimkou následujících okruhů:

| — | od baterie k systému pro studený start a k systému vypnutí motoru |
| --- | --- |

—

od baterie k systému pro studený start a k systému vypnutí motoru

| — | od baterie k alternátoru |
| --- | --- |

—

od baterie k alternátoru

| — | od alternátoru ke skříňce s pojistkami nebo jističi |
| --- | --- |

—

od alternátoru ke skříňce s pojistkami nebo jističi

| — | od baterie ke startéru motoru |
| --- | --- |

—

od baterie ke startéru motoru

| — | od baterie k skříňce ovládání výkonu odlehčovacího brzdového systému, pokud je elektrický nebo elektromagnetický |
| --- | --- |

—

od baterie k skříňce ovládání výkonu odlehčovacího brzdového systému, pokud je elektrický nebo elektromagnetický

| — | od baterie k mechanismu elektrického zvedání nápravy. |
| --- | --- |

—

od baterie k mechanismu elektrického zvedání nápravy.

Výše uvedené nechráněné okruhy musejí být co možná nejkratší.

| | Označení vozidla (podle odstavce 9.1 ADR) |
| --- | --- |
| Technická ustanovení | EX/II | EX/III | AT | FL | OX |
| | Elektrické zařízení |
| 5.1.1.2. | Vedení vodičů | | X | X | X | X |
| 5.1.1.3. | Odpojovač baterie | | X | | X | |
| 5.1.1.3.1 | | | X | | X | |
| 5.1.1.3.2 | | | X | | X | |
| 5.1.1.3.3 | | | | | X | |
| 5.1.1.3.4 | | | X | | X | |
| 5.1.1.4. | Baterie | X | X | | X | |
| 5.1.1.5. | Trvale napájené okruhy | | X | | X | |
| 5.1.1.5.1 | | | | | X | |
| 5.1.1.5.2 | | | X | | | |
| 5.1.1.6 | Elektrická instalace v zadní části kabiny | | X | | X | |
| 5.1.2. | Ochrana před nebezpečím vzniku požáru |
| 5.1.2.2. | Kabina vozidla |
| 5.1.2.2.1. | | X | X | | | |
| 5.1.2.2.2. | | | | | | X |
| 5.1.2.3. | Palivové nádrže | X | X | | X | X |
| 5.1.2.4. | Motor | X | X | | X | X |
| 5.1.2.5. | Výfukový systém | X | X | | X | |
| 5.1.2.6. | Odlehčovací brzda | | X | X | X | X |
| 5.1.2.7. | Spalovací topná zařízení |
| 5.1.2.7.1 2 a 5 | | X | X | X | X | X |
| 5.1.2.7.3 a 4 | | | | | X | |
| 5.1.2.7.6 | | X | X | | | |
| 5.1.3. | Brzdové zařízení |
| 5.1.3.1. | Brzdové zařízení | | X | X | X | X |
| 5.1.3.2. | Brzdové zařízení | X | | | | |
| 5.1.4. | Omezovač rychlosti | X | X | X | X | X |
| 5.1.5. | Zařízení na připojení přívěsu | X | X | | | |

Označení vozidla (podle odstavce 9.1 ADR)

Technická ustanovení

EX/II

EX/III

AT

FL

OX

Elektrické zařízení

5.1.1.2.

Vedení vodičů

X

X

X

X

5.1.1.3.

Odpojovač baterie

X

X

5.1.1.3.1

X

X

5.1.1.3.2

X

X

5.1.1.3.3

X

5.1.1.3.4

X

X

5.1.1.4.

Baterie

X

X

X

5.1.1.5.

Trvale napájené okruhy

X

X

5.1.1.5.1

X

5.1.1.5.2

X

5.1.1.6

Elektrická instalace v zadní části kabiny

X

X

5.1.2.

Ochrana před nebezpečím vzniku požáru

5.1.2.2.

Kabina vozidla

5.1.2.2.1.

X

X

5.1.2.2.2.

X

5.1.2.3.

Palivové nádrže

X

X

X

X

5.1.2.4.

Motor

X

X

X

X

5.1.2.5.

Výfukový systém

X

X

X

5.1.2.6.

Odlehčovací brzda

X

X

X

X

5.1.2.7.

Spalovací topná zařízení

5.1.2.7.1 2 a 5

X

X

X

X

X

5.1.2.7.3 a 4

X

5.1.2.7.6

X

X

5.1.3.

Brzdové zařízení

5.1.3.1.

Brzdové zařízení

X

X

X

X

5.1.3.2.

Brzdové zařízení

X

5.1.4.

Omezovač rychlosti

X

X

X

X

X

5.1.5.

Zařízení na připojení přívěsu

X

X

5.1.1.2.2.   Elektrické rozvodné soustavy musí být pevně připevněny a umístěny tak, aby řidiči byli vhodně chráněni proti nepříznivým mechanickým a tepelným účinkům.

5.1.1.3.   Odpojovač baterií

5.1.1.3.1.   Co možná nejblíže k baterii, jak je to jen prakticky proveditelné, musí být namontován vypínač sloužící k odpojení elektrických obvodů.

5.1.1.3.2.   V kabině řidiče musí být umístěn ovládač vypnutí a zapnutí tohoto vypínače. Řidič k němu musí mít snadný přístup a jednotlivé polohy musejí být označeny odlišně. Musí být vybaven buď ochranným krytem, nebo ovládáním s komplexním pohybem, nebo jakýmkoli jiným zařízením, které zabrání jeho neúmyslnému stisknutí. Mohou být instalována dodatečná ovládací zařízení, pokud budou označena odlišným označením a chráněna proti nevhodnému spuštění.

5.1.1.3.3.   „Vypínač musí být možno umístit do krabice, která má stupeň krytí IP65 podle normy IEC 529“.

5.1.1.3.4.   Elektrické spoje na vypínači musejí mít stupeň krytí IP54. Toto však není vyžadováno, pokud jsou spoje uvnitř skříňky, což může být skříňka baterie, a stačí tedy chránit tyto spoje proti zkratu například pryžovým krytem.

5.1.1.4.   Baterie

Svorky baterie musejí být elektricky izolovány nebo kryty izolujícím krytem skříně na baterii. Pokud jsou baterie umístěny jinde než pod kapotou motoru, musejí být uchyceny do odvětrávané skříně na baterii.

5.1.1.5.   Trvale napájené okruhy

5.1.1.5.1.   Části elektrické instalace, včetně vodičů, které musejí zůstat pod napětím při vypnutém odpojovači baterie, musejí vyhovovat použití v nebezpečných prostorách. Toto vybavení musí splňovat příslušná ustanovení normy IEC 60079 (5), části 0 a 14 a použitelná doplňková ustanovení této normy IEC, části 1, 2, 5, 6, 7, 11, 15 nebo 18 (6).

Při použití normy IEC 60079, části 14 (6), musí být použita následující klasifikace:

Elektrické zařízení, které je trvale pod napětím, včetně vodičů, na které se nevztahují ustanovení odstavců 5.1.1.3 a 5.1.1.4 musí splňovat požadavky použitelné na oblast 1 pro obecné elektrické vybavení, nebo požadavky použitelné na oblast 2 pro elektrické vybavení, které se nachází v kabině řidiče. Musí vyhovovat požadavkům použitelným na výbušnou třídu IIC a teplotní třídu T6.

Pro elektrické zařízení, které je trvale pod napětím a je umístěné v prostředí, kde teplota vyvolaná neelektrickým zařízením umístěným v tomto prostředí přesahuje teplotní meze T6, teplotní třída elektrického zařízení, které je trvale pod napětím, musí být přesto nejméně T4.

5.1.1.5.2.   Boční přípojky na odpojovači baterií pro elektrické zařízení, které musí zůstat pod napětím při vypnutém odpojovači baterií, musí být chráněny proti přehřátí vhodným zařízením, například pojistkou, odpojovačem nebo bezpečnostním mechanismem (omezovač proudu).

5.1.1.6.   Ustanovení týkající se části elektrické instalace umístěné v zadní části kabiny řidiče

Celá tato elektrická instalace musí být navržena, provedena a chráněna tak, aby při běžném použití vozidla nemohla způsobit ani požár, ani zkrat a aby tato nebezpečí byla minimalizována v případě nárazu nebo deformace. Zejména:

5.1.1.6.1.   Rozvodné soustavy

Rozvodné soustavy umístěné v zadní části kabiny řidiče musí být při běžném použití vozidla chráněny proti nárazům, proti oděru a tření. Na obrázcích 1, 2, 3 a 4 jsou uvedeny příklady vhodné ochrany. Kabely protiblokovacího systému brzdové soustavy přesto nepotřebují dodatečnou ochranu.

5.1.1.6.2.   Osvětlení

Nesmí být použity žárovky se závitovou paticí.

5.1.1.6.3.   Mechanismus elektrického zvedání

Mechanismus elektrického zvedání nápravy musí být umístěn mimo podélníků podvozku v těsné skříňce.

5.1.2.   OCHRANA PŘED NEBEZPEČÍM VZNIKU POŽÁRU

5.1.2.1.   Obecná ustanovení

Níže uvedená technická ustanovení se použijí v souladu s tabulkou v odstavci 5.1.

OBRÁZEK

Image

Image

Image

Image

5.1.2.2.   Kabina

5.1.2.2.1.   Při konstrukci kabiny mohou být použity pouze nehořlavé materiály. Toto ustanovení je považováno za splněné, pokud, v souladu s postupem definovaným normou ISO 3795:1989, nepřesahuje rychlost hoření následujících součástí 100 mm.min -1: sedáky sedadel, opěradlo sedadla, bezpečnostní pásy, obložení stropu, otevírací střechy, loketní opěrky, všechny výplně dveří a přední, boční a zadní obložení kabiny, příčky, opěrky hlavy, koberce, sluneční clony, záclonky, závěsy, pláště náhradního kola, kapoty motorového prostoru, pokrývky postele a všechny ostatní materiály použité uvnitř kabiny, včetně výplní a prvků, které se rozvinou v případě nehody, za účelem pohlcení energie při styku s uživatelem.

5.1.2.2.2.   Pokud kabina není konstruována z nehořlavých materiálů, musí být za kabinou umístěný kovový štít, nebo z jiného vhodného materiálu, o šířce stejné jako je šířka cisterny. Všechna okna v zadní části kabiny nebo štítu musejí být hermeticky uzavřená, být z bezpečnostního skla odolného vůči ohni a musejí mít nehořlavou úpravu. Mezi cisternou a kabinou nebo štítem musí být volný prostor nejméně 15 cm.

5.1.2.3.   Palivové nádrže

Palivové nádrže pro motor vozidla musejí splňovat následující požadavky:

5.1.2.3.1.   v případě úniku musí palivo unikat na zem a nesmí se dostat do styku s teplými částmi vozidla ani nákladu;

5.1.2.3.2.   nádrže obsahující benzin musejí být vybaveny účinným zařízením na zhašení plamene, které se přizpůsobí plnícímu otvoru nebo zařízení, které umožní, aby plnící otvor zůstal hermeticky uzavřený.

5.1.2.4.   Motor

Motor pohánějící vozidla musí být vybaven a umístěn tak, aby se předešlo jakémukoli nebezpečí pro náklad vyplývajícímu z přehřátí nebo požáru. Vozidla třídy EX/II a EX/III musí být vybavena vznětovým motorem.

5.1.2.5.   Výfukový systém

Výfukový systém i výfukové potrubí musí být umístěny a chráněny tak, aby se předešlo jakémukoli nebezpečí pro náklad vyplývajícímu z přehřátí nebo požáru. Části výfukového systému, které se nacházejí přímo pod palivovou nádrží (na naftu) musejí být ve vzdálenosti nejméně 100 mm nebo musejí být chráněny tepelným krytem.

5.1.2.6.   Odlehčovací brzda vozidla

Vozidla vybavená systémem odlehčovací brzdy, který dosahuje zvýšených teplot a je umístěný za zadní stěnou kabiny, musejí být vybavena tepelnou izolací mezi tímto zařízením a cisternou nebo nákladem, tento systém musí být pevně uchycen a upraven tak, že umožní zabránit každému přehřátí cisterny nebo nákladu, a to i lokálnímu. Toto izolační zařízení musí dále chránit přístroj proti únikům či přetečení přepravovaného produktu, a to i náhodnému. Za vyhovující bude považována ochrana, která má například kryt s dvojitou stěnou.

5.1.2.7.   Spalovací topná zařízení

5.1.2.7.1.   (Vyhrazeno)

5.1.2.7.2.   Spalovací topná zařízení a jejich odvody plynů musejí být zkonstruovány, umístěny a chráněny nebo kryty tak, aby se zabránilo veškerým nepřijatelným nebezpečím přehřátí nebo požáru nákladu. Předpokládá se, že nádrž splňuje tento požadavek, pokud nádrž a systém na odvádění plynů jsou v souladu s ustanoveními odpovídajícími ustanovením, která jsou předepsána pro palivové nádrže a výfukové systémy vozidel v odstavcích 5.1.2.3 a 5.1.2.5.

5.1.2.7.3.   Vypnutí spalovacích topných zařízení musí být zajištěno nejméně následujícími způsoby:

| a) | Úmyslné ruční vypnutí z kabiny řidiče; |
| --- | --- |

a)

Úmyslné ruční vypnutí z kabiny řidiče;

| b) | Neúmyslné zastavení motoru vozidla\; v takovémto případě může řidič topné zařízení spustit ručně; |
| --- | --- |

b)

Neúmyslné zastavení motoru vozidla\; v takovémto případě může řidič topné zařízení spustit ručně;

| c) | Spuštění napájecího čerpadla na motorovém vozidle na přepravu nebezpečných věcí. |
| --- | --- |

c)

Spuštění napájecího čerpadla na motorovém vozidle na přepravu nebezpečných věcí.

5.1.2.7.4.   Po vypnutí pomocných topných zařízení je jejich zbytkový chod možný. Pokud jde o metody uvedené v odstavcích 5.1.2.7.3 b) a c), po nejdéle 40 sekundách zbytkového chodu musí být vhodným způsobem odpojena dodávka vzduchu do spalování.

Mohou být použita pouze spalovací topná zařízení, pro která bylo prokázáno, že výměník tepla v průběhu svého obvyklého používání vydrží cyklus omezeného zbytkového chodu o délce 40 sekund.

5.1.2.7.5.   Spalovací topné zařízení se musí spouštět ručně. Programovací zařízení jsou zakázána.

5.1.2.7.6.   Topná zařízení používající jako palivo plyn nejsou povolena.

5.1.3.   BRZDOVÉ ZAŘÍZENÍ

Vozidla, na která se vztahují požadavky poznámky 10 221 ADR, musejí dodržet veškeré požadavky předpisu č. 13, včetně příslušných požadavků, které jsou uvedeny v příloze 5 ve znění pozdějších změn, v souladu s uvedenými daty použitelnosti.

5.1.3.1.   Vozidla označená kódy EX/III, AT, FL a OX musejí splňovat všechny příslušné požadavky předpisu č. 13, včetně požadavků, které jsou uvedeny v příloze 5.

5.1.3.2.   Vozidla označená kódy EX/II musejí splňovat všechny příslušné požadavky předpisu č. 13. Požadavky přílohy 5 se však nepoužijí.

5.1.4.   OMEZOVAČ RYCHLOSTI

Motorová vozidla (nákladní automobily a tahače návěsů) o maximální přípustné hmotnost přesahující 12 tun musejí být v souladu s technickými požadavky předpisu č. 89 vybaveny omezovačem rychlosti. Omezovač bude nastaven tak, aby rychlost nemohla přesáhnout 90 km/h, s ohledem na technickou toleranci omezovače.

5.1.5.   ZAŘÍZENÍ NA PŘIPOJENÍ PŘÍVĚSU

Zařízení na připojení přívěsu musejí splňovat technické požadavky předpisu č. 55, včetně požadavků, které jsou uvedeny v příloze 5 ve znění pozdějších změn, v souladu s uvedenými daty použitelnosti.

6.   ZMĚNA TYPU VOZIDLA A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU

Každá změna typu vozidla musí být oznámena správnímu orgánu, který schválil typ vozidla, které poté může:

6.1.1.   buď uvážit, že provedené změny nejsou takové, aby měly značný nepříznivý účinek, a že v každém případě vozidlo i nadále splňuje požadavky;

6.1.2.   nebo bude po technické zkušebně, která je pověřena zkouškami, požadovat nový zkušební protokol.

6.2.   Potvrzení nebo odmítnutí schválení typu musí být spolu se změnou zasláno smluvním stranám, postupem podle odstavce 4.3.

6.3.   Příslušný orgán, který vydá rozšíření schválení typu vozidla, musí každému formuláři oznámení o schválení typu přiřadit číslo série vydané pro uvedené rozšíření, a informuje o tom ostatní strany pomocí formuláře oznámení o schválení shodného se vzorem uvedeném v příloze 1.

7.   SHODNOST VÝROBY

Postupy shodnosti výroby musejí být shodné s postupy shodnosti, které jsou definovány v příloze 2 dohody (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), a musejí zahrnovat následující požadavky:

7.1.   každé vozidlo schválené podle tohoto předpisu musí být vyrobeno tak, aby bylo shodné se schváleným typem a splňovalo požadavky uvedené v odstavci 5.

7.2.   Příslušný orgán, který udělil schválení typu, může kdykoliv ověřit kontrolní postupy shodnosti používané v každé výrobní jednotce. Obvyklá četnost takových ověřování musí být jednou za dva roky.

8.   POSTIHY V PŘÍPADĚ NESHODNOSTI VÝROBY

8.1.   Schválení typu vydané pro typ vozidla podle tohoto předpisu může být odejmuto, pokud požadavky uvedené výše v odstavci 7 nejsou splněny.

8.2.   Pokud smluvní strana dohody z roku 1958, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení typu, které již dříve vydala, musí o tom okamžitě uvědomit ostatní strany dohody, které uplatňují tento předpis, prostřednictvím formuláře oznámení o schválení shodného se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto předpisu.

9.   ÚPLNÉ UKONČENÍ VÝROBY

Pokud držitel schválení typu ukončí výrobu typu vozidla schváleného podle tohoto předpisu, musí o tom uvědomit orgán, který udělil schválení typu, a který o tom uvědomí ostatní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, prostřednictvím formuláře oznámení o schválení shodného se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto předpisu.

10.   PŘECHODNÁ USTANOVENÍ

10.1.   Ode dne oficiálního vstupu v platnost série změn 02 nebude moci žádná smluvní strana, která používá tento předpis, odmítnout vydat schválení typu EHS podle tohoto předpisu změněného sérií změn 02.

10.2.   Do 31. prosince 2002 musejí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, i nadále udělovat schválení typu EHS a rozšíření k těmto schválením typu vozidel, která splňují požadavky tohoto předpisu, pozměněného předchozí sérií změn.

10.3.   Od 1. ledna 2003 smějí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, udělovat schválení typu EHS a rozšíření k těmto schválením typu vozidel, pouze pokud typ schvalovaného vozidla splňuje požadavky tohoto předpisu, pozměněného sérií změn 02.

10.4.   Žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, nesmí odmítnout vnitrostátní schválení typu typu vozidla schválenému podle série 02 změn tohoto předpisu.

10.5.   Do 31. prosince 2002 nesmí žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, odmítnout vnitrostátní schválení typu typu vozidla schválenému podle předchozích sérií změn tohoto předpisu.

10.6.   Od 1. ledna 2003 smějí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, odmítnout vnitrostátní registraci (první uvedení do provozu) vozidlu, které nesplňuje požadavky série 02 změn tohoto předpisu.

11.   JMÉNA A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN POVĚŘENÝCH ZKOUŠKAMI PRO SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI A SPRÁVNÍCH ÚTVARŮ

Smluvní strany Dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, musejí sdělit na sekretariát Organizace spojených národů jména a adresy technických zkušeben pověřených zkouškami pro schválení typu konstrukční části a správních útvarů, které vydávají schválení typu a kterým musejí být odeslány dokumenty o schválení typu nebo o rozšíření, odmítnutí nebo odnětí schválení typu vydaného v jiných zemích.

---

(1)  Bývalý název dohody:

Série změn 01 – Datum vstupu v platnost: 13.01.00

Série změn 02 – Datum vstupu v platnost: 05.12.01

Oprava 1 série změn 02 – Datum vstupu v platnost:13.03.2002

Oprava 2 série změn 02 – Datum vstupu v platnost: 13.11.02

Oprava 3 série změn 02 – Datum vstupu v platnost: 12.03.2003

(2)  Jak jsou definovány v příloze 7 úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (dokument TANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2).

(3)  1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Velkou Británii, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu-Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbajdžán, 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení typu jsou vydávána členskými státy, které používají své symboly EHS), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii a 46 pro Ukrajinu. Další čísla budou přidělena dalším zemím v časovém pořadí, v jakém ratifikují Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo k této dohodě přistoupí a generální tajemník Organizace spojených národů sdělí takto přidělená čísla smluvním stranám.

(4)  Snahou v tomto předpisu EHK je, aby se odkazy na jiné předpisy EHK týkaly všech ostatních mezinárodních pravidel, jejichž technické požadavky jsou stejné jako v odpovídajícím předpisu EHK. Odkazy na zvláštní odpovídající části předpisu EHK budou vykládány následně.

(5)  Ustanovení normy IEC 60079 části 14 se nevztahují na ustanovení tohoto předpisu.

(6)  Není-li stanoveno jinak, mohou být použita obecná ustanovení normy EN 50014 a doplňková ustanovení norem EN 50015, 50016, 50017, 50018, 50019, 50020, 50021 nebo 50028.

---

PŘÍLOHA I

OZNÁMENÍ

(Maximální formát: A4 (210 × 297 mm))

Image

---

PŘÍLOHA II

PŘÍKLADY ZNAČEK SCHVÁLENÍ TYPU

Image

Výše uvedená značka schválení typu umístěná na vozidle udává, že typ tohoto vozidla určený pro přepravu nebezpečných věcí byl schválen v Nizozemsku (E4) podle předpisu č. 105, pod číslem 022492, je označen EX/II (podle poznámky 220301 (2) ADR). Dvě první číslice čísla schválení typu uvádějí, že schválení typu bylo vydáno podle požadavků předpisu č. 105, které obsahuje sérii změn 02.

Image

Výše uvedená značka schválení typu umístěná na vozidle udává, že typ tohoto vozidla byl schválen v Nizozemsku (E4) podle předpisu č. 105 a 13 (1). Dvě první číslice čísel schválení typu znamenají, že pokud bylo vydáno schválení typu, k datům, kdy byla vydána jednotlivá schválení typu, zahrnoval předpis č. 105 sérii změn 02 a předpis č. 13 již zahrnoval sérii 09 změn.

---

(1)  Druhé číslo předpisu je uvedeno pouze jako příklad.

---

| 16.12.2005 | CS | Úřední věstník Evropské unie | L 330/169 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

CS

Úřední věstník Evropské unie

L 330/169

---

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 112 – Jednotná ustanovení o schvalování světlometů motorových vozidel, které vyzařují asymetrický svazek potkávacího světla nebo dálkového světla nebo obojí a jež jsou vybaveny žárovkami (1)

A.   SPRÁVNÍ PŘEDPISY

0.   ROZSAH PŮSOBNOSTI (2)

Toto nařízení se vztahuje na světlomety motorových vozidel, které vyzařují asymetrický svazek potkávacího a/nebo dálkového světla, jež mohou zahrnovat skleněná nebo plastová rozptylová skla a jsou vybaveny vyměnitelnými žárovkami.

1.   DEFINICE

Pro účely tohoto nařízení:

1.1.   „Rozptylovým sklem“ se rozumí vnější díl světlometu (sestavy), který osvětlující plochou propouští světlo.

1.2.   „Povlakem“ se rozumí jakýkoliv výrobek nebo výrobky nanesené v jedné nebo více vrstvách na vnější stranu rozptylového skla.

Světlomety různých „typů“ se rozumí světlomety, které se liší v podstatných vlastnostech, jakými jsou například:

1.3.1.   obchodní název nebo značka,

1.3.2.   charakteristiky optické soustavy,

1.3.3.   začlenění nebo vyloučení součástí, které by při činnosti mohly odrazem, lomem, absorpcí, popřípadě deformací měnit optické účinky,

1.3.4.   vhodnost pro pravostranný nebo levostranný dopravní provoz nebo pro oba systémy dopravního provozu,

1.3.5.   druh vyzařovaného světelného svazku (potkávací světlo nebo dálkové světlo nebo obojí),

1.3.6.   materiály, z nichž je zhotoveno rozptylové sklo a případný povlak,

1.3.7.   kategorie použité žárovky.

1.4.   Světlomety různých „tříd“ (A nebo B) se rozumí světlomety určené zvláštními fotometrickými ustanoveními.

1.5.   Pro toto nařízení platí definice uvedené v nařízení č. 48 a sériích změn platných v době, kdy je podávána žádost o typové schválení.

2.   ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ SVĚTLOMETU

Žádost o schválení podává vlastník obchodního názvu nebo značky nebo jeho řádně pověřený zástupce. V žádosti se uvede:

2.1.1.   zda je světlomet určen k vyzařování jak světla potkávacího, tak světla dálkového, nebo pouze jednoho z těchto světel,

2.1.2.   zda v případě, že slouží k vyzařování potkávacího světla, je světlomet konstruován jak pro levostranný, tak pro pravostranný provoz, nebo zda je určen pouze pro pravostranný nebo pro levostranný provoz,

2.1.3.   pokud je světlomet vybaven nastavitelným odrážečem, uvede se montážní poloha (polohy) světlometu vůči vozovce a podélné středové rovině vozidla,

2.1.4.   zda jde o světlomet třídy A, nebo B,

2.1.5.   kategorie použité žárovky (žárovek) podle seznamu v nařízení č. 37.

Každá žádost o schválení musí být doložena:

výkresy ve trojím vyhotovení, dostatečně podrobnými k tomu, aby bylo možno určit typ, a představujícími čelní pohled na světlomet i s případnými podrobnostmi drážkování rozptylového skla a průřezem; na výkresu musí být vyznačeno místo vyhrazené pro schvalovací značku;

2.2.1.1.   pokud je světlomet vybaven nastavitelným odrážečem, pak vyznačením montážní polohy (poloh) světlometu vůči vozovce a podélné středové rovině vozidla [jen v případě, že se světlomet používá pouze v této poloze (polohách)];

2.2.2.   stručným technickým popisem, který v případě, že světlomety nasvěcují prostor zatáčky, obsahuje též krajní polohy podle níže uvedeného odstavce 6.2.9;

2.2.3.   dvěma vzorky světlometu.

Pro účely zkoušení plastu, z něhož jsou zhotovena rozptylová skla:

třinácti rozptylovými skly,

2.2.4.1.1.   přičemž šest z nich je možno nahradit šesti vzorky materiálu o velikosti alespoň 60 × 80 mm a o plochém nebo vypouklém vnějším povrchu, v jehož středu se nachází v podstatě rovinná plocha (poloměr zakřivení ne menší než 300 mm) o rozměrech alespoň 15 × 15 mm,

2.2.4.1.2.   přičemž všechna tato rozptylová skla nebo vzorky materiálu musejí být vyrobeny postupem, který bude používán při hromadné výrobě;

2.2.4.2.   odrážečem, na který se mohou rozptylová skla podle pokynů výrobce montovat.

2.3.   Pokud již byly materiály rozptylových skel a případných povlaků zkoušeny, musejí být doloženy zkušebními protokoly svých charakteristik.

3.   ZNAČENÍ (3)

3.1.   Světlomety předkládané ke schválení musejí nést obchodní název nebo značku žadatele.

3.2.   Na rozptylovém skle a na hlavním tělese (4) musejí světlomety mít dostatečně velký prostor pro schvalovací značku a přídavné symboly, o nichž pojednává odstavec 4; tento prostor musí být vyznačen na výkresech, o nichž pojednává výše odstavec 2.2.1.

3.3.   Světlomety konstruované tak, aby vyhovovaly požadavkům pravostranného i levostranného provozu, musejí nést označení vyznačující obě polohy nastavení optické soustavy na vozidle nebo žárovky v odrážeči; toto označení sestává u polohy pro pravostranný provoz z písmen „R/D“ a u polohy pro levostranný provoz z písmen „L/G“.

4.   SCHVALOVÁNÍ

4.1.   Všeobecně

4.1.1.   Pokud všechny vzorky typu světlometu předložené podle odstavce 2 ustanovení tohoto nařízení splňují, schválení se udělí.

4.1.2.   Pokud skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety splňují požadavky současně několika nařízení, je možno v případě, že každá ze skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů splňuje požadavky, jež se na ni vztahují, přidělit jedinou mezinárodní schvalovací značku.

4.1.3.   Každému schválenému typu se přidělí schvalovací číslo. Jeho první dvě číslice (v současnosti 00) označují sérii změn zahrnující poslední technické změny tohoto nařízení v době, kdy bylo schválení vydáno. Jedna a táž smluvní strana nemůže přidělit totéž schvalovací číslo jinému typu světlometu.

Oznámení o schválení typu světlometu podle tohoto nařízení, o rozšíření schválení, o zamítnutí žádosti o ně, o jeho odejmutí nebo o ukončení výroby typu světlometu se stranám dohody z roku 1958, které toto nařízení uplatňují, zasílá na formuláři odpovídajícím vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení, a to s údaji podle odstavce 2.2.1.1.

4.1.4.1.   Pokud je světlomet vybaven nastavitelným odrážečem a světlomet se má používat pouze v montážních polohách podle vyznačení, jak o něm pojednává odstavec 2.2.1.1., je žadatel povinen uživatele o správné montážní poloze (polohách) patřičným způsobem informovat.

4.1.5.   Mimo značku, jež se vyžaduje podle odstavce 3.1., musí být každý světlomet, který se shoduje s typem schváleným podle tohoto nařízení, opatřen na místě, o němž pojednává odstavec 3.2., schvalovací značkou popsanou dále v odstavcích 4.2. a 4.3.

4.2.   Prvky schvalovací značky

Schvalovací značka sestává z:

mezinárodního schvalovacího značení, které obsahuje:

4.2.1.1.   písmeno „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (5);

4.2.1.2.   schvalovací číslo, jak je předepsáno výše v odstavci 4.1.3.;

tento přídavný symbol (nebo symboly):

4.2.2.1.   u světlometů, které splňují požadavky pouze pro levostranný provoz, vodorovnou šipku směřující vpravo při pohledu na světlomet, tj. k té straně vozovky, po které probíhá dopravní provoz;

4.2.2.2.   u světlometů konstruovaných tak, aby vhodným seřízením optické soustavy nebo žárovky splňovaly požadavky obou systémů dopravního provozu, vodorovnou šipku s hroty na obou koncích, směřujícími vlevo a vpravo;

4.2.2.3.   u světlometů, které splňují požadavky tohoto nařízení pouze pro potkávací světlo, písmeno „C“ v případě světlometu třídy A nebo písmena „HC“ v případě světlometu třídy B;

4.2.2.4   u světlometů, které splňují požadavky tohoto předpisu pouze pro dálkové světlo, písmeno „R“ v případě světlometu třídy A nebo písmena „HR“ v případě světlometu třídy B;

4.2.2.5.   u světlometů, které splňují požadavky tohoto předpisu jak pro potkávací světlo, tak pro dálkové světlo, písmena „CR“ v případě světlometu třídy A nebo „HCR“ v případě světlometu třídy B;

4.2.2.6.   u světlometů s rozptylovým sklem z plastu skupinu písmen „PL“ umístěnou vedle symbolů vyžadovaných podle odstavců 4.2.2.3. až 4.2.2.5;

4.2.2.7.   u světlometů, které splňují požadavky tohoto nařízení pro dálkové světlo, vyznačení maximální svítivosti, vyjádřené referenční značkou, jak je definována dále v odstavci 6.3.2.1.2., umístěné poblíž písmene „E“ v kružnici.

V případě skupinových nebo sloučených dálkových světlometů se výše uvedeným způsobem vyjadřuje údaj o maximální svítivosti dálkového světla.

V každém případě musí být na schvalovacím formuláři a na formuláři pro oznámení smluvním státům dohody, které toto nařízení uplatňují, stanoven příslušný provozní postup pro zkoušení podle odstavce 1.1.1.1. přílohy 4 a přípustné (přípustná) napětí podle odstavce 1.1.1.2 přílohy 4.

V příslušných případech se zařízení značí takto:

4.2.3.1.   u světlometů, které splňují požadavky tohoto nařízení a jsou konstruovány tak, že žárovka potkávacího světla nemůže svítit současně se žárovkou pro kteroukoliv jinou funkci, s níž je sloučena, se za symbol potkávacího světlometu na schvalovací značce umístí lomítko (/);

4.2.3.2.   u světlometů, které splňují požadavky přílohy 4 tohoto nařízení pouze pod napětím 6 V nebo 12 V, se v blízkosti držáku žárovky umístí symbol sestávající z čísla 24 přeškrtnutého šikmým křížem (x).

4.2.4.   Obě číslice schvalovacího čísla (v současnosti 00), které udávají sérii změn zahrnující poslední významné technické změny nařízení v době, kdy se schválení vydává, a případně vyžadovaná šipka mohou být vyznačeny poblíž výše uvedených přídavných symbolů.

4.2.5.   Značky a symboly, o nichž pojednávají odstavce 4.2.1. až 4.2.3., musejí být zřetelně čitelné a nesmazatelné. Mohou být umístěny na vnitřní nebo vnější části (průhledné nebo neprůhledné) světlometu, kterou není možno oddělit od průhledné části světlometu, z níž vystupuje světlo. V každém případě musejí být viditelné i tehdy, když je světlomet namontován na vozidle nebo když je otevřena některá pohyblivá část vozidla, například kapota.

4.3.   Uspořádání schvalovací značky

4.3.1.   Samostatné svítilny

Příklady uspořádání schvalovacích značek s výše uvedenými přídavnými symboly udávají obr. 1 až 10 přílohy 2 tohoto nařízení.

4.3.2.   Skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety

V případech, kdy se zjistí, že skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety splňují požadavky současně několika nařízení, je možno vyznačit jedinou mezinárodní schvalovací značku sestávající z písmene „E“ v kružnici, za níž následuje rozlišovací číslo země, která schválení vystavila, a schvalovací číslo. Tato schvalovací značka může být umístěna na skupinových, sdružených nebo sloučených svítilnách/světlometech kdekoliv, pokud:

4.3.2.1.1.   je viditelná tak, jak se vyžaduje v odstavci 4.2.5.;

4.3.2.1.2.   není možno žádnou světlo propouštějící součást skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů sejmout, aniž by se současně sejmula i schvalovací značka.

Identifikační symbol každé svítilny/světlometu podle nařízení, podle kterého bylo schválení uděleno, společně s vyznačením příslušné série změn zahrnující poslední významné technické změny nařízení v době vystavení schválení a případně s vyžadovanou šipkou, se umístí:

4.3.2.2.1.   buď na příslušný povrch vyzařující světlo,

4.3.2.2.2.   nebo ve skupině tak, aby bylo možno každou ze skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů jasně identifikovat (viz čtyři možné příklady v příloze 2).

4.3.2.3.   Jednotlivé části jediné schvalovací značky nesmějí být menší než minimální velikost, jež se vyžaduje pro nejmenší jednotlivou značku v nařízení, podle kterého bylo schválení uděleno.

4.3.2.4.   Číslo schválení se přidělí každému schválenému typu. Jedna a táž smluvní strana nesmí přidělit totéž číslo jinému typu skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů, na který se toto nařízení vztahuje.

4.3.2.5.   Příklady uspořádání schvalovacích značek pro skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety, včetně všech výše popsaných přídavných symbolů, jsou uvedeny na obr. 11 přílohy 2 tohoto nařízení.

4.3.3.   Svítilny/světlomety, jejichž rozptylové sklo se používá u různých typů světlometů a které mohou být sloučeny nebo sdruženy s jinými svítilnami/světlomety

Platí odstavec 4.3.2.

4.3.3.1.   Mimoto tam, kde je použito totéž rozptylové sklo, může být toto rozptylové sklo opatřeno různými schvalovacími značkami jednotlivých typů světlometů nebo soustav svítilen za předpokladu, že těleso světlometu má i tehdy, když je není možno od rozptylového skla oddělit, také plochu podle odstavce 3.2. a je opatřeno schvalovacími značkami současných funkcí.

Jestliže různé typy světlometů obsahují totéž základní těleso, může toto těleso nést všechny jednotlivé schvalovací značky.

4.3.3.2.   Příklady uspořádání schvalovacích značek pro výše uvedený případ podává obr. 12 v příloze 2 tohoto nařízení.

B.   TECHNICKÉ POŽADAVKY NA SVĚTLOMETY (6)

5.   VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE

5.1.   Všechny vzorky musejí vyhovovat specifikacím stanoveným dále v odstavcích 6. až 8.

Světlomety musejí být provedeny tak, aby si při běžném používání – i přes vibrace, které na ně mohou působit – zachovávaly předepsané fotometrické charakteristiky a byly trvale v dobrém funkčním stavu.

5.2.1.   Světlomety musejí být vybaveny zařízením, kterým je lze na vozidle seřídit tak, aby splňovaly platné předpisy. Takovým zařízením nemusejí být vybaveny ty soustavy, kde nelze oddělit odrážeč a rozptylové sklo, za předpokladu, že se použití těchto soustav omezuje na vozidla, u nichž lze nastavení světlometů seřídit jiným způsobem.

Tam, kde je světlomet potkávacího světla a světlomet dálkového světla každý vybaven vlastní žárovkou a jsou smontovány do složené sestavy, musí zařízení pro seřizování umožňovat seřízení řádně každého z obou optických systémů zvlášť.

5.2.2.   Tato ustanovení se však nevztahují na sestavy světlometů, jejichž odrážeče jsou nedělitelné. Pro tento typ sestav platí požadavky odstavce 6.3. tohoto nařízení.

5.3.   Světlomet musí být vybaven žárovkou (žárovkami) schválenou (schválenými) podle nařízení č. 37. Je možno použít jakoukoliv žárovku podle nařízení č. 37 za předpokladu, že se neuplatňuje žádné omezení aplikace v obsahu nařízení č. 37 (7).

5.4.   Součásti, kterými je žárovka upevněna k odrážeči, musejí být provedeny tak, aby se žárovka ani za tmy nedala zasadit jinak než ve správné poloze (8).

5.5.   Držák žárovky musí odpovídat charakteristikám uvedeným v publikaci IEC 61-2, třetí vydání z roku 1969. Platí ten datový list držáku, který odpovídá příslušné kategorii použité žárovky.

5.6.   Světlomety konstruované tak, aby splňovaly požadavky jak pro pravostranný, tak pro levostranný provoz, mohou být upraveny pro provoz po určité straně vozovky buď příslušným výchozím nastavením při montáži na vozidlo, nebo selektivním nastavením, které provádí uživatel. Toto výchozí nebo selektivní nastavení může spočívat například v nastavení optické sestavy v určitém úhlu na vozidle nebo v nastavení žárovky v určitém úhlu vůči optické sestavě. Ve všech případech smějí být možné jen dvě přesně vymezené nastavovací polohy, jedna pro pravostranný provoz a druhá pro levostranný provoz, přičemž konstrukce musí vylučovat, aby se světlomet samovolně přesunul z jedné polohy do druhé nebo do mezipolohy. Tam, kde je možné žárovku nastavit do dvou seřizovacích poloh, musejí být součásti sloužící k upevnění žárovky k odrážeči konstruovány a zhotoveny tak, aby byla žárovka v každé z těchto poloh upevněna se stejnou přesností, jaká se vyžaduje u světlometů konstruovaných pro provoz jen po jedné straně vozovky. Zda jsou ustanovení tohoto odstavce splněna, se kontroluje vizuální prohlídkou a tam, kde je to nutné, zkušebním nasazením.

5.7.   Podle požadavků přílohy 4 se provádějí doplňkové zkoušky, aby se zajistilo, že při používání nebude docházet k nadměrným změnám fotometrických vlastností.

5.8.   Pokud je rozptylové sklo světlometu zhotoveno z plastu, provedou se zkoušky podle požadavků přílohy 6.

U světlometů konstruovaných tak, aby poskytovaly střídavě buď dálkové, nebo potkávací světlo, nebo aby potkávací a/nebo dálkové světlo získalo povahu světla nasvěcujícího prostor zatáčky, musejí být mechanická, elektromechanická nebo jiná zařízení zabudovaná do světlometu pro tyto účely konstruována tak, aby:

5.9.1.   zařízení bylo natolik pevné, že i přes vibrace, které na ně při běžném používání mohou působit, absolvuje bez poškození 50 000 operací;

5.9.2.   v případě závady nepřesáhlo osvětlení nad přímkou H-H hodnoty potkávacího světla podle odstavce 6.2.5. a dále aby u světlometů konstruovaných tak, že potkávací nebo dálkové světlo získá povahu světla nasvěcujícího prostor zatáčky, činilo minimální osvětlení ve zkušebním bodě 25 V (přímka VV, D 75 cm) přinejmenším 5 luxů.

5.9.3.   se vytvářelo vždy buď potkávací, nebo dálkové světlo bez možnosti, že by se mechanismus zastavil mezi dvěma polohami;

5.9.4.   uživatel nemohl pomocí běžného nářadí měnit tvar nebo polohu pohyblivých součástí.

6.   OSVĚTLENÍ

6.1.   Všeobecná ustanovení

6.1.1.   Světlomety musejí být provedeny tak, aby tehdy, když vytvářejí svazek potkávacího světla, poskytovaly přiměřené osvětlení, aniž by přitom oslňovaly, a když vytvářejí svazek dálkového světla, poskytovaly dobré osvětlení. Světlo nasvěcující prostor zatáčky se může vytvářet zapnutím jednoho přídavného světleného zdroje, který je součástí potkávacího světlometu.

6.1.2.   Osvětlení vytvářené světlometem se stanoví pomocí svislé měřicí stěny, která se nachází 25 m před světlometem a je postavena v pravém úhlu k jeho osám, jak ukazuje příloha 3 tohoto nařízení

6.1.3.   Světlomety se kontrolují pomocí bezbarvé standardní (referenční) žárovky konstruované na jmenovité napětí 12 V. Při kontrole světlometu se napětí na svorkách žárovky reguluje tak, aby výsledkem byl referenční světelný tok uvedený v příslušném datovém listu v nařízení č. 37.

6.1.4   Světlomet se považuje za vyhovující, jestliže splňuje požadavky tohoto odstavce 6 alespoň s jednou standardní (referenční) žárovkou, která může být předložena společně se světlometem.

6.2.   Ustanovení pro potkávací světla

6.2.1.   Svazek potkávacího světla musí vytvářet dostatečně ostré rozhraní, aby se s jeho pomocí dalo dosáhnout dobrého nastavení. Rozhraní musí na straně opačné vůči směru dopravního provozu, pro který je světlomet určen, tvořit vodorovnou přímku a na opačné straně nesmí rozhraní zasahovat ani mimo lomenou čáru HV H1 H4, kterou tvoří přímka HV H1 svírající s vodorovnou přímkou úhel 45° a přímka H1 H4 ležící 25 cm nad přímkou hh, ani přímku HV H3 svírající s vodorovnou přímkou úhel 15° (viz příloha 3). Rozhraní, které je kombinací obou výše uvedených možností a přesahuje jak přímku HV H2, tak přímku H2 H4, se v žádném případě nepřipouští.

Světlomet musí být zaměřen tak, aby:

6.2.2.1.   v případě světlometu konstruovaného tak, aby splňoval požadavky pravostranného, respektive levostranného provozu, bylo rozhraní na levé, respektive pravé polovině měřicí stěny (9) vodorovné;

6.2.2.2.   tato vodorovná část rozhraní ležela na měřicí stěně 25 cm pod úrovní hh (viz příloha 3);

6.2.2.3.   zlom na rozhraní ležel na přímce vv (10).

6.2.3.   Při tomto zaměření musí světlomet, žádá-li se o jeho schválení pouze pro svícení potkávacím světlem (11), splňovat pouze požadavky uvedené dále v odstavcích 6.2.5 až 6.2.7. a 6.2.9; je-li určen pro svícení jak potkávacím, tak dálkovým světlem, musí splňovat požadavky uvedené v odstavcích 6.2.5. až 6.2.7. a 6.3.

6.2.4.   Pokud takto zaměřený světlomet požadavky uvedené v odstavcích 6.2.5. až 6.2.7. a 6.3. nesplňuje, je možno jeho seřízení upravit, ovšem za předpokladu, že se osa světelného svazku neposune stranově doprava nebo doleva o více než 1° (= 44 cm) (12).

Ke snazšímu seřízení pomocí rozhraní je možno světlomet částečně zakrýt, aby bylo rozhraní ostřejší.

6.2.5.   Osvětlení, které je na měřicí stěně vytvářeno svazkem potkávacího světla, musí splňovat tyto požadavky:

| Bod na měřicí stěně | Požadované osvětlení v luxech |
| --- | --- |
| Světlomet pro pravostranný provoz | Světlomet pro levostranný provoz | třídy A
  Světlomet | třídy B
  Světlomet |
| Bod B 50 L | Bod B 50 R | ≤ 0,4 | ≤ 0,4 |
| Bod 75 R | Bod 75 L | ≥ 6 | ≥ 12 |
| Bod 75 L | Bod 75 R | ≤ 12 | ≤ 12 |
| Bod 50 L | Bod 50 R | ≤ 15 | ≤ 15 |
| Bod 50 R | Bod 50 L | ≥ 6 | ≥ 12 |
| Bod 50 V | Bod 50 V | — | ≥ 6 |
| Bod 25 L | Bod 25 R | ≥ 1,5 | ≥ 2 |
| Bod 25 R | Bod 25 L | ≥ 1,5 | ≥ 2 |
| Kterýkoliv bod v pásmu III | ≤ 0,7 | ≤ 0,7 |
| Kterýkoliv bod v pásmu IV | ≥ 2 | ≥ 3 |
| Kterýkoliv bod v pásmu I | ≤ 20 | ≤ 2E (13) |

Bod na měřicí stěně

Požadované osvětlení v luxech

Světlomet pro pravostranný provoz

Světlomet pro levostranný provoz

třídy A

Světlomet

třídy B

Světlomet

Bod B 50 L

Bod B 50 R

≤ 0,4

≤ 0,4

Bod 75 R

Bod 75 L

≥ 6

≥ 12

Bod 75 L

Bod 75 R

≤ 12

≤ 12

Bod 50 L

Bod 50 R

≤ 15

≤ 15

Bod 50 R

Bod 50 L

≥ 6

≥ 12

Bod 50 V

Bod 50 V

—

≥ 6

Bod 25 L

Bod 25 R

≥ 1,5

≥ 2

Bod 25 R

Bod 25 L

≥ 1,5

≥ 2

Kterýkoliv bod v pásmu III

≤ 0,7

≤ 0,7

Kterýkoliv bod v pásmu IV

≥ 2

≥ 3

Kterýkoliv bod v pásmu I

≤ 20

≤ 2E (13)

6.2.6.   V žádném z pásem I, II, III a IV nesmí docházet ke stranovým změnám, které by byly na újmu dobré viditelnosti.

6.2.7.   Hodnoty osvětlení v pásmech A a B, jak ukazuje obr. C v příloze 3, se kontrolují měřením fotometrických hodnot v bodech 1 až 8 tohoto obrázku, přičemž tyto hodnoty musejí ležet v těchto mezích (14):

1 + 2 + 3 ≥ 0,3 luxu a

4 + 5 + 6 ≥ 0,6 luxu a

0,7 luxu ≥ 7 ≥ 0,1 luxu a

0,7 luxu ≥ 8 ≥ 0,2 luxu.

6.2.8.   Světlomety konstruované tak, aby splňovaly požadavky pravostranného i levostranného provozu, musejí v obou nastavovacích polohách optické sestavy nebo žárovky splňovat výše uvedené požadavky pro příslušný směr provozu.

Požadavky uvedené výše v odstavci 6.2.5. se vztahují také na světlomety konstruované tak, aby poskytovaly světlo nasvěcující prostor zatáčky.

Jestliže světlo nasvěcující prostor zatáčky vznikne:

6.2.9.1.   otáčením potkávacího světla nebo vodorovným posunem zlomu rozhraní, provede se měření poté, co se celá sestava světlometu znovu zaměří vodorovně, například pomocí úhloměru;

6.2.9.2.   posunem jedné nebo několika optických součástí světlometu, aniž se vodorovně posune zlom rozhraní, provede se měření v konfiguraci, kdy se tyto součásti nacházejí ve svých krajních funkčních polohách;

6.2.9.3.   pomocí jednoho přídavného světelného zdroje, aniž se vodorovně posune zlom rozhraní, provede se měření s tímto světelným zdrojem zapnutým.

6.3.   Ustanovení pro dálková světla

6.3.1.   V případě světlometu konstruovaného tak, aby poskytoval dálkové světlo i potkávací světlo, se měří osvětlení, které na měřicí stěně vytváří svazek dálkového světla, při stejném nastavení světlometu jako při měřeních podle odstavců 6.2.5. až 6.2.7.; v případě světlometu poskytujícího pouze dálkové světlo se světlomet nastaví tak, aby plocha největšího osvětlení byla vystředěna na průsečík přímek hh a vv; takový světlomet musí splňovat pouze požadavky uvedené v odstavci 6.3. Tam, kde je k vytvoření svazku dálkového světla použito více světelných zdrojů, použijí se pro stanovení maximální hodnoty osvětlení (EM) sdružené funkce.

Osvětlení vytvářené na měřicí stěně svazkem dálkového světla musí splňovat následující požadavky:

Průsečík (HV) přímek hh a vv musí ležet uvnitř izoluxy odpovídající 80 % maximálního osvětlení. Tato maximální hodnota (EM) nesmí být u světlometů třídy A menší než 32 luxů a u světlometů třídy B menší než 48 luxů. Maximální hodnota nesmí v žádném případě překračovat hodnotu 240 luxů; mimoto v případě sdruženého potkávacího a dálkového světlometu nesmí být tato maximální hodnota vyšší než 16násobek osvětlení naměřeného u svazku potkávacího světla v bodě 75 R, respektive 75 L.

6.3.2.1.1.   Maximální svítivost (IM) svazku dálkového světla, vyjádřená v tisících kandel, se vypočítá podle vzorce:

IM = 0,625 EM

6.3.2.1.2.   Referenční značka (I'M) této maximální svítivosti, jak je o ní pojednáno výše v odstavci 4.2.2.7., se získá jako poměr:

Formula

Tato hodnota se zaokrouhlí na hodnotu: 7,5 – 10 – 12,5 – 17,5 – 20 – 25 – 27,5 – 30 – 37,5 – 40 – 45 – 50.

6.3.2.2.   Vycházeje z bodu HV vodorovně doprava a doleva nesmí být osvětlení do vzdálenosti 1,125 m u světlometů třídy A menší než 16 luxů a u světlometů třídy B menší než 24 luxů; do vzdálenosti 2,25 m nesmí být osvětlení u světlometů třídy A menší než 4 luxy a u světlometů třídy B menší než 6 luxů.

V případě světlometů s nastavitelným odrážečem platí požadavky odstavce 6.2. a 6.3. pro každou jednotlivou montážní polohu vyznačenou podle odstavce 2.1.3. K ověření se použije následující postup:

6.4.1.   Každá použitá poloha se na zkušebním úhloměru nastaví vzhledem k přímce spojující střed světelného zdroje a bod HV na měřicí stěně. Nastavitelný odrážeč se potom posune do takové polohy, aby světelná stopa na měřicí stěně odpovídala předpisům pro zaměřování podle odstavců 6.2.1. až 6.2.2.3. a/nebo 6.3.1.;

6.4.2.   S odrážečem ve výchozím uchycení podle odstavce 6.4.1. musí světlomet splňovat příslušné fotometrické požadavky stanovené v odstavcích 6.2. a 6.3.;

6.4.3.   Další zkoušky se provedou poté, co se odrážeč pomocí zařízení pro nastavování světlometů posune ze své výchozí polohy svisle o ± 2° nebo alespoň do své mezní polohy, pokud to představuje méně než 2°. Po opětovném zaměření světlometu jako celku (například pomocí úhloměru) do odpovídající opačné polohy se zkontroluje výstup světla v následujících směrech, kde musí ležet v požadovaných mezích:

svazek potkávacího světla: body HV a 75 R, respektive 75 L,

svazek dálkového světla: EM a bod HV (procentní podíl EM);

6.4.4.   Pokud žadatel nevyznačil více než jednu montážní polohu, zopakuje se postup podle odstavců 6.4.1. až 6.4.3. pro všechny ostatní polohy;

6.4.5.   Pokud žadatel nepožádal o zvláštní montážní polohy, zaměří se pro měření podle odstavců 6.2. a 6.3. světlomet pomocí zařízení pro nastavování světlometů do své střední polohy. Další zkoušky podle odstavce 6.4.3. se provedou s odrážečem posunutým pomocí zařízení pro nastavování světlometu do jeho mezních poloh (místo o ± 2°).

6.5.   Hodnoty osvětlení měřicí stěny, o nichž je pojednáno výše v odstavcích 6.2.5. až 6.2.7. a 6.3., se změří pomocí fotosenzoru, jehož celá účinná plocha musí ležet uvnitř čtverce o straně 65 mm.

7.   BARVA

7.1   Vyzařované světlo musí být bílé barvy. V trichromatických souřadnicích CIE musí světlo svazku spadat do těchto mezí:

| mez směrem k modré | x ≥ 0,310 |
| --- | --- |
| mez směrem ke žluté | x ≤ 0,500 |
| mez směrem k zelené | y ≤ 0,150 + 0,640 x |
| mez směrem k zelené | y ≤ 0,440 |
| mez směrem k purpurové | y ≥ 0,050 + 0,750 x |
| mez směrem k červené | y ≥ 0,382 |

mez směrem k modré

x ≥ 0,310

mez směrem ke žluté

x ≤ 0,500

mez směrem k zelené

y ≤ 0,150 + 0,640 x

mez směrem k zelené

y ≤ 0,440

mez směrem k purpurové

y ≥ 0,050 + 0,750 x

mez směrem k červené

y ≥ 0,382

8.   STANOVOVÁNÍ MÍRY NEPOHODLÍ

Nepohodlí způsobené potkávacími světlomety se měří (15).

C.   DALŠÍ SPRÁVNÍ PŘEDPISY

9.   ZMĚNA TYPU SVĚTLOMETU A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ

Každou změnu typu světlometu je třeba oznámit správnímu orgánu, který schválení typu udělil. Tento orgán pak může:

9.1.1.   buď usoudit, že není pravděpodobné, že by změny měly výrazný záporný vliv, a že světlomet v každém případě ještě vyhovuje požadavkům,

9.1.2.   nebo vyžadovat další zkušební protokol vystavený pověřenou zkušebnou.

9.2.   Stvrzení schválení nebo zamítnutí žádosti o ně, s uvedením změn, se postupem stanoveným výše v odstavci 4.1.4. zašle stranám dohody, které toto nařízení uplatňují.

9.3.   Příslušný orgán, který rozšíření schválení vystavil, přidělí každému formuláři, jímž se rozšíření schválení udílí, pořadové číslo a informuje o této skutečnosti ostatní strany dohody z roku 1958, které toto nařízení uplatňují; k tomu použije formulář sdělení odpovídající vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.

10.   SHODA VÝROBY

Postupy k ověření shody výroby musejí odpovídat postupům uvedeným v dohodě, dodatku 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), přičemž se uplatňují tyto požadavky:

10.1.   Světlomety schválené podle tohoto nařízení musejí být vyrobeny tak, aby byly shodné se schváleným typem v tom smyslu, že splňují požadavky stanovené v odstavcích 6 a 7.

10.2.   Musejí být splněny minimální požadavky na postupy ověřování shody výroby stanovené v příloze 5 tohoto nařízení.

10.3.   Musejí být splněny minimální požadavky na odběr vzorků inspektorem stanovené v příloze 7 tohoto nařízení.

10.4.   Orgán, který typové schválení udělil, může kdykoliv ověřit metody řízení shody uplatňované v jednotlivých výrobních závodech. Obvyklá četnost těchto kontrol je jednou za dva roky.

10.5.   Světlomety se zjevnými vadami se neberou v úvahu.

10.6.   Referenční značka se nebere v úvahu.

11.   POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY

11.1.   Pokud nejsou požadavky splněny nebo jestliže světlomet opatřený schvalovací značkou neodpovídá schválenému typu, může být typové schválení světlometu udělené podle tohoto nařízení odejmuto.

11.2.   Pokud některá smluvní strana dohody, která uplatňuje toto nařízení, odejme schválení, které dříve udělila, uvědomí o této skutečnosti neprodleně ostatní smluvní strany uplatňující toto nařízení, k čemuž použije formulář pro sdělení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.

12.   TRVALÉ ZASTAVENÍ VÝROBY

Jestliže držitel schválení zcela přestane vyrábět typ světlometu schváleného podle tohoto nařízení, uvědomí o této skutečnosti orgán, který schválení udělil. Poté, co toto sdělení orgán obdrží, uvědomí o tom ostatní strany dohody z roku 1958 uplatňující toto nařízení, k čemuž použije formulář pro sdělení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.

13.   NÁZVY A ADRESY POVĚŘENÝCH ZKUŠEBEN A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ

Smluvní stany dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy zkušeben pověřených provádět schvalovací zkoušky a správních orgánů udělujících schválení, jimž se mají zaslat formuláře osvědčení o udělení schválení, zamítnutí žádosti o ně nebo rozšíření schválení, odejmutí schválení nebo o ukončení výroby vystavené v jiných státech.

---

(1)  Zahrnující:

dodatek 1 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 11. srpna 2002

dodatek 2 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 10. prosince 2002

dodatek 3 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 30. října 2003

(2)  Nic z toho, co je v tomto nařízení uvedeno, nebrání žádné straně dohody, která je uplatňuje, aby zakázala kombinovat světlomet obsahující plastové rozptylové sklo s mechanickým zařízením pro čištění světlometu (se stěrači).

(3)  V případě světlometů konstruovaných tak, aby vyhovovaly požadavkům na dopravní provoz probíhající pouze po jedné straně vozovky (buď vpravo, nebo vlevo), se dále doporučuje, aby plocha, která může být v zemi, kde dopravní provoz probíhá po opačné straně vozovky než v zemi, pro kterou je světlomet konstruován, zakryta, aby nezpůsobovala nepohodlí účastníků silničního provozu, byla na rozptylovém skle nesmazatelně vyznačena. Toto značení však není nutné v případě, že je tato plocha zřetelně znatelná z konstrukce.

(4)  Pokud nelze rozptylové sklo od základního tělesa světlometu oddělit, postačuje jednoznačné značení podle odstavce 4.2.5.

(5)  1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbájdžán, 40 pro bývalou Jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují jeho členské státy za použití svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jižní Afriku a 48 pro Nový Zéland. Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat a/nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této dohodě přistupovat; takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.

(6)  Technické požadavky na žárovky viz nařízení č. 37.

(7)  Žárovky HIR1 nebo H9 se smějí v potkávacím světlometu používat pouze tehdy, je-li světlomet vybaven zařízením pro čištění světlometu vyhovujícím nařízení č. 45. Mimoto pokud jsou tyto žárovky namontovány, platí pro svislý sklon ustanovení odstavce 6.2.6.2.2. nařízení č. 48, série změn 01.

(8)  Světlomet se považuje za vyhovující požadavkům tohoto odstavce, jestliže je možno žárovku snadno zasadit do světlometu a polohovací výčnělky se dají správně zasunout do příslušných zářezů, a to i za tmy.

(9)  Měřicí stěna musí být dostatečně široká, aby bylo možno rozhraní sledovat v rozmezí přinejmenším 5° na obě strany od přímky vv.

(10)  Pokud svazek paprsků neposkytuje rozhraní se zřetelným zlomem, provede se stranové nastavení způsobem, který co nejlépe splňuje požadavky na osvětlení v bodech 75 R a 50 R, respektive 75 L a 50 L pro pravostranný, respektive levostranný provoz.

(11)  Takový zvláštní světlomet pro potkávací světlo může zahrnovat i dálkové světlo, na které se požadavky nevztahují.

(12)  Mez 1° pro úpravu seřízení doprava nebo doleva není neslučitelná se svislou úpravou seřízení směrem nahoru nebo dolů – to je omezeno pouze požadavky odstavce 6.3. Vodorovná část rozhraní však nesmí přesahovat přímku hh (odstavec 6.3 se nevztahuje na světlomety, které mají splňovat požadavky tohoto nařízení pouze pro potkávací světlo).

(13)  E je skutečně naměřená hodnota v bodě 50R nebo 50L.

(14)  Osvětlení v kterémkoliv bodě pásma A a B, který současně leží uvnitř pásma III, nesmí překročit hodnotu 0,7 luxu.

(15)  Tento požadavek bude předmětem doporučení správním orgánům.

---

PŘÍLOHA 1

SDĚLENÍ

(maximální formát: A4 (210 × 297 mm))

Image

---

PŘÍLOHA 2

PŘÍKLADY USPOŘÁDÁNÍ SCHVALOVACÍCH ZNAČEK

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Světlomet opatřený jednou z výše znázorněných schvalovacích značek byl schválen v Nizozemsku (E4) podle nařízení č. XXX pod schvalovacím číslem 243 a splňuje požadavky tohoto nařízení v jeho původním znění (00). Potkávací světlo je konstruováno pouze pro pravostranný provoz. Písmena CR (obr. 1) značí, že jde o světlomet třídy A s potkávacím i dálkovým světlem, a písmena HCR (obr. 2) značí, že jde o světlomet třídy B, rovněž s potkávacím i dálkovým světlem.

Číslo 30 značí, že maximální svítivost dálkového světla leží mezi hodnotami 86 250 a 101 250 kandel.

Pozn: Schvalovací číslo a přídavné symboly se umísťují v blízkosti kružnice buď nad písmenem „E“, nebo pod ním, nebo vpravo, či vlevo od něj. Číslice schvalovacího čísla leží na stejné straně písmene „E“ a směřují stejným směrem.

Římské číslice se jako schvalovací čísla nepoužívají, aby se předešlo případné záměně s jinými symboly.

| | |
| --- | --- |
| |

Image

Image

Image

Světlomet opatřený výše znázorněnou schvalovací značkou splňuje požadavky tohoto nařízení jak pro potkávací světlo, tak pro dálkové světlo a je konstruován jako:

obr. 3: třída A pouze pro levostranný provoz;

obr. 4a a 4b: třída B pro oba systémy dopravního provozu, a to příslušným nastavením optické soustavy nebo žárovky na vozidle.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Světlomet opatřený výše znázorněnou schvalovací značkou má rozptylové sklo z plastu, splňuje požadavky tohoto nařízení pro pouze potkávací světlo a je konstruován jako:

obr. 5: třída A pro oba systémy provozu;

obr. 6: třída B pouze pro pravostranný provoz.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Světlomet opatřený výše znázorněnou schvalovací značkou splňuje požadavky tohoto nařízení jako:

obr. 7: třída B pouze pro potkávací světlo a je konstruován pouze pro levostranný provoz;

obr. 8: třída A pouze pro dálkové světlo.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Označení světlometu s rozptylovým sklem z plastu, který splňuje požadavky tohoto nařízení jako:

obr. 9: třída B pro potkávací i dálkové světlo a je konstruován pouze pro pravostranný provoz;

obr. 10: třída B pouze pro potkávací světlo a je konstruován pouze pro pravostranný provoz.

Potkávací světlo nesmí být v činnosti současně s dálkovým světlem ani s dalším sloučeným světlometem.

Zjednodušené značení skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů

(Svislé a vodorovné čáry znázorňují tvar zařízení pro světelnou signalizaci. Nejsou součástí schvalovací značky.)

| Vzor A | |
| --- | --- |
| Vzor B | |
| Vzor C | |
| Vzor D | |

Vzor A

Image

Vzor B

Image

Vzor C

Image

Vzor D

Image

Pozn: Výše uvedené čtyři příklady odpovídají světelnému zařízení opatřenému schvalovací značkou, která zahrnuje:

přední obrysové světlo schválené podle nařízení č. 7 série změn 02;

světlomet třídy B s potkávacím světlem konstruovaný pro pravostranný i levostranný provoz a s dálkovým světlem o maximální svítivosti mezi 86 250 a 101 250 kandelami (jak vyplývá z čísla 30) schválený podle požadavků tohoto nařízení v jeho původním znění (00) a obsahující plastové rozptylové sklo;

přední mlhový světlomet schválený podle nařízení č. 19 série změn 02 a obsahující plastové rozptylové sklo;

přední směrovou svítilnu kategorie 1a schválenou podle nařízení č. 6 série změn 01.

Image

Výše znázorněný příklad odpovídá značení plastového rozptylového skla určeného pro různé typy světlometů, a to konkrétně:

buď světlomet třídy B s potkávacím světlem, konstruovaný pro oba systémy dopravního provozu, a s dálkovým světlem o maximální svítivosti mezi 86 250 a 101 250 kandelami (jak vyplývá z čísla 30), schválený v Německu (E1) podle požadavků tohoto nařízení v původním znění (00),

jenž je sloučen s

přední obrysové světlo schválené podle nařízení č. 7 série změn 02;

nebo světlomet třídy A s potkávacím světlem, konstruovaný pro oba systémy dopravního provozu, a s dálkovým světlem o maximální svítivosti mezi 33 750 a 45 000 kandelami (jak vyplývá z čísla 12,5), schválený v Německu (E1) podle požadavků tohoto nařízení v původním znění (00),

jenž je sloučen se

stejné přední obrysové světlo jako výše;

nebo i kterýkoliv z výše uvedených světlometů schválený jako jednotlivý světlomet.

Těleso světlometu smí být označeno pouze platným schvalovacím číslem, například:

Image

Výše uvedený příklad představuje značení plastového rozptylového skla použitého v soustavě dvou světlometů schválené ve Francii (E2) pod schvalovacím číslem 81151, sestávající ze:

světlometu třídy B poskytujícího potkávací světlo a dálkové světlo o maximální svítivosti mezi x a y kandelami splňujícího požadavky tohoto nařízení a

světlometu třídy B poskytujícího dálkové světlo o maximální svítivosti mezi w a z kandelami a určeného pro oba systémy dopravního provozu, který splňuje požadavky tohoto nařízení, přičemž maximální svítivost dálkových světel jako celku leží mezi 86 250 a 101 250 kandelami.

---

PŘÍLOHA 3

MĚŘICÍ STĚNA

A.   Světlomet pro pravostranný provoz

(rozměry v mm při umístění stěny ve vzdálenosti 25 m)

Image

B.   Světlomet pro levostranný provoz

(rozměry v mm při umístění stěny ve vzdálenosti 25 m)

Image

Image

Pozn: Na obr. C jsou měřicí body znázorněny pro pravostranný provoz. Pro levostranný provoz se body 7 a 8 přesunou patřičným způsobem na pravou stranu.

---

PŘÍLOHA 4

ZKOUŠKY STÁLOSTI FOTOMETRICKÝCH PARAMETRŮ SVĚTLOMETŮ

ZA PROVOZU ZKOUŠKY ÚPLNÝCH SVĚTLOMETŮ

Poté, co byly podle pokynů tohoto nařízení změřeny fotometrické hodnoty v případě svazku dálkového světla v bodě Emax a v případě svazku potkávacího světla v bodech HV, 50 R, B 50 L (popřípadě HV, 50 L, B 50 R u světlometů konstruovaných pro levostranný provoz), zkouší se na vzorku úplného světlometu stálost fotometrických parametrů za provozu. Pod pojmem „úplný světlomet“ se rozumí vlastní úplný světlomet, včetně těch okolních součástí tělesa a žárovek, které by mohly ovlivnit jeho rozptyl tepla.

1.   ZKOUŠKA STÁLOSTI FOTOMETRICKÝCH PARAMETRŮ

Zkouška se provádí v suchém a klidném ovzduší při teplotě okolí 23 °C ± 5 °C, přičemž úplný světlomet je namontován na podstavě, která odpovídá správné montáži na vozidle.

1.1.   Čistý světlomet

Světlomet se ponechává v činnosti po dobu 12 hodin, jak je uvedeno v odstavci 1.1.1., a kontroluje se, jak je stanoveno v odstavci 1.1.2.

1.1.1.   Zkušební postup (1)

Světlomet se ponechá v činnosti po stanovenou dobu tak, aby:

| a) | v případě, že se má schválit pouze jedna světelná funkce (dálkové nebo potkávací světlo nebo přední mlhové světlo), bylo po předepsanou dobu žhaveno příslušné vlákno (2), |
| --- | --- |

a)

v případě, že se má schválit pouze jedna světelná funkce (dálkové nebo potkávací světlo nebo přední mlhové světlo), bylo po předepsanou dobu žhaveno příslušné vlákno (2),

| b) | v případě světlometu s potkávacím světlem a jedním nebo více dálkovými světly nebo v případě světlometu s potkávacím světlem a předním mlhovým světlem:






  i) | se světlomet až do dosažení stanovené doby podrobil následujícímu cyklu:
  15 minut s rozžhaveným vláknem potkávacího světla;
  5 minut se všemi vlákny rozžhavenými; |
| --- | --- | --- |

b)

v případě světlometu s potkávacím světlem a jedním nebo více dálkovými světly nebo v případě světlometu s potkávacím světlem a předním mlhovým světlem:

i)

se světlomet až do dosažení stanovené doby podrobil následujícímu cyklu:

15 minut s rozžhaveným vláknem potkávacího světla;

5 minut se všemi vlákny rozžhavenými;

| ii) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla) (současně); |
| --- | --- |

ii)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla) (současně);

| c) | v případě světlometu s předním mlhovým světlem a jedním nebo více dálkovými světly:






  i) | se světlomet až do dosažení stanovené doby podrobil následujícímu cyklu:
  15 minut s rozžhaveným vláknem předního mlhového světla;
  5 minut se všemi vlákny rozžhavenými; |
| --- | --- | --- |

c)

v případě světlometu s předním mlhovým světlem a jedním nebo více dálkovými světly:

i)

se světlomet až do dosažení stanovené doby podrobil následujícímu cyklu:

15 minut s rozžhaveným vláknem předního mlhového světla;

5 minut se všemi vlákny rozžhavenými;

| ii) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze přední mlhové světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. přední mlhové světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla) (současně); |
| --- | --- |

ii)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze přední mlhové světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. přední mlhové světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla) (současně);

| d) | v případě světlometu s potkávacím světlem, jedním nebo více dálkovými světly a předním mlhovým světlem:






  i) | se světlomet až do dosažení stanovené doby podrobil následujícímu cyklu:
  15 minut s rozžhaveným vláknem potkávacího světla;
  5 minut se všemi vlákny rozžhavenými; |
| --- | --- | --- |

d)

v případě světlometu s potkávacím světlem, jedním nebo více dálkovými světly a předním mlhovým světlem:

i)

se světlomet až do dosažení stanovené doby podrobil následujícímu cyklu:

15 minut s rozžhaveným vláknem potkávacího světla;

5 minut se všemi vlákny rozžhavenými;

| ii) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla), zatímco přední mlhové světlo se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a po dobu činnosti dálkového světla; |
| --- | --- |

ii)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla), zatímco přední mlhové světlo se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a po dobu činnosti dálkového světla;

| iii) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze přední mlhové světlo (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby přední mlhové světlo, zatímco dálkové světlo (světla) se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a v průběhu činnosti potkávacího světla; |
| --- | --- |

iii)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze přední mlhové světlo (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby přední mlhové světlo, zatímco dálkové světlo (světla) se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a v průběhu činnosti potkávacího světla;

| iv) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), nebo pouze přední mlhové světlo (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) postupně po třetinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo, po třetinu doby dálkové světlo (světla) a po třetinu doby přední mlhové světlo; |
| --- | --- |

iv)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), nebo pouze přední mlhové světlo (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) postupně po třetinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo, po třetinu doby dálkové světlo (světla) a po třetinu doby přední mlhové světlo;

| e) | v případě potkávacího světla konstruovaného tak, aby přidáním jednoho světelného zdroje poskytovalo světlo nasvěcující prostor zatáčky, se tento světelný zdroj během aktivace pouze potkávacího světla na 1 minutu zapínal a na 9 minut vypínal (viz příloha 4, dodatek 1). |
| --- | --- |

e)

v případě potkávacího světla konstruovaného tak, aby přidáním jednoho světelného zdroje poskytovalo světlo nasvěcující prostor zatáčky, se tento světelný zdroj během aktivace pouze potkávacího světla na 1 minutu zapínal a na 9 minut vypínal (viz příloha 4, dodatek 1).

1.1.1.2.   Zkušební napětí

Napětí se nastaví tak, aby poskytovalo 90 % maximálního příkonu stanoveného pro používanou žárovku (žárovky) v nařízení č. 37.

Příkon musí ve všech případech odpovídat příslušné hodnotě žárovky o jmenovitém napětí 12 V, ledaže žadatel o schválení uvede, že se světlomet bude používat při napětí jiném. V takovém případě se zkouška provede se žárovkou o nejvyšším použitelném příkonu.

1.1.2.   Zkušební výsledky

1.1.2.1.   Vizuální prohlídka

Poté co se teplota světlometu ustálí na teplotě okolí, očistí se rozptylové sklo a případné vnější sklo čistou zvlhčenou bavlněnou tkaninou. Světlomet se potom prohlédne, přičemž na něm nesmí být patrná žádná deformace, trhliny ani barevná změna; to se týká jak jeho rozptylového skla, tak případného vnějšího skla.

1.1.2.2.   Fotometrická zkouška

Ke splnění požadavků tohoto nařízení se ověří fotometrické hodnoty v těchto bodech:

Potkávací světlo:

50 R - B 50 L - HV u světlometů konstruovaných pro pravostranný provoz,

50 L - B 50 R - HV u světlometů konstruovaných pro levostranný provoz.

Dálkové světlo: bod Emax

Je-li třeba zjistit případnou deformaci základny světlometu působením tepla, je možno provést i jiné zaměření (změny polohy čáry rozhraní se týká odstavec 2 této přílohy).

Mezi fotometrickými charakteristikami a hodnotami zjištěnými před zkouškou je přípustný rozdíl 10 % (se zahrnutím odchylek fotometrických postupů).

1.2.   Znečištěný světlomet

Po zkoušení, jak je uvedeno výše v odstavci 1.1., se světlomet po přípravě podle odstavce 1.2.1. ponechá po dobu 1 hodiny v činnosti, jak je uvedeno výše v odstavci 1.1.1., a zkontroluje se, jak je stanoveno v odstavci 1.1.2.

1.2.1.   Příprava světlometu

1.2.1.1.   Zkušební směs

1.2.1.1.1.   Pro světlomet s vnějším rozptylovým sklem ze skla:

Směs vody a znečišťovacího prostředku, která se na světlomet nanese, sestává z:

9 hmotnostních dílů křemenného písku o velikosti částic 0–100 μm, 1 hmotnostního dílu uhlíkového prachu rostlinného původu (z bukového dřeva) o velikosti částic 0–100 μm, 0,2 hmotnostního dílu NaCMC (4) a příslušného množství destilované vody o vodivosti ≤ 1 mS/m. Směs nesmí být starší než 14 dní.

1.2.1.1.2.   Pro světlomet s vnějším rozptylovým sklem z plastu:

Směs vody a znečišťovacího činidla, která se na světlomet nanese, sestává z:

9 hmotnostních dílů křemenného písku o velikosti částic 0–100 μm, 1 hmotnostního dílu uhlíkového prachu rostlinného původu (z bukového dřeva) o velikosti částic 0–100 μm, 0,2 hmotnostního dílu NaCMC (4), 13 hmotnostních dílů destilované vody o vodivosti ≤ 1 mS/m a 2 ± 1 hmotnostních dílů povrchově aktivní látky (5). Směs nesmí být starší než 14 dní.

1.2.1.2.   Nanesení zkušební směsi na světlomet

Zkušební směs se rovnoměrně nanese na celou plochu, z níž ze světlometu vystupuje světlo, a nechá se zaschnout. Tento postup se opakuje tak dlouho, dokud hodnota osvětlení nepoklesne na 15–20 % hodnot naměřených za podmínek uvedených v této příloze v následujících bodech:

bod Emax ve svazku potkávacího/dálkového světla a pouze ve svazku dálkového světla,

50 R a 50 V (6) pouze u potkávacího světlometu konstruovaného pro pravostranný provoz,

50 L a 50 V (6) pouze u potkávacího světlometu konstruovaného pro levostranný provoz.

1.2.1.3.   Měřicí zařízení

Měřicí zařízení musí být rovnocenné zařízení použitému při schvalovacích zkouškách světlometu. Pro fotometrické ověření se použije standardní (referenční) žárovka.

2.   ZKOUŠKA ZMĚNY SVISLÉ POLOHY ROZHRANÍ VLIVEM TEPLA

Při této zkoušce se ověřuje, zda svislý posuv rozhraní vyvolaný vlivem tepla nepřekračuje hodnotu, jež je pro potkávací světlomet v provozu stanovena.

Světlomet zkoušený podle odstavce 1 se podrobí zkoušce popsané v odstavci 2.1., aniž se ze zkušebního upínacího přípravku vyjme nebo se nově seřídí.

2.1.   Zkouška

Zkouška se provádí v suchém a klidném ovzduší při teplotě okolí 23 °C ± 5 °C.

Za použití sériově vyrobené žárovky zahořené po dobu alespoň jedné hodiny se světlomet uvede v činnost s potkávacím světlem, aniž se předtím odmontuje z upínacího přípravku nebo se vůči němu nově seřídí. (Napětí se pro účely této zkoušky nastaví tak, jak je uvedeno v odstavci 1.1.1.2.) Poloha rozhraní se v jeho vodorovné části (mezi přímkou vv a svislicí procházející v případě pravostranného provozu bodem B 50 L, v případě levostranného provozu bodem B 50 R) ověří po 3 minutách (r3) a dále pak po 60 minutách (r60) činnosti.

K měření změny polohy rozhraní, jak je uvedeno výše, se použije kterákoliv metoda, která poskytuje přijatelně správné a reprodukovatelné výsledky.

2.2.   Výsledky zkoušky

2.2.1.   Výsledek v miliradiánech (mrad) se pro potkávací světlo považuje za přijatelný, není-li zjištěná absolutní hodnota ΔrI = |r3 – r60| větší než 1,0 mrad (ΔrI ≤ 1,0 mrad).

2.2.2.   Pokud tato hodnota je větší než 1,0 mrad, avšak nepřevyšuje 1,5 mrad (1,0 mrad < ΔrI ≤ 1,5 mrad), vyzkouší se podle odstavce 2.1. druhý světlomet, který byl předtím pro stabilizaci polohy mechanických částí světlometu na podstavci reprezentativním pro správnou montáž na vozidle před zkouškou třikrát po sobě podroben níže popsanému cyklu:

potkávací světlo po dobu 1 hodiny zapnuto (napětí se nastaví tak, jak je stanoveno v odstavci 1.1.1.2.);

přestávka v trvání jedné hodiny.

Typ světlometu se považuje za přijatelný, není-li průměr absolutní hodnoty ΔrI naměřené u prvého vzorku a ΔrII naměřené u druhého vzorku větší než 1,0 mrad:

Formula

---

(1)  Rozpis zkoušky viz příloha 8 tohoto nařízení.

(2)  Pokud zkoušený světlomet zahrnuje signální svítilny, musejí být tyto svítilny během zkoušky rozsvíceny. V případě směrového světla musí být toto světlo v činnosti v režimu blikání, přičemž poměr dob zapnuto/vypnuto je přibližně jedna ku jedné.

(3)  Pokud mají být najednou žhavena dvě nebo více vláken za současného použití světelné houkačky, nepovažuje se to za obvyklé současné použití vláken.

(4)  NaCMC značí sodnou sůl karboxymethylcelulózy, běžně označované symbolem CMC. NaCMC pro směsi nečistot má v 2 % roztoku při 20 °C stupeň substituce 0,6-0,7 a viskozitu 200-300 cP.

(5)  Odchylka u množství je dána požadavkem, aby byly nečistoty správně rozetřeny po celém plastovém rozptylovém skle.

(6)  Bod 50 V se na měřicí stěně ve vzdálenosti 25 m nachází na svislici v-v, a to 375 mm pod bodem HV.

DODATEK 1

Přehled dob činnosti pro zkoušku stálosti fotometrických parametrů

| Zkratky: | P: | světlomet potkávacího světla |
| --- | --- | --- |
| D: | světlomet dálkového světla (D1 + D2 značí dva svazky dálkového světla) |
| F: | přední mlhový světlomet |
| | označuje cyklus 15 minut zhasnuto a 5 minut rozsvíceno. |
| | označuje cyklus 9 minut zhasnuto a 1 minutu rozsvíceno |

Zkratky:

P:

světlomet potkávacího světla

D:

světlomet dálkového světla (D1 + D2 značí dva svazky dálkového světla)

F:

přední mlhový světlomet

Image

označuje cyklus 15 minut zhasnuto a 5 minut rozsvíceno.

Image

označuje cyklus 9 minut zhasnuto a 1 minutu rozsvíceno

Všechny následující skupinové světlomety a přední mlhové světlomety spolu s přídavnými symboly značení jsou uvedeny pouze jako příklady; nemají vyčerpávající charakter.

| 1. | P nebo D nebo F (HC nebo HR nebo B) |
| --- | --- |

1.

Image

| 2. | P+F (HC B) nebo P+D (HCR) |
| --- | --- |

2.

Image

| 3. | P+F (HC B/) nebo HC/B nebo P+D (HC/R) |
| --- | --- |

3.

Image

---

PŘÍLOHA 5

Minimální požadavky na postupy kontroly shody výroby

1.   VŠEOBECNĚ

1.1.   Požadavky na shodu výroby se považují z mechanického i geometrického hlediska za splněné, nepřekračují-li rozdíly nevyhnutelné výrobní odchylky v rámci požadavků tohoto nařízení. Tato podmínka platí také pro barvu.

Pokud jde o fotometrické parametry, shoda hromadně vyráběných světlometů se nezpochybní, jestliže při zkoušení fotometrických parametrů náhodně vybraného světlometu vybaveného standardní (referenční) žárovkou:

1.2.1.   se žádná měřená hodnota neodchyluje nepříznivě od hodnoty předepsané tímto nařízením o více než 20 %. U hodnot B 50 L (resp. R) a pásma III smí maximální nepříznivá odchylka činit:

| B 50 L (resp. R): | 0,2 lx odpovídá 20 %
  0,3 lx odpovídá 30 % |
| --- | --- |
| Pásmo III | 0,3 lx odpovídá 20 %
  0,45 lx odpovídá 30 % |

B 50 L (resp. R):

0,2 lx odpovídá 20 %

0,3 lx odpovídá 30 %

Pásmo III

0,3 lx odpovídá 20 %

0,45 lx odpovídá 30 %

nebo jestliže

1.2.2.1.   u potkávacího světla jsou hodnoty předepsané tímto nařízením splněny v HV (s odchylkou +0,2 lx) a vůči tomuto zaměření nejméně v jednom bodě plochy ohraničené na měřicí stěně (ve vzdálenosti 25 m) kružnicí o poloměru 15 cm kolem bodů B 50 L (resp. R) (1) (s odchylkou +0,1 lx), 75 R (resp. L), 50 V, 25 R, 25 L a na celé ploše pásma IV, které neleží více než 22,5 cm nad přímkou 25 R a 25 L;

1.2.2.2.   a jestliže u dálkového světla s HV ležícím uvnitř izoluxy 0,75 Emax je pro fotometrické hodnoty v libovolném měřicím bodě podle odstavce 6.3.2. tohoto nařízení dodržena u maximálních hodnot odchylka +20 % a u minimálních hodnot odchylka –20 %.

1.2.3.   Pokud výsledky výše uvedených zkoušek požadavky nesplňují, je možno nastavení světlometu upravit, ovšem za předpokladu, že se osa světla nevychýlí stranově doprava nebo doleva o více než 1° (2).

1.2.4.   Pokud výsledky výše uvedených zkoušek požadavky nesplňují, zkoušky se zopakují s jinou standardní (referenční) žárovkou.

1.3.   K ověření změny svislé polohy rozhraní vlivem tepla se použije tento postup:

Jeden ze vzorků světlometu se poté, co byl třikrát po sobě podroben cyklu podle odstavce 2.2.2. přílohy 4, odzkouší postupem uvedeným v odstavci 2.1. přílohy 4.

Světlomet se považuje za vyhovující, nepřekračuje-li hodnota Δr úhel 1,5 mrad.

Pokud tato hodnota úhel 1,5 mrad překračuje, není však větší než 2,0 mrad, podrobí se zkoušce druhý vzorek, přičemž průměr absolutních hodnot zjištěných u obou vzorků nesmí překračovat hodnotu 1,5 mrad.

2.   MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA OVĚŘOVÁNÍ SHODY VÝROBCEM

U každého typu světlometu musí držitel schvalovací značky provádět v přiměřených intervalech přinejmenším následující zkoušky. Zkoušky se provádějí podle ustanovení tohoto nařízení.

Jestliže kterýkoliv vzorek vykazuje vůči typu zkoušky neshodu, vezmou se ke zkoušení další vzorky. Výrobce přijme opatření k zajištění shody výroby.

2.1.   Povaha zkoušek

Zkoušky shody v tomto nařízení se týkají fotometrických charakteristik a ověřování změn svislé polohy rozhraní vlivem tepla.

2.2.   Metody používané při zkouškách

2.2.1.   Zkoušky se obecně provádějí v souladu s metodami stanovenými v tomto nařízení.

2.2.2.   Při kterékoliv zkoušce shody prováděné výrobcem je možno se souhlasem příslušného orgánu odpovědného za schvalovací zkoušky použít rovnocenné metody. Výrobce je povinen prokázat, že použité metody jsou rovnocenné těm, které jsou stanoveny v tomto nařízení.

2.2.3.   Při uplatňování odstavců 2.2.1. a 2.2.2. se vyžaduje pravidelná kalibrace zkušební aparatury a její korelace s měřením, které provedl příslušný orgán.

2.2.4.   Ve všech případech se musejí jako referenční metody používat metody stanovené tímto nařízením, a to zejména pro účely správního ověřování a výběru vzorků.

2.3.   Povaha výběru vzorků

Vzorky světlometů se vybírají náhodně z výroby jednotné šarže. Jednotnou šarží se rozumí soubor světlometů téhož typu definovaný výrobními postupy výrobce.

Hodnocení musí obecně pokrývat hromadnou výrobu z jednotlivých závodů. Výrobce však může pro týž typ spojit dohromady záznamy z více závodů, pokud se v těchto závodech uplatňuje stejný systém řízení jakosti.

2.4.   Měřené a zaznamenávané fotometrické charakteristiky

U vybraných světlometů se provedou fotometrická měření v bodech stanovených v tomto nařízení, přičemž se měření omezuje v případě dálkových světel na body Emax, HV (3), HL, HR (4) a v případě potkávacích světel na body B 50 L (resp. R), HV, 50 V, 75 R (resp. L) a 25 L (resp. R) (viz obrázek v příloze 3).

2.5.   Kritéria přijatelnosti

Výrobce je povinen zajistit, aby byly výsledky zkoušek statisticky vyhodnoceny a aby byla v součinnosti s příslušným orgánem definována kritéria přijatelnosti jeho výrobků tak, aby byly splněny specifikace pro ověřování shody výrobků stanovené v odstavci 10.1. tohoto nařízení.

Kritéria přijatelnosti musejí zajišťovat, že na hladině spolehlivosti 95 % bude pravděpodobnost, že výrobek při namátkové kontrole vyhoví podle přílohy 7 (první výběr vzorků), činit alespoň 0,95.

---

(1)  Písmena v závorkách se týkají světlometů určených pro levostranný provoz.

(2)  Viz poznámku pod čarou 11/v textu tohoto nařízení.

(3)  Pokud je dálkové světlo sloučené se světlem potkávacím, je u dálkového světla bod HV týmž měřicím bodem jako u světla potkávacího.

(4)  HL a HR jsou body na přímce „hh“, které leží 1,125 m nalevo a napravo od bodu HV.

---

PŘÍLOHA 6

Požadavky na světlomety s plastovými rozptylovými skly – Zkoušení vzorků rozptylového skla nebo materiálu a celých světlometů

1.   VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE

1.1.   Vzorky poskytnuté podle odstavce 2.2.4. tohoto nařízení musejí vyhovovat specifikacím uvedeným dále v odstavcích 2.1. až 2.5.

1.2.   Oba vzorky celých světlometů poskytnuté podle odstavce 2.2.3. tohoto nařízení, jejichž rozptylová skla jsou zhotovena z plastu, musejí z hlediska materiálu rozptylového skla vyhovovat specifikacím stanoveným dále v odstavci 2.6.

1.3.   Vzorky plastových rozptylových skel nebo vzorky materiálu se – společně s odrážečem, pokud se na něj montují – podrobí schvalovacím zkouškám v časovém pořadí, jak je vyznačeno v tabulce A v dodatku 1 této přílohy.

1.4.   Pokud však výrobce světlometu doloží, že výrobek již s kladným výsledkem prošel zkouškami předepsanými dále v odstavcích 2.1. až 2.5. nebo rovnocennými zkouškami podle jiného nařízení, nemusejí se tyto zkoušky opakovat; povinné jsou pak pouze zkoušky předepsané v dodatku 1 v tabulce B.

2.   ZKOUŠKY

2.1.   Odolnost vůči změnám teploty

2.1.1.   Zkoušky

Tři nové vzorky (rozptylová skla) se podle níže uvedeného programu podrobí pěti cyklům změny teploty a vlhkosti:

3 hodiny při teplotě 40 °C ± 2 °C a relativní vlhkosti 85-95 %,

1 hodina při teplotě 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkosti 60-75 %,

15 hodin při teplotě –30 °C ± 2 °C,

1 hodina při teplotě 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkosti 60-75 %,

3 hodiny při teplotě 80 °C ± 2 °C,

1 hodina při teplotě 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkosti 60-75 %.

Před touto zkouškou se vzorky uchovávají po dobu nejméně čtyř hodin při teplotě 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkosti 60-75 %.

Pozn: Doba jedné hodiny při teplotě 23 °C ± 5 °C zahrnuje dobu potřebnou k přechodu z jedné teploty na druhou, aniž by se projevilo působení teplotního šoku.

2.1.2.   Fotometrická měření

2.1.2.1.   Metoda

Fotometrická měření se na vzorcích provádějí před zkouškou a po ní.

Při měření se používá standardní (referenční) svítilna/světlomet a měření se provádí v těchto bodech:

u potkávacího světla potkávacího světlometu nebo potkávacího/dálkového světlometu v bodech B 50 L a 50 R (v případě světlometů pro levostranný provoz v bodech B 50 R a 50 L);

u dálkového světla dálkového světlometu nebo potkávacího/dálkového světlometu v bodě Emax.

2.1.2.2.   Výsledky

Rozdíl mezi fotometrickými hodnotami naměřenými u jednotlivých vzorků před zkouškou a po ní nesmí, včetně odchylek použitého fotometrického měřicího postupu, překračovat 10 %.

2.2.   Odolnost vůči povětrnostním vlivům a chemickým činidlům

2.2.1.   Odolnost vůči povětrnostním vlivům

Tři nové vzorky rozptylových skel nebo materiálu se vystaví záření zdroje, u nějž je spektrální rozložení energie podobné jako u absolutně černého tělesa o teplotě mezi 5 500 a 6 000 K. Mezi zdroj a vzorky se umístí vhodné filtry tak, aby se co nejvíce omezilo záření o vlnových délkách kratších než 295 nm a delších než 2 500 nm. Vzorky se vystaví osvětlení o intenzitě 1 200 ± 200 W/m2 po dobu potřebnou k tomu, aby obdržená světelná energie činila 4 500 ± 200 MJ/m2. Uvnitř krytu musí teplota měřená na černém panelu umístěném na stejné úrovni jako vzorky činit 50 ± 5 °C. Pro zajištění rovnoměrné expozice se vzorky otáčejí kolem zdroje záření rychlostí 1 až 5 ot/min.

Vzorky se ostřikují destilovanou vodou o vodivosti nižší než 1 mS/m a teplotě 23 ± 5 °C, a to v tomto cyklu:

postřik 5 minut, sušení 25 minut.

2.2.2.   Odolnost vůči chemickým činidlům

Po provedení zkoušky podle odstavce 2.2.1. a měření popsaného níže v odstavci 2.2.3.1. se na vnější povrch zkoušené trojice vzorků působí za použití postupu uvedeného v odstavci 2.2.2.2 roztokem o složení stanoveném níže v odstavci 2.2.2.1.

2.2.2.1.   Zkušební směs

Zkušební směs se skládá z 61,5 % n-heptanu, 12,5 % toluenu, 7,5 % ethyltetrachloridu, 12,5 % trichlorethylenu a 6 % xylenu (vše v objemových procentech).

2.2.2.2.   Nanesení zkušební směsi

Bavlněný hadřík (podle normy ISO 105) se v roztoku popsaném výše v odstavci 2.2.2.1. smočí tak, aby se jím nasytil, 10 sekund se jím potírá vnější přední strana vzorku pod tlakem 50 N/cm2, což na zkušebním povrchu 14 × 14 mm odpovídá síle 100 N, a nechá se 10 minut působit.

Během těchto 10 minut se hadřík znovu smočí v roztoku tak, aby složení nanášené tekutiny soustavně odpovídalo předpisu pro zkušební roztok.

Během působení je povoleno kompenzovat tlak působící na vzorek tak, aby nedocházelo ke vzniku trhlin.

2.2.2.3.   Čištění

Koncem působení zkušebního roztoku se vzorky na vzduchu osuší a při teplotě 23 ± 5 °C se omyjí roztokem podle odstavce 2.3. (odolnost vůči saponátům).

Potom se vzorky pečlivě opláchnou destilovanou vodou o obsahu nečistot menším než 0,2 % a otřou se měkkou tkaninou.

2.2.3.   Výsledky

2.2.3.1.   Po zkoušce odolnosti vůči povětrnostním vlivům musí být vnější povrch vzorků prostý trhlin, škrábnutí, naštípnutí a deformací a průměrná změna propustnosti Formula stanovená na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 této přílohy nesmí překračovat hodnotu 0,020 (Δtm ≤ 0,020).

2.2.3.2.   Po zkoušce odolnosti vůči chemickým činidlům musejí být vzorky prosté jakýchkoliv stop chemického narušení, které by mohlo způsobovat změny rozptylu světelného toku, jehož průměrná změna Formula stanovená na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 této přílohy nesmí překračovat hodnotu 0,020 (Δdm ≤ 0,020).

2.3.   Odolnost vůči detergentům a uhlovodíkům

2.3.1.   Odolnost vůči detergentům

Vnější povrch tří vzorků (rozptylových skel nebo materiálu) se zahřeje na teplotu 50 ± 5 °C a na pět minut se ponoří do směsi 99 dílů destilované vody obsahující nejvýše 0,02 % nečistot a 1 dílu alkylarylsulfonátu, temperované na 23 ± 5 °C.

Na konci zkoušky se vzorky osuší při teplotě 50 ± 5 °C.

Povrch vzorků se očistí vlhkou tkaninou.

2.3.2.   Odolnost vůči uhlovodíkům

Následně se vnější povrch těchto tří vzorků po dobu jedné minuty lehce otírá bavlněnou tkaninou smočenou ve směsi 70 obj. % n-heptanu a 30 obj. % toluenu a nechá se na vzduchu zaschnout.

2.3.3.   Výsledky

Poté, co byly obě výše uvedené zkoušky po sobě provedeny, nesmí střední hodnota změny propustnosti Formula stanovená na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 této přílohy překračovat hodnotu 0,010 (Δtm ≤ 0,010).

2.4.   Odolnost vůči mechanickému narušení

2.4.1.   Metoda mechanického narušení

Vnější povrch tří nových vzorků (rozptylových skel) se podrobí zkoušce rovnoměrného mechanického narušení za použití metody popsané v dodatku 3 této přílohy.

2.4.2.   Výsledky

Po této zkoušce se postupem uvedeným v dodatku 2 na ploše stanovené v odstavci 2.2.4.1.1 tohoto nařízení změří změny:

| propustnosti | : | |
| --- | --- | --- |
| a rozptylu | : | |

propustnosti

:

Formula

a rozptylu

:

Formula

Střední hodnota u těchto tří vzorků musí splňovat podmínku:

Δtm ≤ 0,100;

Δdm ≤ 0,050.

2.5.   Zkouška přilnavosti případných nátěrů

2.5.1.   Příprava vzorku

Na nátěru se plocha o velikosti 20 mm × 20 mm rozřeže holicí čepelkou nebo jehlou na mřížku se čtvercovými okénky o velikosti přibližně 2 mm × 2 mm. Na čepelku, respektive jehlu se působí takovým tlakem, aby se prořízl alespoň nátěr.

2.5.2.   Popis zkoušky

Použije se lepicí páska o přilnavosti 2 N na cm šířky ± 20 %, měřeno za standardizovaných podmínek stanovených v dodatku 4 této přílohy. Tato lepicí páska, jejíž šířka je alespoň 25 mm, se přinejmenším 5 minut tiskne na povrch upravený podle odstavce 2.5.1.

Konec lepicí pásky se potom zatíží tak, aby byla síla přilnavosti k uvažovanému povrchu vyrovnána silou kolmou k tomuto povrchu. V tomto stadiu se páska odtrhne rovnoměrnou rychlostí 1,5 ± 0,2 m/s.

2.5.3.   Výsledky

Mřížkovaná plocha nesmí být nijak výrazně poškozena. Přípustné je poškození na průsecích mezi čtverci nebo na hranách řezů, pokud ovšem velikost poškozené plochy nepřekračuje 15 % mřížkované plochy.

2.6.   Zkoušky úplného světlometu s plastovým rozptylovým sklem

2.6.1.   Odolnost povrchu rozptylového skla vůči mechanickému narušení

2.6.1.1.   Zkoušky

Rozptylové sklo vzorku světlometu č. 1 se podrobí zkoušce popsané výše v odstavci 2.4.1.

2.6.1.2.   Výsledky

Po zkoušce nesmějí výsledky fotometrických měření světlometu provedených v souladu s tímto nařízením překračovat maximální hodnoty předepsané pro body B 50 L a HV o více než 30 % a u bodu 75 R nesmějí ležet níže než 10 % pod minimálními předepsanými hodnotami (u světlometů určených pro levostranný provoz se uvažují body B 50 R, HV a 75 L).

2.6.2.   Zkouška přilnavosti případného nátěru

Rozptylové sklo vzorku světlometu č. 2 se podrobí zkoušce popsané výše v odstavci 2.5.

3.   OVĚŘENÍ SHODY VÝROBY

Z hlediska materiálů používaných pro výrobu rozptylových skel se světlomety ze série považují za vyhovující tomuto předpisu, jestliže:

3.1.1.   po zkoušce odolnosti vůči chemickým činidlům a zkoušce odolnosti vůči detergentům a uhlovodíkům nevykazuje vnější povrch vzorků žádné trhliny, odštípnutí ani deformace viditelné pouhým okem (viz odstavce 2.2.2, 2.3.1 a 2.3.2.);

3.1.2.   po zkoušce podle odstavce 2.6.1.1 leží fotometrické hodnoty zjištěné v měřicích bodech uvažovaných v odstavci 2.6.1.2 v mezích, jež jsou pro shodu výroby tímto nařízením stanoveny.

3.2.   Pokud výsledky zkoušek požadavky nesplňují, je třeba zkoušky zopakovat na jiném vzorku náhodně vybraných světlometů.

DODATEK 1

ČASOVÉ POŘADÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK

A.   Zkoušky plastů (rozptylová skla nebo vzorky materiálu dodané podle odstavce 2.2.4. tohoto nařízení).

| Vzorky — Zkoušky | Rozptylová skla nebo vzorky materiálu | Rozptylová skla |
| --- | --- | --- |
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| 1.1. | Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.) |

Vzorky — Zkoušky

Rozptylová skla nebo vzorky materiálu

Rozptylová skla

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

1.1.

Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.)

x

x

x

| 1.1.1. | Změna teploty (odstavec 2.1.1.) |
| --- | --- |

1.1.1.

Změna teploty (odstavec 2.1.1.)

x

x

x

| 1.1.2. | Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.) |
| --- | --- |

1.1.2.

Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.)

x

x

x

| 1.2.1. | Měření propustnosti |
| --- | --- |

1.2.1.

Měření propustnosti

x

x

x

x

x

x

x

x

x

| 1.2.2. | Měření rozptylu |
| --- | --- |

1.2.2.

Měření rozptylu

x

x

x

x

x

x

| 1.3. | Povětrnostní vlivy (odstavec 2.2.1.) |
| --- | --- |

1.3.

Povětrnostní vlivy (odstavec 2.2.1.)

x

x

x

| 1.3.1. | Měření propustnosti |
| --- | --- |

1.3.1.

Měření propustnosti

x

x

x

| 1.4. | Chemická činidla (odstavec 2.2.2.) |
| --- | --- |

1.4.

Chemická činidla (odstavec 2.2.2.)

x

x

x

| 1.4.1. | Měření rozptylu |
| --- | --- |

1.4.1.

Měření rozptylu

x

x

x

| 1.5. | Detergenty (odstavec 2.3.1.) |
| --- | --- |

1.5.

Detergenty (odstavec 2.3.1.)

x

x

x

| 1.6. | Uhlovodíky (odstavec 2.3.2.) |
| --- | --- |

1.6.

Uhlovodíky (odstavec 2.3.2.)

x

x

x

| 1.6.1. | Měření propustnosti |
| --- | --- |

1.6.1.

Měření propustnosti

x

x

x

| 1.7. | Narušení (odstavec 2.4.1.) |
| --- | --- |

1.7.

Narušení (odstavec 2.4.1.)

x

x

x

| 1.7.1. | Měření propustnosti |
| --- | --- |

1.7.1.

Měření propustnosti

x

x

x

| 1.7.2. | Měření rozptylu |
| --- | --- |

1.7.2.

Měření rozptylu

x

x

x

| 1.8. | Přilnavost (odstavec 2.5.) |
| --- | --- |

1.8.

Přilnavost (odstavec 2.5.)

x

B.   Zkoušky úplných světlometů (dodaných podle odstavce 2.2.3. tohoto nařízení).

| Zkoušky | Úplný světlomet |
| --- | --- |
| Vzorek č. |
| 1 | 2 |
| 2.1. | Narušení (odstavec 2.6.1.1.) |

Zkoušky

Úplný světlomet

Vzorek č.

1

2

2.1.

Narušení (odstavec 2.6.1.1.)

x

| 2.2. | Fotometrie (odstavec 2.6.1.2.) |
| --- | --- |

2.2.

Fotometrie (odstavec 2.6.1.2.)

x

| 2.3. | Přilnavost (odstavec 2.6.2.) |
| --- | --- |

2.3.

Přilnavost (odstavec 2.6.2.)

x

DODATEK 2

METODA MĚŘENÍ ROZPTYLU A PROPUSTNOSTI SVĚTLA

1.   ZAŘÍZENÍ (viz obrázek)

Svazek kolimátoru K o polodivergenci β/2 = 17,4 × 104 rad je omezen clonou Dτ s otvorem 6 mm, proti kterému je umístěn stojan se vzorkem.

Clonu Dτ spojuje se snímačem spojná achromatická čočka L2, jejíž průměr vyhovuje požadavku, že necloní světlo rozptylované vzorkem v kuželu o vrcholovém poloúhlu β/2 = 14°.

Do obrazové ohniskové roviny čočky L2 se umístí prstencová clona DD o úhlech αo/2 = 1° a αmax/2 = 12°.

Nepropustná středová část clony slouží k tomu, aby se vyloučilo světlo přicházející přímo ze světelného zdroje. Musí být možno ji vyjmout ze světelného svazku takovým způsobem, aby se vrátila přesně do své počáteční polohy.

Vzdálenost L2 Dτ a ohnisková vzdálenost F2
   (1) čočky L2 se volí tak, aby obraz Dτ zcela pokrýval snímač R.

Přiřadíme-li počátečnímu dopadajícímu toku velikost 1 000 jednotek, musí být absolutní přesnost každého měření lepší než 1 jednotka.

2.   MĚŘENÍ

Provádějí se tato měření:

| Měření | se vzorkem | se středovou částí DD | Zjišťovaná veličina |
| --- | --- | --- | --- |
| T1 | ne | ne | Počáteční dopadající tok světla |
| T2 | ano
  (před zkouškou) | ne | Tok světla propuštěný novým materiálem v poli 24° |
| T3 | ano
  (po zkoušce) | ne | Tok světla propuštěný zkoušeným materiálem v poli 24° |
| T4 | ano
  (před zkouškou) | ano | Tok světla rozptylovaný novým materiálem |
| T5 | ano
  (po zkoušce) | ano | Tok světla rozptylovaný zkoušeným materiálem |

Měření

se vzorkem

se středovou částí DD

Zjišťovaná veličina

T1

ne

ne

Počáteční dopadající tok světla

T2

ano

(před zkouškou)

ne

Tok světla propuštěný novým materiálem v poli 24°

T3

ano

(po zkoušce)

ne

Tok světla propuštěný zkoušeným materiálem v poli 24°

T4

ano

(před zkouškou)

ano

Tok světla rozptylovaný novým materiálem

T5

ano

(po zkoušce)

ano

Tok světla rozptylovaný zkoušeným materiálem

Image

---

(1)  Pro čočku L2 se doporučuje ohnisková vzdálenost přibližně 80 mm.

DODATEK 3

METODA ZKOUŠENÍ POSTŘIKEM

1.   Zkušební zařízení

1.1.   Stříkací pistole

Stříkací pistole se osadí tryskou o průměru 1,3 mm umožňující dosahovat při pracovním tlaku 6,0 -0 +0,5 baru průtokové rychlosti 0,24 ± 0,02 L/min.

Za těchto provozních podmínek musí mít postřiková plocha vytvořená na povrchu, který je účinkům vystaven na vzdálenost 380 ± 10 mm od trysky, průměr 170 ± 50 mm.

1.2.   Zkušební směs

Zkušební směs sestává z:

křemenného písku tvrdosti 7 na Mohrově stupnici a velikosti zrna mezi 0 a 0,2 mm a s téměř normálním rozložením s hodnotou úhlového faktoru 1,8 až 2 a

vody o tvrdosti nepřesahující 205 g/m3, přičemž směs obsahuje 25 g písku na litr vody.

2.   Zkouška

Vnější povrch rozptylového skla světlometů se jednou nebo několikrát vystaví pískovému proudu získanému tak, jak je uvedeno výše. Proud se směruje téměř kolmo na zkoušený povrch.

Narušení se zjišťuje pomocí jednoho nebo několika vzorků skla umístěných jako referenční do blízkosti zkoušených rozptylových skel. Směs se stříká tak dlouho, dokud změna rozptylu světla u měřeného vzorku, resp. vzorků, měřená postupem uvedeným v dodatku 2, nesplňuje podmínku

Formula

K ověření, že je celý zkoušený povrch narušen stejnoměrně, je možno použít několik referenčních vzorků.

DODATEK 4

ZKOUŠKA PŘILNAVOSTI LEPICÍ PÁSKY

1.   ÚČEL

Touto metodou je možno stanovit za standardních podmínek lineární sílu, kterou lepicí páska lne ke skleněné desce.

2.   PRINCIP

Měření síly potřebné k odlepení lepicí pásky od skleněné desky pod úhlem 90°.

3.   URČENÉ PODMÍNKY VNĚJŠÍHO PROSTŘEDÍ

Podmínky vnějšího prostředí jsou: teplota 23 ± 5 °C, relativní vlhkost 65 ± 15 %.

4.   ZKUŠEBNÍ PÁSKY

Před zkouškou se zkoušený kotouč lepicí pásky nechá kondicionovat v určených podmínkách vnějšího prostředí (viz výše v odstavci 3) po dobu 24 hodin.

Z každého kotouče se zkouší pět zkušebních pásků, každý o délce 400 mm. Před odběrem těchto zkušebních pásků se z kotouče odvinou a zlikvidují první tři obvody.

5.   POSTUP

Zkouška se provádí za podmínek vnějšího prostředí stanovených v odstavci 3.

Pět zkušebních pásků se odebere při odvíjení lepicí pásky v radiálním směru rychlostí zhruba 300 mm/s a během 15 sekund se nanesou takto:

Páska se na sklo nanáší postupně tak, že se v podélném směru prstem bez přílišného tlaku tiskne tak, aby mezi páskou a skleněnou deskou nezůstávaly žádné vzduchové bublinky.

Soustava se v určených podmínkách vnějšího prostředí ponechá 10 minut v klidu.

Přibližně 25 mm zkušební pásky se od desky odlepí v rovině kolmé na osu zkušební pásky.

Deska se upevní a volný konec pásky se ohne o 90°. Působí se silou tak, aby oddělovací čára mezi páskou a deskou byla na tuto sílu i na desku kolmá.

Táhne se tak, aby se páska odlepovala rychlostí 300 ± 30 mm/s, a zaznamenává se síla, která je k tomu zapotřebí.

6.   VÝSLEDKY

Získaných pět hodnot se seřadí podle velikosti a za výsledek měření se považuje jejich medián. Vyjadřuje se v newtonech na centimetr šířky pásky.

---

PŘÍLOHA 7

MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA ODBĚR VZORKŮ INSPEKTOREM

1.   VŠEOBECNĚ

1.1.   Požadavky na shodu se podle tohoto nařízení považují z mechanického a geometrického hlediska za splněné, jestliže rozdíly nepřesáhnou nevyhnutelné výrobní odchylky. Tato podmínka platí také pro barvu.

Pokud jde o fotometrické parametry, shoda hromadně vyráběných světlometů se nezpochybní, jestliže při zkoušení fotometrických parametrů náhodně vybraného světlometu vybaveného standardní (referenční) žárovkou:

1.2.1.   žádná měřená hodnota se neodchyluje nepříznivě od hodnoty předepsané tímto nařízením o více než 20 %; u hodnot B 50 L (resp. R) a pásma III smí maximální nepříznivá odchylka být:

| B 50 L (resp. R): | 0,2 lx odpovídá 20 %
  0,3 lx odpovídá 30 % |
| --- | --- |
| pásmo III | 0,3 lx odpovídá 20 %
  0,45 lx odpovídá 30 % |

B 50 L (resp. R):

0,2 lx odpovídá 20 %

0,3 lx odpovídá 30 %

pásmo III

0,3 lx odpovídá 20 %

0,45 lx odpovídá 30 %

nebo jestliže

1.2.2.1.   u potkávacího světla jsou hodnoty předepsané v tomto nařízení splněny v HV (s odchylkou 0,2 lx) a vůči tomuto zaměření nejméně v jednom bodě plochy ohraničené na měřicí stěně (ve vzdálenosti 25 m) kružnicí o poloměru 15 cm kolem bodů B 50 L (resp. R) (s odchylkou 0,1 lx), 75 R (resp. L), 50 V, 25 R, 25 L a na celé ploše pásma IV, které neleží více než 22,5 cm nad přímkou 25 R a 25 L;

1.2.2.2.   a jestliže u dálkového světla s bodem HV ležícím uvnitř izoluxy 0,75 Emax je pro fotometrické hodnoty v libovolném měřicím bodě podle odstavce 6.3.2. tohoto nařízení dodržena u maximálních hodnot odchylka +20 % a u minimálních hodnot odchylka –20 %. Referenční značka se nebere v úvahu.

1.2.3.   Pokud výsledky výše uvedených zkoušek požadavky nesplňují, je možno nastavení světlometu upravit, ovšem za předpokladu, že se osa světla nevychýlí stranově doprava nebo doleva o více než 1° (1).

1.2.4.   Pokud výsledky výše uvedených zkoušek požadavky nesplňují, zkoušky se zopakují s jinou standardní žárovkou.

1.2.5.   Světlomety se zjevnými vadami se neberou v úvahu.

1.2.6.   Referenční značka se nebere v úvahu.

2.   PRVNÍ ODBĚR VZORKŮ

Při prvním odběru vzorků se náhodně vyberou čtyři světlomety. První soubor dvou vzorků se označí písmenem A, druhý soubor dvou vzorků se označí písmenem B.

2.1.   Shoda se nezpochybní

Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů nezpochybní, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů v nepříznivém směru činí:

2.1.1.1.   soubor A

| A1: | jeden světlomet | | 0 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| A2: | oba světlomety | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | přejít k souboru B | | |

A1:

jeden světlomet

0 %

jeden světlomet

ne více než

20 %

A2:

oba světlomety

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

přejít k souboru B

soubor B

| B1: | oba světlomety | | 0 % |
| --- | --- | --- | --- |

B1:

oba světlomety

0 %

2.1.2.   nebo jestliže jsou u souboru A splněny podmínky odstavce 1.2.2.

2.2.   Shoda se zpochybní

Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů zpochybní a na výrobci se bude vyžadovat, aby zjednal nápravu, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů činí:

2.2.1.1.   soubor A

| A3: | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |
| | ale | ne více než | 30 % |

A3:

jeden světlomet

ne více než

20 %

jeden světlomet

více než

20 %

ale

ne více než

30 %

2.2.1.2.   soubor B

| B2: | v případě A2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | jeden světlomet | ne více než | 20 % |

B2:

v případě A2

jeden světlomet

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

jeden světlomet

ne více než

20 %

| B3: | v případě A2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | | 0 % |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |
| | ale | ne více než | 30 % |

B3:

v případě A2

jeden světlomet

0 %

jeden světlomet

více než

20 %

ale

ne více než

30 %

2.2.2.   nebo jestliže u vzorku A nejsou splněny podmínky odstavce 1.2.2.

2.3.   Schválení se odejme

Shoda se zpochybní a použije se odstavec 11, jestliže při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy odchylky měřených hodnot světlometů činí:

2.3.1.   soubor A

| A4: | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 30 % |
| A5: | oba světlomety | více než | 20 % |

A4:

jeden světlomet

ne více než

20 %

jeden světlomet

více než

30 %

A5:

oba světlomety

více než

20 %

2.3.2.   soubor B

| B4: | v případě A2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |
| B5: | v případě A2 | | |
| | oba světlomety | více než | 20 % |
| B6: | v případě A2 | | |
| | jeden světlomet | | 0 % |
| | jeden světlomet | více než | 30 % |

B4:

v případě A2

jeden světlomet

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

jeden světlomet

více než

20 %

B5:

v případě A2

oba světlomety

více než

20 %

B6:

v případě A2

jeden světlomet

0 %

jeden světlomet

více než

30 %

2.3.3.   nebo jestliže u vzorků A a B nejsou splněny podmínky odstavce 1.2.2.

3.   OPAKOVANÝ ODBĚR VZORKŮ

V případě A3, B2 nebo B3 je třeba do dvou měsíců od oznámení provést opakovaný odběr – třetí soubor C dvou světlometů vybraných ze skladu po nápravě.

3.1.   Shoda se nezpochybní

Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů nezpochybní, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů činí:

3.1.1.1.   soubor C

| C1: | jeden světlomet | | 0 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| C2: | oba světlomety | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | přejít k souboru D | | |

C1:

jeden světlomet

0 %

jeden světlomet

ne více než

20 %

C2:

oba světlomety

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

přejít k souboru D

soubor D

| D1: | v případě C2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | oba světlomety | | 0 % |

D1:

v případě C2

oba světlomety

0 %

3.1.2.   nebo jestliže jsou u souboru C splněny podmínky odstavce 1.2.2.

3.2.   Shoda se zpochybní

Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů zpochybní a na výrobci se bude požadovat, aby zjednal nápravu, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů činí:

3.2.1.1.   soubor D

| D2: | v případě C2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | jeden světlomet | ne více než | 20 % |

D2:

v případě C2

jeden světlomet

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

jeden světlomet

ne více než

20 %

3.2.1.2.   nebo jestliže u souboru C nejsou splněny podmínky odstavce 1.2.2.

3.3.   Schválení se odejme

Shoda se zpochybní a použije se odstavec 11, jestliže při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy odchylky měřených hodnot světlometů činí:

3.3.1.   soubor C

| C3: | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |
| C4: | oba světlomety | více než | 20 % |

C3:

jeden světlomet

ne více než

20 %

jeden světlomet

více než

20 %

C4:

oba světlomety

více než

20 %

3.3.2.   soubor D

| D3: | v případě C2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | 0 nebo více než | 0 % |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |

D3:

v případě C2

jeden světlomet

0 nebo více než

0 %

jeden světlomet

více než

20 %

3.3.3.   nebo jestliže u souborů C a D nejsou splněny podmínky odstavce 1.2.2.

4.   ZMĚNA SVISLÉ POLOHY SVĚTELNÉHO ROZHRANÍ

K ověření změny svislé polohy světelného rozhraní vlivem tepla se použije následující postup:

Po vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se jeden světlomet ze souboru A poté, co se třikrát po sobě podrobí cyklu podle odstavce 2.2.2. přílohy 4, zkouší postupem popsaným v odstavci 2.1. přílohy 4.

Světlomet se považuje za vyhovující, jestliže úhel Δr nepřekračuje hodnotu 1,5 mrad.

Pokud tento úhel hodnotu 1,5 mrad překračuje, avšak není větší než 2,0 mrad, podrobí se zkoušce druhý světlomet ze souboru A; střední hodnota absolutních hodnot zjištěných u obou vzorků pak nesmí překračovat 1,5 mrad.

Jestliže však tato podmínka hodnoty do 1,5 mrad u souboru A splněna není, podrobí se stejnému postupu oba světlomety ze souboru B; úhel Δr pak nesmí u žádného z nich překračovat hodnotu 1,5 mrad.

Image

---

(1)  Viz poznámku pod čarou 11/v textu tohoto nařízení.

---

PŘÍLOHA 8

PŘEHLED DOB ČINNOSTÍ PŘI ZKOUŠCE STÁLOSTI FOTOMETRICKÝCH PARAMETRŮ

| Zkratky: | P: | světlomet potkávacího světla |
| --- | --- | --- |
| D: | světlomet dálkového světla (D1 + D2 označuje dvě dálková světla) |
| F: | přední mlhový světlomet |
| : | značí cyklus 15 minut vypnuto a 5 minut zapnuto |

Zkratky:

P:

světlomet potkávacího světla

D:

světlomet dálkového světla (D1 + D2 označuje dvě dálková světla)

F:

přední mlhový světlomet

Image

značí cyklus 15 minut vypnuto a 5 minut zapnuto

Všechny následující skupinové světlomety a přední mlhové světlomety spolu s přidanými symboly označení třídy B slouží pouze jako příklady a nejsou vyčerpávající.

| 1. | P nebo D nebo F (HC nebo HR nebo B) |
| --- | --- |

1.

P nebo D nebo F (HC nebo HR nebo B)

Image

| 2. | P+D (HCR) nebo P+D1+D2 (HCR HR) |
| --- | --- |

2.

P+D (HCR) nebo P+D1+D2 (HCR HR)

Image

| 3. | P+D (HC/R) nebo P+D1+D2 (HC/R HR) |
| --- | --- |

3.

P+D (HC/R) nebo P+D1+D2 (HC/R HR)

Image

| 4. | P+F (HC B) |
| --- | --- |

4.

P+F (HC B)

Image

| 5. | P+F (HC B/) nebo HC/B |
| --- | --- |

5.

P+F (HC B/) nebo HC/B

Image

| 6. | D+F (HR B) nebo D1+D2+F (HR HR B) |
| --- | --- |

6.

D+F (HR B) nebo D1+D2+F (HR HR B)

Image

| 7. | D+F (HR B/) nebo D1+D2+F (HR HR B/) |
| --- | --- |

7.

D+F (HR B/) nebo D1+D2+F (HR HR B/)

Image

| 8. | P+D+F (HCR B) nebo P+D1+D2+F (HCR HR B) |
| --- | --- |

8.

P+D+F (HCR B) nebo P+D1+D2+F (HCR HR B)

Image

| 9. | P+D+F (HC/R B) nebo P+D1+D2+F (HC/R HR B) |
| --- | --- |

9.

P+D+F (HC/R B) nebo P+D1+D2+F (HC/R HR B)

Image

| 10. | P+D+F (HCR B/) nebo P+D1+D2+F (HCR HR B/) |
| --- | --- |

10.

P+D+F (HCR B/) nebo P+D1+D2+F (HCR HR B/)

Image

| 11. | P+D+F (HC/R B/) nebo P+D1+D2+F (HC/R HR B/) |
| --- | --- |

11.

P+D+F (HC/R B/) nebo P+D1+D2+F (HC/R HR B/)

Image

---

| 16.12.2005 | CS | Úřední věstník Evropské unie | L 330/214 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

CS

Úřední věstník Evropské unie

L 330/214

---

Nařízení Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK-OSN) č. 113 – Jednotná ustanovení o schvalování světlometů motorových vozidel, které vyzařují symetrický svazek potkávacího světla, nebo dálkového světla, nebo obojí a jež jsou vybaveny žárovkami (1)

A.   SPRÁVNÍ USTANOVENÍ

0.   ROZSAH PŮSOBNOSTI

Toto nařízení se vztahuje na světlomety motorových vozidel, které vyzařují symetrický svazek potkávacího a/nebo dálkového světla a jež mohou zahrnovat skleněná nebo plastová rozptylová skla a jsou vybaveny vyměnitelnými žárovkami (2)
   (3).

1.   DEFINICE

Pro účely tohoto nařízení:

1.1.   „Rozptylovým sklem“ se rozumí vnější díl světlometu (sestavy), který osvětlující plochou propouští světlo.

1.2.   „Povlakem“ se rozumí jakýkoliv výrobek nebo výrobky nanesené v jedné nebo více vrstvách na vnější stranu rozptylového skla.

„Světlomety různých typů“ se rozumí světlomety, které se liší v podstatných vlastnostech, jakými jsou například:

1.3.1.   obchodní název nebo značka,

1.3.2.   charakteristiky optické soustavy,

1.3.3.   začlenění nebo vyloučení součástí, které by při provozu mohly odrazem, lomem, absorpcí, popřípadě deformací měnit optické účinky,

1.3.4.   druh vyzařovaného světelného svazku (potkávací světlo, nebo dálkové světlo, nebo obojí),

1.3.5.   materiály, z nichž je zhotoveno rozptylové sklo a případný povlak,

1.3.6.   kategorie použité žárovky.

1.4.   „Světlomety různých ‚tříd‘ (A nebo B nebo C nebo D)“ se rozumí světlomety určené konkrétními fotometrickými ustanoveními.

2.   ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ SVĚTLOMETU

Žádost o schválení podává vlastník obchodního názvu nebo značky nebo jeho řádně pověřený zástupce. V žádosti se uvede:

2.1.1.   zda je světlomet určen k vyzařování jak světla potkávacího, tak světla dálkového, nebo pouze jednoho z těchto světel;

2.1.2.   zda jde o světlomet třídy A, B, C, nebo D;

2.1.3.   kategorie použité žárovky/žárovek podle seznamu v nařízení č. 37.

Každá žádost o schválení musí být doložena:

2.2.1.   výkresy ve trojím vyhotovení, které jsou dostatečně podrobné k tomu, aby bylo možno určit typ, a které představují čelní pohled na světlomet i s případnými podrobnostmi drážkování rozptylového skla a s průřezem; na výkresu musí být vyznačeno místo vyhrazené pro schvalovací značku;

2.2.2.   stručným technickým popisem;

2.2.3.   dvěma vzorky světlometu.

Pro účely zkoušení plastu, z něhož jsou zhotovena rozptylová skla (týká se pouze světlometů třídy B, C a D):

třinácti rozptylovými skly,

2.2.4.1.1.   přičemž šest z nich je možno nahradit šesti vzorky materiálu o velikosti alespoň 60 × 80 mm a o plochém nebo vypouklém vnějším povrchu, v jehož středu se nachází v podstatě rovinná plocha (poloměr zakřivení ne menší než 300 mm) o rozměrech alespoň 15 × 15 mm,

2.2.4.1.2.   přičemž všechna tato rozptylová skla nebo vzorky materiálu musejí být vyrobena postupem, který bude používán při hromadné výrobě;

2.2.4.2.   odrážečem, na který se mohou rozptylová skla podle pokynů výrobce montovat.

2.3.   Pokud již byly materiály rozptylových skel a případných povlaků zkoušeny, musejí být doloženy zkušebními protokoly svých charakteristik.

3.   ZNAČENÍ

3.1.   Světlomety předkládané ke schválení musejí nést obchodní název nebo značku žadatele.

3.2.   Na rozptylovém skle a na hlavním tělese (4)
   (5) musejí mít dostatečně velkou plochu pro schvalovací značku a přídavné symboly, o nichž pojednává odstavec 4, přičemž tato plocha musí být vyznačena na výkresech, o nichž pojednává výše odstavec 2.2.1.

3.3.   Na zadní straně světlometu musí být vyznačena kategorie použité žárovky.

4.   SCHVÁLENÍ

4.1.   Všeobecně

4.1.1.   Pokud všechny vzorky typu světlometu předložené podle odstavce 2 ustanovení tohoto nařízení splňují, schválení se udělí.

4.1.2.   Pokud skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny splňují požadavky několika nařízení současně, je v případě, že každá ze skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen splňuje požadavky, jež se na ni vztahují, možné je opatřit jedinou mezinárodní schvalovací značkou.

4.1.3.   Každému schválenému typu se přidělí schvalovací číslo, jehož první dvě číslice (v současnosti 00) označují sérii změn zahrnující poslední technické změny tohoto nařízení v době, kdy bylo schválení vydáno. Jedna a táž smluvní strana nemůže přidělit totéž schvalovací číslo jinému typu světlometu.

4.1.4.   Oznámení o schválení typu světlometu podle tohoto nařízení, o rozšíření schválení, o zamítnutí žádosti o ně, o jeho odejmutí nebo o trvalém zastavení výroby typu světlometu se stranám dohody z roku 1958, které toto nařízení uplatňují, zasílá na formuláři odpovídajícím vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.

4.1.5.   Mimo značku, jež se vyžaduje podle odstavce 3.1., se každý světlomet, který se shoduje s typem schváleným podle tohoto nařízení, opatří na ploše, o níž pojednává odstavec 3.2., schvalovací značkou popsanou dále v odstavcích 4.2. a 4.3.

4.2.   Složení schvalovací značky

Schvalovací značka sestává z:

mezinárodního schvalovacího značení, které obsahuje:

4.2.1.1.   písmeno „E“ v kružnici, za níž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (6);

4.2.1.2.   schvalovací číslo, jak je předepsáno výše v odstavci 4.1.3.;

tohoto přídavného symbolu:

4.2.2.1.   vodorovná šipka s hroty na obou koncích, směřujícími vlevo a vpravo;

4.2.2.2.   pokud světlomet splňuje požadavky tohoto nařízení pouze pro potkávací světlo, pak u světlometu třídy A písmena „C–AS“, u světlometu třídy B písmena „C–BS“, u světlometu třídy C písmena „WC-CS“ a u světlometu třídy D písmena „WC–DS“;

4.2.2.3.   pokud světlomet splňuje požadavky tohoto nařízení pouze pro dálkové světlo, pak u světlometu třídy B písmena „R–BS“, u světlometu třídy C písmena „WR-CS“ a u světlometu třídy D písmena „WR–DS“;

4.2.2.4.   pokud světlomet splňuje požadavky tohoto nařízení jak pro potkávací světlo, tak pro dálkové světlo, pak u světlometu třídy B písmena „CR–BS“, u světlometu třídy C písmena „WCR-CS“ a u světlometu třídy D písmena „WCR–DS“;

4.2.2.5.   pokud světlomet obsahuje plastové rozptylové sklo, pak vedle symbolů vyžadovaných podle odstavců 4.2.1. a 4.2.2 ještě skupinu písmen „PL“;

4.2.2.6.   v případě světlometu třídy D, který splňuje požadavky tohoto nařízení pro dálkové světlo, pak poblíž písmene „E“ v kružnici ještě vyznačení maximální svítivosti, vyjádřené referenční značkou definovanou dále v odstavci 6.3.2.1.2.

V každém případě musí být na schvalovacím formuláři a na formuláři pro oznámení smluvním státům dohody, které toto nařízení uplatňují, stanoven příslušný pracovní režim pro zkoušení podle odstavce 1.1.1.1. přílohy 4 a přípustné/á napětí podle odstavce 1.1.1.2. přílohy 4.

V příslušných případech se zařízení značí takto:

4.2.3.1.   v případě světlometu, který splňuje požadavky tohoto nařízení a je konstruován tak, že žárovka potkávacího světla nemůže svítit současně se žárovkou pro kteroukoliv jinou funkci, s níž je sloučena, se za symbol potkávacího světlometu na schvalovací značce umístí lomítko (/).

4.2.4.   Obě číslice schvalovacího čísla (v současnosti 00), které udávají sérii změn zahrnující poslední významné technické změny nařízení v době, kdy se schválení vydává, a šipka definovaná v odstavci 4.2.2.1. mohou být vyznačeny poblíž výše uvedených přídavných symbolů.

4.2.5.   Značky a symboly, o nichž pojednávají odstavce 4.2.1. až 4.2.3., musejí být zřetelně čitelné a nesmazatelné. Mohou být umístěny na vnitřní nebo vnější části (průhledné nebo neprůhledné) světlometu, kterou není možno oddělit od průhledné části světlometu, z níž vystupuje světlo. V každém případě musejí být viditelné i tehdy, když je světlomet namontován na vozidle nebo když je otevřena některá pohyblivá část vozidla, například kapota.

4.3.   Uspořádání schvalovací značky

4.3.1.   Příklady uspořádání schvalovacích značek s výše popsanými přídavnými symboly jsou uvedeny na obr. 1 až 10 přílohy 2 tohoto nařízení.

Skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety:

V případech, kdy se zjistí, že skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety splňují požadavky současně několika nařízení, je možno vyznačit jedinou mezinárodní schvalovací značku sestávající z písmene „E“ v kružnici, za níž následuje rozlišovací číslo země, která schválení vystavila, a schvalovací číslo. Tato schvalovací značka může být umístěna na skupinových, sdružených nebo sloučených svítilnách/světlometech kdekoliv, pokud:

4.3.2.1.1.   je po namontování viditelná;

4.3.2.1.2.   není možno žádnou světlo propouštějící součást skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů sejmout, aniž by se současně nesejmula i schvalovací značka.

Identifikační symbol každé svítilny/světlometu podle nařízení, podle kterého bylo schválení uděleno, společně s vyznačením příslušné série změn zahrnující poslední významné technické změny nařízení v době vystavení schválení se – případně s vyžadovanou šipkou – vyznačí:

4.3.2.2.1.   buď na příslušném povrchu vyzařujícím světlo,

4.3.2.2.2.   nebo ve skupině tak, aby bylo možno každou ze skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů jasně identifikovat.

4.3.2.3.   Jednotlivé části jediné schvalovací značky nesmějí být menší než minimální velikost, jež se vyžaduje pro nejmenší jednotlivou značku v nařízení, podle kterého bylo schválení uděleno.

4.3.2.4.   Číslo schválení se přidělí každému schválenému typu. Jedna a táž smluvní strana nesmí přidělit totéž číslo jinému typu skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů, na který se toto nařízení vztahuje.

4.3.2.5.   Příklady uspořádání schvalovacích značek pro skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny/světlomety, včetně všech výše popsaných přídavných symbolů, jsou uvedeny v obr. 11 přílohy 2 tohoto nařízení.

Svítilny/světlomety, jejichž rozptylové sklo se používá u různých typů světlometů a které mohou být sloučeny nebo sdruženy s jinými svítilnami/světlomety:

Platí ustanovení odstavce 4.3.2.

4.3.3.1.   Mimoto tam, kde je použito totéž rozptylové sklo, může být toto rozptylové sklo opatřeno různými schvalovacími značkami jednotlivých typů světlometů nebo soustav svítilen, za předpokladu, že těleso světlometu má i tehdy, když je není možno od rozptylového skla oddělit, také plochu podle odstavce 3.2. a je opatřeno schvalovacími značkami pro platné funkce. Jestliže různé typy světlometů obsahují totéž základní těleso, může toto těleso nést všechny jednotlivé schvalovací značky.

4.3.3.2.   Příklady uspořádání schvalovacích značek pro výše uvedený případ podává obr. 12 v příloze 2 tohoto nařízení.

B.   TECHNICKÉ POŽADAVKY NA SVĚTLOMETY (7)

5.   VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE

5.1.   Všechny vzorky musejí vyhovovat specifikacím stanoveným dále v odstavcích 6 až 8.

Světlomety musejí být provedeny tak, aby si při běžném používání – i přes vibrace, které na ně mohou působit – zachovávaly předepsané fotometrické charakteristiky a byly trvale v dobrém funkčním stavu.

5.2.1.   Světlomety musejí být vybaveny zařízením, kterým se dají na vozidle seřídit tak, aby splňovaly platné předpisy. Takové zařízení může, ale nemusí umožňovat vodorovné nastavení, pokud je světlomet konstruován tak, že si uchová vodorovné zaměření i po nastavení ve svislém směru. Takovým zařízením nemusejí být vybaveny soustavy, u nichž od sebe nelze oddělit odrážeč a rozptylové sklo, ovšem za předpokladu, že se použití těchto soustav omezuje na vozidla, u kterých je možno nastavení světlometů seřídit jiným způsobem.

Tam, kde jsou světlomet potkávacího světla a světlomet dálkového světla – každý vybaven vlastní žárovkou – smontovány do složené sestavy, musí nastavovací zařízení umožňovat seřídit řádně každý z obou optických systémů zvlášť.

5.2.2.   Tato ustanovení se však nevztahují na sestavy světlometů, jejichž odrážeče jsou nedělitelné. Pro tento typ sestav platí požadavky odstavce 6.3. tohoto nařízení.

5.3.   Světlomet musí být vybaven žárovkou/žárovkami schválenou/-ými podle nařízení č. 37. Je možno použít jakoukoliv žárovku podle nařízení č. 37 za předpokladu, že:

| a) | se v obsahu daného nařízení nevztahuje na uplatňování žádné omezení, |
| --- | --- |

a)

se v obsahu daného nařízení nevztahuje na uplatňování žádné omezení,

| b) | v případě světlometu třídy A nebo B nepřekračuje referenční světelný tok tlumeného světla hodnotu 600 lm, |
| --- | --- |

b)

v případě světlometu třídy A nebo B nepřekračuje referenční světelný tok tlumeného světla hodnotu 600 lm,

| c) | v případě světlometu třídy C nebo D nepřekračuje skutečný světelný tok tlumeného světla hodnotu 2 000 lm. |
| --- | --- |

c)

v případě světlometu třídy C nebo D nepřekračuje skutečný světelný tok tlumeného světla hodnotu 2 000 lm.

5.4.   Součásti, kterými je žárovka upevněna k odrážeči, musejí být provedeny tak, aby se žárovka ani za tmy nedala zasadit jinak než ve správné poloze (8).

5.5.   Držák žárovky musí odpovídat charakteristikám uvedeným v publikaci IEC 61-2, třetí vydání z roku 1969. Platí ten datový list držáku, který odpovídá příslušné kategorii použité žárovky.

5.6.   Mimoto se u světlometů třídy B, C a D provádějí doplňkové zkoušky podle požadavků přílohy 4, aby se zajistilo, že při používání nebude docházet k nadměrným změnám fotometrických parametrů.

5.7.   Pokud je u světlometu třídy B, C nebo D rozptylové sklo zhotoveno z plastu, provedou se zkoušky podle požadavků přílohy 6.

U světlometů konstruovaných tak, aby poskytovaly střídavě buď dálkové, nebo potkávací světlo, musejí být mechanická, elektromechanická nebo jiná zařízení zabudovaná do světlometu pro přepínání z jednoho světla na druhé konstruována tak, aby:

5.8.1.   zařízení bylo natolik pevné, aby i přes vibrace, které na ně mohou při běžném používání působit, absolvovalo bez poškození 50 000 operací;

5.8.2.   v případě poruchy se automaticky nastavila poloha potkávacího světla;

5.8.3.   se vytvářelo vždy buď potkávací, nebo dálkové světlo, bez možnosti, že by se mechanismus zastavil mezi dvěma polohami;

5.8.4.   uživatel nemohl pomocí běžného nářadí měnit tvar ani polohu pohyblivých součástí.

6.   OSVĚTLENÍ

6.1.   Všeobecná ustanovení

6.1.1.   Světlomety musejí být provedeny tak, aby tehdy, když svítí potkávacím světlem, poskytovaly přiměřené osvětlení bez oslňování, a tehdy, když svítí dálkovým světlem, poskytovaly dobré osvětlení.

6.1.2.   Osvětlení vytvářené světlometem se stanovuje pomocí svislé měřicí stěny, která se nachází 25 m před světlometem a je postavena v pravém úhlu k jeho osám, jak ukazuje příloha 3 tohoto nařízení.

6.1.3.   Světlomety se kontrolují pomocí bezbarvé standardní (referenční) žárovky konstruované na jmenovité napětí uvedené v příslušném datovém listu v nařízení č. 37. Při kontrole světlometu se napětí na svorkách žárovky reguluje tak, aby výsledkem byl referenční světelný tok uvedený v příslušném datovém listu v nařízení č. 37.

6.1.4.   Světlomet se považuje za vyhovující, jestliže splňuje požadavky tohoto odstavce 6 alespoň s jednou standardní (referenční) žárovkou, která může být předložena společně se světlometem.

6.2.   Ustanovení pro potkávací světlo

6.2.1.   Svazek potkávacího světla musí vytvářet dostatečně ostré rozhraní, aby se s jeho pomocí dalo dosáhnout dobrého nastavení. Rozhraní musí být v podstatě vodorovné a co nejpřímější po vodorovné délce přinejmenším ± 3° u světlometů třídy A, C a D a přinejmenším ± 5° u světlometů třídy B.

Světlomet musí být zaměřen tak, aby:

6.2.2.1.   stranově bylo světlo co nejsymetričtější vůči přímce V-V, kromě světlometů třídy A nebo B, které nemají žádný mechanismus k nastavení vodorovného zaměření. Takové světlomety musí být seřízeny tak, aby byly ve stejné poloze jako na vozidle;

6.2.2.2.   svisle byl světlomet seřízen tak, že se rozhraní nachází 250 mm pod přímkou H-H a je v co nejvodorovnější poloze.

6.2.3.   Při tomto zaměření musí světlomet, žádá-li se o jeho schválení pouze pro svícení potkávacím světlem (9), splňovat pouze požadavky uvedené dále v odstavcích 6.2.5 a 6.2.6; je-li určen pro svícení jak potkávacím, tak dálkovým světlem, musí splňovat požadavky uvedené v odstavcích 6.2.5., 6.2.6. a 6.3.

6.2.4.   Pokud takto zaměřený světlomet požadavky uvedené v odstavcích 6.2.5., 6.2.6. a 6.3. nesplňuje, je možno jeho seřízení upravit (netýká se světlometů, které nemají zařízení pro vodorovné seřízení), ovšem za předpokladu, že se osa světelného svazku neposune stranově doprava ani doleva o více než 1° (= 44 cm) (10). Ke snazšímu seřízení pomocí rozhraní je možno světlomet částečně zakrýt, aby bylo rozhraní ostřejší. Rozhraní však nesmí přesahovat přímku H-H.

Osvětlení, které je na měřicích stěnách podle přílohy 3 vytvářeno svazkem potkávacího světla, musí splňovat tyto požadavky:

6.2.5.1.   u světlometů třídy A:

| Kterýkoliv bod na přímce H-H a nad ní | ≤ 0,32 luxu |
| --- | --- |
| Kterýkoliv bod na přímce 25L-25R | ≥ 1,28 luxu |
| Kterýkoliv bod na přímce 12,5L-12,5R | ≥ 0,64 luxu |

Kterýkoliv bod na přímce H-H a nad ní

≤ 0,32 luxu

Kterýkoliv bod na přímce 25L-25R

≥ 1,28 luxu

Kterýkoliv bod na přímce 12,5L-12,5R

≥ 0,64 luxu

6.2.5.2.   u světlometů třídy B:

| Kterýkoliv bod na přímce H-H a nad ní | ≤ 0,7 luxu |
| --- | --- |
| Kterýkoliv bod na přímce 50L-50R mimo 50V (11) | ≥ 1,5 luxu |
| Bod 50V | ≥ 3 luxy |
| Kterýkoliv bod na přímce 25L-25R | ≥ 3 luxy |
| Kterýkoliv bod v pásmu IV | ≥ 1,5 luxu |

Kterýkoliv bod na přímce H-H a nad ní

≤ 0,7 luxu

Kterýkoliv bod na přímce 50L-50R mimo 50V (11)

≥ 1,5 luxu

Bod 50V

≥ 3 luxy

Kterýkoliv bod na přímce 25L-25R

≥ 3 luxy

Kterýkoliv bod v pásmu IV

≥ 1,5 luxu

6.2.5.3.   u světlometů třídy C nebo D:

| Zkušební bod/Linie/Pásmo | Poloha v mřížce B-β v úhlových stupních
  Svislé β**
  Vodorovné B** | Požadované osvětlení v luxech na vzdálenost 25 m |
| --- | --- | --- |
| minimální | maximální |
| Třída D | Třída C | Třída D | Třída C |
| > 125 cc | ≤ 125 cc | > 125 cc | ≤ 125 cc |
| 1 | 0,86 D | 3,5 R | 2,3 | 15,4 |
| 2 | 0,86 D | 0 | 5,8 | 2,9 | — |
| 3 | 0,86 D | 3,5 L | 2,3 | 15,4 |
| 4 | 0,50 U | 1,50 L a 1,50 R | — | 1,08 |
| 6 | 2,00 D | 15 L a 15 R | 1,28 | 0,64 | — |
| 7 | 4,00 D | 20 L a 20 R | 0,38 | 0,19 | — |
| 8 | 0 | 0 | — | 1,92 |
| Linie 11 | 2,00 D | 9 L až 9 R | 1,6 | — |
| Linie 12 | 7,00 U | 10 L až 10 R | — | 0,3; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,96 |
| Linie 13 | 10,00 U | 10 L až 10 R | — | 0,15; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,64 |
| Linie 14 | 10 U až 90 U | 0 | — | 0,15; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,64 |
| 15* | 4,00 U | 8,0 L | 0,1* | 1,08 |
| 16* | 4,00 U | 0 | 0,1* | 1,08 |
| 17* | 4,00 U | 8,0 R | 0,1* | 1,08 |
| 18* | 2,00 U | 4,0 L | 0,2* | 1,08 |
| 19* | 2,00 U | 0 | 0,2* | 1,08 |
| 20* | 2,00 U | 4,0 R | 0,2* | 1,08 |
| 21* | 0 | 8,0 L a 8,0 R | 0,1* | — |
| 22* | 0 | 4,0 L a 4,0 R | 0,2* | 1,08 |
| Pásmo 1 | 1U/8L–4U/8L–4U/8R–1U/8R–0/4R–0/1R–0,6U/0–0/1L–0/4L–1U/8L | — | 1,08 |
| Pásmo 2 | > 4U až < 10 U | 10 L až 10 R | — | 0,3; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,96 |
| Pásmo 3 | 10 U až 90 U | 10 L až 10 R | — | 0,15; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,64 |

Zkušební bod/Linie/Pásmo

Poloha v mřížce B-β v úhlových stupních

Svislé β**

Vodorovné B**

Požadované osvětlení v luxech na vzdálenost 25 m

minimální

maximální

Třída D

Třída C

Třída D

Třída C

> 125 cc

≤ 125 cc

> 125 cc

≤ 125 cc

1

0,86 D

3,5 R

2,3

15,4

2

0,86 D

0

5,8

2,9

—

3

0,86 D

3,5 L

2,3

15,4

4

0,50 U

1,50 L a 1,50 R

—

1,08

6

2,00 D

15 L a 15 R

1,28

0,64

—

7

4,00 D

20 L a 20 R

0,38

0,19

—

8

0

0

—

1,92

Linie 11

2,00 D

9 L až 9 R

1,6

—

Linie 12

7,00 U

10 L až 10 R

—

0,3; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,96

Linie 13

10,00 U

10 L až 10 R

—

0,15; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,64

Linie 14

10 U až 90 U

0

—

0,15; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,64

15*

4,00 U

8,0 L

0,1*

1,08

16*

4,00 U

0

0,1*

1,08

17*

4,00 U

8,0 R

0,1*

1,08

18*

2,00 U

4,0 L

0,2*

1,08

19*

2,00 U

0

0,2*

1,08

20*

2,00 U

4,0 R

0,2*

1,08

21*

0

8,0 L a 8,0 R

0,1*

—

22*

0

4,0 L a 4,0 R

0,2*

1,08

Pásmo 1

1U/8L–4U/8L–4U/8R–1U/8R–0/4R–0/1R–0,6U/0–0/1L–0/4L–1U/8L

—

1,08

Pásmo 2

> 4U až < 10 U

10 L až 10 R

—

0,3; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,96

Pásmo 3

10 U až 90 U

10 L až 10 R

—

0,15; pokud však leží uvnitř 2° kužele, pak 0,64

Pozn.:

| „D“ | značí pod přímkou H-H. | „U“ | značí nad přímkou H-H. |
| --- | --- | --- | --- |
| „R“ | značí napravo od přímky V-V. | „L“ | značí nalevo od přímky V-V. |

„D“

značí pod přímkou H-H.

„U“

značí nad přímkou H-H.

„R“

značí napravo od přímky V-V.

„L“

značí nalevo od přímky V-V.

| * | Během měření těchto bodů musí přední obrysová svítilna schválená podle nařízení EHK č. 50, pokud je skupinová, sdružená nebo sloučená, být zapnuta. |
| --- | --- |

*

Během měření těchto bodů musí přední obrysová svítilna schválená podle nařízení EHK č. 50, pokud je skupinová, sdružená nebo sloučená, být zapnuta.

| ** | Pokud není stanoveno jinak, povoluje se v každém fotometrickém zkušebním bodě fotometrie samostatná odchylka 0,25 ° |
| --- | --- |

**

Pokud není stanoveno jinak, povoluje se v každém fotometrickém zkušebním bodě fotometrie samostatná odchylka 0,25 °

Další obecný text:

Typové schválení EHK při referenčním světelném toku podle nařízení č. 37 nebo při skutečném světelném toku u výbojkového zdroje světla podle nařízení č. 99.

Jmenovité zaměření pro fotometrická měření:

| Svisle: | 1 % D (0,57° D) | Vodorovně: | 0° |
| --- | --- | --- | --- |

Svisle:

1 % D (0,57° D)

Vodorovně:

0°

Přípustné odchylky pro fotometrická měření:

| Svisle: | 0,3 – 0,8°D | Vodorovně: | ± 0,5 ° D L-R |
| --- | --- | --- | --- |

Svisle:

0,3 – 0,8°D

Vodorovně:

± 0,5 ° D L-R

6.2.6.   V případě světlometů třídy C a D musí být světlo rozloženo v pásmech 1, 2 a 3 co nejrovnoměrněji.

6.3.   Ustanovení pro dálková světla

6.3.1.   V případě světlometu konstruovaného tak, aby poskytoval dálkové světlo i potkávací světlo, se měří osvětlení, které je na měřicí stěně vytvářeno svazkem dálkového světla, při stejném nastavení světlometu jako při měřeních podle odstavců 6.2.; v případě světlometu poskytujícího pouze dálkové světlo se světlomet nastaví tak, aby plocha největšího osvětlení byla vystředěna na průsečík přímek H-H a V-V; takový světlomet musí splňovat pouze požadavky uvedené v odstavci 6.3.

S výjimkou světlometu třídy A musí osvětlení vytvářené na měřicí stěně svazkem dálkového světla splňovat následující požadavky:

Průsečík (HV) přímek H-H a V-V musí ležet uvnitř izoluxy odpovídající 80 % maximálního osvětlení. Tato maximální hodnota (EM) nesmí být u světlometů třídy B a C menší než 32 luxů a u světlometů třídy D menší než 51,2 luxu. Maximální hodnota nesmí za žádných okolností překračovat u světlometů třídy B hodnotu 240 luxů a u světlometů třídy C a D hodnotu 180 luxů.

6.3.2.1.1.   Maximální svítivost (IM) svazku dálkového světla, vyjádřená v tisících kandel, se vypočítá podle vzorce:

Formula

6.3.2.1.2.   Referenční značka (I'M) této maximální svítivosti, jak je o ní pojednáno výše v odstavci 4.2.2.6., se získá jako poměr:

Formula

Tato hodnota se zaokrouhlí na hodnotu: 7,5 – 10 – 12,5 – 17,5 – 20 – 25 – 27,5 – 30 – 37,5 – 40 – 45 – 50.

6.3.2.2.   Osvětlení vycházející z bodu HV vodorovně doprava a doleva nesmí být do vzdálenosti 1 125 mm u světlometů třídy B a C menší než 12 luxů a u světlometů třídy D menší než 24 luxů; do vzdálenosti 2 250 mm nesmí být osvětlení u světlometů třídy B a C menší než 3 luxy a u světlometů třídy D menší než 6 luxů.

V případě světlometů třídy C a D musí svítivost odpovídat tabulkám A a B v příloze 3. Tabulka A se uplatňuje v případě, že je primární dálkové světlo vytvářeno jednotlivým světelným zdrojem, tabulka B se uplatňuje v případě, že je dálkové světlo vytvářeno světlometem sekundárního dálkového světla, který je v provozu s harmonizovaným světlometem potkávacího světla nebo světlometem primárního dálkového světla.

6.4.   V případě světlometů s nastavitelným odrážečem se provedou dodatečné zkoušky potom, co se odrážeč pootočí ze své výchozí polohy pomocí zařízení pro nastavování světlometů svisle o ± 2° nebo alespoň do své mezní polohy, pokud to představuje méně než 2°. Potom se světlomet jako celek opět přestaví (například pomocí úhloměru) pootočením o stejný počet stupňů v opačném směru vůči pohybu odrážeče. Provedou se následující měření, přičemž body musejí ležet v požadovaných mezích:

| potkávací světlo | : | body HV a 0,86 D-V, |
| --- | --- | --- |
| dálkové světlo | : | IM a bod HV (jako procentuální podíl z IM). |

potkávací světlo

:

body HV a 0,86 D-V,

dálkové světlo

:

IM a bod HV (jako procentuální podíl z IM).

6.5.   Hodnoty osvětlení měřicí stěny, o nichž je pojednáno výše v odstavcích 6.2. a 6.3., se měří pomocí fotosenzoru, jehož celá účinná plocha musí ležet uvnitř čtverce o straně 65 mm.

7.   BARVA

7.1.   Vyzařované světlo musí být bílé barvy. V trichromatických souřadnicích CIE musí světlo svazku spadat do těchto mezí:

| mez směrem k modré | x ≥ 0,310 |
| --- | --- |
| mez směrem ke žluté | x ≤ 0,500 |
| mez směrem k zelené | y ≤ 0,150 + 0,640 x |
| mez směrem k zelené | y ≤ 0,440 |
| mez směrem k purpurové | y ≥ 0,050 + 0,750 x |
| mez směrem k červené | y ≥ 0,382 |

mez směrem k modré

x ≥ 0,310

mez směrem ke žluté

x ≤ 0,500

mez směrem k zelené

y ≤ 0,150 + 0,640 x

mez směrem k zelené

y ≤ 0,440

mez směrem k purpurové

y ≥ 0,050 + 0,750 x

mez směrem k červené

y ≥ 0,382

C.   DALŠÍ SPRÁVNÍ USTANOVENÍ

8.   ZMĚNA TYPU SVĚTLOMETU A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ

Každou změnu typu světlometu je třeba oznámit správnímu orgánu, který schválení typu udělil. Tento orgán pak může:

8.1.1.   buď usoudit, že není pravděpodobné, že by změny měly výrazný záporný vliv, a že světlomet v každém případě ještě vyhovuje požadavkům,

8.1.2.   nebo vyžadovat další zkušební protokol vystavený pověřenou zkušebnou.

8.2.   Stvrzení schválení nebo zamítnutí žádosti o ně, s uvedením změn, se postupem stanoveným výše v odstavci 4.1.4. zašle stranám dohody, které toto nařízení uplatňují.

8.3.   Příslušný orgán, který rozšíření schválení vystavil, přidělí každému formuláři, jímž se rozšíření schválení udílí, pořadové číslo a informuje o této skutečnosti ostatní strany dohody z roku 1958, které toto nařízení uplatňují; k tomu použije formulář sdělení odpovídající vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.

9.   SHODA VÝROBY

Postupy k ověření shody výroby musejí odpovídat postupům uvedeným v dohodě, dodatek 2 (E/ECE/324 – E/ECE/TRANS/505/Rev.2), přičemž se uplatňují tyto požadavky:

9.1.   světlomety schválené podle tohoto nařízení musejí být vyrobeny tak, aby byly shodné se schváleným typem v tom smyslu, že splňují požadavky stanovené v odstavcích 6 a 7;

9.2.   musejí být splněny minimální požadavky na postupy ověřování shody výroby stanovené v příloze 5 tohoto nařízení;

9.3.   musejí být splněny minimální požadavky na odběr vzorků inspektorem stanovené v příloze 7 tohoto nařízení;

9.4.   orgán, který typové schválení udělil, může kdykoliv ověřit metody řízení shody uplatňované v jednotlivých výrobních závodech. Obvyklá četnost těchto kontrol je jednou za dva roky;

9.5.   světlomety se zjevnými vadami se neberou v úvahu.

10.   POSTIHY ZA NESHODU VÝROBY

10.1.   Pokud nejsou požadavky splněny nebo pokud světlomet opatřený schvalovací značkou neodpovídá schválenému typu, může být typové schválení světlometu udělené podle tohoto nařízení odejmuto.

10.2.   Pokud některá smluvní strana dohody, která uplatňuje toto nařízení, odejme schválení, které dříve udělila, uvědomí o této skutečnosti neprodleně ostatní smluvní strany uplatňující toto nařízení, k čemuž použije formulář pro sdělení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.

11.   TRVALÉ ZASTAVENÍ VÝROBY

Jestliže držitel schválení zcela přestane vyrábět typ světlometu schváleného podle tohoto nařízení, uvědomí o této skutečnosti orgán, který schválení udělil. Poté, co toto sdělení orgán obdrží, uvědomí o tom ostatní strany dohody z roku 1958 uplatňující toto nařízení, k čemuž použije formulář pro sdělení, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto nařízení.

12.   NÁZVY A ADRESY POVĚŘENÝCH ZKUŠEBEN A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ

Smluvní stany dohody z roku 1958, které uplatňují toto nařízení, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy zkušeben pověřených provádět schvalovací zkoušky a správních orgánů udělujících schválení, jimž se mají zaslat formuláře osvědčení o udělení schválení, zamítnutí žádosti o ně, nebo rozšíření schválení, odejmutí schválení nebo o trvalém zastavení výroby, vystavené v jiných státech.

---

(1)  Zahrnující:

dodatek 1 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 11. srpna 2002

opravu 1 původního znění nařízení – datum vstupu v platnost: 13. listopadu 2002

dodatek 2 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 27. února 2004

opravu 1 dodatku 2 k původnímu znění nařízení – datum vstupu v platnost: 10. března 2004

(2)  Použití světlometů je dáno příslušnými předpisy o instalaci světel a osvětlovacích a světelně signalizačních zařízení.

(3)  Nic z toho, co je v tomto nařízení uvedeno, nebrání žádné straně dohody, která nařízení uplatňuje, aby zakázala kombinovat světlomet obsahující plastové rozptylové sklo, jež je schváleno podle tohoto nařízení, s mechanickým zařízením pro čištění světlometu (se stěrači).

(4)  Odrážeč se považuje za hlavní těleso.

(5)  Pokud nelze rozptylové sklo od základního tělesa světlometu oddělit, postačuje jednoznačné značení podle odstavce 4.2.5.

(6)  1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbájdžán, 40 pro bývalou Jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují jeho členské státy za použití svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jižní Afriku a 48 pro Nový Zéland. Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla a pro zařízení a části, které lze montovat a/nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách vzájemného uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této dohodě přistupovat. Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.

(7)  Technické požadavky na žárovky viz v nařízení č. 37.

(8)  Světlomet se považuje za vyhovující požadavkům tohoto odstavce, jestliže je možno žárovku snadno zasadit do světlometu a polohovací výčnělky se dají správně zasunout do příslušných zářezů, a to i za tmy.

(9)  Takový speciální světlomet „pro potkávací světlo“ může zahrnovat i dálkové světlo, na které se požadavky nevztahují.

(10)  Mez 1° pro úpravu seřízení doprava nebo doleva není neslučitelná se svislou úpravou seřízení směrem nahoru nebo dolů – to je omezeno pouze požadavky odstavce 6.3 (odstavec 6.3 se nevztahuje na světlomety pro potkávací světlo).

(11)  poměr svítivostí Formula

---

PŘÍLOHA 1

SDĚLENÍ

(maximální formát: A4 (210 × 297 mm))

Image

---

PŘÍLOHA 2

PŘÍKLADY USPOŘÁDÁNÍ SCHVALOVACÍCH ZNAČEK

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Světlomet opatřený jednou z výše znázorněných schvalovacích značek byl schválen v Nizozemsku (E4) podle nařízení č. ... pod schvalovacím číslem 243 a splňuje požadavky tohoto nařízení v jeho původním znění (00). Písmena C-AS (obr. 1) značí, že jde o světlomet potkávacího světla třídy A, písmena CR-BS (obr. 2) značí, že jde o světlomet potkávacího i dálkového světla třídy B.

Pozn: Schvalovací číslo a přídavné symboly se umísťují v blízkosti kružnice buď nad písmenem „E“, nebo pod ním, nebo vpravo či vlevo od něj. Číslice schvalovacího čísla leží na stejné straně písmene „E“ a směřují stejným směrem.

Římské číslice se jako schvalovací čísla nepoužívají, aby se předešlo případné záměně s jinými symboly.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Světlomet opatřený výše znázorněnou schvalovací značkou obsahuje plastové rozptylové sklo splňující požadavky tohoto nařízení a je konstruován jako světlomet:

obr. 3: třídy B pouze pro potkávací světlo,

obr. 4: třídy B pro dálkové i potkávací světlo.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Světlomet opatřený výše znázorněnou schvalovací značkou splňuje požadavky tohoto nařízení jako světlomet:

obr. 5: třídy B pro potkávací i dálkové světlo,

obr. 6: třídy B pouze pro potkávací světlo.

Potkávací světlo nesmí být v činnosti současně s dálkovým světlem ani s dalším sloučeným světlometem.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Světlomet opatřený výše znázorněnou schvalovací značkou obsahuje plastové rozptylové sklo splňující požadavky tohoto nařízení a je konstruován jako světlomet:

obr. 7: třídy C pouze pro potkávací světlo,

obr. 8: třídy C pro potkávací i dálkové světlo.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Světlomet opatřený výše znázorněnou schvalovací značkou splňuje požadavky tohoto nařízení jako světlomet:

obr. 9: třídy D pro potkávací i dálkové světlo,

obr. 10: třídy D pouze pro potkávací světlo.

Potkávací světlo nesmí být v činnosti současně s dálkovým světlem ani s dalším sloučeným světlometem.

Zjednodušené značení skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen/světlometů

Obrázek 11

(Svislé a vodorovné čáry znázorňují tvar zařízení pro světelnou signalizaci a nejsou součástí schvalovací značky.)

| Vzor A | |
| --- | --- |
| Vzor B | |
| Vzor C | |
| Vzor D | |

Vzor A

Image

Vzor B

Image

Vzor C

Image

Vzor D

Image

Pozn: Výše uvedené čtyři příklady odpovídají světelnému zařízení opatřenému schvalovací značkou, která zahrnuje:

přední obrysovou svítilnu schválenou podle nařízení č. 50 v původním znění (00);

světlomet třídy D s potkávacím i dálkovým světlem o maximální svítivosti mezi 86 250 a 101 250 kandelami (jak ukazuje číslo 30), schválený podle požadavků tohoto nařízení v původním znění (00) a obsahující plastové rozptylové sklo;

přední mlhový světlomet schválený podle nařízení č. 19 série změn 02 a obsahující plastové rozptylové sklo;

přední směrovou svítilnu kategorie 11 schválenou podle nařízení č. 50 série změn 01.

Svítilna sloučená se světlometem

Image

Výše znázorněný příklad odpovídá značení plastového rozptylového skla určeného pro různé typy světlometů, a to konkrétně:

buď světlomet třídy D s potkávacím i dálkovým světlem o maximální svítivosti mezi 86 250 a 101 250 kandelami (jak ukazuje číslo 30), schválený v Německu (E1) podle požadavků tohoto nařízení v původním znění (00), jenž je sloučen s přední obrysovou svítilnou schválenou podle nařízení č. 50 v původním znění (00),

nebo světlomet třídy C s potkávacím i dálkovým světlem o maximální svítivosti mezi 33 750 a 45 000 kandelami (jak ukazuje číslo 12.5), schválený v Německu (E1) podle požadavků tohoto nařízení v původním znění (00), jenž je sloučen se stejnou přední obrysovou svítilnou jako výše.

---

PŘÍLOHA 3

MĚŘICÍ STĚNA

pro světlomety třídy A

(rozměry v mm při vzdálenosti stěny 25 m)

Image

MĚŘICÍ STĚNA

pro světlomety třídy B

(rozměry v mm při vzdálenosti stěny 25 m)

Image

MĚŘICÍ STĚNA

pro světlomety třídy C a D

(rozměry v mm při vzdálenosti stěny 25 m)

Image

Tabulka A   Světlomet primárního dálkového světla

Podrobnosti o polohách zkušebních bodů viz obr. D.

| Číslo zkušeb. bodu | Poloha zkušebního bodu | Požadované osvětlení v luxech |
| --- | --- | --- |
| Třída D | Třída C |
| > 125 cc | ≤ 125 cc |
| | | Min. | Max. | Min. | Max. |
| 1 | H-V (1) | (1) | — | (1) | — |
| 2 | H-3R a 3L | 19,2 | — | 12,8 | — |
| 3 | H-6R a 6L | 6,4 | — | 4,16 | — |
| 4 | H-9R a 9L | 3,84 | — | 2,56 | — |
| 5 | H-12R a 12L | 1,28 | — | 0,8 | — |
| 6 | 2U-V | 1,92 | — | 1,28 | — |
| 7 | 4D-V | — | (2) | — | (2) |
| | Minimální svítivost maxima | 51,2 | — | 32 | — |
| | Maximální svítivost | — | 180,0 | — | 180,0 |

Číslo zkušeb. bodu

Poloha zkušebního bodu

Požadované osvětlení v luxech

Třída D

Třída C

> 125 cc

≤ 125 cc

Min.

Max.

Min.

Max.

1

H-V (1)

(1)

—

(1)

—

2

H-3R a 3L

19,2

—

12,8

—

3

H-6R a 6L

6,4

—

4,16

—

4

H-9R a 9L

3,84

—

2,56

—

5

H-12R a 12L

1,28

—

0,8

—

6

2U-V

1,92

—

1,28

—

7

4D-V

—

(2)

—

(2)

Minimální svítivost maxima

51,2

—

32

—

Maximální svítivost

—

180,0

—

180,0

Tabulka B   Světlomet sekundárního dálkového světla, který je v činnosti s harmonizovaným světlometem potkávacího světla nebo se světlometem primárního dálkového světla

Podrobnosti o polohách zkušebních bodů viz v obr. E.

| Číslo zkušeb. bodu | Poloha zkušebního bodu | Požadované osvětlení v luxech |
| --- | --- | --- |
| Třída D | Třída C |
| > 125 cc | ≤ 125 cc |
| | | Min. | Max. | Min. | Max. |
| 1 | H-V (3) | (3) | — | (3) | — |
| 2 | H-3R a 3L | 19,2 | — | 12,8 | — |
| 3 | H-6R a 6L | 6,4 | — | 4,16 | — |
| 6 | 2U-V | 1,92 | — | 1,28 | — |
| 7 | 4D-V | — | (4) | — | (4) |
| | Minimální svítivost maxima | 51,2 | — | 32 | — |
| | Maximální svítivost | — | 180,0 | — | 180,0 |

Číslo zkušeb. bodu

Poloha zkušebního bodu

Požadované osvětlení v luxech

Třída D

Třída C

> 125 cc

≤ 125 cc

Min.

Max.

Min.

Max.

1

H-V (3)

(3)

—

(3)

—

2

H-3R a 3L

19,2

—

12,8

—

3

H-6R a 6L

6,4

—

4,16

—

6

2U-V

1,92

—

1,28

—

7

4D-V

—

(4)

—

(4)

Minimální svítivost maxima

51,2

—

32

—

Maximální svítivost

—

180,0

—

180,0

Image

Image

---

(1)  Svítivost v bodě H-V musí být rovna nebo větší než 80 % maximální svítivosti ve stopě svazku.

(2)  Svítivost v bodě 4d-v musí být rovna nebo menší než 30 % maximální svítivosti ve stopě svazku.

(3)  Svítivost v bodě H-V musí být rovna nebo větší než 80 % maximální svítivosti ve stopě svazku.

(4)  Svítivost v bodě 4D-V musí být rovna nebo menší než 30 % maximální svítivosti ve stopě svazku.

---

PŘÍLOHA 4

ZKOUŠKY STÁLOSTI FOTOMETRICKÝCH PARAMETRŮ SVĚTLOMETŮ ZA PROVOZU

ZKOUŠKY ÚPLNÝCH SVĚTLOMETŮ TŘÍDY B, C A D

Poté, co byly za použití postupů předepsaných v tomto nařízení změřeny u svazku dálkového světla v bodě Emax a u svazku potkávacího světla v bodech HV, 50R, 50L a B50 fotometrické hodnoty, zkouší se na vzorku úplného světlometu stálost fotometrických parametrů za provozu. Pod pojmem „úplný světlomet“ se rozumí vlastní úplný světlomet, včetně těch okolních součástí tělesa a žárovek, které by mohly ovlivnit jeho rozptyl tepla.

1.   ZKOUŠKA STÁLOSTI FOTOMETRICKÝCH PARAMETRŮ

Zkouška se provádí v suchém a klidném ovzduší při teplotě okolí 23 ± 5 °C, přičemž úplný světlomet je namontován na podstavě, která představuje správnou montáž na vozidle.

1.1.   Čistý světlomet

Světlomet se ponechává v činnosti po dobu 12 hodin, jak je předepsáno v odstavci 1.1.1., a kontroluje se, jak je předepsáno v odstavci 1.1.2.

1.1.1.   Zkušební postup (1)

Světlomet se ponechá v činnosti po stanovenou dobu tak, aby:

| a) | v případě, že se má schválit pouze jedna světelná funkce (dálkové nebo potkávací světlo nebo přední mlhové světlo), bylo po předepsanou dobu rozsvíceno příslušné vlákno (2), |
| --- | --- |

a)

v případě, že se má schválit pouze jedna světelná funkce (dálkové nebo potkávací světlo nebo přední mlhové světlo), bylo po předepsanou dobu rozsvíceno příslušné vlákno (2),

| b) | v případě světlometu s potkávacím světlem a jedním nebo více dálkovými světly nebo v případě světlometu s potkávacím světlem a předním mlhovým světlem:






  i) | světlomet se až do dosažení stanovené doby podrobí následujícímu cyklu:
  15 minut se svítícím vláknem potkávacího světla;
  5 minut se všemi vlákny svítícími; |
| --- | --- | --- |

b)

v případě světlometu s potkávacím světlem a jedním nebo více dálkovými světly nebo v případě světlometu s potkávacím světlem a předním mlhovým světlem:

i)

světlomet se až do dosažení stanovené doby podrobí následujícímu cyklu:

15 minut se svítícím vláknem potkávacího světla;

5 minut se všemi vlákny svítícími;

| ii) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla) (současně); |
| --- | --- |

ii)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla) (současně);

| c) | v případě světlometu s předním mlhovým světlem a jedním nebo více dálkovými světly:






  i) | světlomet se až do dosažení stanovené doby podrobí následujícímu cyklu:
  15 minut se svítícím vláknem předního mlhového světla;
  5 minut se všemi vlákny svítícími; |
| --- | --- | --- |

c)

v případě světlometu s předním mlhovým světlem a jedním nebo více dálkovými světly:

i)

světlomet se až do dosažení stanovené doby podrobí následujícímu cyklu:

15 minut se svítícím vláknem předního mlhového světla;

5 minut se všemi vlákny svítícími;

| ii) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze přední mlhové světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. přední mlhové světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla) (současně); |
| --- | --- |

ii)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze přední mlhové světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. přední mlhové světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla) (současně);

| d) | v případě světlometu s potkávacím světlem, jedním nebo více dálkovými světly a předním mlhovým světlem:






  i) | světlomet se až do dosažení stanovené doby podrobí následujícímu cyklu:
  15 minut se svítícím vláknem potkávacího světla;
  5 minut se všemi vlákny svítícími; |
| --- | --- | --- |

d)

v případě světlometu s potkávacím světlem, jedním nebo více dálkovými světly a předním mlhovým světlem:

i)

světlomet se až do dosažení stanovené doby podrobí následujícímu cyklu:

15 minut se svítícím vláknem potkávacího světla;

5 minut se všemi vlákny svítícími;

| ii) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla), zatímco přední mlhové světlo se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a po dobu činnosti dálkového světla; |
| --- | --- |

ii)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla), zatímco přední mlhové světlo se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a po dobu činnosti dálkového světla;

| iii) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze přední mlhové světlo (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby přední mlhové světlo, zatímco dálkové světlo (světla) se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a v průběhu činnosti potkávacího světla; |
| --- | --- |

iii)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze přední mlhové světlo (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby přední mlhové světlo, zatímco dálkové světlo (světla) se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a v průběhu činnosti potkávacího světla;

| iv) | jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo nebo pouze dálkové světlo (světla) (3) nebo pouze přední mlhové světlo (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) postupně po třetinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo, po třetinu doby dálkové světlo (světla) a po třetinu doby přední mlhové světlo. |
| --- | --- |

iv)

jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo nebo pouze dálkové světlo (světla) (3) nebo pouze přední mlhové světlo (3), provede se zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) postupně po třetinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo, po třetinu doby dálkové světlo (světla) a po třetinu doby přední mlhové světlo.

1.1.1.2.   Zkušební napětí

Napětí se nastaví tak, aby poskytovalo 90 % maximálního příkonu stanoveného pro používanou žárovku (žárovky) v nařízení č. 37.

Příkon musí ve všech případech odpovídat příslušné hodnotě žárovky o jmenovitém napětí 12 V, ledaže žadatel o schválení uvede, že se světlomet může používat při napětí jiném.

1.1.2.   Zkušební výsledky

1.1.2.1.   Vizuální prohlídka

Poté, co se světlomet při teplotě okolí ustálí, očistí se rozptylové sklo a případné vnější sklo čistou zvlhčenou bavlněnou tkaninou. Světlomet se potom prohlédne, přičemž na rozptylovém skle ani na případném vnějším skle nesmějí být patrné žádné deformace, trhliny ani barevné změny.

1.1.2.2.   Fotometrická zkouška

Ke splnění požadavků tohoto nařízení se ověří fotometrické hodnoty v těchto bodech:

u světlometu třídy B:

potkávací světlo: 50R – 50L – B50 – HV,

dálkové světlo: bod Emax,

u světlometu třídy C nebo D:

potkávací světlo: 0,86D/3,5R – 0,86D/3,5L – 0,50U/1,5L a 1,5R – HV,

dálkové světlo: bod Emax.

Má-li se vzít v úvahu případná deformace podstavy světlometu působením tepla, je možno provést i jiné zaměření (změny polohy linie rozhraní se týká odstavec 2 této přílohy).

Mezi fotometrickými charakteristikami a hodnotami zjištěnými před zkouškou je přípustný rozdíl 10 % (zahrnující i odchylky fotometrických postupů).

1.2.   Znečištěný světlomet

Po zkoušení, jak je stanoveno výše v odstavci 1.1., se světlomet po přípravě podle odstavce 1.2.1. ponechá po dobu 1 hodiny v provozu, jak je uvedeno výše v odstavci 1.1.1., a zkontroluje se, jak je předepsáno v odstavci 1.1.2.

1.2.1.   Příprava světlometu

1.2.1.1.   Zkušební směs

1.2.1.1.1.   Pro světlomet s vnějším rozptylovým sklem ze skla:

Pro nanesení na světlomet se připraví směs vody a znečišťovacího prostředku, která sestává z:

9 hmotnostních dílů křemenného písku o velikosti částic 0 – 100 μm,

1 hmotnostní díl uhlíkového prachu rostlinného původu (z bukového dřeva) o velikosti částic 0 – 100 μm,

0,2 hmotnostního dílu NaCMC (4) a

vhodného množství destilované vody o vodivosti ≤ 1 mS/m.

Směs nesmí být starší než 14 dní.

1.2.1.1.2.   Pro světlomet s vnějším rozptylovým sklem z plastu:

Pro nanesení na světlomet se připraví směs vody a znečišťovacího prostředku, která sestává z:

9 hmotnostních dílů křemenného písku o velikosti částic 0 – 100 μm,

1 hmotnostní díl uhlíkového prachu rostlinného původu (z bukového dřeva) o velikosti částic 0 – 100 μm,

0,2 hmotnostního dílu NaCMC (4),

13 hmotnostních dílů destilované vody o vodivosti ≤ 1 mS/m a

2 ± 1 hmotnostních dílů povrchově aktivní látky (5).

Směs nesmí být starší než 14 dní.

1.2.1.2.   Nanesení zkušební směsi na světlomet

Zkušební směs se rovnoměrně nanese na celou svítivou plochu světlometu a nechá se zaschnout. Tento postup se opakuje tak dlouho, dokud hodnota osvětlení nepoklesne na 15 – 20 % hodnot naměřených za podmínek uvedených v této příloze ve všech těchto bodech:

u světlometu třídy B:

potkávací/dálkové světlo a pouze dálkové světlo: bod Emax,

pouze potkávací světlo: B 50 a 50 V,

u světlometu třídy C nebo D:

potkávací/dálkové světlo a pouze dálkové světlo: bod Emax,

pouze potkávací světlo: 0,50U/1,5L a 1,5R a 0,86D/V.

1.2.1.3.   Měřicí zařízení

Měřicí zařízení musí být rovnocenné zařízení použitému při schvalovacích zkouškách světlometu. Pro fotometrické ověření se použije standardní (referenční) žárovka.

2.   ZKOUŠKA ZMĚNY SVISLÉ POLOHY ROZHRANÍ VLIVEM TEPLA

Při této zkoušce se ověřuje, zda svislý posuv rozhraní vyvolaný vlivem tepla nepřekračuje hodnotu, jež je pro potkávací světlomet v provozu stanovena.

Světlomet zkoušený podle odstavce 1 se podrobí zkoušce popsané v odstavci 2.1., aniž se ze zkušebního upínacího přípravku vyjme nebo se nově seřídí.

2.1.   Zkouška

Zkouška se provádí se v suchém a klidném ovzduší při teplotě okolí 23 ± 5 °C.

Za použití sériově vyrobené žárovky zahořené po dobu alespoň jedné hodiny se světlomet uvede do provozu s potkávacím světlem, aniž se předtím odmontuje z upínacího přípravku nebo se vůči němu nově seřídí. (Napětí se pro účely této zkoušky nastaví tak, jak je uvedeno v odstavci 1.1.1.2.) Poloha rozhraní se v jeho vodorovné části (mezi svislicemi procházejícími v případě světlometu třídy B body 50 L a 50 R a v případě světlometu třídy C nebo D body 3,5 L a 3,5 R) ověří po 3 minutách (r3) a dále pak po 60 minutách (r60) provozu.

K měření změny polohy rozhraní, jak je uvedeno výše, se použije kterákoliv metoda, která poskytuje přijatelně přesné a reprodukovatelné výsledky.

2.2.   Výsledky zkoušky

2.2.1.   Výsledek v miliradiánech (mrad) se pro potkávací světlo považuje za přijatelný pouze tehdy, není-li zjištěná absolutní hodnota ΔrI = |r3 – r60| větší než 1,0 mrad (ΔrI ≤ 1,0 mrad).

2.2.2.   Pokud je tato hodnota větší než 1,0 mrad, avšak nepřevyšuje 1,5 mrad (1,0 mrad < ΔrI ≤ 1,5 mrad), vyzkouší se podle odstavce 2.1. druhý světlomet, který byl předtím pro stabilizaci polohy mechanických částí světlometu na podstavci reprezentativním pro správnou montáž na vozidle před zkouškou třikrát po sobě podroben níže popsanému cyklu:

potkávací světlo po dobu 1 hodiny zapnuto (napětí se upraví podle odstavce 1.1.1.2.),

přestávka v trvání jedné hodiny.

Typ světlometu se považuje za přijatelný, není-li průměr absolutní hodnoty ΔrI, naměřené u prvého vzorku, a ΔrII, naměřené u druhého vzorku, větší než 1,0 mrad:

Formula

---

(1)  Rozpis zkoušky viz příloha 8 tohoto nařízení.

(2)  Pokud zkoušený světlomet zahrnuje signální svítilny, musejí být tyto svítilny během zkoušky rozsvíceny. V případě směrového světla musí být toto světlo v činnosti v blikavém režimu, přičemž poměr dob zapnuto/vypnuto je přibližně jedna ku jedné.

(3)  Pokud mají být najednou žhavena dvě nebo více vláken za současného použití světelné houkačky, nepovažuje se to za obvyklé současné použití vláken.

(4)  NaCMC značí sodnou sůl karboxymethylcelulózy, běžně označované symbolem CMC. NaCMC pro směsi nečistot má v 2 % roztoku při 20 °C stupeň substituce 0,6 – 0,7 a viskozitu 200 – 300 cP.

(5)  Odchylka u množství je dána požadavkem, aby byly nečistoty správně rozetřeny po celém plastovém rozptylovém skle.

---

PŘÍLOHA 5

MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA POSTUPY KONTROLY SHODY VÝROBY

1.   VŠEOBECNĚ

1.1.   Požadavky na shodu výroby se považují z mechanického i geometrického hlediska za splněné, nepřekračují-li rozdíly nevyhnutelné výrobní odchylky v rámci požadavků tohoto nařízení. Tato podmínka platí také pro barvu.

Pokud jde o fotometrické parametry, shoda hromadně vyráběných světlometů se nezpochybní, jestliže při zkoušení fotometrických parametrů náhodně vybraného světlometu vybaveného standardní (referenční) žárovkou:

1.2.1.   v případě světlometu třídy A se žádná měřená hodnota neodchyluje nepříznivě od hodnoty předepsané tímto nařízením o více než 20 %;

v případě světlometu třídy B, C nebo D:

1.2.2.1.   se žádná měřená hodnota neodchyluje nepříznivě od hodnoty předepsané tímto nařízením o více než 20 %, přičemž u hodnoty v pásmu III (v případě světlometu třídy B) respektive v pásmu 1 (v případě světlometu třídy C nebo D) nesmí nepříznivá odchylka překračovat hodnotu

0,3 luxu odpovídá 20 % resp.

0,45 luxu odpovídá 30 %,

1.2.2.2.   a jestliže u dálkového světla s HV ležícím uvnitř izoluxy 0,75 Emax je pro fotometrické hodnoty v libovolném měřicím bodě podle odstavců 6.2.3.2. 6.3.2.2. tohoto nařízení dodržena u maximálních hodnot odchylka +20 % a u minimálních hodnot odchylka –20 %.

1.2.3.   Pokud výsledky výše uvedených zkoušek požadavky nesplňují, zkoušky se zopakují za použití jiné standardní žárovky.

1.3.   K ověření změny svislé polohy rozhraní vlivem tepla se použije tento postup (platí pouze pro světlomety třídy B, C a D):

Jeden ze vzorků světlometu se potom, co byl třikrát po sobě podroben cyklu podle odstavce 2.2.2. přílohy 4, odzkouší postupem uvedeným v odstavci 2.1. přílohy 4.

Světlomet se považuje za vyhovující, nepřekračuje-li hodnota Δr úhel 1,5 mrad.

Pokud tato hodnota úhel 1,5 mrad překračuje, není však větší než 2,0 mrad, podrobí se zkoušce druhý vzorek, přičemž průměr absolutních hodnot zjištěných u obou vzorků nesmí překračovat hodnotu 1,5 mrad.

1.4.   Světlomety se zjevnými vadami se neberou v úvahu.

2.   MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA OVĚŘOVÁNÍ SHODY VÝROBCEM

U každého typu světlometu je držitel schvalovací značky povinen provádět v přiměřených intervalech přinejmenším následující zkoušky. Zkoušky se provádějí podle ustanovení tohoto nařízení.

Jestliže kterýkoliv vzorek vykazuje vůči typu zkoušky neshodu, vezmou se ke zkoušení další vzorky. Výrobce přijme opatření k zajištění shody dotčené výroby.

2.1.   Povaha zkoušek

Zkoušky shody se v tomto nařízení týkají fotometrických charakteristik a v případě světlometů třídy B, C a D ověřování změn svislé polohy rozhraní vlivem tepla.

2.2.   Metody používané při zkouškách

2.2.1.   Zkoušky se obecně provádějí v souladu s metodami stanovenými v tomto nařízení.

2.2.2.   Při kterékoliv zkoušce shody prováděné výrobcem je možno se souhlasem příslušného orgánu odpovědného za schvalovací zkoušky použít rovnocenné metody. Výrobce je povinen prokázat, že použité metody jsou rovnocenné těm, které jsou stanoveny v tomto nařízení.

2.2.3.   Při uplatňování odstavců 2.2.1. a 2.2.2. se vyžaduje pravidelná kalibrace zkušební aparatury a její korelace s měřením, které provádí příslušný orgán.

2.2.4.   Ve všech případech se musejí jako referenční metody používat metody stanovené tímto nařízením, a to zejména pro účely správního ověřování a výběru vzorků.

2.3.   Povaha výběru vzorků

Vzorky světlometů se vybírají náhodně z výroby rovnoměrné šarže. Rovnoměrnou šarží se rozumí soubor světlometů téhož typu definovaných podle výrobních postupů výrobce.

Hodnocení musí obecně pokrývat sériovou výrobu z jednotlivých závodů. Výrobce však může pro týž typ spojit dohromady záznamy z více závodů, pokud se v těchto závodech uplatňuje stejný systém řízení jakosti.

2.4.   Měřené a zaznamenávané fotometrické charakteristiky

U vybraných světlometů se provedou fotometrická měření v bodech stanovených v tomto nařízení, přičemž se měření omezuje na body:

2.4.1.   u světlometů třídy A: HV, LH, RH, 12,5L a 12,5R,

2.4.2.   u světlometů třídy B: v případě dálkového světla Emax, HV (1), v případě potkávacího světla HV, 50R, 50L.

2.4.3.   u světlometů třídy C a D: v případě dálkového světla Emax, HV (1) a v případě potkávacího světla HV, 0,86D/3,5R, 0,86D/3,5L.

2.5.   Kritéria přijatelnosti

Výrobce je povinen zajistit, aby byly výsledky zkoušek statisticky vyhodnoceny a aby byla v součinnosti s příslušným orgánem definována kritéria přijatelnosti jeho výrobků tak, aby byly splněny specifikace pro ověřování shody výrobků stanovené v odstavci 9.1. tohoto nařízení.

Kritéria přijatelnosti musejí zajišťovat, že na hladině spolehlivosti 95 % bude pravděpodobnost, že výrobek při namátkové kontrole vyhoví podle přílohy 7 (první výběr vzorků), činit alespoň 0,95.

---

(1)  Pokud je dálkové světlo sloučené s potkávacím světlem, je HV pro dálkové světlo týmž měřicím bodem jako pro světlo potkávací.

---

PŘÍLOHA 6

POŽADAVKY NA SVĚTLOMETY S PLASTOVÝMI ROZPTYLOVÝMI SKLY – ZKOUŠENÍ VZORKŮ ROZPTYLOVÉHO SKLA NEBO MATERIÁLU A CELÝCH SVĚTLOMETŮ

1.   VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE

1.1.   Vzorky poskytnuté podle odstavce 2.2.4. tohoto nařízení musejí vyhovovat specifikacím uvedeným dále v odstavcích 2.1. až 2.5.

1.2.   Oba vzorky celých světlometů poskytnuté podle odstavce 2.2.3. tohoto nařízení, jejichž rozptylová skla jsou zhotovena z plastu, musejí z hlediska materiálu rozptylového skla vyhovovat specifikacím stanoveným dále v odstavci 2.6.

1.3.   Vzorky plastových rozptylových skel nebo vzorky materiálu se – společně s odrážečem, pokud se na něj montují – podrobí schvalovacím zkouškám v časovém pořadí, jak je vyznačeno v tabulce A v dodatku 1 této přílohy.

1.4.   Pokud však výrobce světlometu doloží, že výrobek již s kladným výsledkem prošel zkouškami předepsanými dále v odstavcích 2.1. až 2.5. nebo rovnocennými zkouškami podle jiného nařízení, nemusejí se tyto zkoušky opakovat; povinné jsou pak pouze zkoušky předepsané v dodatku 1 v tabulce B.

2.   ZKOUŠKY

2.1.   Odolnost vůči změnám teploty

2.1.1.   Zkoušky

Tři nové vzorky (rozptylová skla) se podle níže uvedeného programu podrobí pěti cyklům změny teploty a vlhkosti:

3 hodiny při teplotě 40 ± 2 °C a relativní vlhkosti 85 – 95 %,

1 hodina při teplotě 23 ± 5 °C a relativní vlhkosti 60 – 75 %,

15 hodin při teplotě –30 ± 2 °C,

1 hodina při teplotě 23 ± 5 °C a relativní vlhkosti 60 – 75 %,

3 hodiny při teplotě 80 ± 2 °C;

1 hodina při teplotě 23 ± 5 °C a relativní vlhkosti 60 – 75 %.

Před touto zkouškou se vzorky uchovávají po dobu nejméně čtyř hodin při teplotě 23 ± 5 °C a relativní vlhkosti 60 – 75 %.

Pozn: Doba jedné hodiny při teplotě 23 ± 5 °C zahrnuje dobu potřebnou k přechodu z jedné teploty na druhou, aniž by se projevilo působení teplotního šoku.

2.1.2.   Fotometrická měření

2.1.2.1.   Metoda

Fotometrická měření se na vzorcích provádějí před zkouškou a po ní.

Při měření se používá standardní (referenční) svítilna/světlomet a měření se provádí v těchto bodech:

u světlometů třídy B v bodech B 50, 50L a 50R; u světlometů třídy C nebo D v případě světlometu potkávacího světla nebo potkávacího/dálkového světla v bodech 0,86D/3,5R, 0,86D/3,5L, 0,50U/1,5L a 1,5R,

v případě dálkového světla dálkového světlometu nebo potkávacího/dálkového světlometu v bodě Emax.

2.1.2.2.   Výsledky

Rozdíl mezi fotometrickými hodnotami naměřenými u jednotlivých vzorků před zkouškou a po ní nesmí včetně odchylek použitého fotometrického měřicího postupu překračovat 10 %.

2.2.   Odolnost vůči povětrnostním vlivům a chemickým činidlům

2.2.1.   Odolnost vůči povětrnostním vlivům

Tři nové vzorky rozptylových skel nebo materiálu se vystaví záření zdroje, u nějž je spektrální rozložení energie podobné jako u absolutně černého tělesa o teplotě mezi 5 500 a 6 000 K. Mezi zdroj a vzorky se umístí vhodné filtry tak, aby se co nejvíce omezilo záření o vlnových délkách kratších než 295 nm a delších než 2 500 nm. Vzorky se vystaví osvětlení o intenzitě 1 200 ± 200 W/m2 po dobu potřebnou k tomu, aby obdržená světelná energie činila 4 500 ± 200 MJ/m2. Uvnitř krytu musí teplota měřená na černém panelu umístěném na stejné úrovni jako vzorky činit 50 ± 5 °C. Pro zajištění rovnoměrné expozice se vzorky otáčejí kolem zdroje záření rychlostí 1 až 5 ot./min.

Vzorky se ostřikují destilovanou vodou o vodivosti nižší než 1 mS/m a teplotě 23 ± 5 °C, a to v tomto cyklu:

postřik 5 minut, sušení 25 minut.

2.2.2.   Odolnost vůči chemickým činidlům

Po provedení zkoušky podle odstavce 2.2.1. a měření popsaného níže v odstavci 2.2.3.1. se na vnější povrch zkoušené trojice vzorků působí postupem uvedeným v odstavci 2.2.2.2 za použití roztoku o složení stanoveném níže v odstavci 2.2.2.1.

2.2.2.1.   Zkušební směs

Zkušební směs se skládá z 61,5 % n-heptanu, 12,5 % toluenu, 7,5 % ethyltetrachloridu, 12,5 % trichlorethylenu a 6 % xylenu (vše v objemových procentech).

2.2.2.2.   Nanesení zkušební směsi

Bavlněná tkanina (podle normy ISO 105) se v roztoku popsaném výše v odstavci 2.2.2.1. smočí tak, aby se jím nasytila, 10 sekund se jí potírá vnější přední strana vzorku pod tlakem 50 N/cm2, což na zkušebním povrchu 14 x 14 mm odpovídá síle 100 N, a nechá se 10 minut působit.

Během těchto 10 minut se tkanina znovu smočí roztokem tak, aby složení nanášené tekutiny soustavně odpovídalo předpisu pro zkušební roztok

Během působení je povoleno kompenzovat tlak působící na vzorek tak, aby nedocházelo ke vzniku trhlin.

2.2.2.3.   Čištění

Na konci působení zkušebního roztoku se vzorky na vzduchu osuší a při teplotě 23 ± 5 °C se omyjí roztokem podle odstavce 2.3. (odolnost vůči detergentům).

Potom se vzorky při teplotě 23 ± 5 °C pečlivě opláchnou destilovanou vodou o obsahu nečistot menším než 0,2 % a otřou se měkkou tkaninou.

2.2.3.   Výsledky

2.2.3.1.   Po zkoušce odolnosti vůči povětrnostním vlivům musí být vnější povrch vzorků prostý trhlin, škrábnutí, naštípnutí a deformací a průměrná změna propustnosti Formula stanovená na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 této přílohy nesmí překračovat hodnotu 0,020 (Δtm ≤ 0,020).

2.2.3.2.   Po zkoušce odolnosti vůči chemickým činidlům musejí být vzorky prosté jakýchkoliv stop chemického narušení, které by mohlo způsobovat změny rozptylu světelného toku, jehož průměrná změna Formula stanovená na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 této přílohy nesmí překračovat hodnotu 0,020 (Δdm ≤ 0,020).

2.3.   Odolnost vůči detergentům a uhlovodíkům

2.3.1.   Odolnost vůči detergentům

Vnější povrch tří vzorků (rozptylových skel nebo materiálu) se zahřeje na teplotu 50 ± 5 °C a na pět minut se ponoří do směsi 99 dílů destilované vody obsahující nejvýše 0,02 % nečistot a 1 dílu alkylarylsulfonátu, temperované na teplotu 23 ± 5 °C.

Koncem zkoušky se vzorky osuší při teplotě 50 ± 5 °C.

Povrch vzorků se očistí vlhkou tkaninou.

2.3.2.   Odolnost vůči uhlovodíkům

Vnější povrch těchto tří vzorků se potom po dobu jedné minuty lehce otírá bavlněnou tkaninou namočenou ve směsi 70 obj. % n-heptanu a 30 obj. % toluenu a nechá se na vzduchu zaschnout.

2.3.3.   Výsledky

Po postupném provedení obou výše uvedených zkoušek nesmí střední hodnota změny propustnosti Formula stanovená na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 této přílohy překračovat hodnotu 0,010 (Δtm ≤ 0,010).

2.4.   Odolnost vůči mechanickému narušení

2.4.1.   Metoda mechanického narušení

Vnější povrch tří nových vzorků (rozptylových skel) se podrobí zkoušce rovnoměrného mechanického narušení za použití metody popsané v dodatku 3 této přílohy.

2.4.2.   Výsledky

Po této zkoušce se postupem uvedeným v dodatku 2 na ploše stanovené v odstavci 2.2.4.1.1 tohoto nařízení změří změny:

| propustnosti | : | |
| --- | --- | --- |
| a rozptylu | : | |

propustnosti

:

Formula

a rozptylu

:

Formula

Střední hodnota u těchto tří vzorků musí splňovat podmínku:

Δtm ≤ 0,100;

Δdm ≤ 0,050.

2.5.   Zkouška přilnavosti případných nátěrů

2.5.1.   Příprava vzorku

Na nátěru se plocha o velikosti 20 mm x 20 mm rozřeže holicí čepelkou nebo jehlou na mřížku se čtvercovými okénky o velikosti přibližně 2 mm x 2 mm. Na čepelku, respektive jehlu se působí takovým tlakem, aby se prořízl alespoň nátěr.

2.5.2.   Popis zkoušky

Použije se lepicí páska o přilnavosti 2 N na cm šířky ± 20 %, měřeno za standardizovaných podmínek stanovených v dodatku 4 této přílohy. Tato lepicí páska, jejíž šířka je alespoň 25 mm, se přinejmenším 5 minut tiskne na povrch upravený podle odstavce 2.5.1.

Konec lepicí pásky se potom zatíží tak, aby byla síla přilnavosti k uvažovanému povrchu vyrovnána silou kolmou k tomuto povrchu. V tomto stadiu se páska odtrhává rovnoměrnou rychlostí 1,5 ± 0,2 m/s.

2.5.3.   Výsledky

Mřížkovaná plocha nesmí být nijak výrazně poškozena. Přípustné je poškození na průsečících mezi čtverci nebo na hranách řezů, pokud velikost poškozené plochy nepřekračuje 15 % mřížkované plochy.

2.6.   Zkoušky úplného světlometu s plastovým rozptylovým sklem

2.6.1.   Odolnost povrchu rozptylového skla vůči mechanickému narušení

2.6.1.1.   Zkoušky

Rozptylové sklo vzorku světlometu č. 1 se podrobí zkoušce popsané výše v odstavci 2.4.1.

2.6.1.2.   Výsledky

Po zkoušce nesmějí výsledky fotometrických měření světlometu provedených podle tohoto nařízení překračovat maximální hodnotu předepsanou pro bod HV o více než 30 % a u bodů 50 L a 50 R v případě světlometu třídy B respektive 0,86D/3,5R, 0,86D/3,5L v případě světlometu třídy C nebo D nesmějí ležet níže než 10 % pod minimálními předepsanými hodnotami.

2.6.2.   Zkouška přilnavosti případného nátěru

Rozptylové sklo vzorku světlometu č. 2 se podrobí zkoušce popsané výše v odstavci 2.5.

3.   OVĚŘENÍ SHODY VÝROBY

Z hlediska materiálů používaných pro výrobu rozptylových skel se světlomety ze série považují za vyhovující tomuto předpisu, jestliže:

3.1.1.   po zkoušce odolnosti vůči chemickým činidlům a zkoušce odolnosti vůči detergentům a uhlovodíkům nevykazuje vnější povrch vzorků žádné trhliny, odštípnutí ani deformace viditelné pouhým okem (viz odstavce 2.2.2, 2.3.1 a 2.3.2.);

3.1.2.   po zkoušce podle odstavce 2.6.1.1 leží fotometrické hodnoty zjištěné v měřicích bodech uvažovaných v odstavci 2.6.1.2 v mezích, jež jsou pro shodu výroby tímto nařízením stanoveny.

3.2.   Pokud výsledky zkoušek požadavky nesplňují, zopakují se zkoušky na jiném vzorku náhodně vybraných světlometů.

DODATEK 1

ČASOVÉ POŘADÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK

A.   Zkoušky plastů (rozptylová skla nebo vzorky materiálu dodané podle odstavce 2.2.4. tohoto nařízení)

| Vzorky — Zkoušky | Rozptylová skla nebo vzorky materiálu | Rozptylová skla |
| --- | --- | --- |
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| 1.1. | Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.) |

Vzorky — Zkoušky

Rozptylová skla nebo vzorky materiálu

Rozptylová skla

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

1.1.

Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.)

x

x

x

| 1.1.1. | Změna teploty (odstavec 2.1.1.) |
| --- | --- |

1.1.1.

Změna teploty (odstavec 2.1.1.)

x

x

x

| 1.1.2. | Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.) |
| --- | --- |

1.1.2.

Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.)

x

x

x

| 1.2.1. | Měření propustnosti |
| --- | --- |

1.2.1.

Měření propustnosti

x

x

x

x

x

x

x

x

x

| 1.2.2. | Měření rozptylu |
| --- | --- |

1.2.2.

Měření rozptylu

x

x

x

x

x

x

| 1.3. | Povětrnostní vlivy (odstavec 2.2.1.) |
| --- | --- |

1.3.

Povětrnostní vlivy (odstavec 2.2.1.)

x

x

x

| 1.3.1. | Měření propustnosti |
| --- | --- |

1.3.1.

Měření propustnosti

x

x

x

| 1.4. | Chemická činidla (odstavec 2.2.2.) |
| --- | --- |

1.4.

Chemická činidla (odstavec 2.2.2.)

x

x

x

| 1.4.1. | Měření rozptylu |
| --- | --- |

1.4.1.

Měření rozptylu

x

x

x

| 1.5. | Detergenty (odstavec 2.3.1.) |
| --- | --- |

1.5.

Detergenty (odstavec 2.3.1.)

x

x

x

| 1.6. | Uhlovodíky (odstavec 2.3.2.) |
| --- | --- |

1.6.

Uhlovodíky (odstavec 2.3.2.)

x

x

x

| 1.6.1. | Měření propustnosti |
| --- | --- |

1.6.1.

Měření propustnosti

x

x

x

| 1.7. | Narušení (odstavec 2.4.1.) |
| --- | --- |

1.7.

Narušení (odstavec 2.4.1.)

x

x

x

| 1.7.1. | Měření propustnosti |
| --- | --- |

1.7.1.

Měření propustnosti

x

x

x

| 1.7.2. | Měření rozptylu |
| --- | --- |

1.7.2.

Měření rozptylu

x

x

x

| 1.8. | Přilnavost (odstavec 2.5.) |
| --- | --- |

1.8.

Přilnavost (odstavec 2.5.)

x

B.   Zkoušky úplných světlometů (dodaných podle odstavce 2.2.3. tohoto nařízení)

| Zkoušky | Úplný světlomet |
| --- | --- |
| Vzorek č. |
| 1 | 2 |
| 2.1. | Narušení (odstavec 2.6.1.1) |

Zkoušky

Úplný světlomet

Vzorek č.

1

2

2.1.

Narušení (odstavec 2.6.1.1)

x

| 2.2. | Fotometrie (odstavec 2.6.1.2) |
| --- | --- |

2.2.

Fotometrie (odstavec 2.6.1.2)

x

| 2.3. | Přilnavost (odstavec 2.6.2) |
| --- | --- |

2.3.

Přilnavost (odstavec 2.6.2)

x

DODATEK 2

METODA MĚŘENÍ ROZPTYLU A PROPUSTNOSTI SVĚTLA

1.   ZAŘÍZENÍ (viz obrázek)

Svazek kolimátoru K o polodivergenci β/2 = 17,4 × 104 rad je omezen clonou Dτ s otvorem 6 mm, proti kterému je umístěn stojan se vzorkem.

Clonu Dτ spojuje se snímačem spojná achromatická čočka L2, jejíž průměr vyhovuje požadavku, že necloní světlo rozptylované vzorkem v kuželu o vrcholovém poloúhlu β/2 = 14°.

Do obrazové ohniskové roviny čočky L2 se umístí prstencová clona DD o úhlech αo/2 = 1° a αmax/2 = 12°.

Nepropustná středová část clony slouží k tomu, aby se vyloučilo světlo přicházející přímo ze světelného zdroje. Musí být možno ji vyjmout ze světelného svazku takovým způsobem, aby se vrátila přesně do své výchozí polohy.

Vzdálenost L2 Dτ a ohnisková vzdálenost F2
   (1) čočky L2 se volí tak, aby obraz Dτ zcela pokrýval snímač R.

Přiřadíme-li počátečnímu dopadajícímu toku velikost 1 000 jednotek, musí být absolutní přesnost každého měření lepší než 1 jednotka.

2.   MĚŘENÍ

Provádějí se tato měření:

| Měření | se vzorkem | se středovou částí DD | Zjišťovaná veličina |
| --- | --- | --- | --- |
| T1 | ne | ne | Počáteční dopadající tok světla |
| T2 | ano
  (před zkouškou) | ne | Tok světla propuštěný novým materiálem v poli 24° |
| T3 | ano
  (po zkoušce) | ne | Tok světla propuštěný zkoušeným materiálem v poli 24° |
| T4 | ano
  (před zkouškou) | ano | Tok světla rozptylovaný novým materiálem |
| T5 | ano
  (po zkoušce) | ano | Tok světla rozptylovaný zkoušeným materiálem |

Měření

se vzorkem

se středovou částí DD

Zjišťovaná veličina

T1

ne

ne

Počáteční dopadající tok světla

T2

ano

(před zkouškou)

ne

Tok světla propuštěný novým materiálem v poli 24°

T3

ano

(po zkoušce)

ne

Tok světla propuštěný zkoušeným materiálem v poli 24°

T4

ano

(před zkouškou)

ano

Tok světla rozptylovaný novým materiálem

T5

ano

(po zkoušce)

ano

Tok světla rozptylovaný zkoušeným materiálem

Image

---

(1)  Pro čočku L2 se doporučuje ohnisková vzdálenost zhruba 80 mm.

DODATEK 3

METODA ZKOUŠENÍ POSTŘIKEM

1.   ZKUŠEBNÍ ZAŘÍZENÍ

1.1.   Stříkací pistole

Stříkací pistole se osadí tryskou o průměru 1,3 mm umožňující dosahovat při pracovním tlaku 6,0 –0 +0,5 barů průtokové rychlosti 0,24 ± 0,02 l/min.

Za těchto provozních podmínek musí mít vzorek kužele vytvořený na povrchu, který je účinkům vystaven na vzdálenost 380 ± 10 mm od trysky, průměr 170 ± 50 mm.

1.2.   Zkušební směs

Zkušební směs sestává z:

křemenného písku tvrdosti 7 na Mohrově stupnici a velikosti zrna mezi 0 a 0,2 mm a s téměř běžným rozložením s hodnotou úhlového faktoru 1,8 až 2 a

vody o tvrdosti nepřesahující 205 g/m3, přičemž směs obsahuje 25 g písku na litr vody.

2.   ZKOUŠKA

Vnější povrch rozptylového skla světlometů se jednou nebo několikrát vystaví pískovému proudu získanému tak, jak je uvedeno výše. Proud se směruje téměř kolmo na zkoušený povrch.

Narušení se zjišťuje pomocí jednoho nebo několika vzorků skla umístěných jako referenční do blízkosti zkoušených rozptylových skel. Směs se stříká tak dlouho, dokud změna rozptylu světla u měřeného vzorku resp. vzorků, měřená postupem uvedeným v dodatku 2, nesplňuje podmínku

Formula

K ověření, že je celý zkoušený povrch narušen stejnoměrně, je možno použít několik referenčních vzorků.

DODATEK 4

ZKOUŠKA PŘILNAVOSTI LEPICÍ PÁSKY

1.   ÚČEL

Touto metodou je možno stanovit za standardních podmínek lineární sílu, kterou lepicí páska lne ke skleněné desce.

2.   PRINCIP

Měření síly potřebné k odlepení lepicí pásky od skleněné desky pod úhlem 90°.

3.   STANOVENÉ POVĚTRNOSTNÍ PODMÍNKY

Podmínky vnějšího prostředí jsou: teplota 23 ± 5 °C, relativní vlhkost 65 ± 15 %.

4.   ZKUŠEBNÍ PÁSKY

Před zkouškou se zkoušený kotouč lepicí pásky nechá ve stanovených povětrnostních podmínkách (viz výše v odstavci 3) po dobu 24 hodin kondicionovat.

Z každého kotouče se zkouší pět zkušebních pásků, každý o délce 400 mm. Před odběrem těchto zkušebních pásků se z kotouče odvinou a zlikvidují první tři obvody.

5.   POSTUP

Zkouška se provádí za podmínek vnějšího prostředí stanovených v odstavci 3.

Pět zkušebních pásků se odebere při odvíjení lepicí pásky v radiálním směru rychlostí zhruba 300 mm/s a během 15 sekund se nanesou takto:

Páska se na sklo nanáší postupně tak, že se v podélném směru prstem bez přílišného tlaku tiskne tak, aby mezi páskou a skleněnou deskou nezůstávaly žádné vzduchové bublinky.

Soustava se v určených povětrnostních podmínkách ponechá 10 minut v klidu.

V rovině kolmé na osu zkušební pásky se od desky odlepí zhruba 25 mm zkušební pásky. Deska se upevní a volný konec pásky se ohne o 90°. Působí se silou tak, aby oddělovací čára mezi páskou a deskou byla na tuto sílu i na desku kolmá.

Táhne se tak, aby se páska odlepovala rychlostí 300 ± 30 mm/s, a zaznamenává se síla, která je k tomu zapotřebí.

6.   VÝSLEDKY

Získaných pět hodnot se seřadí podle velikosti a za výsledek měření se považuje jejich medián. Vyjadřuje se v newtonech na centimetr šířky pásky.

---

PŘÍLOHA 7

MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA ODBĚR VZORKŮ INSPEKTOREM

1.   VŠEOBECNĚ

1.1.   Požadavky shody se podle tohoto nařízení považují z mechanického a geometrického hlediska za splněné, jestliže rozdíly nepřesáhnou nevyhnutelné výrobní odchylky. Tato podmínka platí také pro barvu.

Pokud jde o fotometrické parametry, shoda hromadně vyráběných světlometů se nezpochybní, jestliže při zkoušení fotometrických parametrů náhodně vybraného světlometu vybaveného standardní žárovkou:

1.2.1.   v případě světlometu třídy A se žádná měřená hodnota neodchyluje nepříznivě od hodnoty předepsané tímto nařízením o více než 20 %;

v případě světlometu třídy B, C nebo D:

1.2.2.1.   se žádná měřená hodnota neodchyluje nepříznivě od hodnoty předepsané tímto nařízením o více než 20 %; u pásma III v případě světlometu třídy B, respektive u pásma I v případě světlometu třídy C nebo D se připouštějí tyto maximální hodnoty nepříznivých odchylek:

0,3 luxu odpovídá 20 % respektive

0,45 luxu odpovídá 30 %

1.2.2.2.   a jestliže u dálkového světla s bodem HV ležícím uvnitř izoluxy 0,75 Emax je pro fotometrické hodnoty v libovolném měřicím bodě podle odstavců 6.2.3.2 a 6.3.2.2. tohoto nařízení dodržena u maximálních hodnot odchylka +20 % a u minimálních hodnot odchylka –20 %.

1.2.3.   Pokud výsledky výše uvedených zkoušek nesplňují požadavky, zkoušky se zopakují s jinou standardní žárovkou.

1.2.4.   Světlomety se zjevnými vadami se neberou v úvahu.

2.   PRVNÍ ODBĚR VZORKŮ

Při prvním odběru vzorků se náhodně vyberou čtyři světlomety. První soubor dvou vzorků se označí písmenem A, druhý soubor dvou vzorků se označí písmenem B.

2.1.   Shoda se nezpochybní

Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů nezpochybní, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů v nepříznivém směru činí:

2.1.1.1.   soubor A

| A1: | jeden světlomet | | 0 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| A2: | oba světlomety | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | přejít k souboru B | | |

A1:

jeden světlomet

0 %

jeden světlomet

ne více než

20 %

A2:

oba světlomety

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

přejít k souboru B

2.1.1.2.   soubor B

| B1: | oba světlomety | | 0 % |
| --- | --- | --- | --- |

B1:

oba světlomety

0 %

2.2.   Shoda se zpochybní

Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů zpochybní a na výrobci se bude vyžadovat, aby zjednal nápravu, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů činí:

2.2.1.1.   soubor A

| A3: | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |
| | ale | ne více než | 30 % |

A3:

jeden světlomet

ne více než

20 %

jeden světlomet

více než

20 %

ale

ne více než

30 %

2.2.1.2.   soubor B

| B2: | v případě A2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| B3: | v případě A2 | | |
| | jeden světlomet | | 0 % |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |
| | ale | ne více než | 30 % |

B2:

v případě A2

jeden světlomet

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

jeden světlomet

ne více než

20 %

B3:

v případě A2

jeden světlomet

0 %

jeden světlomet

více než

20 %

ale

ne více než

30 %

2.3.   Schválení se odejme

Shoda se zpochybní a uplatní se odstavec 11, jestliže při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy odchylky měřených hodnot světlometů činí:

2.3.1.   soubor A

| A4: | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 30 % |
| A5: | oba světlomety | více než | 20 % |

A4:

jeden světlomet

ne více než

20 %

jeden světlomet

více než

30 %

A5:

oba světlomety

více než

20 %

2.3.2.   soubor B

| B4: | v případě A2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |
| B5: | v případě A2 | | |
| | oba světlomety | více než | 20 % |
| B6: | v případě A2 | | |
| | jeden světlomet | | 0 % |
| | jeden světlomet | více než | 30 % |

B4:

v případě A2

jeden světlomet

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

jeden světlomet

více než

20 %

B5:

v případě A2

oba světlomety

více než

20 %

B6:

v případě A2

jeden světlomet

0 %

jeden světlomet

více než

30 %

3.   OPAKOVANÝ ODBĚR VZORKŮ

V případě A3, B2 nebo B3 je třeba do dvou měsíců od oznámení provést opakovaný odběr, a to třetího souboru C dvou světlometů vybraných ze skladu po nápravě.

3.1.   Shoda se nezpochybní

Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů nezpochybní, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů činí:

3.1.1.1.   soubor C

| C1: | jeden světlomet | | 0 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| C2: | oba světlomety | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | přejít k souboru D | | |

C1:

jeden světlomet

0 %

jeden světlomet

ne více než

20 %

C2:

oba světlomety

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

přejít k souboru D

3.1.1.2.   soubor D

| D1: | v případě C2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | oba světlomety | | 0 % |

D1:

v případě C2

oba světlomety

0 %

3.2.   Shoda se zpochybní

Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů zpochybní a na výrobci se bude požadovat, aby zjednal nápravu, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů činí:

3.2.1.1.   soubor D

| D2: | v případě C2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 0 % |
| | ale | ne více než | 20 % |
| | jeden světlomet | ne více než | 20 % |

D2:

v případě C2

jeden světlomet

více než

0 %

ale

ne více než

20 %

jeden světlomet

ne více než

20 %

3.3.   Schválení se odejme

Shoda se zpochybní a uplatní se odstavec 11, jestliže při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy odchylky měřených hodnot světlometů činí:

3.3.1.   soubor C

| C3: | jeden světlomet | ne více než | 20 % |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |
| C4: | oba světlomety | více než | 20 % |

C3:

jeden světlomet

ne více než

20 %

jeden světlomet

více než

20 %

C4:

oba světlomety

více než

20 %

3.3.2.   soubor D

| D3: | v případě C2 | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | jeden světlomet | 0 nebo více než | 0 % |
| | jeden světlomet | více než | 20 % |

D3:

v případě C2

jeden světlomet

0 nebo více než

0 %

jeden světlomet

více než

20 %

Image

---

PŘÍLOHA 8

PŘEHLED PROVOZNÍCH DOB PŘI ZKOUŠCE STÁLOSTI FOTOMETRICKYCH PARAMETRŮ

| Zkratky: | P: | světlomet potkávacího světla |
| --- | --- | --- |
| D: | světlomet dálkového světla (D1 + D2 označuje dvě dálková světla) |
| F: | přední mlhový světlomet |
| : | značí cyklus 15 minut vypnuto a 5 minut zapnuto |

Zkratky:

P:

světlomet potkávacího světla

D:

světlomet dálkového světla (D1 + D2 označuje dvě dálková světla)

F:

přední mlhový světlomet

Image

značí cyklus 15 minut vypnuto a 5 minut zapnuto

Všechny následující skupinové světlomety a přední mlhové světlomety spolu s přidanými symboly označení třídy B slouží pouze jako příklady a nemají vyčerpávající povahu.

| 1. | P nebo D nebo F (C-BS nebo R-BS nebo B) |
| --- | --- |

1.

P nebo D nebo F (C-BS nebo R-BS nebo B)

Image

| 2. | P+D (CR-BS) nebo P+D1+D2 (CR-BS R-BS) |
| --- | --- |

2.

P+D (CR-BS) nebo P+D1+D2 (CR-BS R-BS)

Image

| 3. | P+D (C/R-BS) nebo P+D1+D2 (C/R-BS R-BS) |
| --- | --- |

3.

P+D (C/R-BS) nebo P+D1+D2 (C/R-BS R-BS)

Image

| 4. | P+F (C-BS B) |
| --- | --- |

4.

P+F (C-BS B)

Image

| 5. | P+F (C-BS B/) nebo C-BS/B |
| --- | --- |

5.

P+F (C-BS B/) nebo C-BS/B

Image

| 6. | D+F (R-BS B) nebo D1+D2+F (R-BS R-BS B) |
| --- | --- |

6.

D+F (R-BS B) nebo D1+D2+F (R-BS R-BS B)

Image

| 7. | D+F (R-BS B/) nebo D1+D2+F (R-BS R-BS B/ |
| --- | --- |

7.

D+F (R-BS B/) nebo D1+D2+F (R-BS R-BS B/

Image

| 8. | P+D+F (CR-BS B) nebo P+D1+D2+F (CR-BS R-BS B) |
| --- | --- |

8.

P+D+F (CR-BS B) nebo P+D1+D2+F (CR-BS R-BS B)

Image

| 9. | P+D+F (C/R-BS B) nebo P+D1+D2+F (C/R-BS R-BS B |
| --- | --- |

9.

P+D+F (C/R-BS B) nebo P+D1+D2+F (C/R-BS R-BS B

Image

| 10. | P+D+F (CR-BS B/) nebo P+D1+D2+F (CR-BS R-BS B/) |
| --- | --- |

10.

P+D+F (CR-BS B/) nebo P+D1+D2+F (CR-BS R-BS B/)

Image

| 11. | P+D+F (C/R-BS B/) nebo P+D1+D2+F (C/R-BS R-BS/B) |
| --- | --- |

11.

P+D+F (C/R-BS B/) nebo P+D1+D2+F (C/R-BS R-BS/B)

Image

---