# Euroopan unionin L 330/16.

| | ISSN 1725-261X |
| --- | --- |
| Euroopan unionin
  virallinen lehti | L 330 |
| | |
| Suomenkielinen laitos | Lainsäädäntö | 48. vuosikerta16. joulukuuta 2005 |

ISSN 1725-261X

Euroopan unionin

virallinen lehti

L 330

Suomenkielinen laitos

Lainsäädäntö

48. vuosikerta16. joulukuuta 2005

---

| Sisältö | | I   Säädökset, jotka on julkaistava | Sivu |
| --- | --- | --- | --- |
| | * | Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 25 — Ajoneuvon istuimiin asennettujen tai asentamattomien pääntukien (niskatukien) yhdenmukaisista hyväksymisvaatimuksista | 1 |
| | * | Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 26 — Ajoneuvojen ulkonevien osien hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset | 26 |
| | * | Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 28 — Yhdenmukaiset vaatimukset, jotka koskevat äänimerkinantolaitteiden hyväksymistä ja moottoriajoneuvojen hyväksymistä niiden äänimerkkien osalta | 42 |
| | * | Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 44 — Moottoriajoneuvojen lapsimatkustajien turvalaitteiden hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset (lasten turvajärjestelmät) | 56 |
| | * | Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 105 — Vaarallisten aineiden kuljetukseen tarkoitettujen ajoneuvojen hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset kyseisten ajoneuvojen erityisten rakenteiden osalta | 158 |
| | * | Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 112 — Epäsymmetrisen lähivalon tai kaukovalon aikaansaavien, hehkulampuilla varustettujen moottoriajoneuvojen ajovalaisimien tyyppihyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset | 169 |
| | * | Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 113 — Symmetrisen lähivalon tai kaukovalon tai molemmat tuottavien, hehkulampuilla varustettujen moottoriajoneuvojen ajovalaisimien hyväksyntää koskevista yhdenmukaisista vaatimuksista | 214 |

Sisältö

I   Säädökset, jotka on julkaistava

Sivu

*

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 25 — Ajoneuvon istuimiin asennettujen tai asentamattomien pääntukien (niskatukien) yhdenmukaisista hyväksymisvaatimuksista

1

*

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 26 — Ajoneuvojen ulkonevien osien hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset

26

*

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 28 — Yhdenmukaiset vaatimukset, jotka koskevat äänimerkinantolaitteiden hyväksymistä ja moottoriajoneuvojen hyväksymistä niiden äänimerkkien osalta

42

*

Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 44 — Moottoriajoneuvojen lapsimatkustajien turvalaitteiden hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset (lasten turvajärjestelmät)

56

*

Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 105 — Vaarallisten aineiden kuljetukseen tarkoitettujen ajoneuvojen hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset kyseisten ajoneuvojen erityisten rakenteiden osalta

158

*

Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 112 — Epäsymmetrisen lähivalon tai kaukovalon aikaansaavien, hehkulampuilla varustettujen moottoriajoneuvojen ajovalaisimien tyyppihyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset

169

*

Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 113 — Symmetrisen lähivalon tai kaukovalon tai molemmat tuottavien, hehkulampuilla varustettujen moottoriajoneuvojen ajovalaisimien hyväksyntää koskevista yhdenmukaisista vaatimuksista

214

| FI | Säädökset, joiden otsikot on painettu laihalla kirjasintyypillä, ovat maatalouspolitiikan alaan kuuluvia juoksevien asioiden hoitoon liityviä säädöksiä, joiden voimassaoloaika on yleensä rajoitettu.
  Kaikkien muiden säädösten otsikot on painettu lihavalla kirjasintyypillä ja merkitty tähdellä. |
| --- | --- |

FI

Säädökset, joiden otsikot on painettu laihalla kirjasintyypillä, ovat maatalouspolitiikan alaan kuuluvia juoksevien asioiden hoitoon liityviä säädöksiä, joiden voimassaoloaika on yleensä rajoitettu.

Kaikkien muiden säädösten otsikot on painettu lihavalla kirjasintyypillä ja merkitty tähdellä.

---

I Säädökset, jotka on julkaistava

| 16.12.2005 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | L 330/1 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

L 330/1

---

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 25 — Ajoneuvon istuimiin asennettujen tai asentamattomien pääntukien (niskatukien) yhdenmukaisista hyväksymisvaatimuksista (1)

1.   SOVELTAMISALA

Tätä sääntöä sovelletaan pääntukivälineisiin, jotka vastaavat jotakin jäljempänä 2.2 kohdassa määriteltyä tyyppiä (2).

1.1.1.   Sääntöä ei sovelleta pääntukivälineisiin, jotka voidaan asentaa kokoontaitettaviin istuimiin tai sivulle- tai taaksepäin suunnattuihin istuimiin.

1.1.2.   Sääntöä sovelletaan selkänojiin, jotka on suunniteltu toimimaan myös jäljempänä 2.2 kohdassa määriteltyinä pääntukina.

2.   MÄÄRITELMÄT

Tässä asetuksessa tarkoitetaan

”ajoneuvotyypillä” moottoriajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan seuraavilta olennaisilta osin, kuten:

2.1.1.   matkustajatilan muodostavan korin muodot ja sisäiset mitat,

2.1.2.   istuimien tyypit ja mitat,

2.1.3.   pääntuen kiinnityksen ja ajoneuvon rakenteen olennaisten osien tyyppi ja mitat, jos pääntuki on kiinnitetty suoraan ajoneuvon rakenteeseen;

”pääntuella” välinettä, jonka tarkoituksena on rajoittaa täysikasvuisen matkustajan pään liikettä matkustajan kehoon nähden taaksepäin matkustajan kaulanikamien vammautumisvaaran vähentämiseksi onnettomuustilanteessa;

2.2.1.   ”kiinteällä pääntuella” pääntukea, joka muodostuu istuimen selkänojan yläosasta. Jäljempänä olevan 2.2.2 ja 2.2.3 kohdan määritelmien mukaiset pääntuet, jotka kuitenkin voidaan irrottaa istuimesta tai ajoneuvon rakenteesta ainoastaan työkalujen avulla tai poistamalla istuimen päällys kokonaan tai osittain, ovat tämän määritelmän mukaisia;

2.2.2.   ”irrotettavalla pääntuella” pääntukea, joka koostuu istuimesta irrotettavasta osasta, joka on suunniteltu asetettavaksi istuimen selkänojan rakenteeseen ja nimenomaisesti pysymään siinä paikallaan;

2.2.3.   ”erillisellä pääntuella” pääntukea, joka koostuu osasta, joka on erillinen istuimesta ja suunniteltu asetettavaksi ajoneuvon rakenteeseen ja/tai nimenomaisesti pysymään siinä paikallaan;

2.3.   ”istuintyypillä” istuinluokkaa, johon kuuluvat istuimet eivät eroa toisistaan mitoiltaan, kehykseltään tai pehmusteeltaan, vaikka ne voivat erota pintakäsittelyltään ja väriltään;

2.4.   ”pääntukityypillä” pääntukiluokkaa, johon kuuluvat pääntuet eivät eroa toisistaan mitoiltaan, kehykseltään tai pehmusteeltaan, vaikka ne voivat erota pintakäsittelyltään ja väriltään;

2.5.   istuimen ”vertailupisteellä” (”H-pisteellä”) (ks. tämän säännön liite 3) pistettä, jossa nuken jalkojen ja rintaosan välisen nivelen teoreettinen rotaatioakseli leikkaa ajoneuvon pitkittäistason suhteessa istuimeen;

2.6.   ”vertailulinjalla” sitä suoraa linjaa, joka kulkee painoltaan ja kooltaan keskimääräistä aikuista miestä vastaavan nuken, tai tätä vastaavat ominaisuudet omaavan nuken jalkojen ja lantion välisen sekä niskan ja rintakehän välisen nikaman läpi. Nukessa, joka on esitetty tämän säännön liitteessä 3, vertailulinja istuimen H-pisteen määrittämiseksi on se linja, joka esitetään kyseisessä liitteessä olevan lisäyksen kuvassa 1;

2.7.   ”pään linjalla” sitä suoraa linjaa, joka kulkee pään massakeskipisteen sekä niskan ja rintakehän välisen nivelen läpi. Kun pää on levossa, pään linja saadaan vertailulinjaa jatkamalla;

2.8.   ”kokoontaitettavalla istuimella” lisäistuinta, joka on tarkoitettu tilapäiseen käyttöön ja joka on tavallisesti pois taitettuna;

”säätöjärjestelmällä” laitetta, jonka avulla istuin tai istuimen osat voidaan säätää matkustajalle sopivaan asentoon.

Tällaisella laitteella voidaan säätää erityisesti:

2.9.1.   istuimen asentoa pituussuunnassa,

2.9.2.   istuimen asentoa pystysuunnassa,

2.9.3.   istuinkulmaa;

2.10.   ”siirtojärjestelmällä” laitetta, jonka avulla istuinta tai jotakin sen osaa voidaan portaattomasti siirtää tai kiertää kyseisen istuimen taakse pääsyn helpottamiseksi.

3.   HYVÄKSYNTÄÄ KOSKEVA HAKEMUS

3.1.   Istuimen tai pääntuen kauppanimen tai tavaramerkin omistajan tai tämän valtuutetun edustajan on haettava hyväksyntää.

Hakemukseen on liitettävä seuraavat asiakirjat kolmena kappaleena:

3.2.1.   yksityiskohtainen kuvaus pääntuesta, erityisesti täytemateriaalin tai -materiaalien luonteen osalta sekä soveltuvin osin pääntuen osalta tyyppihyväksyttävänä olevan istuintyypin tai -tyyppien tuki- ja kiinnityskappaleiden eritelmät ja sijainti;

irrotettavan pääntuen (ks. määritelmä 2.2.2 kohdassa) osalta:

3.2.2.1.   yksityiskohtainen kuvaus pääntuen osalta tyyppihyväksyttävänä olevasta istuintyypistä,

3.2.2.2.   yksityiskohtaiset tiedot ajoneuvotyypistä tai -tyypeistä, joihin 3.2.2.1 kohdassa tarkoitetut istuimet on tarkoitettu asennettavaksi;

erillisen pääntuen (ks. määritelmä 2.2.3 kohdassa) osalta:

3.2.3.1.   yksityiskohtainen kuvaus rakennealueesta, johon pääntuki on tarkoitus kiinnittää,

3.2.3.2.   yksityiskohtaiset tiedot ajoneuvotyypistä, johon pääntuet on tarkoitettu asennettavaksi,

3.2.3.3.   mittapiirustukset rakenteen ja pääntuen ominaisista osista; piirustuksissa on osoitettava aiottu tyyppihyväksyntänumeron paikka tyyppihyväksyntämerkin ympyrään nähden,

3.2.4.   mittapiirustukset istuimen ja pääntuen ominaisista osista. Piirustuksista on käytävä ilmi hyväksyntänumerolle tarkoitettu paikka hyväksyntämerkin ympyrään nähden.

Tyyppihyväksyntätesteistä vastaavalle tekniselle tutkimuslaitokselle on toimitettava:

3.3.1.   Jos kyseessä on kiinteä pääntuki (ks. määritelmä 2.2.1 kohdassa), neljä kokonaista istuinta.

Jos kyseessä on irrotettava pääntuki (ks. määritelmä 2.2.2 kohdassa):

3.3.2.1.   kaksi istuinta jokaisesta istuintyypistä, johon pääntuki asennetaan;

3.3.2.2.   4 + 2N pääntukia, N:n ollessa niiden istuintyyppien lukumäärä, joihin pääntuki asennetaan.

3.3.3.   Jos kyseessä on erillinen pääntukityyppi (ks. määritelmä 2.2.3 kohdassa), kolme pääntukea ja ajoneuvon rakenteen olennainen osa tai koko ajoneuvo.

Tyyppihyväksyntätesteistä vastaava tekninen tutkimuslaitos voi vaatia:

3.4.1.   toimitettavaksi erityisiä osia tai erityisiä näytekappaleita käytetyistä materiaaleista, ja/tai

3.4.2.   toimitettavaksi ajoneuvotyypin tai -tyypit, joita tarkoitetaan edellä 3.2.2.2 kohdassa.

4.   MERKITSEMINEN

Hyväksyttäväksi toimitetuissa laitteissa on oltava:

4.1.1.   selvästi ja pysyvästi merkittyinä hyväksynnän hakijan tavaramerkki tai kaupallinen merkki,

4.1.2.   riittävän suuri tila hyväksyntämerkille; tämä paikka on osoitettava piirustuksissa, joita tarkoitetaan edellä 3.2.3.3 tai 3.2.4 kohdassa.

4.2.   Jos kyseessä on kiinteä tai irrotettava pääntukityyppi (ks. määritelmät 2.2.1 ja 2.2.2 kohdassa), 4.1.1 ja 4.1.2 kohdassa tarkoitetut merkinnät voidaan esittää merkinnöissä, jotka sijaitsevat 3.2.4 kohdassa tarkoitettujen piirustusten osoittamassa paikassa.

5.   HYVÄKSYNTÄ

5.1.   Jos tämän säännön mukaisesti hyväksyttäväksi toimitettu pääntukityyppi on jäljempänä olevan 6 ja 7 kohdan mukainen, kyseiselle pääntukityypille myönnetään hyväksyntä.

5.2.   Jokaiselle hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 03, mikä vastaa 20. marraskuuta 1989 voimaan tullutta muutossarjaa 03) on käytävä ilmi muutossarja, joka sisältää hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät tärkeät sääntöön tehdyt tekniset muutokset. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toisentyyppiselle pääntuelle.

5.3.   Tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta pääntukityypin hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta tai epäämisestä tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

Jokaiseen 2.2.1, 2.2.2 ja 2.2.3 kohdassa määriteltyyn, myös istuimeen asentamattomaan, pääntukeen, joka on hyväksytty tämän säännön perusteella, on kiinnitettävä kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu

5.4.1.   ympyrän sisällä olevasta E-kirjaimesta, jota seuraa hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (3),

5.4.2.   hyväksyntänumerosta sekä

5.4.3.   istuimen selkänojaan asennetun pääntuen osalta tämän asetuksen numerosta, R-kirjaimesta ja viivasta hyväksyntänumeron edessä.

5.5.   Hyväksyntämerkki on kiinnitettävä edellä 4.1.2 kohdassa tarkoitettuun tilaan.

5.6.   Hyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvästi kiinnitetty.

5.7.   Tämän säännön liitteessä 2 on esimerkkejä tyyppihyväksyntämerkkeihin liittyvistä järjestelyistä.

6.   YLEISET VAATIMUKSET

Pääntuki ei saa aiheuttaa ylimääräistä vaaraa ajoneuvon matkustajille. Siinä ei erityisesti saa missään käyttöasennossa olla vaarallisia epätasaisuuksia tai teräviä reunoja, jotka voivat lisätä matkustajien loukkaantumisvaaraa tai vammojen vakavuutta. Niiden pääntuen osien, jotka sijaitsevat jäljempänä määritellyllä iskun vastaanottavalla alueella, on kyettävä vaimentamaan energiaa tämän säännön liitteessä 6 esitetyllä tavalla.

6.1.1.   Iskun vastaanottava alue rajataan sivuilta kahdella pitkittäisellä pystytasolla, yksi kummallakin puolella pääntukea 70 mm etäisyydellä kyseisen istuimen keskitasosta.

6.1.2.   Pääntuen iskun vastaanottavan alueen on oltava sellaisen tason yläpuolella, joka on vertailulinjaan R nähden kohtisuorassa ja 635 mm:n etäisyydellä H-pisteestä.

6.1.3.   Poikkeuksena edellä esitettyihin määräyksiin energian vaimentamista koskevia vaatimuksia ei sovelleta sellaisten istuinten pääntukien takapintoihin, joiden takana ei ole istuinta.

6.2.   Pääntuen etu- ja takapintojen osat (lukuun ottamatta sellaisten pääntukien takapintojen osia, jotka on suunniteltu asennettavaksi istuimiin, joiden takana ei ole istuinta), jotka sijaitsevat edellä määritellyistä pitkittäisistä pystytasoista ulospäin, on pehmustettava siten, että pään suora kosketus voidaan estää niiden rakenneosien kanssa, joiden kaarevuussäteen on oltava alueilla, joita halkaisijaltaan 165 mm:n pallo voi koskettaa, vähintään 5 mm.

Kyseiset osat voidaan myös katsoa tyydyttäviksi, jos ne läpäisevät tämän säännön liitteessä 6 kuvatun energianvaimentamistestin. Jos pääntukien ja niiden tukirakenteiden edellä mainitut osat on päällystetty pehmeämmällä kuin 50 Shore A -asteisella materiaalilla, tässä kohdassa asetettuja vaatimuksia, jotka eivät koske tämän säännön liitteessä 6 mainittua energian vaimentamista, sovelletaan vain jäykkiin osiin.

6.3.   Pääntuki on kiinnitettävä istuimeen tai tarvittaessa ajoneuvon rakenteeseen siten, ettei pääntuen täytteestä, kiinnityksestä tai istuimen selkänojasta työnny testin aikana, pään aiheuttaman paineen tuloksena, esiin kovia tai vaarallisia osia.

Pääntuen korkeuden, joka on määritetty jäljempänä 7.2 kohdassa esitetyllä tavalla, on oltava seuraavien vaatimusten mukainen:

6.4.1.   Pääntuen korkeus on mitattava 7.2 kohdassa esitetyllä tavalla.

6.4.2.   Jos pääntuen korkeutta ei voida säätää, sen korkeuden on oltava vähintään 800 mm etuistuimien osalta ja vähintään 750 mm muiden istuimien osalta.

Jos pääntuen korkeutta voidaan säätää:

6.4.3.1.   sen korkeuden on oltava vähintään 800 mm etuistuimien osalta ja vähintään 750 mm muiden istuimien osalta; tämä arvo on mitattava asennossa, joka on korkeimman ja alimman mahdollisen säädettävän asennon välillä;

6.4.3.2.   korkeus ei missään käyttöasennossa saa olla alle 750 mm;

6.4.3.3.   muiden kuin etuistuimien osalta pääntuet voivat olla sellaisia, että ne voidaan siirtää alle 750 mm korkuiseen asentoon, sillä edellytyksellä, että matkustaja voi selvästi tunnistaa, että tällainen asento ei sisälly pääntuen käyttöön;

6.4.3.4.   etuistuimien osalta pääntuet voivat olla sellaisia, että ne voidaan automaattisesti siirtää alle 750 mm korkuiseen asentoon silloin, kun istuin ei ole käytössä, edellyttäen, että ne palaavat käyttöasentoon automaattisesti, kun istuin on käytössä.

6.4.4.   Edellä 6.4.2 ja 6.4.3.1 kohdassa mainitut mitat voivat etuistuinten osalta olla vähemmän kuin 800 mm ja muiden istuinten osalta vähemmän kuin 750 mm, jotta pääntuen ja katon sisäpinnan, ikkunoiden tai ajoneuvon rakenteen muun osan väliin jää riittävästi tilaa; tämä väliin jäävä tila voi olla kuitenkin enintään 25 mm. Sellaisten istuimien osalta, joihin on asennettu siirto- ja/tai säätöjärjestelmät, tätä on sovellettava kaikkiin istuimen asentoihin. Lisäksi 6.4.3.2 kohdasta poiketen korkeus ei missään käyttöasennossa saa olla alle 700 mm.

6.4.5.   Poiketen edellä 6.4.2 ja 6.4.3.1 kohdassa mainituista korkeusvaatimuksista sellaisen pääntuen, joka on suunniteltu käytettäväksi keskimmäisissä takaistuimissa tai -istumapaikoissa, on oltava korkeudeltaan vähintään 700 mm.

6.5.   Jos pääntuen korkeutta voidaan säätää, on sen osan, johon pää nojaa, oltava vähintään 100 mm korkea 7.2 kohdassa esitetyllä tavalla mitattuna.

Jos pääntuen korkeutta ei voida säätää, ei istuimen selkänojan ja pääntuen välissä saa olla 60 mm suurempaa rakoa.

6.6.1.   Jos pääntuen korkeutta voidaan säätää, ei sen ja istuimen selkänojan yläreunan välissä saa olla 25 mm suurempaa rakoa pääntuen ollessa alimmassa asennossaan.

Jos pääntuen korkeutta ei voida säätää, huomioon otettava alue on:

6.6.2.1.   vertailulinjaan nähden kohtisuorassa olevan, R-pisteestä 540 mm:n päässä olevan tason yläpuolella ja

6.6.2.2.   kahden sellaisen pystysuoran pitkittäistason välissä, jotka kulkevat 85 mm:n päässä vertailulinjasta sen kummallakin puolen.

Tällä alueella sallitaan yksi tai useampi aukko, jonka etäisyys ”a” on aukon muodosta riippumatta yli 60 mm 7.5 kohdassa esitetyllä tavalla mitattuna sillä edellytyksellä, että 7.4.3.6 kohdan vaatimukset täyttyvät, vielä 7.4.3.4 kohdan mukaisen ylimääräisen testin jälkeenkin.

6.6.3.   Jos pääntuen korkeutta voidaan säätää, sallitaan pääntukena toimivan laitteen osalta yksi tai useampi aukko, jonka etäisyys ”a” on aukon muodosta riippumatta yli 60 mm 7.5 kohdassa esitetyllä tavalla mitattuna sillä edellytyksellä, että 7.4.3.6 kohdan vaatimukset täyttyvät vielä 7.4.3.4 kohdan mukaisen ylimääräisen testin jälkeenkin.

6.7.   Pääntuen leveyden on oltava sellainen, että se tukee tarkoituksenmukaisesti tavanomaisessa asennossa istuvan henkilön päätä. Tason, jolla jäljempänä 7.3 kohdassa määritelty leveys mitataan, on ulotuttava vähintään 85 mm pääntuelle tarkoitetun istuimen symmetriatason kummallekin puolelle, kun etäisyys on mitattu 7.3 kohdassa säädetyllä tavalla.

6.8.   Pääntuen ja sen kiinnityspisteen on oltava sellaisia, että pääntuki sallii pään enimmäissiirtymäksi taaksepäin alle 102 mm jäljempänä 7.4 kohdassa säädetyn staattisen menettelyn mukaisesti mitattuna.

6.9.   Pääntuen ja sen kiinnityspisteen on oltava niin lujia, että ne kestävät vaurioitumatta jäljempänä 7.4.3.7 kohdassa määritellyn kuormituksen.

6.10.   Jos pääntuki on säädettävä, sen määrätty enimmäiskäyttökorkeus ei saa ylittyä ilman käyttäjän tarkoituksellista toimenpidettä, joka suoritetaan säätötoimintojen lisäksi.

7.   TESTIT

7.1.   Istuimen, johon pääntuki on asennettu, vertailupisteen (H-pisteen) määrittäminen

Tämä piste määritetään tämän säännön liitteessä 3 esitettyjen vaatimusten mukaisesti.

Pääntuen korkeuden määrittäminen

7.2.1.   Kaikki tietyn istuimen linjat vedetään symmetriatasoon, jonka leikkaus istuimen kanssa määrittää pääntuen ja istuimen selkänojan ääriviivat (ks. tämän säännön liite 4, kuva 1).

7.2.2.   Nukke, joka vastaa keskivertoa täysikasvuista mieshenkilöä, tai nukke, joka on esitetty tämän säännön liitteessä 3, asetetaan tavalliseen asentoon istuimelle. Selkänoja, jos se on kallistettavissa, lukitaan sellaiseen asentoon, joka vastaa mahdollisimman tarkasti nuken kehon vertailulinjan 25°:n kallistumaa pystyasennosta.

7.2.3.   Liitteessä 3 kuvatun nuken vertailulinjan projektio piirretään kyseisessä istuimessa 7.2.1 kohdassa määritettyyn tasoon. Pääntuen ylimmän kohdan tangentti S piirretään kohtisuoraan vertailulinjaan nähden.

7.2.4.   Etäisyys ”h” H-pisteestä tangenttiin S on se korkeus, joka on otettava huomioon 6.4 kohdan vaatimusta sovellettaessa.

Pääntuen leveyden määrittäminen (ks. tämän säännön liite 4, kuva 2)

7.3.1.   Taso S1, joka on kohtisuorassa vertailulinjaan nähden ja 65 mm 7.2.3 kohdassa määritetyn tangentti S:n alapuolella, määrittää pääntuen ääriviivan C rajaaman alueen. Tasoon S1 piirretään suorat linjat, jotka ovat ääriviivan C tangenttien suuntaisia, ja esittävät pystysuorien, istuimen symmetriatason suuntaisten tasojen (P ja P’) ja tason S1 leikkausta.

7.3.2.   Pääntuen leveys, joka on otettava huomioon sovellettaessa 6.7 kohdan vaatimusta, on tasojen P ja P’ välinen etäisyys L mitattuna tasolla S1.

7.3.3.   Pääntuen leveys on tarvittaessa määritettävä myös tasolla, joka on 635 mm istuimen vertailupisteen yläpuolella, etäisyyden ollessa mitattuna vertailulinjaa pitkin.

Välineen tehokkuuden määrittäminen

7.4.1.   Pääntuen tehokkuus tarkastetaan jäljempänä esitetyllä staattisella testillä.

Testin valmistelu

7.4.2.1.   Jos pääntukea voidaan säätää, se asetetaan korkeimpaan asentoon.

7.4.2.2.   Jos on kyse yhdistelmäistuimesta, jonka vähintään kahden istumapaikan tukikehys (mukaan luettuna pääntukien tukikehys) on kokonaan tai osittain sama, testi on suoritettava samanaikaisesti kaikille kyseisille istumapaikoille.

7.4.2.3.   Jos istuinta tai selkänojaa voidaan säätää suhteessa ajoneuvon rakenteeseen kiinnitettyyn pääntukeen, se on sijoitettava asentoon, jonka tekninen tutkimuslaitos katsoo epäsuotuisimmaksi.

Testaus

7.4.3.1.   Kaikki linjat piirretään kyseisen istuimen pystysuoraan symmetriatasoon (ks. tämän säännön liite 5).

7.4.3.2.   Vertailulinjan R projektio piirretään 7.4.3.1 kohdassa tarkoitettuun tasoon.

7.4.3.3.   Poikkeutettu vertailulinja R1 määritetään kohdistamalla tämän säännön liitteessä 3 tarkoitetun nuken selkää jäljittelevään osaan alkuvoima, joka aiheuttaa 37,3 daNm momentin taaksepäin H-pisteeseen.

Halkaisijaltaan 165 mm olevan pallomaisen pään avulla kohdistetaan alkuvoima, joka aiheuttaa 37,3 daNm momentin H-pisteeseen, kohtisuorassa poikkeutettuun vertailulinjaan R1 65 mm pääntuen yläreunan alapuolella, samalla kun poikkeutettu vertailulinja pidetään poikkeutetussa sijainnissaan R1 edellä olevan 7.4.3.3 kohdan vaatimusten mukaisesti.

7.4.3.4.1.   Jos edellä määrättyä voimaa ei aukkojen vuoksi voida kohdistaa 65 mm pääntuen yläreunan alapuolelle, etäisyyttä voidaan lyhentää siten, että voiman akseli kulkee aukkoa lähinnä olevan kehyksen osan keskilinjan kautta.

7.4.3.4.2.   Edellä 6.6.2 ja 6.6.3 kohdassa kuvatussa tapauksessa testi on toistettava kohdistamalla halkaisijaltaan 165 mm olevaa palloa käyttäen kuhunkin aukkoon voima, joka:

kulkee aukon pienimmän osan painopisteen läpi, vertailulinjan kanssa yhdensuuntaisia poikittaislinjoja pitkin, ja aiheuttaa 37,3 daNm momentin R-pisteeseen.

7.4.3.5.   Määritetään pallomaisen pään tangentti Y, joka on yhdensuuntainen poikkeutetun vertailulinjan R1 kanssa.

7.4.3.6.   Tangentin Y ja poikkeutetun vertailulinjan R1 välinen etäisyys X mitataan. Kun etäisyys X on pienempi kuin 102 mm, katsotaan sen olevan 6.8 kohdan vaatimusten mukainen.

7.4.3.7.   Ainoastaan silloin, kun 7.4.3.4 kohdassa määritetty voima kohdistetaan enintään 65 mm pääntuen yläreunan alapuolelle, se nostetaan 89 daNm:iin, jollei istuin tai istuimen selkänoja vaurioidu aiemmin.

Pääntuen aukkojen etäisyyden ”a” määrittäminen (ks. tämän säännön liite 7)

7.5.1.   Etäisyys ”a” on määritettävä halkaisijaltaan 165 mm olevalla pallolla jokaiselle aukolle ja pääntuen etupintaan nähden.

7.5.2.   Pallo on asetettava kiinni aukon reunoihin sellaisessa aukkoalueen pisteessä, jossa pallo eniten tunkeutuu aukkoon, ottaen huomioon, että mitään kuormitusta ei kohdisteta.

7.5.3.   Pallon ja aukon reunojen kahden kosketuspisteen välinen etäisyys on etäisyys ”a”, joka on otettava huomioon 6.6.2 ja 6.6.3 kohdan säännösten mukaisessa arvioinnissa.

8.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

8.1.   Jokaisen pääntuen tai istuimen, jolla on liitteen 2 mukainen tyyppihyväksyntänumero, on oltava hyväksytyn pääntukityypin sekä edellä 6 ja 7 kohdassa määrättyjen ehtojen mukainen.

8.2.   Vaatimustenmukaisuuden tarkastamiseksi on sarjatuotannossa oleville pääntuille suoritettava riittävä määrä pistokokeita.

8.3.   Testeissä on käytettävä myytäväksi tarjottuja tai tarjottavia pääntukia.

8.4.   Pääntukien, jotka on valittu tarkastettaviksi hyväksytyn tyypin vaatimustenmukaisuuden osalta, on läpäistävä tämän säännön 7 kohdassa tarkoitettu testi.

9.   SEURAAMUKSET VAATIMUSTENMUKAISUUDESTA POIKKEAVASTA TUOTANNOSTA

9.1.   Hyväksytyt pääntuet

Pääntuelle tämän säännön nojalla annettu tyyppihyväksyntä voidaan peruuttaa, jos edellä 5.4 kohdassa tarkoitetuilla ominaisuuksilla varustettu pääntuki ei läpäise pistokokeita tai jos se ei ole hyväksytyn tyypin mukainen.

9.2.   Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava tästä muille tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

10.   PÄÄNTUKITYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN

Pääntukityyppiin tehtävistä muutoksista on ilmoitettava hallinnolliselle yksikölle, joka on hyväksynyt kyseisen pääntukityypin. Hallinnollinen yksikkö voi tämän jälkeen

10.1.1.   katsoa, ettei tehdyillä muutoksilla todennäköisesti ole havaittavaa kielteistä vaikutusta ja että pääntuki joka tapauksessa edelleen täyttää vaatimukset, tai

10.1.2.   vaatia uuden testausselosteen testien suorittamisesta vastaavalta tekniseltä tutkimuslaitokselta.

10.2.   Hyväksynnän vahvistus tai epääminen, jossa eritellään muutokset, annetaan tiedoksi edellä olevan 5.3 kohdan mukaisella menettelyllä tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille.

10.3.   Hyväksynnän laajentamisen myöntäneen toimivaltaisen viranomaisen on annettava laajentamiselle sarjanumero ja ilmoitettava siitä muille vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille, jotka soveltavat tätä sääntöä, tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

11.   OHJEET

Valmistajan on toimitettava jokaisen hyväksytyn pääntukityypin mukaisen mallin ohessa tiedot niiden istuintyyppien ja istuinten yksityiskohdista ja ominaisuuksista, joille pääntuki on hyväksytty. Jos pääntuki on säädettävä, säätö- ja/tai vapautustoiminnot on selitettävä selkeästi kyseisessä ilmoituksessa.

12.   TUOTANNON LOPULLINEN KESKEYTTÄMINEN

Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön perusteella hyväksytyn pääntuen valmistamisen, hyväksynnän haltijan on ilmoitettava tästä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Ilmoituksen saatuaan viranomaisen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

13.   SIIRTYMÄMÄÄRÄYKSET

13.1.   Muutossarjan 04 virallisesta voimaantulosta alkaen tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet eivät saa evätä tähän sääntöön, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 04, perustuvia ECE-hyväksyntöjä.

13.2.   Kahdenkymmenenneljän kuukauden kuluttua muutossarjan 04 voimaantulopäivästä tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet saavat myöntää ECE-hyväksyntöjä ainoastaan, jos ajoneuvotyyppi täyttää tämän säännön, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 04, vaatimukset.

13.3.   Neljänkymmenenkahdeksan kuukauden kuluttua muutossarjan 04 voimaantulopäivästä tämän säännön mukaiset aiemmat hyväksynnät eivät enää ole voimassa, lukuun ottamatta tapauksia, joissa ajoneuvotyyppi täyttää tämän säännön, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 04, vaatimukset.

14.   HYVÄKSYNTÄTESTEISTÄ VASTAAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN SEKÄ HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET

Tätä sääntöä soveltavien vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolien on ilmoitettava Yhdistyneiden Kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestien suorittamisesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä niiden hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnät ja joille on toimitettava lomakkeet todistukseksi muissa maissa myönnetystä hyväksynnästä taikka hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta.

---

(1)  Sisältää muutossarjan 03.

(2)  Säännön nro 17 vaatimusten mukaisten M1-luokan ajoneuvojen pääntukien ei tarvitse olla tämän säännön mukaisia.

(3)  1 Saksa, 2 Ranska, 3 Italia, 4 Alankomaat, 5 Ruotsi, 6 Belgia, 7 Unkari, 8 Tšekin tasavalta, 9 Espanja, 10 Jugoslavia, 11 Yhdistynyt kuningaskunta, 12 Itävalta, 13 Luxemburg, 14 Sveitsi, 15 (vapaana), 16 Norja, 17 Suomi, 18 Tanska, 19 Romania, 20 Puola, 21 Portugali, 22 Venäjän federaatio, 23 Kreikka, 24 (vapaana), 25 (vapaana), 26 Slovenia ja 27 Slovakia. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat moottoriajoneuvojen varusteiden ja osien hyväksymisehtojen yhdenmukaistamista ja hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen, ja Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetuista numeroista sopimuksen sopimuspuolille.

---

LIITE 1

TIEDONANTO

(Enimmäiskoko A4 (210 × 297 mm))

Image

---

LIITE 2

HYVÄKSYNTÄMERKKIEN JÄRJESTELYT (1)

Kiinteän tai irrotettavan pääntuen (ks. määritelmät tämän säännön 2.2.1 ja 2.2.2 kohdassa) hyväksyntämerkki.

Image

Edellä oleva hyväksyntämerkki osoittaa vähintään yhteen kiinteään tai irrotettavaan pääntukeen kiinnitettynä, että kyseinen pääntukityyppi on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 25 nojalla hyväksyntänumerolla 032439. Hyväksyntänumeron kaksi ensimmäistä numeroa ilmaisevat, että hyväksyntä on myönnetty säännön nro 25 muutossarjan 03 vaatimusten mukaisesti.

Erillisen pääntuen hyväksyntämerkki (ks. määritelmä tämän säännön 2.2.3 kohdassa).

Image

Edellä oleva hyväksyntämerkki osoittaa pääntukeen kiinnitettynä, että kyseinen pääntuki on hyväksytty ja että se on erillinen pääntuki; se on hyväksytty Alankomaissa (E4) hyväksyntänumerolla 032439. Hyväksyntänumeron kaksi ensimmäistä numeroa ilmaisevat, että hyväksyntä on myönnetty säännön nro 25 muutossarjan 03 vaatimusten mukaisesti.

---

(1)  Hyväksyntänumero on sijoitettava ympyrän lähelle ja joko E-kirjaimen ylä- tai alapuolelle taikka sen vasemmalle tai oikealle puolelle.

---

LIITE 3

MENETTELY MOOTTORIAJONEUVOJEN ISTUMAPAIKKOJEN H-PISTEEN JA ISTUIMEN YLÄVARTALON TODELLISEN KALTEVUUSKULMAN MÄÄRITTELEMISEKSI

1.   TARKOITUS

Tässä liitteessä esitettyä menettelyä käytetään moottoriajoneuvon yhden tai useamman istumapaikan H-pisteen sijainnin ja ylävartalon todellisen kaltevuuskulman määrittelyyn sekä mitattujen tietojen ja ajoneuvon valmistajan ilmoittamien suunnittelutietojen välisen suhteen todentamiseen (1).

2.   MÄÄRITELMÄT

Tämän liitteen soveltamiseksi:

”vertailutiedoilla” tarkoitetaan yhtä tai useampaa istumapaikan seuraavista ominaisuuksista:

2.1.1.   H-pistettä ja R-pistettä sekä niiden välistä suhdetta;

2.1.2.   ylävartalon todellista kaltevuuskulmaa ja ylävartalon suunniteltua kaltevuuskulmaa sekä niiden välistä suhdetta.

2.2.   ”Kolmiulotteisella H-pistekoneella” tarkoitetaan laitetta, jolla määritetään H-pisteet ja ylävartalon todelliset kaltevuuskulmat. Tämä laite kuvaillaan tämän liitteen lisäyksessä 1.

2.3.   ”H-pisteellä” tarkoitetaan ajoneuvon istuimelle asennetun kolmiulotteisen H-pistekoneen ylävartalon ja reisien akselin jäljempänä 4 kohdan mukaisesti määritettyä sijaintia. H-piste sijaitsee laitteen keskiviivan keskikohdassa, kolmiulotteisen H-pistekoneen molemmin puolin sijaitsevien H-pistettä osoittavien merkkien välissä. H-piste vastaa teoriassa R-pistettä (toleranssit määritellään jäljempänä 3.2.2 kohdassa). Kun H-piste on määritetty 4 kohdassa kuvatun menetelmän mukaisesti, se katsotaan istuimen pehmusterakenteeseen nähden kiinteäksi ja sen mukana liikkuvaksi, kun istuinta säädetään.

2.4.   ”R-pisteellä” tai ”istuimen vertailupisteellä” tarkoitetaan ajoneuvon valmistajan kullekin istumapaikalle määrittelemää suunnittelupistettä, joka määritetään kolmiulotteisen viitejärjestelmän mukaisesti.

2.5.   ”Ylävartalolinjalla” tarkoitetaan kolmiulotteisen H-pistekoneen anturin keskilinjaa, kun anturi on takimmaisessa mahdollisessa asennossa.

2.6.   ”Ylävartalon todellisella kaltevuuskulmalla” kulmaa, joka mitataan H-pisteen kautta kulkevan pystyviivan ja ylävartalolinjan välistä kolmiulotteisella H-pistekoneen selkäkulman mittauslaitteella. Ylävartalon todellinen kaltevuuskulma vastaa teoriassa ylävartalon suunniteltua kaltevuuskulmaa (toleranssit määritellään jäljempänä 3.2.2 kohdassa).

2.7.   ”Ylävartalon suunnitellulla kaltevuuskulmalla” tarkoitetaan R-pisteen kautta kulkevan pystyviivan ja ylävartalolinjan välistä kulmaa asennossa, joka vastaa ajoneuvon valmistajan määrittelemää istuimen selkänojan suunniteltua asentoa.

2.8.   ”Matkustajan keskitasolla” (C/LO) tarkoitetaan kolmiulotteisen H-pistekoneen keskitasoa sijoitettuna kuhunkin ennalta määriteltyyn istumapaikkaan; sitä edustaa H-pisteen koordinaatti Y-akselilla. Yksittäisten istuimien osalta istuinten istuimen keskitaso on samassa kohdassa kuin matkustajan keskitaso. Muiden istuimien osalta matkustajan keskitason määrittelee valmistaja.

2.9.   ”Kolmiulotteisella viitejärjestelmällä” tarkoitetaan järjestelmää, joka on kuvattu tämän liitteen lisäyksessä 2.

2.10.   ”Vertailumerkeillä” tarkoitetaan ajoneuvon korissa olevia valmistajan määrittelemiä fyysisiä kohtia (reikiä, pintoja, merkkejä tai painumia).

2.11.   ”Ajoneuvon mittausasennolla” tarkoitetaan ajoneuvon asentoa, jota määritettäessä käytetään perusmerkkien sijaintia kolmiulotteisessa vertailujärjestelmässä.

3.   VAATIMUKSET

3.1.   Tietojen esittämistapa

Jokaisen istumapaikan osalta, joita koskevat vertailutiedot ovat tarpeen tämän säännön vaatimusten noudattamisen osoittamiseksi, on esitettävä kaikki seuraavat tai niistä asianmukaisesti valitut tiedot muodossa, joka on määritelty tämän liitteen lisäyksessä 3:

3.1.1.   R-pisteen koordinaatit kolmiulotteisessa viitejärjestelmässä,

3.1.2.   ylävartalon suunniteltu kaltevuuskulma,

3.1.3.   kaikki tiedot, jotka tarvitaan istuimen säätämiseksi (jos se on säädettävä) jäljempänä 4.3 kohdassa määriteltyyn mittausasentoon.

3.2.   Mitattujen tietojen ja suunniteltujen eritelmien suhde

3.2.1.   Jäljempänä 4 kohdassa kuvatulla tavalla määritettyjä H-pisteen koordinaatteja ja ylävartalon todellisen kaltevuuskulman arvoa verrataan vastaavasti R-pisteen koordinaatteihin ja ylävartalon suunnitellun kaltevuuskulmaan arvoon, jotka ajoneuvon valmistaja on ilmoittanut.

3.2.2.   R-pisteen ja H-pisteen suhteellisia sijainteja sekä ylävartalon suunnitellun kaltevuuskulman ja ylävartalon todellisen kaltevuuskulman välistä suhdetta pidetään kyseisen istuimen osalta hyväksyttävinä, jos H-piste on määriteltyjen koordinaattiensa mukaan sellaisen neliön sisällä, jonka pysty- ja vaakasuoran sivun pituus on 50 mm ja jonka lävistäjät leikkaavat R-pisteessä, ja jos ylävartalon todellinen kaltevuuskulma vastaa 5 asteen tarkkuudella ylävartalon suunniteltua kaltevuuskulmaa.

3.2.3.   Jos nämä ehdot täyttyvät, R-pistettä ja ylävartalon suunniteltua kaltevuuskulmaa käytetään tämän säännön vaatimusten noudattamisen osoittamiseen.

3.2.4.   Jos H-piste tai ylävartalon todellinen kaltevuuskulma ei täytä edellä 3.2.2 kohdan vaatimuksia, H-piste ja ylävartalon todellinen kaltevuuskulma määritetään vielä kahdesti (yhteensä kolmesti). Jos näistä kolmesta mittaustoimenpiteestä kahden tulokset täyttävät vaatimukset, sovelletaan edellä 3.2.3 kohdan ehtoja.

3.2.5.   Jos vähintään kahden edellä 3.2.4 kohdassa kuvatun mittaustoimenpiteen tulokset eivät täytä edellä 3.2.2 kohdan vaatimuksia tai jos todentamista ei voida suorittaa, koska ajoneuvon valmistaja ei ole toimittanut R-pisteen sijaintia tai ylävartalon suunniteltua kaltevuuskulmaa koskevia tietoja, käytetään kolmen mitatun pisteen keskipistettä tai kolmen mitatun kulman keskiarvoa; nämä tiedot katsotaan soveltuviksi kaikkiin tapauksiin, joissa tässä säännössä viitataan R-pisteeseen tai ylävartalon suunniteltuun kaltevuuskulmaan.

4.   MENETTELY H-PISTEEN JA RINTAOSAN TODELLISEN KALTEVUUSKULMAN MÄÄRITTÄMISEKSI

4.1.   Valmistajalla on mahdollisuus huolehtia siitä, että ajoneuvon lämpötila on 20 ± 10 °C sen varmistamiseksi, että istuinmateriaali saavuttaa huoneenlämmön. Jos tarkastettavalla istuimella ei ole ennen istuttu, 70–80 kg:n painoisen henkilön tai laitteen on istuttava sillä kahdesti minuutin ajan, jotta istumatyyny ja selkänoja saavat joustavuutta. Valmistajan pyynnöstä kaikki istuinasennelmat pidetään lepotilassa vähintään 30 minuuttia ennen kolmiulotteisen H-pistekoneen asentamista.

4.2.   Ajoneuvon on oltava edellä olevassa 2.11 kohdassa määritellyssä mittausasennossa.

4.3.   Jos istuin on säädettävä, se säädetään ensin takimmaiseen tavanomaiseen ajo- tai matkustusasentoon, jonka ajoneuvon valmistaja on ilmoittanut, ottaen huomioon vain istuimen pituussuuntainen säätö mutta käyttämättä istuimen liikkumavaraa, jonka tarkoituksena on muu kuin tavanomaisen ajo- tai matkustusasennon saavuttaminen. Jos käytettävissä on muita istuimen säätömahdollisuuksia (pystysuora, kulmittainen, selkänojan jne. säätö), säädöt asetetaan ajoneuvon valmistajan määrittelemään asentoon. Ripustettujen istuimien osalta pystysuora asento kiinnitetään liikkumattomaksi valmistajan määrittelemään tavanomaiseen ajoasentoon.

4.4.   Se istumapaikan alue, jota kolmiulotteinen H-pistekone koskettaa, on peitettävä riittävän suurella musliinipuuvillakankaalla, jossa on asianmukainen kudos; kangas määritellään sileäksi puuvillakankaaksi, jossa on 18,9 säiettä/cm2 ja joka painaa 0,228 kg/m2, tai kudotuksi kankaaksi taikka kuitukankaaksi, jolla on vastaavat ominaisuudet.

Jos testi suoritetaan ajoneuvon ulkopuolella olevalle istuimelle, lattialla, jolla istuin sijaitsee, on oltava samat perusominaisuudet (2) kuin sen ajoneuvon lattialla, jossa istuin on tarkoitettu käytettäväksi.

4.5.   Istuin ja kolmiulotteisen H-pistekoneen selkäasennelma sijoitetaan niin, että matkustajan keskitaso on yhtenevä kolmiulotteisen H-pistekoneen keskitason kanssa. Valmistajan pyynnöstä kolmiulotteista H-pistekonetta voidaan siirtää matkustajan keskitasoon nähden sisemmäksi, jos kolmiulotteinen H-pistekone on niin paljon ulompana, että istuimen reuna ei mahdollista kolmiulotteisen H-pistekoneen sijoittamista samaan tasoon.

4.6.   Jalkaterä- ja pohjeasennelmat kiinnitetään istuinkaukaloasennelmaan joko yksitellen tai käyttäen T-tankoa ja pohjeasennelmaa. H-pistettä osoittavien merkkien kautta kulkevan linjan on oltava yhdensuuntainen pohjan kanssa ja kohtisuorassa istuimen pituussuuntaiseen keskitasoon nähden.

Kolmiulotteisen H-pistekoneen jalkaterien ja säärten asennot säädetään seuraavasti:

Ennalta määritellyt istumapaikat: kuljettaja ja ulommaisen etuistuimen matkustaja

4.7.1.1.   Molempia jalkaterä- ja sääriasennelmia siirretään eteenpäin siten, että jalkaterät asettuvat luonnollisiin asentoihinsa lattialla, tarvittaessa polkimien väliin. Jos mahdollista, vasen jalka sijoitetaan suunnilleen yhtä kauas vasemmalle kolmiulotteisen H-pistekoneen keskitasosta kuin oikea jalka on siitä oikealle. Kolmiulotteisen H-pistekoneen poikittaissuuntaisen asennon tarkistamisessa käytettävä vesivaaka asetetaan vaakasuoraan säätämällä tarvittaessa istuinkaukaloa tai siirtämällä sääri- ja jalkateräasennelmia taaksepäin. H-pistettä osoittavien merkkien kautta kulkeva linja on pidettävä kohtisuorassa istuimen pituussuuntaiseen keskitasoon nähden.

4.7.1.2.   Jos vasenta säärtä ei voida pitää samansuuntaisena oikean säären kanssa ja eikä rakenne pysty tukemaan vasenta jalkaterää, vasenta jalkaterää siirretään, kunnes se on tuettu. H-pistettä osoittavien merkkien linjaus ei saa muuttua.

4.7.2.   Ennalta määritellyt istuinpaikat: uloimmat takaistumapaikat

Takaistuimien tai apuistuimien osalta sääret asetetaan valmistajan määrittelemään asentoon. Jos jalat lepäävät tällöin lattialla eri tasoilla olevissa kohdissa, vertailukohtana käytetään sitä jalkaa, joka koskettaa ensiksi etuistuinta; toinen jalka asetetaan niin, että laitteen istuimen sivuttaissuuntauksen osoittava vesivaaka asettuu vaakasuoraan.

4.7.3.   Muut ennalta määrätyt istumapaikat:

Edellä 4.7.1 kohdassa kuvattua yleistä menettelyä noudatetaan muuten paitsi jalkaterien osalta, jotka asetetaan ajoneuvon valmistajan määrittelemään asentoon.

4.8.   Säärimassoja ja reisimassoja käyttäen kolmiulotteinen H-pistekone asetetaan vaakatasoon.

Selkäkaukaloa kallistetaan eteenpäin etupysäyttimeen saakka ja kolmiulotteinen H-pistekone vedetään irti istuimen selkänojasta T-tangon avulla. Kolmiulotteinen H-pistekone asetetaan uudelleen istuimelle käyttäen jotain seuraavista menetelmistä:

4.9.1.   Jos kolmiulotteinen H-pistekone pyrkii liukumaan taakse, käytetään seuraavaa menettelyä: Kolmiulotteisen H-pistekoneen annetaan liukua taaksepäin kunnes T-tangon eteenpäin kohdistuvaa vaakasuoraa ja pidättävää kuormaa ei enää tarvita, eli kunnes istuinkaukalo koskettaa istuimen selkänojaa. Tarvittaessa pohjeosan asentoa korjataan.

4.9.2.   Jos kolmiulotteinen H-pistekone ei pyri liukumaan taaksepäin, käytetään seuraavaa menettelyä: Kolmiulotteista H-pistekonetta liu’utetaan taaksepäin kohdistamalla T-tankoon vaakasuora taaksepäin suuntautuva kuorma kunnes istuinkaukalo koskettaa istuimen selkänojaa (ks. tämän liitteen lisäyksen 1 kuva 2).

4.10.   Kolmiulotteisen H-pistekoneen selkä- ja istuinkaukaloasennelmaan kohdistetaan 100 ± 10N:n kuorma lonkkakulman mittauslaitteen ja T-tangon kuoren taitekohdassa. Kuorman vaikutussuunta pidetään samansuuntaisena kuin edellä mainitun taitekohdan ja juuri lantiotangon kehyksen yläpuolella sijaitsevan pisteen kautta kulkeva linja (ks. tämän liitteen lisäyksen 1 kuva 2). Sitten selkäkaukalo siirretään varovasti takaisin istuimen selkänojaa vasten. Menettelyn jatkuessa on varottava, ettei kolmiulotteinen H-pistekone pääse liukumaan eteenpäin.

4.11.   Oikean ja vasemman pakaran painot asetetaan paikalleen ja sen jälkeen vuorotellen kahdeksan rintaosan painoa. Kolmiulotteisen H-pistekoneen taso pidetään vakiona.

4.12.   Selkäkaukaloa kallistetaan eteenpäin istuimen selkänojan jännityksen vapauttamiseksi. Kolmiulotteista H-pistekonetta keinutetaan sivusuunnassa 10°:een kaaressa (5° kumpaankin suuntaan pystysuorasta keskitasosta) kolme keinutuskierrosta, jotta kolmiulotteisen H-pistekoneen ja istuimen välille mahdollisesti kasautunut kitka vapautuu.

Keinutuksen aikana kolmiulotteisen H-pistekoneen T-tanko saattaa pyrkiä poikkeamaan määritellystä vaaka- ja pystysuorasta linjauksestaan. Tästä syystä T-tankoa on pidettävä paikallaan kohdistamalla siihen tarvittava sivuttaiskuorma keinutusliikkeen aikana. T-tankoa pideltäessä ja kolmiulotteista H-pistekonetta keinutettaessa on varmistettava huolellisesti, että tahattomia ulkoisia kuormia ei kohdistu pystysuoraan eikä eteen- tai taaksepäin.

Kolmiulotteisen H-pistekoneen jalkaterien liikettä ei saa estää eikä niitä saa pidellä tämän vaiheen aikana. Jos jalkojen asento muuttuu, niiden tulisi antaa toistaiseksi jäädä kyseiseen asentoon.

Selkäkaukalo palautetaan varovasti istuimen selkänojaa vasten ja tarkistetaan, että kumpikin vesivaaka on nolla-asennossa. Jos jalkaterät ovat liikkuneet kolmiulotteisen H-pistekoneen keinutuksen aikana, niiden asentoa on korjattava seuraavasti:

Kumpikin jalkaterä nostetaan vuorotellen irti lattiasta mahdollisimman vähän mutta riittävästi, niin että jalkaterät eivät enää liiku. Nostamisen aikana jalkaterien on annettava kiertyä vapaasti, eikä niihin saa kohdistaa eteenpäin tai sivulle suuntautuvia kuormia. Kun kumpikin jalka lasketaan jälleen alas, kantapään on kosketettava sitä varten tarkoitettua rakennetta.

Tarkistetaan, että sivuttaissuuntainen vesivaaka on nolla-asennossa; selkäkaukalon yläosaan kohdistetaan tarvittaessa riittävä sivuttaiskuorma, jonka vaikutuksesta kolmiulotteisen H-pistekoneen istuinkaukalo asettuu vaakasuoraan.

4.13.   T-tangosta pidetään kiinni, jotta kolmiulotteinen H-pistekone ei liukuisi eteenpäin istuinpehmusteella, ja menetellään seuraavasti:

| a) | selkäkaukalo palautetaan istuimen selkänojaa vasten; |
| --- | --- |

a)

selkäkaukalo palautetaan istuimen selkänojaa vasten;

| b) | vuorotellen kohdistetaan ja vapautetaan vaakasuora taaksepäin suuntautuva kuorma, jonka suuruus on enintään 25 N, selkänojan kulman tankoon suunnilleen ylävartalon painojen keskikohdan korkeudella, kunnes lonkkakulman mittauslaite osoittaa, että vakaa asento on saavutettu kuorman vapauttamisen jälkeen. On huolellisesti varmistettava, että kolmiulotteiseen H-pistekoneeseen ei kohdisteta ulkoisia alaspäin tai sivuille suuntautuvia kuormia. Jos kolmiulotteisen H-pistekoneen tason uusi säätö on vielä tarpeen, selkäkaukaloa kierretään eteenpäin, taso säädetään ja 4.12 kohdassa kuvailtu menettely toistetaan. |
| --- | --- |

b)

vuorotellen kohdistetaan ja vapautetaan vaakasuora taaksepäin suuntautuva kuorma, jonka suuruus on enintään 25 N, selkänojan kulman tankoon suunnilleen ylävartalon painojen keskikohdan korkeudella, kunnes lonkkakulman mittauslaite osoittaa, että vakaa asento on saavutettu kuorman vapauttamisen jälkeen. On huolellisesti varmistettava, että kolmiulotteiseen H-pistekoneeseen ei kohdisteta ulkoisia alaspäin tai sivuille suuntautuvia kuormia. Jos kolmiulotteisen H-pistekoneen tason uusi säätö on vielä tarpeen, selkäkaukaloa kierretään eteenpäin, taso säädetään ja 4.12 kohdassa kuvailtu menettely toistetaan.

Tehdään kaikki mittaukset:

4.14.1.   H-pisteen koordinaatit määritetään kolmiulotteisen viitejärjestelmän mukaisesti.

4.14.2.   Ylävartalon todellinen kaltevuuskulma todetaan kolmiulotteisen H-pistekoneen selkäkulman mittauslaitteesta, kun anturi on takimmaisessa mahdollisessa asennossa.

4.15.   Jos kolmiulotteisen H-pistekoneen asennus halutaan suorittaa uudelleen, istuinasennelman tulisi pysyä lepotilassa vähintään 30 minuuttia ennen uutta asennusta. Kolmiulotteista H-pistekonetta ei tulisi jättää kuormitettuna istuinasennelman päälle pitemmäksi aikaa kuin testin suorittaminen vaatii.

Jos samalla rivillä sijaitsevia istuimia voidaan pitää samanlaisina (penkki-istuin, identtiset istuimet jne.), kullekin istuinriville määritetään vain yksi H-piste ja yksi rintaosan todellinen kaltevuuskulma, kun tämän liitteen lisäyksessä 1 kuvattu kolmiulotteinen H-pistekone on asetettuna koko riviä edustavaksi katsotulle istumapaikalle. Tämän paikan on oltava:

4.16.1.   eturivissä kuljettajan istuin,

4.16.2.   takarivissä tai -riveissä uloimpana sijaitseva istumapaikka.

---

(1)  Kaikkien muiden istumapaikkojen kuin etuistuimien osalta, joissa H-pistettä ei voida määritellä kolmiulotteisen H-pistekoneen tai siihen liittyvien menetelmien avulla, toimivaltainen viranomainen voi halutessaan käyttää valmistajan ilmoittamaa R-pistettä viitearvona.

(2)  Kaltevuuskulma, korkeusero istuimen kiinnityskohdissa, pinnanmuoto jne.

Lisäys 1

KOLMIULOTTEISEN H-PISTEKONEEN KUVAUS (1)

(3-D H -kone)

| 1. | SELKÄ- JA ISTUINKAUKALOT
  Selkä- ja istuinkaukalot valmistetaan lujitemuovista ja metallista; ne jäljittelevät ihmisen rintakehää ja lantiota, ja ne on mekaanisesti liitetty toisiinsa H-pisteessä. H-pisteen kohdalle saranoituun anturiin on kiinnitetty kulmanmittauslaite ylävartalon todellisen kaltevuuskulman mittaamiseksi. Istuinkaukaloon kiinnitetyllä säädettävällä reisitangolla määritetään reiden keskiviiva, ja se toimii lonkkakulman mittauksessa peruslinjana. |
| --- | --- |

1.

SELKÄ- JA ISTUINKAUKALOT

Selkä- ja istuinkaukalot valmistetaan lujitemuovista ja metallista; ne jäljittelevät ihmisen rintakehää ja lantiota, ja ne on mekaanisesti liitetty toisiinsa H-pisteessä. H-pisteen kohdalle saranoituun anturiin on kiinnitetty kulmanmittauslaite ylävartalon todellisen kaltevuuskulman mittaamiseksi. Istuinkaukaloon kiinnitetyllä säädettävällä reisitangolla määritetään reiden keskiviiva, ja se toimii lonkkakulman mittauksessa peruslinjana.

| 2. | VARTALON JA JALAN OSAT
  Pohjeosat on kytketty istuinkaukaloon polvet yhdistävästä T-tangosta, joka on säädettävän reisitangon sivuttaissuuntainen jatke. Pohjeosiin on asennettu kulmanmittauslaitteet polvikulmien mittaamiseksi. Kenkä- ja jalkateräasennelmat kalibroidaan jalkaterän kulman mittaamiseksi. Laitteen suuntaamiseen tilassa käytetään kahta vesivaakaa. Vartalo-osan painot sijoitetaan painopisteisiin niin, että painon jakautuminen istuimella vastaa 76-kiloisen miehen painoa. Kolmiulotteisen H-pistekoneen kaikkien nivelten vapaa liikkuvuus ilman havaittavaa kitkaa tarkistetaan. |
| --- | --- |

2.

VARTALON JA JALAN OSAT

Pohjeosat on kytketty istuinkaukaloon polvet yhdistävästä T-tangosta, joka on säädettävän reisitangon sivuttaissuuntainen jatke. Pohjeosiin on asennettu kulmanmittauslaitteet polvikulmien mittaamiseksi. Kenkä- ja jalkateräasennelmat kalibroidaan jalkaterän kulman mittaamiseksi. Laitteen suuntaamiseen tilassa käytetään kahta vesivaakaa. Vartalo-osan painot sijoitetaan painopisteisiin niin, että painon jakautuminen istuimella vastaa 76-kiloisen miehen painoa. Kolmiulotteisen H-pistekoneen kaikkien nivelten vapaa liikkuvuus ilman havaittavaa kitkaa tarkistetaan.

Kone vastaa ISO-standardissa 6549-1980 kuvattua laitetta.

Image

Image

---

(1)  Yksityiskohtaiset tiedot kolmiulotteisen H-pistekoneen rakenteesta ovat saatavissa osoitteesta Society of Automobile Engineers (SAE), 400 Commonwealth Drive, Warrendale, Pennsylvania 15096, Yhdysvallat.

Lisäys 2

KOLMIULOTTEINEN VIITEJÄRJESTELMÄ

| 1. | Kolmiulotteinen viitejärjestelmä perustuu ajoneuvon valmistajan määrittelemiin kolmeen toisiinsa nähden kohtisuoraan tasoon (ks. kuva) (1). |
| --- | --- |

1.

Kolmiulotteinen viitejärjestelmä perustuu ajoneuvon valmistajan määrittelemiin kolmeen toisiinsa nähden kohtisuoraan tasoon (ks. kuva) (1).

| 2. | Ajoneuvo asetetaan mittausasentoon tukialustalle niin, että vertailumerkkien koordinaatit vastaavat valmistajan ilmoittamia arvoja. |
| --- | --- |

2.

Ajoneuvo asetetaan mittausasentoon tukialustalle niin, että vertailumerkkien koordinaatit vastaavat valmistajan ilmoittamia arvoja.

| 3. | R-pisteen ja H-pisteen koordinaatit määräytyvät auton valmistajan määrittelemien vertailumerkkien perusteella. |
| --- | --- |

3.

R-pisteen ja H-pisteen koordinaatit määräytyvät auton valmistajan määrittelemien vertailumerkkien perusteella.

Image

---

(1)  Viitejärjestelmä vastaa ISO-standardia 4130, 1978.

Lisäys 3

ISTUMAPAIKKOJA KOSKEVAT VIITETIEDOT

1.   VIITETIETOJEN KOODAUS

Viitetiedot luetellaan järjestyksessä kunkin istumapaikan osalta. Istumapaikalle annetaan kahdesta merkistä muodostuva koodi. Ensimmäinen merkki on arabialainen numero, jolla ilmoitetaan istuinrivi ajoneuvon edestä taaksepäin laskettuna. Toinen merkki on suuraakkosin esitetty kirjain, joka ilmoittaa istumapaikan sijainnin rivillä ajoneuvon eteenpäin suuntautuvan liikkeen suuntaan katsottuna; seuraavia kirjaimia käytetään:

| L | = | vasen |
| --- | --- | --- |
| C | = | keski |
| R | = | oikea |

L

=

vasen

C

=

keski

R

=

oikea

2.   AJONEUVON MITTAUSASENNON KUVAUS

2.1.   Vertailumerkkien koordinaatit

X ...

Y ...

Z ...

3.   LUETTELO VIITETIEDOISTA

Istumapaikka: ...

3.1.1.   R-pisteen koordinaatit

X ...

Y ...

Z ...

3.1.2.   Ylävartalon suunniteltu kaltevuuskulma: ...

3.1.3.   Istuimen säätöjen määritelmät (1)

vaakasuoraan: ...

pystysuoraan: ...

kulmittain: ...

selkänojan kaltevuus: ...

Huomautus: Muiden istumapaikkojen viitetiedot luetellaan 3.2, 3.3 jne. kohdassa.

---

(1)  Tarpeeton yliviivataan.

---

LIITE 4

PÄÄNTUEN KORKEUDEN JA LEVEYDEN MÄÄRITTÄMINEN

Image

Image

---

LIITE 5

PIIRRETTYJEN LINJOJEN YKSITYISKOHDAT JA TESTEISSÄ OTETUT MITAT

Image

---

LIITE 6

TESTAUSMENETTELY ENERGIAN VAIMENTAMISEN TARKASTAMISEKSI

1.   ASENTAMINEN, TESTAUSLAITTEET, TALLENNUSVÄLINEET JA MENETTELY

1.1.   Asentaminen

Energiaa vaimentavalla materiaalilla päällystetty pääntuki on kiinnitettävä ja testattava sellaisen ajoneuvon istuimessa tai rakenneosassa, johon se asennetaan. Rakenneosa on kiinnitettävä testauspenkkiin lujasti, jottei se liiku iskujen vaikutuksesta; perusteltujen erityismääritelmien puuttuessa on alustan, jonka varaan rakenneosa on sijoitettu, oltava suurin piirtein vaakasuorassa. Jos selkänojaa voidaan säätää, se on kiinnitettävä tämän säännön 7.2.2 kohdassa kuvattuun asentoon.

Pääntuki on asennettava istuimen selkänojaan siten kuin se on ajoneuvossa. Jos pääntuki on erillinen, se on kiinnitettävä siihen ajoneuvon rakenteen osaan, johon se tavanomaisesti kiinnitetään.

Jos pääntukea voidaan säätää, se on sijoitettava epäsuotuisimpaan säätölaitteen sallimaan asentoon.

1.2.   Testauslaitteet

1.2.1.   Nämä laitteet koostuvat heilurista, joka on laakeroitu kuulalaakereilla ja jonka suhteellinen massa (1) on iskukeskipisteessä 6,8 kg. Heilurin alaosan muodostaa kova päätä edustava kappale, jonka halkaisija on 165 mm ja jonka keskipiste on täsmälleen samassa kohdassa kuin heilurin iskukeskipiste.

1.2.2.   Päätä edustavaan kappaleeseen on asennettava kaksi kiihtyvyyttä mittaavaa anturia ja yksi nopeutta mittaava anturi, joilla pystytään mittaamaan arvot iskun suunnassa.

1.3.   Tallennusvälineet

Käytettävien tallennusvälineiden on oltava sellaiset, että mittaukset voidaan suorittaa seuraavalla tarkkuudella:

1.3.1.   Kiihtyvyys:

tarkkuus = ± 5 % todellisesta arvosta

tietokanavan taajuusluokka: luokka 600, joka vastaa ISO-standardia 6487 (1987)

herkkyys muunsuuntaisille kiihtyvyyksille ≤ 5 % asteikon alimmasta kohdasta.

1.3.2.   Nopeus:

tarkkuus = ± 2,5 % todellisesta arvosta

herkkyys = 0,5 km/h.

1.3.3.   Ajan mittaus

laitteiden on testin aikana kyettävä ottamaan aikaa sekä antamaan lukemia tuhannesosasekunnin tarkkuudella:

iskun alkuvaiheen, jolloin ensimmäinen kosketus päätä edustavan kappaleen ja testattavan kappaleen välillä tapahtuu, on käytävä ilmi tallennuksista, joita käytetään testin analysoinnissa.

1.4.   Testimenettely

Pääntuki on kiinnitettävä ja säädettävä siten kuin tämän liitteen 1.1 kohdassa ilmoitetaan; iskut on kohdistettava pisteisiin, jotka testilaboratorio on valinnut tämän säännön 6.1 kohdassa määritellyltä iskun vastaanottavalta alueelta, ja mahdollisesti tämän säännön 6.2 kohdassa määritellyltä edellä mainitun alueen ulkopuoliselta alueelta, pinnoilta, joiden kaarevuussäde on alle 5 mm.

1.4.1.1.   Takapinnan osalta iskun suunnan takaa eteenpäin on oltava pitkittäistasossa 45°:een kulmassa pystysuoraan nähden.

1.4.1.2.   Etupinnan osalta iskun suunnan edestä taaksepäin on oltava vaakasuorassa pitkittäistasossa.

1.4.1.3.   Etu- ja taka-alueiden rajana on tämän säännön 7.2 kohdassa määritetty pääntuen yläreunaan nähden tangentiaalinen vaakataso.

1.4.2.   Päätä edustavan kappaleen on iskeydyttävä testikappaleeseen nopeudella 24,1 km/h, joka on saavutettava joko pelkän sysäyksen energialla tai käyttämällä lisäksi työntölaitetta.

2.   TULOKSET

Mittauksissa, jotka on suoritettu edellä olevalla menettelyllä, ei päätä edustavan kappaleen hidastuvuus saa ylittää 80 g:a kolmea millisekuntia pidempää aikaa. Hidastuvuuslukemaksi on otettava kahden hidastuvuutta mittaavan anturin lukemien keskiarvo.

3.   VASTAAVAT MENETTELYT

3.1.   Vaihtoehtoiset testausmenettelyt sallitaan sillä ehdolla, että 2 kohdassa määritellyt tulokset voidaan saavuttaa; erityisesti testauslaitteiston osat voidaan suunnata eri tavalla, jos pääntuen ja iskun suunnan välisiä suhteellisia kulmia noudatetaan.

3.2.   Käytettäessä muuta kuin 1 kohdassa tarkoitettua menetelmää, on vastuu tällaisen menetelmän vastaavuuden osoittamisesta testiä suorittavalla henkilöllä.

---

(1)  Heilurin suhteellisen massan ”mr” ja kokonaismassan ”m” suhde voidaan ilmoittaa iskukeskipisteen ja heilahdusakselin etäisyyden ”a” sekä massakeskipisteen ja heilahdusakselin etäisyyden ”l” avulla kaavalla: mr = m (l/a)

---

LIITE 7

PÄÄNTUEN AUKKOJEN MITAN ”A” MÄÄRITTÄMINEN

(ks. tämän säännön 6.6.2 ja 6.6.3 kohta)

Image

Image

---

| 16.12.2005 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | L 330/26 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

L 330/26

---

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 26 — Ajoneuvojen ulkonevien osien hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset

1.   SOVELTAMISALA JA TARKOITUS

1.1.   Tätä sääntöä sovelletaan M1-luokan (1) ajoneuvojen ulkoneviin osiin. Sitä ei sovelleta ulkoisiin taustapeileihin eikä hinauslaitteiden palloon.

1.2.   Tämän asetuksen tarkoituksena on pienentää vakavan loukkaantumisen riskiä, jos ajoneuvon kori törmäyksen yhteydessä osuu ihmiseen tai hipaisee ihmistä. Tämä koskee sekä liikkumatonta että liikkeessä olevaa ajoneuvoa.

2.   MÄÄRITELMÄT

Tässä asetuksessa tarkoitetaan:

2.1.   ”Ajoneuvon hyväksynnällä” ajoneuvotyypin hyväksyntää sen ulkonevien osien osalta.

2.2.   ”Ajoneuvotyypillä” ajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan olennaisilta osin, kuten ulkopintansa muodon tai materiaalien osalta.

2.3.   ”Ulkopinnalla” ajoneuvon ulkopuolta, johon sisältyvät moottorin konepelti, tavaratilan luukku, ovet, lokasuojat, katto, valot ja valaisinlaitteet sekä näkyvät vahvistusosat.

2.4.   ”Lattialinjalla” seuraavalla tavalla määritettyä linjaa:

Kuormitetun ajoneuvon ympäri kierretään kartiota, jonka puolikulma on 30° ja jonka pystyakselin korkeus on määrittelemätön siten, että se koskettaa jatkuvasti ja niin alhaalta kuin mahdollista korin ulkopintaa. Lattialinja on näiden kosketuspisteiden geometrinen tasoviiva. Lattialinjaa määritettäessä ajoneuvon nostokohtia, pakoputkia ja pyöriä ei oteta huomioon. Pyöräkoteloiden oletetaan olevan täytettyjä niin, että ne muodostavat ympäröivän ulkopinnan kanssa tasaisen jatkeen. Lattialinjaa määritettäessä on otettava huomioon puskuri ajoneuvon molemmissa päissä. Ajoneuvon mallin mukaan lattialinja saa sijoittua puskureiden ääripisteiden tasolle tai puskureiden alla olevien etu- ja takahelmapeltien tasolle. Jos kosketuskohtia on useita, lattialinjan määrää niistä alin.

2.5.   ”Kaarevuussäteellä” sitä ympyrän kaaren sädettä, joka on lähinnä tarkasteltavan osan pyöreää muotoa.

2.6.   ”Kuormitetulla ajoneuvolla” suurimmalla sallitulla teknisellä massalla kuormitettua ajoneuvoa. Hydropneumaattisella, hydraulisella tai pneumaattiselle jousituksella varustetut ajoneuvot tai ajoneuvot, joissa on automaattinen kuorman mukaan toimiva tasonsäätölaitteisto, testataan ajoneuvon valmistajan määrittelemistä ajoneuvon tavanomaisista käyttöolosuhteista epäedullisimmassa.

Ajoneuvon ”äärimmäisellä ulkoreunalla” ajoneuvojen sivujen suhteen tasoa, joka koskettaa ajoneuvon pitkittäistason keskilinjan suuntaisesti ajoneuvon sivujen ulkoreunaa, ja ajoneuvon etu- ja takapään suhteen kohtisuoraa poikittaistasoa, joka koskettaa ajoneuvon etu- ja takaosan ulkoreunoja, ottamatta huomioon seuraavia ulkonevia osia:

2.7.1.   renkaiden ulkonemaa lähellä niiden kosketuspistettä maanpinnan kanssa ja rengaspaineliitäntöjen ulkonemaa

2.7.2.   pyöriin asennettujen liukuestelaitteiden ulkonemaa

2.7.3.   taustapeilien ulkonemaa

2.7.4.   suuntavalaisimia, äärivalaisimia, etu- ja takavalaisimia ja pysäköintivalaisimia

2.7.5.   etu- ja takaosan puskureihin asennettuja osia, hinauslaitteita ja pakoputkia.

2.8.   Helmapeltiin asennetun osan ”ulkonemalla” tämän säännön liitteessä 3 olevassa 2 kohdassa kuvatulla menetelmällä määritettyä mittaa.

2.9.   ”Helmapellin nimellislinjalla” linjaa, joka kulkee pallon keskipisteen ja kahden sen kehällä olevan pisteen kautta, pallon kehän koskettaessa osaa ensimmäisen ja viimeisen kerran liitteessä 3 olevassa 2.2 kohdassa kuvatulla mittausmenetelmällä.

3.   HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN

Hyväksynnän hakeminen ajoneuvotyypille sen ulkonevien osien osalta

3.1.1.   Ajoneuvon valmistajan tai tämän asianmukaisesti valtuuttaman edustajan on tehtävä ulkonevia osia koskeva ajoneuvon tyyppihyväksyntähakemus.

Hakemukseen on liitettävä seuraavat asiakirjat kolmena kappaleena:

3.1.2.1.   valokuvat ajoneuvon etu-, taka- ja sivuosista otettuna 30°–45° kulmassa ajoneuvon pystysuoran pitkittäistason keskilinjaan nähden

3.1.2.2.   piirrokset puskureiden mitoista sekä tarvittaessa

3.1.2.3.   piirrokset tietyistä ulkonevista osista ja tarvittaessa piirrokset tietyistä 6.9.1 kohdassa tarkoitetun ulkopinnan osista.

3.1.3.   Hyväksyttävää tyyppiä edustava ajoneuvo on toimitettava hyväksyntätesteistä vastaavalle tekniselle tutkimuslaitokselle. Tutkimuslaitoksen pyynnöstä on myös toimitettava tiettyjä osia ja näytteitä käytetystä materiaalista.

Erillisiksi teknisiksi yksiköiksi katsottujen tavaratelineiden, suksitelineiden tai radion vastaanotin- taikka lähetysantennien tyyppihyväksyntähakemus

3.2.1.   Ajoneuvon valmistajan tai erillisiksi teknisiksi yksiköiksi katsottujen osien valmistajan tai valmistajan asianmukaisesti valtuutetun edustajan on toimitettava tyyppihyväksyntähakemus, joka koskee erilliseksi teknisiksi yksiköiksi katsottuja tavaratelineitä, suksitelineitä tai radion vastaanotin- taikka lähetysantenneja.

Kaikista edellä 3.2.1. kohdassa tarkoitetuista laitteista on hakemukseen liitettävä seuraavat:

3.2.2.1.   kolmena kappaleena asiakirjat, joissa määritellään erillisen teknisen yksikön tekniset ominaisuudet ja jokaisen myytävän yksikön mukana toimitettavat asennusohjeet

3.2.2.2.   erillisen teknisen yksikön näytekappale. Toimivaltaisella viranomaisella on katsoessaan sen tarpeelliseksi oikeus pyytää myös useampia näytekappaleita.

4.   HYVÄKSYNTÄ

Ajoneuvotyypin hyväksyntä sen ulkonevien osien osalta

4.1.1.   Jos tämän säännön mukaisesti hyväksyttäväksi toimitettu ajoneuvo vastaa jäljempänä 5 ja 6 kohdan vaatimuksia, kyseiselle ajoneuvotyypille on myönnettävä tyyppihyväksyntä.

4.1.2.   Kullekin hyväksytylle ajoneuvotyypille on annettava hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 02, jotka vastaavat 13. joulukuuta 1996 voimaan tullutta muutossarjaa 02) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimusosapuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle ajoneuvotyypille.

4.1.3.   Tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta ajoneuvotyypin hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopullisesta lakkauttamisesta tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

Tämän säännön mukaisesti hyväksyttyä ajoneuvotyyppiä vastaaviin ajoneuvoihin kiinnitettävä hyväksyntätodistuksessa määriteltyyn, selvästi näkyvään ja helposti havaittavaan paikkaan kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu:

4.1.4.1.   E-kirjaimesta ja sitä seuraavasta hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumerosta, jotka ovat ympyrän sisällä

4.1.4.2.   tämän säännön numerosta, jota seuraa R-kirjain, viiva ja hyväksyntänumero, jotka ovat 4.1.4.1 kohdassa tarkoitetun ympyrän oikealla puolella.

4.1.5.   Jos ajoneuvo on sellaisen ajoneuvotyypin mukainen, joka on hyväksytty sopimuksen liitteenä olevan yhden tai useamman muun säännön perusteella tämän säännön mukaisesti hyväksynnän myöntäneessä maassa, 4.1.4.1 kohdassa määriteltyä merkintää ei tarvitse toistaa; tällöin kaikkien niiden sääntöjen numerot ja tunnukset, joiden perusteella on myönnetty hyväksyntä tämän säännön perusteella hyväksynnän myöntäneessä maassa, on merkittävä edellä kohdassa 4.1.4.1 tarkoitetun tunnuksen oikealle puolelle pystysarakkeisiin.

4.1.6.   Hyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvä.

4.1.7.   Hyväksyntämerkki on sijoitettava lähelle valmistajan kiinnittämää ajoneuvon tietokilpeä tai tietokilpeen.

4.1.8.   Tämän säännön liitteessä 2 annetaan esimerkkejä hyväksyntämerkkien sijoittelusta.

4.1.9.   Toimivaltaisen viranomaisen on ennen tyyppihyväksynnän myöntämistä todennettava, että on huolehdittu tyydyttävästi järjestelyistä, joiden avulla tuotannon vaatimustenmukaisuuden tehokas valvonta voidaan varmistaa.

Erillisiksi teknisiksi yksiköiksi katsottujen matkatavaratelineiden, suksitelineiden tai radion vastaanotin- taikka lähetysantennien hyväksyntä

4.2.1.   Jos tämän säännön mukaisesti hyväksyttäväksi toimitettu erillinen tekninen yksikkö vastaa 6.16, 6.17 ja 6.18 kohdassa esitettyjä vaatimuksia, kyseiselle erilliselle tekniselle yksikölle on myönnettävä tyyppihyväksyntä.

4.2.2.   Kullekin hyväksytylle erilliselle tekniselle yksikölle on annettava hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 02, jotka vastaavat 13. joulukuuta 1996 voimaan tullutta muutossarjaa 02) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle erillisen teknisen yksikön tyypille.

4.2.3.   Tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta erillisen teknisen yksikön hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopullisesta lakkauttamisesta tämän säännön liitteessä 4 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

Tämän säännön mukaisesti hyväksyttyä erillisen teknisen yksikön tyyppiä vastaaviin yksiköihin kiinnitettävä hyväksyntätodistuksessa määriteltyyn, selvästi näkyvään ja helposti havaittavaan paikkaan kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu:

4.2.4.1.   E-kirjaimesta ja sitä seuraavasta hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumerosta, jotka ovat ympyrän sisällä (2)

4.2.4.2.   tämän säännön numerosta, jota seuraa R-kirjain, viiva ja hyväksyntänumero, jotka ovat 4.2.4.1 kohdassa tarkoitetun ympyrän oikealla.

4.2.5.   Hyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvä.

4.2.6.   Hyväksyntämerkki on sijoitettava lähelle valmistajan kiinnittämää erillisen teknisen yksikön tietokilpeä tai tietokilpeen.

4.2.7.   Tämän säännön liitteessä 2 annetaan esimerkkejä hyväksyntämerkkien sijoittelusta.

4.2.8.   Toimivaltaisen viranomaisen on ennen tyyppihyväksynnän myöntämistä todennettava, että on huolehdittu tyydyttävästi järjestelyistä, joiden avulla tuotannon vaatimustenmukaisuuden tehokas valvonta voidaan varmistaa.

5.   YLEISET VAATIMUKSET

Tämän säännön säännöksiä ei sovelleta niihin ajoneuvon ulkopinnan osiin, jotka ajoneuvon ollessa kuormaamaton ja ovien, ikkunoiden ja luukkujen ollessa suljettuna sijaitsevat:

5.1.1.   yli 2 metrin korkeudella tai

5.1.2.   lattialinjan alapuolella tai

5.1.3.   niin, ettei halkaisijaltaan 100 mm pallo kosketa niitä liikkumattomina tai liikkeessä.

5.2.   Ajoneuvon ulkopinnalla ei saa olla pistäviä tai leikkaavia ulkonevia osia tai muodoltaan, mitoiltaan, suunnaltaan tai kovuudeltaan sellaisia ulkonevia osia, jotka voivat lisätä ruumiillisen vammautumisen vaaraa tai ruumiillisten vammojen vakavuutta, kun ajoneuvon ulkopinta osuu ihmiseen tai koskettaa ihmistä törmäyksen yhteydessä.

5.3.   Ajoneuvon ulkopinnalla ei saa olla sellaisia esiinpistäviä osia, jotka voivat tarttua jalankulkijoihin, polkupyöräilijöihin tai moottoripyöräilijöihin.

5.4.   Ulkopinnasta ulkonevan osan kaarevuussäteen on oltava vähintään 2,5 mm. Tätä vaatimusta ei sovelleta ulkopinnan osiin, jotka ulkonevat vähemmän kuin 5 mm, mutta niiden ulospäin suuntautuvien särmien on oltava pyöristettyjä, jollei ulkonema ole vähemmän kuin 1,5 mm.

5.5.   Ulkopinnan ulkonevien osien, joiden valmistusmateriaalin Shore A -kovuus on enintään 60, kaarevuussäde voi olla pienempi kuin 2,5 mm.

Kovuuden mittaukset on tehtävä niin, että osa on asennettuna ajoneuvoon. Jos kovuuden mittauksia ei voida suorittaa Shore A -menetelmällä, arvioinnissa on käytettävä vastaavia mittauksia.

5.6.   Edellä 5.1–5.5 kohdan määräyksiä sovelletaan 6 kohdan erityisvaatimusten ohella, jollei erityisvaatimuksissa nimenomaan toisin vahvisteta.

6.   ERITYISVAATIMUKSET

6.1.   Koristeet

6.1.1.   Lisäkoristeiden, jotka ulkonevat yli 10 mm ympäröivästä pinnasta, on painuttava sisään, irrottava tai taivuttava, kun niiden ulkonevimpaan kohtaan kohdistuu 10 daN suuruinen voima mistä suunnasta tahansa tasossa, joka on likimain niiden asennuspinnan suuntainen. Jäähdyttimen säleikköjen koristeisiin ei sovelleta näitä säännöksiä vaan ainoastaan 5 kohdan yleisiä vaatimuksia. 10 daN voima on kehitettävä läpimitaltaan enintään 50 mm tasapäisellä puristusmännällä. Jos tällaista ei ole, on käytettävä vastaavaa menetelmää. Kun koristeet ovat painuneet sisään, irronneet tai taipuneet nurin, jäljelle jääneet ulkonevat osat saavat työntyä esiin enintään 10 mm. Tällaisten ulkonemien on aina täytettävä 5.2 kohdan säännökset. Jos koriste on asennettu jalkakappaleeseen, tämän kappaleen katsotaan kuuluvan koristeeseen, ei tukipintaan.

6.1.2.   Ulkopinnan suojaliuskoja tai suojuksia eivät koske edellä 6.1.1 kohdassa esitetyt vaatimukset; ne on kuitenkin kiinnitettävä lujasti ajoneuvoon.

6.2.   Ajovalaisimet

6.2.1.   Ajovalaisimien yhteydessä sallitaan ulkonevat häikäisysuojat ja kehykset, jos ne ulkonevat enintään 30 mm ajovalaisimen ulkoiseen läpinäkyvään pintaan nähden mitattuna ja niiden kaarevuussäde on kauttaaltaan vähintään 2,5 mm. Jos ajovalaisin on asennettu ylimääräisen läpinäkyvän pinnan taakse, ulkonema mitataan uloimmasta läpinäkyvästä pinnasta. Ulkonemat mittaan tämän säännön liitteessä 3 olevassa 3 kohdassa kuvatun menetelmän mukaisesti.

6.2.2.   Sisäänpainuvien ajovalaisimien on täytettävä 6.2.1 kohdan vaatimukset sekä toiminnassa että sisäänpainuneina.

6.2.3.   Edellä 6.2.1 kohdan määräyksiä ei sovelleta runkorakenteeseen upotettuihin ajovalaisimiin, joiden päälle runkorakenne ulottuu, jos kyseiset laitteet ovat 6.9.1 kohdan vaatimusten mukaiset.

6.3.   Säleiköt ja aukot

6.3.1.   Edellä 5.4 kohdan vaatimuksia ei sovelleta kiinteiden ja liikkuvien osien välisiin aukkoihin, mukaan lukien ilmanotto- ja poistosäleikköjen sekä jäähdyttimen säleikköjen aukot, jos peräkkäisten osien välinen etäisyys on enintään 40 mm ja säleiköillä ja aukoilla on toiminnallinen tarkoitus. Suuruudeltaan 25–40 mm:n aukkojen kaarevuussäteiden on oltava vähintään 1 mm. Jos kahden peräkkäisen osan välinen etäisyys on enintään 25 mm, osien ulkopintojen kaarevuussäteiden on oltava vähintään 0,5 mm. Säleikköjen ja aukkojen kahden peräkkäisen osan välinen etäisyys määritetään tämän säännön liitteessä 3 olevassa 4 kohdassa esitetyn menetelmän mukaisesti.

6.3.2.   Säleikön tai aukon muodostavien osien etu- ja sivupuolen liitoskohdan on oltava pyöristetty.

6.4.   Tuulilasinpyyhkimet

6.4.1.   Tuulilasinpyyhkimen on oltava asennettu niin, että pyyhinvarren pidin on sijoitettu suojakoteloon, jonka kaarevuussäde täyttää edellä 5.4 kohdan vaatimukset ja jonka päätypinta on vähintään 150 mm2. Jos pitimen suojukset on pyöristetty, niiden ulkoneman on oltava vähintään 150 mm2 mitattuna enintään 6,5 mm:n etäisyydeltä ulommaisimmasta pisteestä. Takalasin ja ajovalaisinten pyyhkimien on vastattava samoja vaatimuksia.

6.4.2.   Pyyhkimen sulkiin tai tukiosiin ei sovelleta 5.4 kohtaa. Näissä osissa ei kuitenkaan saa olla teräviä särmiä tai esiinpistäviä tai leikkaavia osia.

6.5.   Puskurit

6.5.1.   Puskureiden päiden on oltava käännettyinä sisäänpäin ajoneuvon ulkopintaa kohden takertumisvaaran vähentämiseksi. Tämä vaatimus katsotaan täytetyksi, jos puskuri on joko upotettu tai yhdistetty korirakenteeseen tai puskurin pää on käännetty sisäänpäin niin, ettei halkaisijaltaan 100 mm:n pallo kosketa siihen ja että puskurin pään ja korirakenteen välinen etäisyys on enintään 20 mm.

6.5.2.   Jos puskurilinja, joka vastaa auton pystytason ääriviivaa, on kovalla pinnalla, kyseisen pinnan kaarevuussäteen on oltava vähintään 5 mm kaikissa kohdissa, jotka ovat ääriviivalta 20 mm sisäänpäin, ja vähintään 2,5 mm kaikissa muissa tapauksissa. Tätä säännöstä sovelletaan siihen osaan alueesta, joka on ääriviivasta 20 mm sisäänpäin ja joka sijaitsee niiden kahden pystytason, jotka kukin muodostavat ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa 15° kulman (ks. kuva 1), ja ääriviivan kosketuskohtien välissä ja niiden edessä (tai niiden takana, kun kyseessä on takapuskuri).

Image

6.5.3.   Edellä 6.5.2 kohdan vaatimusta ei sovelleta puskurirakenteisiin tai puskuriin kiinnitettyihin osiin, erityisesti liitosten suojalistoihin ja ajovalojen pesinten suuttimiin, jotka työntyvät esiin vähemmän kuin 5 mm. Tällaisten osien ulospäin suuntautuvien särmien on kuitenkin oltava pyöristettyjä, jolleivät kyseiset osat ulkone vähemmän kuin 1,5 mm.

6.6.   Ovien kahvat, saranat ja painikkeet sekä tavaratilat ja konepellit; polttoainesäiliöiden täyttöaukkojen tulpat ja kannet

6.6.1.   Ovien ja tavaratilojen kahvat saavat työntyä esiin enintään 40 mm ja muut kahvat enintään 30 mm.

Avattaessa kiertyvien sivuovien kahvojen on täytettävä toinen seuraavista vaatimuksista:

6.6.2.1.   Jos kahva kiertyy oven tason suuntaisesti, kahvan avoimen pään on osoitettava taaksepäin. Kahvan pään on käännyttävä takaisin oven tasoa kohden ja oltava ympäröity suojaavalla reunuksella tai mentävä ovessa olevaan syvennykseen.

6.6.2.2.   Kahvojen, jotka kääntyvät muuhun suuntaan kuin oven tason suuntaisesti, on suljetussa asennossa oltava suojaavan reunuksen sisällä tai ovessa olevassa syvennyksessä. Kahvan avoimen pää on oltava suunnattuna taakse- tai alaspäin.

Kahvat, jotka eivät täytä tätä vaatimusta, voidaan kuitenkin hyväksyä, jos

| a) | niissä on erillinen palautusmekanismi |
| --- | --- |

a)

niissä on erillinen palautusmekanismi

| b) | palautusmekanismin pettäessä niiden ulkonema on enintään 15 mm |
| --- | --- |

b)

palautusmekanismin pettäessä niiden ulkonema on enintään 15 mm

| c) | ne täyttävät avattuina 5.4. kohdan vaatimukset
  ja |
| --- | --- |

c)

ne täyttävät avattuina 5.4. kohdan vaatimukset

ja

| d) | niiden päätypinta-ala on vähintään 150 mm2 mitattuna enintään 6,5 mm:n etäisyydeltä eniten ulkonevasta pisteestä. |
| --- | --- |

d)

niiden päätypinta-ala on vähintään 150 mm2 mitattuna enintään 6,5 mm:n etäisyydeltä eniten ulkonevasta pisteestä.

6.7.   Pyörät, pyörien mutterit, pölykapselit ja vanteet

6.7.1.   Edellä 5.4. kohdan vaatimuksia ei sovelleta.

6.7.2.   Pyörissä, niiden muttereissa, pölykapseleissa ja vanteissa ei saa olla esiinpistäviä tai teräviä ulkonemia, jotka ulottuvat pyörän vanteiden ulkotason ulkopuolelle. Siipimutterit eivät ole sallittuja.

6.7.3.   Ajoneuvon kulkiessa suoraan, renkaita lukuun ottamatta mikään pyörien akselin kautta vaakatasossa kulkevan linjan yläpuolella sijaitseva pyörän osa ei saa vaakatasossa ulottua ulkopinnan tai -rakenteen ulkopuolelle. Jos ajoneuvon toiminnalliset vaatimukset niin vaativat, pyörän ja navan muttereita peittävät vanteet saavat kuitenkin vaakatasossa ulottua tämän ulkopinnan tai -rakenteen ulkopuolelle, jos niiden ulkonevan osan pinnan kaarevuussäde on vähintään 30 mm ja ulkonema ulottuu vaakatasossa ulkopinnan tai -rakenteen ulkopuolelle enintään 30 mm.

6.8.   Metallilevyjen reunat

6.8.1.   Metallilevyjen reunoja, kuten kourujen reunoja tai liukuovien kiskoja, ei sallita, elleivät ne ole sisäänpäin taivutettuja tai ellei niitä ole varustettu suojauksella, joka soveltuvin osin täyttää tämän säännön vaatimukset. Suojaamattoman reunan katsotaan olevan taivutettu taaksepäin, jos taivutuskulma on noin 180° tai jos se on taivutettu korirakennetta kohden siten, ettei halkaisijaltaan 100 mm:n pallo kosketa siihen.

6.9.   Helmapellit

6.9.1.   Helmapelleissä saa olla poimuja, joiden kaarevuussäde on vähemmän kuin 2,5 mm, jos säde on vähintään kymmenesosa ulkonevan osan korkeudesta ”H” mitattuna liitteessä 3 olevassa 1 kohdassa määritellyn menetelmän mukaisesti.

6.10.   Sivuilla olevat ajoviiman tai sadeveden ohjaimet

6.10.1.   Sivuilla olevien ohjainten ulospäin suunnattavien reunojen kaarevuussäteen on oltava vähintään 1 mm.

6.11.   Nostokorvakkeet ja pakoputket

6.11.1.   Nostokorvakkeet ja pakoputket eivät saa ulottua enempää kuin 10 mm suoraan niiden yläpuolella pystysuorasti olevan lattialinjan ääriviivojen ulkopuolelle. Poiketen tästä vaatimuksesta pakoputki saa ulottua yli 10 mm edellä määritellyn lattialinjan ulkopuolelle, jos se päättyy pyöristettyihin reunoihin, joiden kaarevuussäde on vähintään 2,5 mm.

6.12.   Ilmanotto- ja poistoaukkojen kannet

6.12.1.   Ilmanotto- ja poistoaukkojen kansien on kaikissa käyttöasennoissaan täytettävä 5.2, 5.3 ja 5,4 kohdan vaatimukset.

6.13.   Katto

6.13.1.   Kattoluukut tarkastetaan suljetussa asennossa.

Avoautot tarkastetaan sekä katto nostetussa asennossa että katto lasketussa asennossa.

6.13.2.1.   Katon ollessa alaslaskettuna tarkastusta ei tehdä sen pinnan sisällä, joka muodostuu, kun katon oletetaan olevan nostettuna.

6.13.2.2.   Jos kattojärjestelmään kuuluu vakiovarusteena suojakansi katon ollessa taitettuna, tarkastus suoritetaan kansi paikalleen kiinnitettynä.

6.14.   Ikkunat

Ajoneuvon ulkopinnan ulkopuolelle ulottuvien ikkunoiden on oltava kaikissa käyttöasennoissaan seuraavien määräysten mukaisia:

6.14.1.1.   eteenpäin suuntautuvia, esiinpistäviä reunoja ei sallita

6.14.1.2.   mikään ikkunan osa ei saa ulottua ajoneuvon äärimmäisen ulkoreunan ulkopuolelle.

6.15.   Rekisterikilven kiinnikkeet

6.15.1.   Ajoneuvon valmistajan rekisterikilville tarkoittamien kiinnikkeiden on täytettävä tämän liitteen 5.4 kohdan vaatimukset, jos halkaisijaltaan 100 mm:n pallo voi koskettaa kyseisiä kiinnikkeitä, kun rekisterikilpi on kiinnitetty ajoneuvon valmistajan suositusten mukaisesti paikalleen.

6.16.   Tavara- ja suksitelineet

6.16.1.   Tavara- ja suksitelineiden on oltava kiinnitettyjä ajoneuvoon siten, että ne saadaan lukittua liikkumattomiksi vähintään yhteen suuntaan nähden ja niitä voidaan kuormittaa vaaka-, pitkittäis- ja poikittaisvoimalla, joka on vähintään yhtä suuri kuin valmistajan antama, telineen kestämä, pystytasossa kohdistettu voima. Testiä varten tavara- tai suksiteline kiinnitetään ajoneuvoon valmistajan ohjeiden mukaisesti ja telinettä on testattaessa kuormitettava useammasta kuin yhdestä pisteestä.

6.16.2.   Pinnoissa, joita halkaisijaltaan 165 mm:n pallo voi koskettaa, kun teline on kiinnitetty, ei saa olla kaarevuussäteeltään alle 2,5 mm:n osia, ellei 6.3 kohdan määräyksiä voida soveltaa.

6.16.3.   Kiinnitysosat, kuten ilman työkaluja kiristettävät ja avattavat mutterit, saavat ulottua enintään 40 mm 6.16.2 kohdassa tarkoitettujen pintojen ulkopuolelle, kun ulkonevuus määritetään liitteessä 3 olevassa 2 kohdassa määritellyllä menetelmällä; tapauksissa, joihin on sovellettava mainitussa liitteessä olevassa 2.2 kohdassa vahvistettua menetelmää, käytetään halkaisijaltaan 165 mm:n palloa.

6.17.   Radion vastaanotin- ja lähetysantennit

6.17.1.   Radion vastaanotin- ja lähetysantennit on kiinnitettävä ajoneuvoon siten, että jos niiden vapaa pää on alle 2 m:n korkeudella tien pinnasta jossakin antennin valmistajan osoittamista käyttöasennoista, sen on sijaittava 2.7 kohdassa määritellyn ajoneuvon äärimmäisestä ulkoreunasta 10 cm:n etäisyydellä olevien pystytasojen sisäpuolella.

6.17.2.   Antennien on oltava ajoneuvoon kiinnitettyjä ja tarvittaessa liikkuvuuden osalta rajoitettuja niin, ettei mikään antennin osa ulotu kohdassa 2.7 määritellyn ajoneuvon äärimmäisen ulkoreunan ulkopuolelle.

6.17.3.   Antennin tangon kaarevuussäteet saavat olla pienempiä kuin 2,5 mm. Antennien vapaissa päissä on kuitenkin oltava kiinteä kappale, jonka kaarevuussäde on vähintään 2,5 mm.

6.17.4.   Antennien kiinnikkeiden ulkonevuus saa liitteessä 3 olevan 2 kohdan menettelyn mukaisesti mitattuna olla enintään 30 mm. Antenneissa, joissa vahvistin on asennettu kiinnikkeeseen, näiden kiinnikkeiden ulkonevuus saa kuitenkin olla enintään 40 mm.

6.18.   Asennusohjeet

6.18.1.   Erillisenä teknisenä yksikkönä hyväksyttyä tavaratelinettä, suksitelinettä ja radion vastaanotin- tai lähetysantennia ei saa saattaa markkinoille, myydä tai ostaa ilman niiden mukana seuraavia asennusohjeita. Asennusohjeissa on oltava riittävät tiedot hyväksyttyjen osien asentamiseksi ajoneuvoon 5 ja 6 kohdan asiaa koskevien määräysten mukaisesti. Erityisesti teleskooppiantennien käyttöasennot on ilmoitettava selvästi.

7.   AJONEUVOTYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN

Ajoneuvotyyppiin tehtävistä muutoksista on ilmoitettava hallinnolliselle yksikölle, joka on hyväksynyt kyseisen ajoneuvotyypin. Tämä yksikkö voi:

7.1.1.   joko arvioida, että tehdyillä muutoksilla ei todennäköisesti ole merkittävää kielteistä vaikutusta

7.1.2.   tai vaatia uuden testausselosteen testit suorittavalta tutkimuslaitokselta.

7.2.   Hyväksynnän vahvistus, jossa kuvataan muutokset, tai sen epääminen annetaan tiedoksi edellä olevan 4.3 kohdan mukaisella menettelyllä tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille.

7.3.   Hyväksynnän laajentamisen myöntäneen toimivaltaisen viranomaisen on annettava laajentamiselle sarjanumero ja ilmoitettava siitä muille vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille, jotka soveltavat tätä sääntöä, tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

8.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

8.1.   Tämän säännön mukaisesti hyväksyttävä ajoneuvo (erillinen tekninen yksikkö) on valmistettava siten, että se vastaa hyväksyttyä tyyppiä ja täyttää edellä olevien 5 ja 6 kohdan vaatimukset.

8.2.   Valmistusta on valvottava asianmukaisesti, jotta 8.1 kohdassa tarkoitettujen vaatimusten täyttyminen voidaan varmistaa.

Hyväksyntätodistuksen haltijan on erityisesti:

8.3.1.   varmistettava, että tuotteiden laaduntarkastukseen sovellettavat menettelyt ovat riittäviä

8.3.2.   voitava käyttää tarkastuslaitteita, joita tarvitaan kunkin hyväksytyn tyypin vaatimustenmukaisuuden tarkastamiseen

8.3.3.   varmistettava, että testitulosten tiedot talletetaan ja että asiaan liittyvät asiakirjat ovat saatavilla viranomaisten edellyttämän ajan

8.3.4.   analysoitava kunkin testityypin tulokset tarkastaakseen ja varmistaakseen tuotteen ominaisuuksien pysyvyyden kuitenkin niin, että teollisessa tuotannossa esiintyvät vaihtelut sallitaan

8.3.5.   varmistettava, että kullekin tuotetyypille suoritetaan vähintään tämän säännön liitteessä 3 määrätyt testit

8.3.6.   varmistettava, että jokainen vaatimusten vastainen näyte tai osa testataan uudelleen tai siitä otetaan uusi näyte. Kyseisen tuotannon palauttamiseksi vaatimusten mukaiseksi on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet.

Tyyppihyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen saa milloin tahansa tarkastaa kussakin tuotantoyksikössä sovellettavat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät.

8.4.1.   Kussakin tarkastuksessa testiä ja tuotannon valvontaa koskevat asiakirjat on esitettävä vierailevalle tarkastajalle.

8.4.2.   Tarkastaja voi ottaa satunnaisnäytteitä testattavaksi valmistajan laboratoriossa. Näytteiden vähimmäismäärä voidaan vahvistaa valmistajan omien tarkastusten tulosten perusteella.

8.4.3.   Jos näyttää siltä, että laatutaso ei ole tyydyttävä tai että edellä 8.4.2 kohdan soveltamiseksi suoritettujen testien oikeellisuus on tarpeellista tarkastaa, tarkastajan on valittava näytteet, jotka lähetetään tyyppihyväksyntätestit suorittaneelle tutkimuslaitokselle.

8.4.4.   Toimivaltainen viranomainen voi suorittaa kaikki tässä säännössä määrätyt testit.

8.4.5.   Toimivaltaisen viranomaisen valtuuttamat tarkastukset on tavallisesti suoritettava kerran kahdessa vuodessa. Jos jostakin käynnistä saadaan kielteisiä tuloksia, toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että kaikki tarpeelliset toimenpiteet toteutetaan tuotannon palauttamiseksi vaatimusten mukaiseksi mahdollisimman pian.

9.   TUOTANNON VAATIMUSTENVASTAISUUDEN SEURAAMUKSET

9.1.   Ajoneuvotyypille tämän säännön perusteella myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos edellä olevan 8.1 kohdan vaatimukset eivät täyty.

9.2.   Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on ilmoitettava tästä välittömästi muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

10.   TUOTANNON LOPULLINEN LAKKAUTTAMINEN

Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön perusteella hyväksytyn tyypin valmistamisen, sen on ilmoitettava tästä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Ilmoituksen saatuaan viranomaisen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

11.   HYVÄKSYNTÄTESTIT SUORITTAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN SEKÄ HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET

Tätä sääntöä soveltavien sopimuksen sopimuspuolien on ilmoitettava Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestit suorittavien teknisten tutkimuslaitosten sekä niiden hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnät ja joille on toimitettava lomakkeet todistukseksi muissa maissa myönnetystä hyväksynnästä taikka hyväksynnän epäämisestä tai peruuttamisesta.

---

(1)  Ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteen 7 määritelmän mukaisesti (asiakirja TRANS/SC1/WP29/78/Amend.3).

(2)  Saksa 1, Ranska 2, Italia 3, Alankomaat 4, Ruotsi 5, Belgia 6, Unkari 7, Tšekki 8, Espanja 9, Jugoslavia 10, Yhdistynyt kuningaskunta 11, Itävalta 12, Luxemburg 13, Sveitsi 14, 15 (antamatta), Norja 16, Suomi 17, Tanska 18, Romania 19, Puola 20, Portugali 21, Venäjän federaatio 22, Kreikka 23, Irlanti 24, Kroatia 25, Slovenia 26, Slovakia 27, Valko-Venäjä 28, Viro 29, 30 (antamatta), Bosnia ja Hertsegovina 31, Latvia 32, 33 (antamatta), Bulgaria 34, 35 36 (antamatta) Turkki 37, 38-39 (antamatta), entisen Jugoslavian tasavalta Makedonia 40, 41 (antamatta), Euroopan yhteisö 42 (jäsenvaltiot myöntävät hyväksynnät ECE-tunnuksillaan), Japani 43, 44 (antamatta), Australia 45 ja Ukraina 46. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja niihin asennettaviin tai niissä käytettäviin varusteisiin ja osiin sovellettavien yhdenmukaisten teknisten vaatimusten hyväksymistä sekä näiden vaatimusten mukaisesti annettujen hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevia ehtoja koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen, ja Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetut numerot sopimuspuolille.

---

LIITE 1

ILMOITUS

(enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm))

Image

---

LIITE 2

HYVÄKSYNTÄMERKKIEN SIJOITTELU

Malli A

(ks. tämän säännön 4.1.4. ja 4.2.4. kohta)

Image

Edellä olevasta ajoneuvoon kiinnitetystä hyväksyntämerkistä käy ilmi, että kyseinen ajoneuvotyyppi on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 26 nojalla hyväksyntänumerolla 022439. Hyväksyntänumerojen kaksi ensimmäistä merkkiä osoittavat, että hyväksyntöjen myöntämispäivinä sääntö nro 26 sisälsi muutossarjan 02 muutokset.

Malli B

(ks. tämän säännön 4.1.5 kohta)

Image

Edellä olevasta ajoneuvoon kiinnitetystä hyväksyntämerkistä käy ilmi, että kyseinen ajoneuvotyyppi on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 26 ja 24 nojalla (1). Hyväksyntänumerojen kaksi ensimmäistä merkkiä osoittavat, että hyväksyntöjen myöntämispäivinä sääntö nro 26 sisälsi muutossarjan 02 muutokset ja sääntö nro 24 sisälsi muutossarjan 03 muutokset.

---

(1)  Toisen säännön numero annetaan ainoastaan esimerkkinä, korjattu absorptiokerroin on 1,30 m–1.

---

LIITE 3

MENETELMÄT ULKONEVIEN OSIEN JA AUKKOJEN MITTOJEN MÄÄRITTÄMISEKSI

1.   MENETELMÄ ETU- JA TAKAHELMAPELTIEN TAITTEIDEN ULKONEVIEN OSIEN KORKEUDEN MÄÄRITTÄMISEKSI

1.1.   Ulkonevan osan korkeus H määritetään graafisesti tarkastettavan kohdan ulkopinnan ääriviivoja sisäpuolelta sivuavan halkaisijaltaan 165 mm:n ympyrän kehän avulla.

1.2.   H on halkaisijaltaan 165 mm:n ympyrän keskipisteen kautta kulkevaa linjaa pitkin mitattavan, ympyrän kehän ja ulkonevan osan ulkopinnan välisen etäisyyden suurin arvo (ks. kuva 1).

1.3.   Jos osa on sellainen, ettei halkaisijaltaan 100 mm:n ympyrä kosketa ulkopuolelta mitattavan kohdan ulkopinnan ääriviivoja, tämän alueen pinnan ääriviivojen oletetaan noudattavan halkaisijaltaan 100 mm:n ympyrän kehää sen ja ääriviivojen sivuamispisteiden välissä (ks. kuva 2).

1.4.   Valmistajan on toimitettava ulkonevien osien korkeuden mittausta varten piirrokset, joissa esitetään tarvittavat läpileikkaukset ulkonevista osista.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

2.   MENETELMÄ ULKOPINTAAN ASENNETUN OSAN ULKONEMAN MITTOJEN MÄÄRITTÄMISEKSI

2.1.   Kuperaan pintaan asennetun osan ulkonema voidaan määrittää joko suoraan tai tämän ajoneuvoon kiinnitetyn osan tarvittavan kohdan piirustuksen avulla.

2.2.   Jos muuhun kuin kuperaan pintaan asennetun osan ulkonemaa ei voida määrittää yhdellä mittauksella, se määritetään mittaamalla halkaisijaltaan 100 mm:n pallon keskipisteen etäisyyden suurin ero helmapellin nimellislinjasta, pallon pyörähdettyä yhden kierroksen niin, että se on jatkuvassa kosketuksessa osaan. Kuvassa 3 on esimerkki tämän menettelyn käyttämisestä.

3.   MENETELMÄ AJOVALOJEN HÄIKÄISYSUOJIEN JA SUOJAKEHYSTEN ULKONEMAN MÄÄRITTÄMISEKSI

3.1.   Ajovalaisimien ulkonema ulkopinnasta on mitattava vaakasuorassa läpimitaltaan 100 mm:n pallon kosketuspisteestä, kuten kuvassa 4 esitetään.

4.   MENETELMÄ AUKON MITTOJEN TAI SÄLEIKÖN OSIEN VÄLISEN ETÄISYYDEN MÄÄRITTÄMISEKSI

4.1.   Säleikön osien välisen aukon mitat määritetään mittaamalla kahden, pallon kosketuspisteiden kautta kulkevan, tason välinen etäisyys kohtisuoraan näitä kosketuspisteitä yhdistävään linjaan nähden. Tämän menettelyn käytöstä esitetään esimerkkejä kuvissa 5 ja 6.

| | |
| --- | --- |
| | |

Image

Image

Image

Image

---

LIITE 4

ILMOITUS

(enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm))

Image

---

| 16.12.2005 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | L 330/42 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

L 330/42

---

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 28 — Yhdenmukaiset vaatimukset, jotka koskevat äänimerkinantolaitteiden hyväksymistä ja moottoriajoneuvojen hyväksymistä niiden äänimerkkien osalta

1.   SOVELTAMISALA

Tämän säännön soveltamisalaan kuuluvat:

1.1.   joko tasa- tai vaihtovirralla taikka paineilmalla toimivat äänimerkinantolaitteet (1), jotka on tarkoitettu asennettaviksi luokkien L3–5, M ja N moottoriajoneuvoihin, mopedeita lukuun ottamatta (luokat L1 ja L2) (2).

1.2.   moottoriajoneuvojen äänimerkit (3), moottoripyöriä lukuun ottamatta.

I.   ÄÄNIMERKINANTOLAITTEET

2.   MÄÄRITELMÄT

Tässä säännössä eri ”tyyppisillä” äänimerkinantolaitteilla tarkoitetaan laitteita, jotka eroavat toisistaan olennaisilta piirteiltään, kuten:

2.1.   kauppanimi tai tavaramerkki,

2.2.   toimintaperiaatteet

2.3.   sähkövirran tyyppi (tasa- tai vaihtovirta)

2.4.   kotelon ulkomuoto

2.5.   äänikalvon tai -kalvojen muoto ja mitat

2.6.   äänilähteen muoto tai laatu

2.7.   nimellistaajuus tai -taajuudet

2.8.   nimellinen syöttöjännite

2.9.   nnimellinen toimintapaine niiden laitteiden osalta, jotka saavat tehonsa suoraan ulkoisesta paineilmalähteestä.

Äänimerkinantolaite on tarkoitettu pääasiassa

2.10.1.   moottoripyöriin, joiden teho on enintään 7 kW (luokka I)

2.10.2.   luokkien M ja N ajoneuvoihin sekä moottoripyöriin, joiden teho on suurempi kuin 7 kW (luokka II).

3.   HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN

Kauppanimen tai tavaramerkin omistajan tai tämän valtuutetun edustajan on haettava äänimerkinantolaitteen hyväksyntää.

Hakemukseen on liitettävä seuraavat asiakirjat kolmena kappaleena sekä seuraavat tiedot:

3.2.1.   äänimerkinantolaitetyypin kuvaus, jossa kiinnitetään erityisesti huomiota kohdassa 2 mainittuihin seikkoihin

3.2.2.   piirustus, jossa on muun muassa merkinantolaitteen poikkileikkaus

3.2.3.   luettelo valmistuksessa käytetyistä osista asianmukaisine tunnistustietoineen sekä ilmoitus käytetyistä materiaaleista

3.2.4.   yksityiskohtaiset piirustukset kaikista valmistuksessa käytetyistä osista. Piirustuksista on käytävä ilmi hyväksyntänumerolle ja lisätunnuksille tarkoitettu paikka hyväksyntämerkin ympyrään nähden.

3.3.   Lisäksi hyväksyntähakemukseen on liitettävä kaksi näytettä merkinantolaitetyypistä.

3.4.   Toimivaltaisen viranomaisen on ennen tyyppihyväksynnän myöntämistä todennettava, että on huolehdittu tyydyttävästi järjestelyistä, joiden avulla tuotannon vaatimustenmukaisuuden tehokas valvonta voidaan varmistaa.

4.   MERKINNÄT

4.1.   Hyväksyttäväksi toimitetuissa äänimerkinantolaitetyypin näytteissä on oltava valmistajan tuotenimi tai tuotemerkki; tämän merkinnän on oltava helposti luettava ja pysyvä.

4.2.   Jokaisessa näytteessä on oltava hyväksyntämerkille riittävä paikka; tämä paikka on merkittävä edellä kohdassa 3.2.2 tarkoitettuihin piirustuksiin.

5.   HYVÄKSYNTÄ

5.1.   Jos hyväksyttäväksi toimitetut näytteet ovat jäljempänä olevien 6 ja 7 kohdan mukaiset, tälle merkinantolaitetyypille myönnetään hyväksyntä.

5.2.   Kullekin hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 00 säännön ollessa yhä alkuperäisessä muodossaan) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle äänimerkinantolaitteelle.

5.3.   Sama hyväksyntänumero voidaan antaa merkinantolaitetyypeille, jotka eroavat hyväksytystä tyypistä ainoastaan nimellisjännitteeltään, nimellistaajuudeltaan (tai –taajuuksiltaan) tai edellä kohdassa 2.8 mainittujen laitteiden osalta nimelliseltä toimintapaineeltaan.

5.4.   Tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta merkinantolaitetyypin hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopullisesta keskeyttämisestä tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella, jonka mukana ovat hyväksynnän hakijan toimittamat enintään A4-kokoiset (210 × 297 mm) tai tähän kokoon taitetut ja mittakaavassa 1:1 olevat piirustukset äänimerkinantolaitteesta.

Jokaiseen tämän säännön perusteella hyväksyttyyn äänimerkinantolaitteeseen on kiinnitettävä näkyvästi hyväksyntälomakkeessa määriteltyyn helppopääsyiseen paikkaan kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu:

5.5.1.   ympyrän sisällä olevasta E-kirjaimesta, jota seuraa hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (4).

5.5.2.   hyväksyntänumerosta

5.5.3.   roomalaisin numeroin merkitystä lisätunnuksesta, joka osoittaa äänimerkinantolaitteen luokan.

5.6.   Hyväksyntämerkin ja lisätunnuksen on oltava selvästi luettavissa ja pysyviä.

5.7.   Tämän säännön liitteen 3 kohdassa 1annetaan esimerkki hyväksyntämerkin sijoittelusta.

6.   VAATIMUKSET

6.1.   Yleiset vaatimukset

6.1.1.   Äänimerkinantolaitteen on tuotettava jatkuva ja yhdenmukainen ääni; sen äänispektri ei saa merkittävästi vaihdella toiminnan aikana.

Vaihtovirralla toimivien merkinantolaitteiden osalta tätä vaatimusta sovelletaan ainoastaan generaattorin vakionopeudella kohdassa 6.2.3.2 määritetyllä alueella.

6.1.2.   Merkinantolaitteen akustisten (äänienergian jakautuminen spektriin, äänenpainetaso) ja mekaanisten ominaisuuksien on oltava sellaiset, että se läpäisee osoitetussa järjestyksessä seuraavat testit

6.2.   Äänen ominaispiirteiden mittaus

6.2.1.   Merkinantolaitetta on testattava mieluiten kaiuttomassa ympäristössä. Vaihtoehtona on sen testaaminen puolikaiuttomassa huoneessa tai avoimella paikalla (5). Tässä tapauksessa on toteutettava varotoimia, jotta vältetään heijastumat maasta mittausalueen sisällä (esimerkiksi pystyttämällä absorboivia kaihtimia). On tarkastettava, että pallopoikkeama on 1 dB:n rajoissa vähintään 5 metrin säteellä ja enintään mitattavaan enimmäistaajuuteen asti, erityisesti mittaussuunnassa ja laitteen sekä mikrofonin korkeudella.

Ympäristön aiheuttaman melun on oltava vähintään 10 dB alhaisempi kuin mitattavan äänenpaineen tason.

Testattava laite ja mikrofoni on asetettava samalle korkeudelle. Tämä korkeus on 1,15–1,25 m. Mikrofonin maksimiherkkyyden akselin on oltava samansuuntainen laitteen äänvoimakkuuden enimmäistason suunnan kanssa.

Mikrofoni on asetettava siten, että sen äänikalvo on 2 ± 0,01 m etäisyydellä tasosta, jolla laitteen äänen ulostulo on. Jos kyseessä ovat laitteet, joissa on useita ulostuloja, etäisyys määritetään suhteessa mikrofonia lähinnä olevan ulostulon tasoon.

6.2.2.   Äänenpainetason mittaukset on tehtävä luokan 1 tarkkuuden antavalla äänentasomittarilla, joka on IEC:n julkaisussa nro 651, ensimmäinen painos (1979) annettujen määritysten mukainen. Kaikki mittaukset on tehtävä käyttämällä aikavakiota ”F”. Yleisen äänenpaineen mittaukset on tehtävä käyttämällä painotuskäyrää A. Lähtevän äänen spektri on mitattava äänisignaalin Fourier-muunnoksen mukaisesti. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää terssisuodattimia, jotka ovat IEC:n julkaisun nro 225, ensimmäinen painos (1966) määritysten mukaisia:

tässä tapauksessa äänenpaineen taso keskitaajuusalueella 2 500 Hz määritetään laskemalla yhteen taajuusalueiden 2 000, 2 500 ja 3 150 Hz neliölliset keskiarvot.

Kaikissa tapauksissa ainoastaan Fourier-muunnosmenetelmää voidaan pitää viitemenetelmänä.

Äänimerkinantolaitteelle on annettava virtaa jollakin soveltuvalla testijännitteellä:

6.2.3.1.   jos äänimerkinantolaite käyttää tasavirtaa, käytetään virtalähteen navasta jännitettä, joka on 13/12 nimellisjännitteestä

6.2.3.2.   jos äänimerkinantolaite toimii vaihtovirralla, virta otetaan sähkögeneraattorista, joka on tämän tyyppisen äänimerkinantolaitteen kanssa yleensä käytettävää tyyppiä. Äänimerkinantolaitteen akustiset ominaisuudet on kirjattava generaattorin nopeuksilla, jotka vastaavat 50, 75 ja 100 prosenttia siitä enimmäisnopeudesta, jonka valmistaja on ilmoittanut generaattorin jatkuvaa käyttöä varten. Testin aikana generaattoria ei saa kuormittaa millään muulla sähkökuormalla. Jäljempänä kohdassa 6.3 tarkoitettu kestotesti suoritetaan laitteen valmistajan ilmoittamalla nopeudella ja valitsemalla edellä mainitusta valikoimasta.

6.2.4.   Jos tasaviralla toimivan äänimerkinantolaitteen testiä varten käytetään tasasuunnattua virtalähdettä, sen navoista mitattu virran aaltoisuus, kun merkinantolaitteet ovat toiminnassa, saa olla enintään 0,1 V, huipusta huippuun.

6.2.5.   Tasavirtaa käyttävissä äänimerkinantolaitteissa johdinten ohmeina ilmaistun vastuksen, navat ja kytkennät mukaan luettuina, on oltava mahdollisimman lähellä arvoa (0,10/12) x voltteina ilmaistu nimellisjännite.

6.2.6.   Merkinantolaite on valmistajan osoittamilla laitteilla asennettava lujasti alustalle, jonka massa on vähintään kymmenkertainen testattavan merkinantolaitteen massaan nähden ja vähinään 30 kg. Lisäksi on järjestelyin varmistettava, että heijastumat tuen sivuista ja sen omat värähtelyt eivät havaittavasti vaikuta mittaustuloksiin.

Edellä esitettyjen edellytysten täyttyessä käyrän A mukaisesti painotettu äänenpaine ei saa ylittää seuraavia arvoja:

| (a) | 115 dB(A) äänimerkinantolaitteissa, jotka on pääosin tarkoitettu teholtaan enintään 7 kW:n moottoripyöriin |
| --- | --- |

(a)

115 dB(A) äänimerkinantolaitteissa, jotka on pääosin tarkoitettu teholtaan enintään 7 kW:n moottoripyöriin

| (b) | 118 dB(A) äänimerkinantolaitteissa, jotka on pääosin tarkoitettu luokan M ja N ajoneuvoihin sekä teholtaan yli 7 kW:n moottoripyöriin. |
| --- | --- |

(b)

118 dB(A) äänimerkinantolaitteissa, jotka on pääosin tarkoitettu luokan M ja N ajoneuvoihin sekä teholtaan yli 7 kW:n moottoripyöriin.

6.2.7.1.   Lisäksi äänenpainetason on taajuusalueella 1 800–3 550 Hz oltava suurempi kuin minkään yli 3 550 Hz:n taajuisen komponentin, ja sen on aina oltava vähintään

| (a) | 95 dB(A) äänimerkinantolaitteissa, jotka on pääosin tarkoitettu teholtaan enintään 7 kW:n moottoripyöriin |
| --- | --- |

(a)

95 dB(A) äänimerkinantolaitteissa, jotka on pääosin tarkoitettu teholtaan enintään 7 kW:n moottoripyöriin

| (b) | 105 dB(A) äänimerkinantolaitteissa, jotka on pääosin tarkoitettu luokan M ja N ajoneuvoihin sekä teholtaan yli 7 kW:n moottoripyöriin. |
| --- | --- |

(b)

105 dB(A) äänimerkinantolaitteissa, jotka on pääosin tarkoitettu luokan M ja N ajoneuvoihin sekä teholtaan yli 7 kW:n moottoripyöriin.

6.2.7.2.   Äänimerkinantolaitteita, jotka ovat edellä kohdassa b mainittujen äänen ominaisuuksien mukaisia, voidaan käyttää kohdassa a tarkoitetuissa ajoneuvoissa.

6.2.8.   Edellä esitettyjen teknisten vaatimusten on täytyttävä myös jäljempänä olevassa 6.3 kohdassa tarkoitettuun kestotestiin toimitettujen laitteiden osalta; näiden syöttöjännite on 95–115 % nimellisjännitteestä, kun kyseessä ovat tasavirralla toimivat äänimerkinantolaitteet, tai 50–100 % valmistajan ilmoittamasta generaattorin enimmäisnopeudesta jatkuvassa käytössä, kun kyseessä ovat vaihtovirralla toimivat äänimerkinantolaitteet.

6.2.9.   Viive hetkestä, jona laite aktivoidaan, hetkeen, jona ääni saavuttaa edellä kohdassa 6.2.7 täsmennetyn vähimmäisarvon, saa olla enintään 0,2 sekuntia mitattuna lämpötilassa 20 + 5 °C. Tätä vaatimusta sovelletaan muiden muassa pneumaattisiin ja sähköpneumaattisiin merkinantolaitteisiin.

6.2.10.   Kun pneumaattisia tai sähköpneumaattisia merkinantolaitteita käytetään valmistajien tällaisille laitteille määräämällä virransyötöllä, niiden on täytettävä samat akustiset vaatimukset kuin sähkökäyttöisten äänimerkinantolaitteidenkin.

6.3.   Käyttökestävyystesti

6.3.1.   Äänimerkinantolaitteelle on syötettävä virtaa nimellisjännitteellä ja johdinten vastusten on oltava edellä kohdissa 6.2.3–6.2.5 annettujen määritysten mukaiset, ja laitetta on käytettävä

10 000 kertaa, kun kyseessä on äänimerkinantolaite, joka on pääosin tarkoitettu teholtaan enintään 7 kW:n moottoripyöriin

50 000 kertaa, kun kyseessä on äänimerkinantolaite, joka on pääosin tarkoitettu luokan M ja N ajoneuvoihin sekä teholtaan yli 7 kW:n moottoripyöriin, kulloinkin yhden sekunnin ajan, jota seuraa neljän sekunnin tauko. Testin aikana äänimerkinantolaitetta tuuletetaan ilmavirralla, jonka nopeus on noin 10 m/s.

6.3.2.   Jos testi tehdään kaiuttomassa huoneessa, sen on oltava riittävän tilava, jotta merkinantolaitteesta testin aikana lähtevän lämmön tavanomainen hajaantuminen voidaan taata.

6.3.3.   Testihuoneen ilmanlämpötilan on oltava +15 — +30 °C.

6.3.4.   Jos sen jälkeen, kun äänimerkinantolaitetta on käytetty puolet säädetyistä kerroista, sen äänentaso-ominaisuudet eivät enää ole samat kuin ennen testiä, äänimerkinantolaitetta voidaan säätää. Kun käyttökertoja on säädetty määrä ja mahdollisesti tarvittavat lisäsäädöt on tehty, äänimerkinantolaitteen on läpäistävä edellä kohdassa 6.2 kuvattu testi.

6.3.5.   Sähköpneumaattisen tyypin merkinantolaitteita voidaan voidella valmistajan suosittelemalla öljytyypillä aina 10 000 käyttökerran jälkeen.

7.   ÄÄNIMERKINANTOLAITETYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN

Kaikista äänimerkinantolaitetyyppiin tehtävistä muutoksista on ilmoitettava tyyppihyväksynnän myöntäneelle hallinnolliselle yksikölle. Hallinnollinen yksikkö voi tämän jälkeen

7.1.1.   katsoa, että tehdyillä muutoksilla ei todennäköisesti ole havaittavaa kielteistä vaikutusta,

7.l.2.   tai vaatia uuden testausselosteen testien suorittamisesta vastaavalta tekniseltä tutkimuslaitokselta.

7.2.   Hyväksynnän vahvistaminen tai epääminen, jossa eritellään muutokset, annetaan tiedoksi edellä 5.4 kohdassa tarkoitetulla menettelyllä tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille.

7.3.   Hyväksynnän laajentamisen myöntävän toimivaltaisen viranomaisen on annettava sarjanumero kaikille kyseistä laajentamista koskeville ilmoituslomakkeille.

8.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

Tuotannon vaatimustenmukaisuuden testausmenettelyjen on oltava sopimuksen lisäyksen 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) mukaisia ja täytettävä seuraavat vaatimukset:

8.1.   Tämän säännön mukaisesti hyväksyttävät äänimerkinantolaitteet on valmistettava siten, että ne vastaavat hyväksyttyä tyyppiä ja täyttävät kohdan 6 vaatimukset.

8.2.   Hyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen saa milloin tahansa tarkastaa kussakin tuotantoyksikössä sovellettavat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät. Tällaisia varmennuksia tehdään tavallisesti kerran kahdessa vuodessa.

Hyväksynnän haltijan on erityisesti

8.3.1.   varmistettava, että tuotteiden laaduntarkastukseen sovellettavat menettelyt ovat riittäviä

8.3.2.   voitava käyttää tarkastuslaitteita, joita tarvitaan kunkin hyväksytyn tyypin vaatimustenmukaisuuden tarkastamiseen

8.3.3.   varmistettava, että testitulosten tiedot talletetaan ja että liiteasiakirjat ovat saatavilla ajan, joka määritetään viranomaisten kanssa

8.3.4.   analysoitava kunkin testityypin tulokset tarkastaakseen ja varmistaakseen tuotteen ominaisuuksien pysyvyyden, sallien kuitenkin teollisessa tuotannossa esiintyvät vaihtelut

8.3.5.   varmistettava, että jokaista äänimerkinantolaitetyyppiä kohden tehdään riittävä määrä tarkastuksia, jotta voidaan varmistaa, että kaikki tuotannossa olevat äänimerkinantolaitteet vastaavat tyyppihyväksyttäväksi toimitetun äänimerkinantolaitteen määrittelyjä

8.3.6.   varmistettava, että jokainen vaatimusten vastainen näyte tai osa testataan uudelleen tai siitä otetaan uusi näyte. Kaikki tarpeelliset toimenpiteet on toteutettava, jotta vastaava tuotanto saadaan jälleen vaatimustenmukaiseksi.

Tyyppihyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen voi milloin tahansa tarkastaa kuhunkin tuotantoyksikköön sovellettavat vaatimustenmukaisuuden tarkastusmenetelmät.

8.4.1.   Kussakin tarkastuksessa testiä ja tuotannon valvontaa koskevat asiakirjat on esitettävä vierailevalle tarkastajalle.

8.4.2.   Tarkastaja voi ottaa satunnaisnäytteitä, jotka testataan valmistajan laboratoriossa. Näytteiden vähimmäismäärä voidaan määrätä valmistajan omien tarkastusten tulosten perusteella.

8.4.3.   Jos laatutaso ei ole tyydyttävä tai jos näyttää tarpeelliselta tarkistaa kohdan 8.4.2 mukaisten testien pätevyys, tarkastaja valitsee näytekappaleet, jotka toimitetaan tyyppihyväksyntätestit suorittaneelle tekniselle tutkimuslaitokselle.

8.4.4.   Toimivaltainen viranomainen saa suorittaa kaikki tässä säännössä määrätyt testit.

8.4.5.   Toimivaltaisen viranomaisen valtuuttamat tarkastukset tehdään tavallisesti kerran vuodessa. Jos jostakin tarkastuskäynnistä saadaan kielteisiä tuloksia, toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että kaikki tarpeelliset toimenpiteet toteutetaan tuotannon palauttamiseksi vaatimusten mukaiseksi mahdollisimman pian.

9.   TUOTANNON VAATIMUSTENVASTAISUUDEN SEURAAMUKSET

9.1.   Äänimerkinantolaitetyypille tämän säännön nojalla myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos kohdassa 8.1 esitettyjä vaatimuksia ei noudateta tai jos äänimerkinantolaite ei läpäise edellä kohdassa 8.2 tarkoitettuja tarkastuksia.

9.2.   Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen osapuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava tästä muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille lähettämällä niille hyväksyntälomakkeen jäljennös, jonka lopussa on allekirjoitettuna ja päivättynä suuraakkosin merkintä ”HYVÄKSYNTÄ PERUUTETTU”.

10.   TUOTANNON KESKEYTTÄMINEN

Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön perusteella hyväksytyn äänimerkinantolaitetyypin valmistamisen, hyväksynnän haltijan on ilmoitettava tästä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Kun kyseinen viranomainen saa asiaa koskevan ilmoituksen, sen on ilmoitettava tästä muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille lähettämällä hyväksyntälomakkeen jäljennös, jonka lopussa on allekirjoitettuna ja päivättynä suuraakkosin merkintä ”TUOTANTO KESKEYTETTY”.

II.   MOOTTORIAJONEUVOJEN ÄÄNIMERKIT

11.   MÄÄRITELMÄT

Tässä säännössä tarkoitetaan

11.1.   ”moottoriajoneuvon hyväksynnällä” ajoneuvotyypin hyväksyntää sen äänimerkin osalta

”ajoneuvotyypillä” ajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan olennaisilta piirteiltään, kuten:

11.2.1.   ajoneuvoon asennettujen merkinantolaitteiden määrä ja tyyppi(tyypit)

11.2.2.   merkinantolaitteiden asennukseen ajoneuvossa käytetyt kiinnitykset

11.2.3.   merkinantolaitteiden sijainti ajoneuvossa

11. 2.4.   niiden rakenneosien lujuus, joihin merkinantolaite(-laitteet) on kiinnitetty

11.2.5.   ajoneuvon etuosan korin muoto ja materiaalit, jotka voivat vaikuttaa merkinantolaitteen(-laitteiden) äänen tason ja peittää sen.

12.   HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN

12.1.   Ajoneuvon valmistajan tai tämän asianmukaisesti valtuuttaman edustajan on tehtävä ajoneuvotyypin äänimerkkejä koskeva ajoneuvotyypin tyyppihyväksyntähakemus.

Hakemukseen on liitettävä seuraavat asiakirjat kolmena kappaleena sekä seuraavat tiedot:

12.2.1.   kuvaus ajoneuvotyypistä edellä kohdassa 11.2 mainittujen ominaisuuksien osalta.

12.2.2.   luettelo osista, joita sellaisen merkinantolaitteen(-laitteiden), joka voidaan asentaa ajoneuvoon, tunnistaminen edellyttää

12.2.3.   piirustukset, joista käyvät ilmi merkinantolaitteen(-laitteiden) sijainti ajoneuvossa sekä sen(niiden) kiinnitykset.

12.3.   Hyväksyttäväksi tarkoitettua ajoneuvotyyppiä edustava ajoneuvo on jätettävä hyväksyntätesteistä vastaavalle tutkimuslaitokselle.

13.   HYVÄKSYNTÄ

13.1.   Jos tämän säännön nojalla hyväksyttäväksi jätetty ajoneuvotyyppi täyttää kohdan 14 ja 15 vaatimukset, ajoneuvotyyppi on hyväksyttävä.

13.2.   Kullekin hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 00 säännön ollessa yhä alkuperäisessä muodossaan) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle ajoneuvotyypille.

13.3.   Tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta ajoneuvotyypin hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopullisesta keskeyttämisestä tämän säännön liitteessä 2 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella, jonka mukana ovat hyväksynnän hakijan toimittamat enintään A4-kokoiset (210 × 297 mm) tai tähän kokoon taitetut ja sopivassa mittakaavassa olevat piirustukset.

Jokaiseen tämän säännön perusteella hyväksyttyyn ajoneuvotyyppiin on kiinnitettävä näkyvästi hyväksyntälomakkeessa määriteltyyn helppopääsyiseen paikkaan kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu

13.4.1.   ympyrän sisällä olevasta E-kirjaimesta, jota seuraa hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (6).

13.4.2.   edellä kohdassa 13.4.1. tarkoitetun ympyrän oikealla puolella sijaitsevasta tämän säännön numerosta.

13.5.   Edellä 13.4 kohdassa määriteltyä symbolia ei tarvitse toistaa, jos ajoneuvo vastaa ajoneuvotyyppiä, joka on sopimukseen liitetyn muun säännön (muiden sääntöjen) nojalla hyväksytty samassa maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön perusteella; tällöin kaikkien niiden sääntöjen lisänumerot ja –tunnukset, joiden nojalla hyväksyntä on siinä myönnetty maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön nojalla, sijoitetaan pystysuoriin sarakkeisiin kohdassa 13.4 tarkoitetun tunnuksen oikealle puolelle.

13.6.   Hyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvä.

13.7.   Hyväksyntämerkki on sijoitettava lähelle kilpeä, jossa on tiedot ajoneuvon ominaisuuksista, ja se voidaan myös kiinnittää tähän kilpeen.

13.8.   Tämän säännön liitteen 3 kohdassa II annetaan esimerkki hyväksyntämerkin sijoittelusta.

13.9.   Toimivaltaisen viranomaisen on ennen tyyppihyväksynnän myöntämistä todennettava, että on huolehdittu tyydyttävästi järjestelyistä, joiden avulla tuotannon vaatimustenmukaisuuden tehokas valvonta voidaan varmistaa.

14.   VAATIMUKSET

Ajoneuvon on oltava seuraavien vaatimusten mukainen:

14.1.   Ajoneuvoon asennetun merkinantolaitteen(-laitteiden) (tai järjestelmien) on oltava tämän säännön nojalla hyväksyttyä tyyppiä.

Tämän säännön mukaisesti hyväksyttäväksi toimitettuihin ajoneuvotyyppeihin voidaan edelleen asentaa luokan II äänimerkinantolaitteita, jotka on hyväksytty tämän säännön nojalla sen ollessa alkuperäisessä muodossaan ja joiden hyväksyntämerkissä ei tämän vuoksi ole tunnusta II.

14.2.   Testijännitteen on oltava tämän säännön 6.2.3 kohdan määritysten mukainen.

14.3.   Äänenpainemittaukset on tehtävä tämän säännön kohdassa 6.2.2 määritetyissä oloissa.

14.4.   Ajoneuvoon asennetun laitteen lähettämä A-painotettu äänenpainetaso on mitattava 7 m etäisyydeltä ajoneuvon edestä; ajoneuvo on asetettava avoimelle paikalle (7), mahdollisimman tasaiselle alustalle ja, jos kyseessä ovat tasavirtaa käyttävät laitteet, ajoneuvon moottori on pysäytettävä.

14.5.   Mittauslaitteen mikrofoni on asetettava suunnilleen ajoneuvon pituussuuntaiseen keskiviivaan.

14.6.   Taustamelun ja tuulen kohinan äänenpainetason on oltava vähintään 10 dB (A) mitattavaa ääntä pienemmät.

14.7.   Äänenpaineen enimmäistaso on etsittävä 0,5–1,5 m maanpinnan yläpuolella.

14.8.   Edellä kohdissa 14.2–14.7 määritetyissä oloissa mitatun, kuuluvan testiäänen äänenpaineen enimmäistason (kohta 14.7) on oltava vähintään

| (a) | 83 dB(A) ja enintään 112 dB(A) teholtaan enintään 7 kW:n moottoripyörien äänimerkeissä |
| --- | --- |

(a)

83 dB(A) ja enintään 112 dB(A) teholtaan enintään 7 kW:n moottoripyörien äänimerkeissä

| (b) | 93 dB ja enintään 112 dB(A) luokkien M ja N (6) ajoneuvojen ja teholtaan yli 7 kW: moottoripyörien äänimerkeissä. |
| --- | --- |

(b)

93 dB ja enintään 112 dB(A) luokkien M ja N (6) ajoneuvojen ja teholtaan yli 7 kW: moottoripyörien äänimerkeissä.

15.   AJONEUVOTYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN

Kaikista ajoneuvotyypin muutoksista on ilmoitettava ajoneuvotyypin hyväksynnän myöntäneelle hallinnolliselle yksikölle. Hallinnollinen yksikkö voi tämän jälkeen

15.1.1.   katsoa, että tehdyillä muutoksilla ei todennäköisesti ole merkittäviä kielteisiä vaikutuksia ja ajoneuvo täyttää joka tapauksessa edelleen vaatimukset tai

15.1.2.   vaatia uuden testausselosteen testien suorittamisesta vastaavalta tekniseltä tutkimuslaitokselta.

15.2.   Hyväksynnän vahvistaminen tai epääminen, jossa eritellään muutokset, annetaan tiedoksi edellä kohdassa 13.3 tarkoitetun menettelyn mukaisesti tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille.

15.3.   Hyväksynnän laajentamisen myöntävän toimivaltaisen viranomaisen on annettava sarjanumero kaikille kyseistä laajentamista koskeville ilmoituslomakkeille.

16.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

Tuotannon vaatimustenmukaisuuden testausmenettelyjen on oltava sopimuksen lisäyksen 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) mukaisia ja täytettävä seuraavat vaatimukset:

16.1.   Tämän säännön mukaisesti hyväksyttävä ajoneuvo on valmistettava siten, että se vastaa hyväksyttyä tyyppiä ja täyttää edellä olevan kohdan 14 vaatimukset.

16.2.   Hyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen saa milloin tahansa tarkastaa kussakin tuotantoyksikössä sovellettavat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät. Tällaisia varmennuksia tehdään tavallisesti kerran kahdessa vuodessa.

Hyväksynnän haltijan on erityisesti

16.3.1.   varmistettava se, että on olemassa tehokkaita ajoneuvojen laadunvalvontamenetelmiä niiden seikkojen valvomiseksi, jotka ovat merkityksellisiä edellä kohdassa 14 esitettyjen vaatimusten täyttymisen kannalta

16.3.2.   varmistettava, että jokaista ajoneuvotyyppiä kohden tehdään riittävä määrä eri tyyppisten äänimerkinantolaitteiden tarkastuksia, jotta voidaan varmistaa, että kaikki tuotannossa olevat ajoneuvot vastaavat tyyppihyväksyttäväksi toimitetun ajoneuvon määrittelyjä

16.3.3.   varmistettava, että kaikkiin tarvittaviin toimiin ryhdytään tuotannon vaatimustenmukaisuuden palauttamiseksi, jos edellä olevan kohdan 16.3.2 mukaisesti tehdyt testit antavat näyttöä yhden tai useamman ajoneuvon vaatimustenvastaisuudesta edellä kohdassa 14 esitettyihin vaatimuksiin nähden.

16.4.   Tyyppihyväksynnän antanut toimivaltainen viranomainen voi määräämänään ajankohtana tarkastaa, että kuhunkin tuotantoyksikköön sovellettavat tarkastusmenetelmät ovat vaatimusten mukaiset. Viranomainen voi myös tehdä satunnaistarkastuksia sarjavalmisteisiin ajoneuvoihin edellä kohdassa 14 esitettyjen vaatimusten osalta.

16.5.   Jos edellä olevan kohdan 16.4 mukaisista tarkastuksista saadaan kielteisiä tuloksia, toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että kaikki tarvittavat toimet toteutetaan tuotannon palauttamiseksi vaatimusten mukaiseksi mahdollisimman pian.

17.   TUOTANNON VAATIMUSTENVASTAISUUDEN SEURAAMUKSET

17.1.   Ajoneuvotyypille tämän säännön nojalla myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos kohdassa 16.1 esitettyjä vaatimuksia ei noudateta tai jos ajoneuvo ei läpäise edellä kohdassa 16.2 tarkoitettuja tarkastuksia.

17.2.   Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen osapuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava tästä muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille lähettämällä niille hyväksyntälomakkeen jäljennös, jonka lopussa on allekirjoitettuna ja päivättynä suuraakkosin merkintä ”HYVÄKSYNTÄ PERUUTETTU”.

18.   HYVÄKSYNTÄTESTIT SUORITTAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN SEKÄ HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET

Tätä sääntöä soveltavien sopimuksen sopimuspuolien on ilmoitettava Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätesteistä vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä niiden hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnät ja joille on toimitettava lomakkeet todistukseksi muissa maissa myönnetystä hyväksynnästä taikka hyväksynnän epäämisestä tai peruuttamisesta.

---

(1)  Useista äänilähteistä koostuvaa äänimerkinantolaitetta, joka aktivoituu yhdestä voimalähteestä, pidetään yhtenä äänimerkinantolaitteena.

(2)  Konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) määritelmien mukaisesti.

(3)  Äänimerkinantojärjestelmänä pidetään äänimerkinantolaitetta, joka koostuu useista yksiköistä, joista kukin lähettää äänimerkin ja aktivoituu saman ohjaimen toiminnolla.

(4)  1 Saksa, 2 Ranska, 3 Italia, 4 Alankomaat, 5 Ruotsi, 6 Belgia, 7 Unkari, 8 Tšekin tasavalta, 9 Espanja, 10 Jugoslavia, 11 Yhdistynyt kuningaskunta, 12 Itävalta, 13 Luxemburg, 14 Sveitsi, 15 (antamatta), 16 Norja, 17 Suomi, 18 Tanska, 19 Romania, 20 Puola, 21 Portugali, 22 Venäjän federaatio, 23 Kreikka, 24 Irlanti, 25 Kroatia, 26 Slovenia, 27 Slovakia, 28 Valko-Venäjä, 29 Viro, 30 (antamatta), 31 Bosnia ja Herzegovina, 32 Latvia, 33 (antamatta), 34 Bulgaria, 35-36 (antamatta), 37 Turkki, 38-39 (antamatta), 40 entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia, 41 (antamatta), 42 Euroopan yhteisö (jäsenvaltiot myöntävät hyväksynnät omilla ECE-tunnuksillaan), 43 Japani, 44 (antamatta), 45 Australia, 46 Ukraina ja 47 Etelä-Afrikka. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja niihin asennettaviin tai niissä käytettäviin varusteisiin ja osiin sovellettavien yhdenmukaisten teknisten vaatimusten hyväksymistä sekä näiden vaatimusten mukaisesti annettujen hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevia ehtoja koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen, ja Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetut numerot sopimuspuolille.

(5)  Testipaikka voi olla esimerkiksi läpimitaltaan 50-metrinen avoin tila, jonka keskiosan on oltava lähes vaakasuora vähintään 20 metrin säteellä ja jonka pinta on betonia, asfalttia tai muuta vastaava materiaalia ja joka ei saa olla puuterimaisen lumen, korkeiden rikkakasvien, irtonaisen maa-aineksen taikka tuhkan peitossa. Mittaukset on tehtävä selkeänä päivänä. Instrumenttien lukemat kirjaavan tarkkailijan lisäksi kukaan muu ei saa olla äänimerkinantolaitteen tai mikrofonin lähellä, koska katsojien läsnäolo voi merkittävästi muuttaa mittausten tuloksia, jos katsojat ovat lähellä äänimerkinantolaitetta tai mikrofonia. Kaikki piikkiarvot, jotka eivät näytä liittyvät yleiseen äänen tasoon, on poistettava lukemista.

(6)  Ks. kohta 5.5.1, alaviite.

(7)  Ks. kohta 6.2.1, alaviite

---

LIITE 1

(Enimmäiskoko: A 4 (210 × 297 mm)

Image

---

LIITE 2

(Enimmäiskoko: A 4 (210 × 297 mm)

Image

---

LIITE 3

I.   ÄÄNIMERKINANTOLAITTEEN HYVÄKSYNTÄMERKIN SIJOITTELU

(ks. tämän säännön kohta 5.5)

Image

Edellä esitetty äänimerkinantolaitteeseen kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen luokan I äänimerkinantolaite on hyväksytty Alankomaissa (E4) ja sen hyväksyntänumero on 002439. Hyväksyntänumeron kaksi ensimmäistä numeroa ilmaisevat, että hyväksyntä on myönnetty säännön N:o 28 vaatimusten mukaisesti säännön ollessa alkuperäisessä muodossaan.

Huomautus

Hyväksyntänumero on sijoitettava ympyrän lähelle ja joko E-kirjaimen ylä- tai alapuolelle tai sen oikealle tai vasemmalle puolelle. Hyväksyntänumeron muodostavien merkkien on oltava E-kirjaimen samalla puolella ja samansuuntaiset. Roomalaisten numeroiden käyttämistä hyväksyntänumeroina on vältettävä, jotta niitä ei sekoitettaisi muihin merkkeihin.

II.   ÄÄNIMERKKIEN OSALTA ANNETUN AJONEUVON HYVÄKYNTÄMERKIN SIJOITTELU

(ks. tämän säännön kohta 13.4)

Malli A

Image

Kun ajoneuvoon on kiinnitetty edellä esitetty hyväksyntämerkki, se osoittaa, että kyseinen ajoneuvotyyppi on hyväksytty Alankomaissa (E4) äänimerkkiensä osalta.

Malli B

Image

Kun ajoneuvoon on kiinnitetty edellä esitetty hyväksyntämerkki, se osoittaa, että kyseinen ajoneuvotyyppi on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 28 ja 24 nojalla äänimerkkiensä ja dieselmoottoripäästöjensä osalta. Jälkimmäisen säännön osalta oikaistu absorptiokerroin on 1,30 m–1.

---

| 16.12.2005 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | L 330/56 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

L 330/56

---

Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 44 — Moottoriajoneuvojen lapsimatkustajien turvalaitteiden hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset (”lasten turvajärjestelmät”)

1.   SOVELTAMISALA

1.1.   Tämä sääntö koskee lasten turvajärjestelmiä, jotka soveltuvat asennettaviksi vähintään kolmipyöräisiin moottoriajoneuvoihin ja joita ei ole tarkoitettu käytettäväksi kokoontaitettavien (kääntö)istuimien tai sivuttaissuuntaisten istuimien yhteydessä.

2.   MÄÄRITELMÄT

Tässä säännössä tarkoitetaan:

Lasten turvajärjestelmällä (”turvajärjestelmä”) kaikkia sellaisista osista koostuvia järjestelmiä, joihin voi kuulua hihnoja tai taipuisia osia sekä vyölukko, säätölaitteita, kiinnittimiä ja joissakin tapauksissa täydentävä laite kuten kantolaukku, vauvankantolaukku, lisäistuin ja/tai törmäyssuoja, joka voidaan kiinnittää moottoriajoneuvoon. Sen tarkoituksena on vähentää järjestelmän käyttäjän vahingoittumisen vaaraa rajoittamalla tämän kehon liikkuvuutta ajoneuvossa törmäyksen tai vauhdin äkillisen hidastumisen yhteydessä.

Lasten turvalaitteet jaetaan viiteen ”massaryhmään”:

2.1.1.1.   ryhmä 0 sellaisia lapsia varten, joiden massa on alle 10 kg;

2.1.1.2.   ryhmä 0+ sellaisia lapsia varten, joiden massa on alle 13 kg;

2.1.1.3.   ryhmä I sellaisia lapsia varten, joiden massa on 9–18 kg;

2.1.1.4.   ryhmä II sellaisia lapsia varten, joiden massa on 15–25 kg;

2.1.1.5.   ryhmä III sellaisia lapsia varten, joiden massa on 22–36 kg;

Lasten turvalaitteet jaetaan neljään ”luokkaan”:

2.1.2.1.   ”joka autoon sopiva” -luokka, jota käytetään 6.1.1. ja 6.1.3.1. kohdassa määritellyllä tavalla ajoneuvon useimmilla istumapaikoilla ja erityisesti niillä, jotka on arvioitu ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteen 13 lisäyksen 2 mukaisesti yhteensopiviksi kyseiseen luokkaan kuuluvien lasten turvalaitteiden kanssa;

2.1.2.2.   ”automerkki- ja istuinkohtainen” -luokka, jota käytetään 6.1.1. ja 6.1.3.1. kohdassa määritellyllä tavalla tiettyjen ajoneuvotyyppien määrätyillä istumapaikoilla, jotka ovat joko lasten turvalaitteiden valmistajan tai ajoneuvonvalmistajan ilmoittamia;

2.1.2.3.   ”automerkkikohtainen” luokka, jota käytetään 6.1.1. ja 6.1.3.2. kohdassa määritellyllä tavalla;

”autotyyppikohtainen” luokka, joka on tarkoitettu käytettäväksi joko

2.1.2.4.1.   erityisissä ajoneuvotyypeissä 6.1.2. ja 6.1.3.3. kohdan mukaisesti tai

2.1.2.4.2.   ”sisäänrakennettuna” lasten turvalaitteena.

Lasten turvajärjestelmät jakautuvat kahteen luokkaan:

integroitu luokka, johon kuuluvat lasten turvajärjestelmät koostuvat yhdistelmästä hihnoja tai taipuisia osia sekä vyölukosta, säätölaitteesta, kiinnittimistä ja joissain tapauksissa lisäistuimesta ja/tai törmäyssuojasta, joka voidaan kiinnittää sen oman integroidun hihnan tai integroitujen hihnojen avulla;

ei-integroitu luokka, johon kuuluvat lasten turvajärjestelmät voivat muodostua osittaisesta turvalaitteesta, joka muodostaa täydellisen lasten turvajärjestelmän, kun sitä käytetään yhdessä aikuisten turvavyön kanssa, joka kiertää lapsen kehon tai pitää paikallaan turvalaitetta, johon lapsi on asetettu;

2.1.3.1.   ”osittaisella turvajärjestelmällä” laitetta, kuten tukityynyä, johon kuuluvat lasten turvajärjestelmät muodostavat täydellisen lasten turvajärjestelmän, kun sitä käytetään yhdessä aikuisten turvavyön kanssa, joka kiertää lapsen kehon tai pitää paikallaan turvalaitetta, johon lapsi on asetettu;

2.1.3.2.   ”tukityynyllä” tukevaa tyynyä, jota voidaan käyttää aikuisen turvavyön yhteydessä;

2.1.3.3.   ”ohjainhihnalla” hihnaa, joka pitää aikuiselle tarkoitetun turvavyön olkahihnan lapselle soveltuvassa asennossa ja jolla olkahihnan tehollinen kohta, jossa sen suunta muuttuu, voidaan säätää hihnaa pitkin ylös ja alas siirrettävällä laitteella käyttäjän olkapään kohdalle ja lukita siihen asentoon. Tätä ohjainhihnaa ei ole tarkoitettu ottamaan vastaan merkittävää osaa dynaamisesta kuormasta;

2.2.   ”lasten turvaistuimella” lasten turvalaitetta, johon kuuluu lapselle tarkoitettu istuin;

2.3.   ”vyöllä” lasten turvalaitetta, johon kuuluu vyölukolla varustettu hihnojen yhdistelmä, säätölaitteita ja kiinnittimiä;

”istuimella” rakennetta, joka on olennainen osa lasten turvalaitetta ja joka on tarkoitettu istuma-asennossa olevaa lasta varten;

2.4.1.   ”kantolaukulla” turvajärjestelmää, johon lapsi on tarkoitettu kiinnitettäväksi selälleen tai vatsalleen niin, että tämän selkäranka on ajoneuvon pituussuuntaiseen keskilinjaan nähden kohtisuorassa asennossa. Se on tarkoitettu törmäyksen sattuessa jakamaan tukevat voimat lapsen pään ja vartalon osalle lukuun ottamatta raajoja.

2.4.2.   ”kantolaukun turvalaitteella” laitetta, jolla kantolaukku kiinnitetään ajoneuvon rakenteeseen;

2.4.3.   ”vauvankantolaukulla” turvajärjestelmää, johon lapsi sijoitetaan kasvot tulosuuntaan puoliksi istuvaan asentoon. Se on tarkoitettu etutörmäyksen sattuessa jakamaan tukevat voimat lapsen pään ja vartalon osalle lukuun ottamatta raajoja.

2.5.   ”istuintuella” sitä lasten turvalaitteen osaa, jolla istuinta voidaan kohottaa;

2.6.   ”lapsen tuella” sitä lasten turvalaitteen osaa, jolla lasta voidaan kohottaa lasten turvalaitteessa;

2.7.   ”törmäyssuojalla” laitetta, joka kiinnitetään lapsen etupuolelle ja joka on tarkoitettu etutörmäyksen sattuessa jakamaan tukevat voimat laajemmalle alueelle lapsen kehon pituussuunnassa;

”hihnalla” taipuisaa osaa, jonka tarkoituksena on siirtää voimia;

2.8.1.   ”lantiohihnalla” täydellisenä vyönä tai vyön osana etupuolelta lapsen lantioseudun yli kulkevaa ja sitä tukevaa hihnaa;

2.8.2.   ”olkahihnalla” lapsen vartalon rintaosaa tukevaa vyön osaa;

2.8.3.   ”haarahihnalla” hihnaa (tai jaettua hihnaa, joka muodostuu kahdesta tai useammasta hihnaston osasta) ja joka on kiinnitetty lasten turvalaitteeseen ja lantiohihnaan ja joka kulkee lapsen reisien välistä; se on tarkoitettu tavanomaisessa käytössä estämään lapsen liukuminen lantiohihnan alitse ja estämään törmäyksen sattuessa lantiohihnan siirtyminen lantiolta ylös;

2.8.4.   ”lasten turvahihnalla” hihnaa, joka on vyön olennainen osa ja joka tukee vain lapsen kehoa;

2.8.5.   ”lasten turvalaitteen kiinnityshihnalla” hihnaa, jolla lasten turvalaite kiinnitetään ajoneuvon rakenteeseen ja joka voi olla osa ajoneuvon istuimen kiinnityslaitetta;

2.8.6.   ”valjasvyöllä” asennelmaa, johon kuuluu lantiovyö ja olkahihnat sekä haarahihna, mikäli sellainen on asennettu;

2.8.7.   ”Y-hihnalla” vyötä, jossa hihnojen yhdistelmän muodostavat lapsen säärten välistä kulkeva hihna ja kummankin olkapään kautta kulkevat hihnat;

”vyölukolla” nopeasti avattavaa laitetta, jonka ansiosta vyö pitää lapsen paikallaan tai auton rakenne pitää vyön paikallaan ja joka on mahdollista avata nopeasti. Vyölukkoon voi kuulua myös säätölaite;

2.9.1.   ”umpirakenteisella vyölukon avauspainikkeella” vyölukon avauspainiketta, jolla vyölukkoa ei saa pystyä avaamaan halkaisijaltaan 40 mm:n palloa käyttäen;

2.9.2.   ”avorakenteisella vyölukon avauspainikkeella” vyölukon avauspainiketta, jolla vyölukko on pystyttävä avaamaan halkaisijaltaan 40 mm:n palloa käyttäen;

”säätölaitteella” laitetta, joka mahdollistaa turvalaitteen tai sen kiinnittimien säätämisen käyttäjän kehoa, ajoneuvon rakennetta tai molempia vastaavasti. Säätölaite voi olla osa vyölukkoa, se voi olla kelauslaite tai mikä tahansa muu turvavyön osa;

2.10.1.   ”pikasäätölaitteella” säätölaitetta, jota on mahdollista käyttää yhden käden yhdellä sujuvalla liikkeellä;

2.10.2.   ”suoraan lasten turvalaitteeseen kiinnitetyllä säätölaitteella” integroidun valjasvyön säätölaitetta, joka on kiinnitetty suoraan lasten turvalaitteeseen ja joka ei ole suoraan sen hihnaston varassa, jonka säätämiseen se on tarkoitettu;

2.11.   ”kiinnittimillä” lasten turvalaitteen osia, mukaan lukien sen kiinnityslaitteet, jotka mahdollistavat lasten turvalaitteen luotettavan kiinnittämisen ajoneuvon rakenteeseen joko suoraan tai ajoneuvon istuimen välityksellä;

2.12.   ”energianvaimentimella” laitetta, joka on suunniteltu yksin tai yhdessä hihnan kanssa ottamaan vastaan energiaa ja joka on osa lasten turvalaitetta;

”kelauslaitteella” laitetta, joka on tarkoitettu koko lasten turvalaitteeseen kuuluvan hihnan tai sen osan kelaamiseen. Ilmaisu käsittää seuraavat laitteet:

2.13.1.   ”automaattisesti lukittuvalla kelauslaitteella” kelauslaitetta, joka sallii hihnan kelautumisen ulos haluttuun pituuteen ja josta uloskelattu hihna automaattisesti mukautuu henkilön kehon mukaan, kun vyölukko kiinnitetään, ja samalla hihnan kelautuminen ulos ilman käyttäjän tahallista toimintaa estyy;

”törmäyksessä lukittuvalla kelauslaitteella” kelauslaitetta, joka tavanomaisissa ajo-olosuhteissa ei rajoita turvavyön käyttäjän liikkumisvapautta. Laite on varustettu hihnan pituuden säätölaitteilla, jotka säätävät automaattisesti hihnan pituuden käyttäjän kehon mukaan, sekä törmäystilanteessa aktivoituvalla lukitusmekanismilla:

2.13.2.1.   ajoneuvon jarrutuksesta, hihnan kelautumisesta kelauslaitteesta tai muiden automaattisten toimintojen vaikutuksesta (yksinkertainen lukkiutumistapa), tai

2.13.2.2.   tällaisten tekijöiden yhteisvaikutuksesta (monitoiminen lukittumistapa);

”turvalaitteen kiinnityspisteillä” ajoneuvon rakenteen tai istuimen rakenteen osia, joihin lasten turvalaitteen kiinnittimet kiinnitetään;

2.14.1.   ”lisäkiinnityspisteillä” ajoneuvon tai ajoneuvon istuimen rakenteen osia taikka mitä tahansa muita ajoneuvon osia, joihin lasten turvalaite on tarkoitus kiinnittää ja jotka täydentävät säännön nro 14 mukaisia kiinnityspisteitä;

2.15.   ”eteenpäin suunnatulla” ajoneuvon tavanomaiseen kulkusuuntaan suunnattua;

2.16.   ”taaksepäin suunnatulla” ajoneuvon tavanomaiseen kulkusuuntaan nähden vastakkaiseen suuntaan suunnattua;

2.17.   ”kallistetulla asennolla” erityistä istuimen asentoa, joka mahdollistaa lapselle nojaavan asennon;

2.18.   ”makuuasennossa/selällään/vatsallaan” asentoa, jossa ainakin lapsen pää ja vartalo lukuun ottamatta raajoja ovat vaakasuoralla pinnalla, kun lapsi on levossa turvalaitteessa;

”lasten turvalaitetyypillä” lasten turvalaitteita, jotka eivät poikkea toisistaan seuraavilta olennaisilta osin:

2.19.1.   luokka sekä massaryhmä(t), joita varten, sekä suunta (määritelty 2.15. ja 2.16. kohdassa), jossa turvalaite on tarkoitettu käytettäväksi;

2.19.2.   lasten turvalaitteen geometria;

2.19.3.   istuimen,

| | pehmusteiden
  ja |
| --- | --- |

pehmusteiden

ja

| | törmäyssuojan |
| --- | --- |

törmäyssuojan

| | mitat, massa, materiaali ja väri; |
| --- | --- |

mitat, massa, materiaali ja väri;

2.19.4.   hihnojen materiaali, kudos, mitat ja väri;

2.19.5.   jäykät osat (vyölukko, kiinnityslaitteet jne.);

”ajoneuvon istuimella” yhden täysikasvuisen henkilön istuttavaa ajoneuvon rakenteeseen erottamattomasti kuuluvaa tai irrallista rakennetta verhoiluineen. Tällöin tarkoitetaan:

2.20.1.   ”ajoneuvonistuinten ryhmällä” yhden tai useamman aikuisen henkilön istuttavaa joko yhdistelmäistuinta tai useampaa erillistä, vierekkäistä istuinta (jotka on sijoitettu niin, että yhden istuimen etukiinnityspisteet ovat linjassa toisen istuimen etu- tai takakiinnityspisteiden kanssa tai näiden välistä kulkevalla linjalla);

2.20.2.   ”yhdistelmäistuimella” useamman kuin yhden aikuisen istuttavaksi tarkoitettua rakennetta verhoiluineen;

2.20.3.   ”ajoneuvon etuistuimilla” ryhmää istuimia, jotka ovat sijaitsevat matkustajatilassa etummaisina, eli suoraan niiden edessä ei ole yhtään muuta istuinta;

2.20.4.   ”ajoneuvon takaistuimilla” kiinteitä menosuuntaan suunnattuja istuimia, jotka sijaitsevat toisen ajoneuvonistuinten ryhmän takana;

”säätöjärjestelmällä” täydellistä laitetta, jonka avulla ajoneuvon istuin tai istuimen osa voidaan säätää istuimen aikuisen käyttäjän keholle sopivaan asentoon. Tällaisella laitteella voidaan erityisesti:

2.21.1.   säätää istuimen asentoa pituussuunnassa ja/tai

2.21.2.   pystysuunnassa ja/tai

2.21.3.   istuinkulman osalta;

2.22.   ”ajoneuvonistuimen kiinnityspisteillä” järjestelmää, asiaankuuluvat osat ajoneuvon rakenteessa mukaan lukien, jolla aikuiselle käyttäjälle tarkoitettu istuinkokonaisuus on kiinnitetty ajoneuvon rakenteeseen;

”istuintyypillä” aikuiselle tarkoitettujen istuinten luokkaa, johon kuuluvat istuimet eivät eroa toisistaan olennaisilta osin, kuten:

2.23.1.   istuinrakenteen muoto, mitat ja materiaalit,

2.23.2.   istuimen selkänojan säätö- ja lukitusjärjestelmien tyypit ja mitat sekä

2.23.3.   istuimessa olevien aikuiselle tarkoitetun turvavyön kiinnityspisteiden, istuimen kiinnityspisteiden ja asiaankuuluvien ajoneuvon rakenteellisten osien tyyppi ja mitat;

2.24.   ”siirtojärjestelmällä” laitetta, jonka avulla aikuisen istuinta tai jotakin sen osaa voidaan portaattomasti siirtää pituussuunnassa tai istuimen osien välisiä kulmia muuttaa matkustajien ajoneuvoon nousemisen tai ajoneuvosta poistumisen taikka esineiden ajoneuvoon lastaamisen ja ajoneuvosta purkamisen helpottamiseksi;

2.25.   ”lukitusjärjestelmällä” laitetta, jolla varmistetaan, että aikuisen istuin ja sen osat voidaan pysyttää käyttöasennoissa.

”lukkolaitteella” laitetta, jolla lukitaan ja estetään aikuisen turvavyön hihnaston tietyn osan liike saman vyöhihnaston toiseen osaan nähden. Ilmaisu käsittää seuraavat luokat:

2.26.1.   ”luokkaan A kuuluvat laitteet”, eli laitteet, jotka estävät lasta vetämästä hihnastoa kelauslaitteesta vyön lantio-osaan silloin, kun aikuisen turvavyötä käytetään suoraan lapsen tukemiseen paikalleen. Kun laite toimitetaan yhdessä ryhmään I kuuluvien turvalaitteiden kanssa, se täyttää 6.2.9. kohdan vaatimukset;

2.26.2.   ”luokkaan B kuuluvat laitteet”, eli laitteet, jotka mahdollistavat käytetyn vetämisvoiman kohdistamisen aikuiselle tarkoitetun vyön lantio-osaan silloin, kun aikuisen turvavyötä käytetään lasten turvalaitteen tukemiseen paikalleen. Laite on tarkoitettu estämään hihnaston liukuminen kelauslaitteesta turvalaitteen läpi, mikä saattaisi vapauttaa vetämisvoiman ja saattaa turvalaitteen epäedulliseen asentoon;

2.27.   ”erityisturvalaitteella” lasten turvajärjestelmää, joka on suunniteltu lapsen fyysisestä tai henkisestä vammasta johtuvia erityistarpeita silmällä pitäen; tällainen laite voi erityisesti mahdollistaa mitä tahansa lapsen kehon osaa suojaavien lisäturvalaitteiden käytön, mutta siihen on kuuluttava vähintään ensisijainen turvalaite, joka täyttää tämän säännön vaatimukset.

3.   HYVÄKSYNTÄÄ KOSKEVA HAKEMUS

3.1.   Tavaramerkin haltijan tai tämän asianmukaisesti valtuuttaman edustajan on haettava lasten turvalaitteelle tyyppihyväksyntää.

Jokaisen lasten turvalaitetyypin hyväksyntää erikseen koskevaan hakemukseen on liitettävä:

3.2.1.   lasten turvalaitteen tekninen kuvaus, jossa määritellään käytetyt hihnat ja muut materiaalit ja johon liitetään lasten turvalaitteen muodostavien osien piirustukset sekä kelauslaitteiden osalta niiden sekä niihin liittyvien tuntoelinten asennusohjeet sekä ilmoitus myrkyllisyydestä (6.1.5. kohta) ja tulenarkuudesta (6.1.6. kohta); piirustuksissa on osoitettava aiottu tyyppihyväksyntänumeron ja mahdollisten muiden merkkien paikka tyyppihyväksyntämerkin ympyrään nähden. Kuvauksessa on mainittava hyväksyttäväksi toimitetun mallin väri;

3.2.2.   neljä lasten turvalaitteen mallikappaletta;

3.2.3.   kymmenen metriä jokaista hihnatyyppiä, jota lasten turvalaitteessa käytetään; ja

3.2.4.   testiä suorittavan teknisen tutkimuslaitoksen pyynnöstä on toimitettava lisämallikappaleita;

3.2.5.   pakkausohjeet ja –tiedot jäljempänä olevan 14. kohdan mukaisesti;

3.2.6.   mikäli kantolaukun turvalaitetta voidaan käyttää yhdessä monentyyppisten kantolaukkujen kanssa, turvalaitteen valmistajan on toimitettava luettelo kyseisistä kantolaukuista.

3.3.   Jos tyyppihyväksyttyä aikuisen turvavyötä käytetään lasten turvalaitteen kiinnittämiseen, hakemuksessa on määriteltävä käytettävän aikuiselle tarkoitetun turvavyön tyyppi, esimerkiksi staattiset lantiovyöt.

3.4.   Toimivaltainen viranomainen todentaa ennen tyyppihyväksynnän antamista, että tuotannon vaatimustenmukaisuuden tehokasta valvontaa koskevat järjestelyt ovat riittävät.

4.   MERKINNÄT

4.1.   Tyyppihyväksyntää varten 3.2.2. kohdan määräysten mukaisesti toimitetuissa lasten turvalaitteiden näytekappaleissa on oltava selvästi ja pysyvästi merkittyinä valmistajan nimi, nimikirjaimet tai tavaramerkki.

4.2.   Yhteen lasten turvalaitteen muoviosista (esimerkiksi sen kuoreen, törmäyssuojaan, tukityynyyn jne.) mutta ei kuitenkaan vyöhön/vöihin tai valjaisiin, on merkittävä selvästi (ja pysyvästi) valmistusvuosi.

4.3.   Jos turvalaite on tarkoitettu käytettäväksi yhdessä lasten turvavyön kanssa, hihnaston oikea reititys on selvästi ilmoitettava piirroksella, joka kiinnitetään pysyvästi turvalaitteeseen. Jos turvalaitetta pitää paikallaan aikuisen turvavyö, hihnaston reititys on selvästi merkittävä tuotteeseen värikoodein. Turvavyön reititystä ilmaisemaan käytettävän värin on oltava turvalaitteen kasvot menosuuntaan –asennuksessa punainen ja kasvot tulosuuntaan –asennuksessa sininen. Samoja värejä on myös käytettävä laitteen merkinnöissä, joissa kuvataan sen käyttömenetelmiä.

Turvavyön olka- ja lantio-osien erilliset reitit on erotettava toisistaan tuotteeseen merkityillä värikoodeilla ja/tai sanoilla.

Tässä kohdassa määriteltyjen merkintöjen on oltava näkyvillä, kun turvalaite on ajoneuvossa. Ryhmään 0 kuuluvien turvalaitteiden osalta näiden merkintöjen on oltava näkyvillä myös, kun lapsi on turvalaitteessa.

4.4.   Tulosuuntaan suunnatuissa lasten turvalaitteissa on oltava pysyvästi kiinnitetty merkki, joka näkyy laitteen ollessa asennettuna ja jossa on varoitus: ”HENGENVAARA — Ei saa käyttää turvatyynyillä varustetuissa matkustajanistuimissa”; tämä merkintä on laadittava sen maan kielellä, jossa laitetta myydään.

4.5.   Lisäksi sille välittömälle alueelle, johon lapsen pää tukeutuu lasten turvalaitteessa ja lasten turvajärjestelmän näkyvissä olevalle pinnalle on tulosuuntaan asennettuihin turvalaitteisiin kiinnitettävä pysyvästi seuraava merkki (esitetty tekstitieto on vähimmäisvaatimus).

Tämä merkki on laadittava sen maan kielellä (kielillä), jossa laitetta myydään.

Merkin vähimmäiskoko: 60 × 120 mm.

Image

4.6.   Lasten turvalaitteissa, joita voidaan käyttää sekä eteen- että taaksepäin suunnattuna, on oltava maininta:

”Tärkeää — ei saa asentaa kasvot menosuuntaan päin ennen kuin lapsen paino on yli... (Katso ohjeet)”

4.7.   Jos lasten turvalaitteissa on mahdollista käyttää vaihtoehtoisia vyön reitityksiä, vaihtoehtoisesti kuormittuvat lasten turvalaitteen ja aikuiselle tarkoitetun turvavyön väliset kosketuskohdat on merkittävä pysyvästi. Näillä merkinnöillä on ilmaistava, että kyseessä on vaihtoehtoinen vyön reititys, ja merkintöjen on oltava edellä mainittujen menosuuntaan ja tulosuuntaan suunnattuja istuimia koskevien koodivaatimusten mukaiset.

4.8.   Jos lasten turvalaitteessa on vaihtoehtoisia kuormittuvia kosketuskohtia, 4.3. kohdassa vaadittuun merkintään on sisällytettävä maininta siitä, että vaihtoehtoinen vyön reititys on kuvattuna ohjeissa.

5.   HYVÄKSYNTÄ

5.1.   Jokaisen 3.2.2. ja 3.2.3. kohdan mukaisesti toimitetun näytteen on joka suhteessa täytettävä tämän säännön 6.–8. kohdassa määritellyt vaatimukset, ennen kuin hyväksyntä voidaan antaa.

5.2.   Jokaiselle hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Sen kaksi ensimmäistä merkkiä (nykyisin 03, joka vastaa 12. syyskuuta 1995 voimaan tullutta muutossarjaa 03) tarkoittaa muutossarjaa, joka sisältää hyväksynnän antohetkellä voimassa olevat uusimmat sääntöä koskevat merkittävät tekniset muutokset. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa muulle tässä säännössä tarkoitetulle lasten turvalaitetyypille.

5.3.   Tässä säännössä tarkoitetun hyväksynnän antamista lasten turvalaitetyypille tai sellaisen hyväksynnän laajentamista taikka epäämistä koskeva ilmoitus on toimitettava tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille sen liitteessä 1 olevan mallin mukaisella lomakkeella.

Edellä 4. kohdassa määrättyjen merkintöjen lisäksi jokaiseen tämän säännön mukaisesti tyyppihyväksyttyyn lasten turvalaitteeseen on sopivaan kohtaan kiinnitettävä seuraavat tiedot:

kansainvälinen tyyppihyväksyntämerkki, joka koostuu:

5.4.1.1.   ympyrästä, jonka sisällä on E-kirjain ja jota seuraa tyyppihyväksynnän antaneen valtion tunnusnumero (1);

5.4.1.2.   tyyppihyväksyntänumero;

seuraavat lisämerkinnät:

5.4.2.1.   sana(t) ”joka autoon sopiva”, ”automerkki- ja istuinkohtainen”, ”automerkkikohtainen” tai ”autotyyppikohtainen”, turvalaitteen luokasta riippuen;

5.4.2.2.   massan vaihteluväli, jota varten lasten turvalaite on suunniteltu, eli 0–10 kg, 0–13 kg, 9–18 kg, 15–25 kg, 22–36 kg, 0–18 kg, 9–25 kg, 15–36 kg, 0–25 kg, 9–36 kg tai 0–36 kg;

5.4.2.3.   tunnus ”Y”, jos laitteeseen kuuluu säännön muutossarja 02:n täydennys 3:n vaatimusten mukainen haarahihna;

5.4.2.4.   tunnus ”S”, jos kyseessä on ”erityisturvalaite”.

5.5.   Tämän säännön liitteessä 2 on esimerkki tyyppihyväksyntämerkkiin liittyvästä järjestelystä.

5.6.   Edellä 5.4. kohdassa kuvailtujen merkkien on oltava selvästi luettavissa ja pysyvästi merkittyjä joko laitteessa olevaan kylttiin tai itse laitteeseen. Kyltin tai merkinnän on oltava kulutusta kestävä.

5.7.   Edellä 5.6. kohdassa tarkoitetut merkit voi antaa joko hyväksynnästä vastaava viranomainen tai kyseisen viranomaisen luvalla tuotteen valmistaja.

6.   YLEISET VAATIMUKSET

6.1.   Sijoittaminen ja kiinnittäminen ajoneuvoon

6.1.1.   Luokkiin ”joka autoon sopiva”, ”automerkkikohtainen” ja ”automerkki- ja istuinkohtainen” kuuluvien lasten turvalaitteiden käyttö sallitaan etu- ja takaistuinpaikoilla, jos turvalaitteet on asennettu valmistajan ohjeiden mukaisesti.

6.1.2.   Luokkaan ”autotyyppikohtainen” kuuluvien lasten turvalaitteiden käyttö sallitaan kaikilla istuinpaikoilla ja myös tavaratilassa, jos turvalaitteet on asennettu valmistajan ohjeiden mukaisesti. Jos turvalaite on suunnattu taaksepäin, sen suunnittelussa on varmistettava, että lapsen pää voi saada tukea aina, kun turvalaite on käyttövalmis. Tämä määritetään istuimen selkänojaan nähden kohtisuorana silmien tason leikkaavana linjana niin, että leikkauspiste on vähintään 40 mm kyseisen pääntuen säteen alkupisteen alapuolella.

Lasten turvalaite on luokkaansa vastaavasti kiinnitettävä ajoneuvon tai istuimen rakenteeseen;

6.1.3.1.   ”joka autoon sopiva” ja ”automerkki- ja istuinkohtainen” -luokissa vain aikuisen turvavyöllä (joka on tai ei ole varustettu kelauslaitteella), joka täyttää säännön nro 16 vaatimukset (tai vastaavat) ja joka on kiinnitetty säännön nro 14 vaatimukset (tai vastaavat) täyttäviin kiinnityspisteisiin;

6.1.3.2.   luokassa ”automerkkikohtainen” säännön nro 14 mukaisten lattiakiinnityspisteiden ja tämän säännön liitteessä 11 olevan suosituksen mukaisten lisäkiinnityspisteiden avulla;

6.1.3.3.   luokassa ”autotyyppikohtainen” ajoneuvon valmistajan tai lasten turvalaitteen valmistajan suunnittelemien kiinnityspisteiden avulla.

6.1.3.4.   Jos lasten turvahihnat tai lasten turvalaitteen kiinnityshihnat on kiinnitetty vyön kiinnityspisteisiin, joihin on jo asennettu aikuisen turvavyö tai –vöitä, teknisen tutkimuslaitoksen on tarkastettava, että

| | aikuisen turvavyön tehollinen kiinnityspisteen paikka on hyväksytty säännön nro 14 tai vastaavan mukaisesti; |
| --- | --- |

aikuisen turvavyön tehollinen kiinnityspisteen paikka on hyväksytty säännön nro 14 tai vastaavan mukaisesti;

| | kummankaan laitteen tehollinen toiminta ei esty toisen laitteen vuoksi; |
| --- | --- |

kummankaan laitteen tehollinen toiminta ei esty toisen laitteen vuoksi;

| | aikuisen järjestelmän ja lisäjärjestelmän vyölukot eivät saa olla keskenään vaihdettavissa. |
| --- | --- |

aikuisen järjestelmän ja lisäjärjestelmän vyölukot eivät saa olla keskenään vaihdettavissa.

Jos lasten turvalaitteessa käytetään tankoja tai ylimääräisiä laitteita, jotka on kiinnitetty säännön nro 14 mukaisesti hyväksyttyihin kiinnityspisteisiin ja jotka siirtävät tehollisen kiinnityspaikan säännön nro 14 soveltamisalan ulkopuolelle, sovelletaan seuraavia sääntöjä:

| | tällaiset laitteet hyväksytään käytettäväksi vain luokkiin ”automerkkikohtainen” ja ”autotyyppikohtainen” kuuluvina laitteina; |
| --- | --- |

tällaiset laitteet hyväksytään käytettäväksi vain luokkiin ”automerkkikohtainen” ja ”autotyyppikohtainen” kuuluvina laitteina;

| | teknisen tutkimuslaitoksen on sovellettava tankoon ja kiinnittimiin tämän säännön liitteen 11 vaatimuksia; |
| --- | --- |

teknisen tutkimuslaitoksen on sovellettava tankoon ja kiinnittimiin tämän säännön liitteen 11 vaatimuksia;

| | Tanko sisällytetään dynaamiseen testiin, jossa kuorma kohdistetaan keskiasentoon ja tankoon sen ollessa pisimmillään, mikäli pituus on säädettävissä; |
| --- | --- |

Tanko sisällytetään dynaamiseen testiin, jossa kuorma kohdistetaan keskiasentoon ja tankoon sen ollessa pisimmillään, mikäli pituus on säädettävissä;

| | minkään aikuisille tarkoitetun laitteen kiinnityspisteen, johon tanko on kiinnitettynä, tehollinen asento ja toiminta eivät saa vaarantua. |
| --- | --- |

minkään aikuisille tarkoitetun laitteen kiinnityspisteen, johon tanko on kiinnitettynä, tehollinen asento ja toiminta eivät saa vaarantua.

6.1.4.   Tukityynyä on pidettävä paikallaan joko aikuiselle tarkoitetulla turvavyöllä, testattuna 8.1.4. kohdassa kuvatulla tavalla, tai erillisellä välineellä.

6.1.5.   Lasten turvalaitteen valmistajan on ilmoitettava kirjallisesti, että turvajärjestelmien valmistuksessa käytettyjen laitetta käyttävän lapsen ulottuvilla olevien materiaalien myrkyllisyys täyttää lelujen turvallisuutta koskevan CEN-normin vaatimukset (CEN Safety of Toys, osa 3, kesäkuu 1982). Testit, joilla ilmoituksen paikkansapitävyys vahvistetaan, voidaan suorittaa testauksesta vastaavan viranomaisen valitsemalla tavalla. Tätä kohtaa ei sovelleta ryhmiin II ja II kuuluviin turvalaitteisiin.

6.1.6.   Lasten turvalaitteen valmistajan on ilmoitettava kirjallisesti, että turvajärjestelmien valmistuksessa käytettyjen materiaalien tulenarkuus täyttää Euroopan talouskomission ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3, asiakirja TRANS/WP.29/78/Rev.1, 1.42 kohta) asianmukaiset vaatimukset. Testit, joilla ilmoituksen paikkansapitävyys vahvistetaan, voidaan suorittaa testauksesta vastaavan viranomaisen valitsemalla tavalla.

6.1.7.   Jos taaksepäin suunnatut lasten turvalaitteet on tuettu ajoneuvon kojelautaan, tämän säännön mukaista hyväksyntää varten edellytetään, että kojelauta on riittävän jäykkärakenteinen.

6.1.8.   Jos lasten turvalaite kuuluu luokkaan ”joka autoon sopiva”, tärkeimmän kuormittuvan kosketuspisteen lasten turvalaitteen ja aikuiselle tarkoitetun turvavyön välillä on oltava vähintään 150 mmm:n päässä Cr-akselista, joka mitataan lasten turvalaitteen ollessa dynaamisessa testauspenkissä. Tämä koskee kaikkia säätövaihtoehtoja. Vaihtoehtoiset vyön reitit sallitaan. Jos vaihtoehtoisia vyön reittejä on, valmistajan on otettava vaihtoehtoinen reitti erityisesti huomioon käyttöohjeissa 14. kohdassa edellytetyllä tavalla. Kun kyseisiä vaihtoehtoisia vyön reittejä käytetään testauksen aikana, turvalaitteen on täytettävä kaikki tämän säännön vaatimukset tätä kohtaa lukuun ottamatta.

6.1.9.   Aikuisen turvavyön, jota saa käyttää luokkaan ”joka autoon sopiva” kuuluvan lasten turvalaitteen kiinnittämiseen dynaamiseen testauspenkkiin, enimmäispituus on määritelty tämän säännön liitteessä 13.

Tämän vaatimuksen noudattamisen varmentamiseksi lasten turvalaite on kiinnitettävä testauspenkkiin käyttäen asianmukaista vakioturvavyötä, joka on kuvattu liitteessä 13. Nuken saa asettaa turvalaitteeseen vain, jos tämän rakenne ole sellainen, että nuken asettaminen laitteeseen lisää käytössä olevan vyön pituutta. Kun lasten turvalaite on asennettuna, vyöhön ei saa kohdistua muuta vetämisvoimaa kuin mahdollisesti asennetun vakiokelauslaitteen aiheuttama vetämisvoima. Käytettäessä kelauslaitteella varustettua vyötä tämä ehto on täytettävä vielä, kun ainakin 150 mm vyöstä on edelleen kelattuna.

6.1.10.   Lasten turvalaitteita, jotka kuuluvat ryhmiin 0 ja 0+, ei saa käyttää eteenpäin suunnattuina.

6.2.   Rakenne

Turvalaitteen rakenteen on oltava sellainen, että

6.2.1.1.   turvalaite antaa vaaditun suojan kaikissa turvajärjestelmän aiotuissa asennoissa; ”erityisturvalaitteissa” ensisijaisen turvalaitteen on annettava vaadittu suoja kaikissa turvajärjestelmän aiotuissa käyttöasennoissa ilman mahdollisesti käytettävissä olevia lisäturvavälineitä,

6.2.1.2.   lapsi on helppo asettaa turvalaitteeseen ja ottaa siitä pois; jos lasten turvajärjestelmä, johon lapsi on kiinnitetty valjasvyöllä tai ilman kelauslaitetta olevalla Y-hihnalla, kummankin olkahihnan sekä lantiohihnan on voitava liikkua toisiinsa nähden 7.2.1.4. kohdassa kuvatun menettelyn aikana.

Näissä tapauksissa lasten turvajärjestelmään kuuluva vyöasennelma voidaan suunnitella koostuvaksi kahdesta tai useammasta toisiinsa liittyvästä osasta. ”Erityisturvalaitteiden” osalta otetaan huomioon, että lisäturvalaitteet hidastavat lapsen asettamista laitteeseen ja ottamista siitä pois. Lisälaitteet on kuitenkin suunniteltava niin, että niiden lukitus on mahdollista avata mahdollisimman nopeasti.

6.2.1.3.   Jos turvalaitteen kaltevuutta on mahdollista muuttaa, tämä kaltevuuden muutos ei saa edellyttää hihnojen säätämistä uudelleen käsin. Turvalaitteen kaltevuuden muuttaminen edellyttää nimenomaisia käsin tehtäviä toimenpiteitä.

6.2.1.4.   Ryhmiin 0, 0+ ja I kuuluvien turvajärjestelmien on pidettävä lapsi sellaisessa asennossa, että ne antavat tarvittavan suojan myös lapsen nukkuessa;

6.2.1.5.   jotta lapsi ei ”sukeltaisi” penkin alle törmäyksen tai oman levottomuutensa seurauksena, kaikissa eteenpäin suunnatuissa ryhmään I kuuluvissa turvalaitteissa, joihin kuuluu integroitu valjasvyöjärjestelmä, on käytettävä haarahihnaa. Kun haarahihna on kiinnitettynä ja, mikäli se on säädettävä, pisimmässä asennossaan, lantiohihnan säätäminen lantiolinjan yläpuolelle ei saa olla mahdollista käytettäessä 9 kg:n tai 15 kg:n nukkea.

6.2.2.   Ryhmissä I, II ja III kaikkien lantiohihnalla varustettujen turvalaitteiden on ohjattava lantiohihnaa niin, että lantiohihnan välittämät kuormat kohdistuvat lantioon.

6.2.3.   Kaikki turvalaitteen hihnat on sijoitettava niin, että ne eivät voi aiheuttaa käyttäjälleen epämukavuutta tavanomaisessa käytössä tai osoittautua rakenteeltaan vaarallisiksi. Olkahihnojen välinen etäisyys kaulan lähellä on oltava vähintään käytettävän nuken kaulan paksuuden suuruinen.

Vyöasennelma ei saa rasittaa liikaa lapsen kehon arkoja kohtia (vatsa, jalkoväli jne.). Vyö on suunniteltava niin, että törmäyksen aiheuttama puristusvoima ei kohdistu lapsen päälakeen.

6.2.4.1.   Y-hihnoja saa käyttää vain taaksepäin suunnatuissa lasten turvajärjestelmissä.

Lasten turvajärjestelmät on suunniteltava ja asennettava niin, että

6.2.5.1.   lapsen tai muiden autossa olevien henkilöiden vaara vahingoittua terävien kulmien tai ulkonevien osien vuoksi minimoidaan (esimerkiksi säännössä nro 21 määritellyllä tavalla);

6.2.5.2.   asennelmassa ei ole teräviä kulmia, jotka saattavat vahingoittaa ajoneuvon istuinten päällyksiä tai matkustajan vaatteita;

6.2.5.3.   järjestelmä ei aiheuta ylimääräisen hitausvoiman kohdistumista lapsen kehon arkoihin kohtiin (vatsaan, jalkoväliin jne.).

6.2.5.4.   varmistetaan, että turvajärjestelmän jäykissä osissa ei ole hihnojen kanssa kosketuksiin joutuvissa kohdissa teräviä reunoja, jotka saattaisivat kuluttaa hihnoja.

6.2.6.   Kaikki osat, jotka ovat sillä tavoin erillisiä, että ne voidaan kiinnittää ja irrottaa, on suunniteltava sellaisiksi, että niiden virheellisen kokoamisen ja käytön vaara on mahdollisimman pieni. ”Erityisturvalaitteissa” voi olla ylimääräisiä turvavälineitä; nämä on suunniteltava sellaisiksi, että niiden virheellisen kokoamisen ja käytön vaara on mahdollisimman pieni ja että pelastushenkilöstö voi hätätapauksessa välittömästi havaita, miten ne voidaan avata ja mikä niiden toimintaperiaate on.

6.2.7.   Jos lasten turvalaitteeseen, joka on tarkoitettu kuuluvaksi ryhmään I tai ryhmään II taikka sekä ryhmään I että II, kuuluu istuimen selkänoja, tämän sisäkorkeus, joka määritellään liitteessä 12 olevan kaavion mukaisesti, on oltava vähintään 500 mm.

6.2.8.   Vain automaattisesti lukittuvien kelauslaitteiden tai törmäyksessä lukittuvien kelauslaitteiden käyttö on sallittua.

6.2.9.   Laitteissa, jotka on tarkoitettu kuuluvaksi ryhmään I, lapsi ei saa pystyä helposti löysäämään järjestelmän sitä osaa, joka pitää lantion paikallaan lapsen ollessa sijoitettuna laitteeseen; jokaisen osan, joka on suunniteltu tähän tarkoitukseen, on oltava pysyvästi kiinnitetty lasten turvajärjestelmään.

6.2.10.   Lasten turvalaite voidaan suunnitella käytettäväksi useammassa kuin yhdessä massaryhmässä ja/tai yhden tai useamman lapsen käyttöön, jos se täyttää kunkin ryhmän laitteille erikseen laaditut vaatimukset. Luokkaan ”joka autoon sopiva” kuuluvan lasten turvalaitteen on täytettävä kyseisen luokan vaatimukset kaikissa massaryhmissä, joissa se on hyväksytty.

6.2.11.   Lasten turvalaitteet, joissa on kelauslaite

Jos lasten turvalaitteeseen kuuluu kelauslaite, kelauslaitteen on täytettävä jäljempänä 7.2.3. kohdassa asetetut vaatimukset.

6.2.12.   Tukityynyjen osalta on tutkittava, miten helposti aikuiselle tarkoitetun turvavyön hihnat ja kieleke kulkeutuvat laitteen asianomaisten kiinnityskohtien läpi. Tämä koskee erityisesti tukityynyjä, jotka on tarkoitettu käytettäväksi henkilöauton etuistuimilla, joihin voi kuulua pitkiä jäykähköjä tukirakenteita. Kiinni oleva vyölukko ei saa kulkeutua tuki-istuimen kiinnityskohtien läpi eikä mahdollistaa testausvaunussa käytetystä täysin poikkeavan vyön käyttöä.

6.2.13.   Jos lasten turvalaite on suunniteltu useamman kuin yhden lapsen käyttöön, jokaisen turvajärjestelmän on toimittava kuorman siirtymisen ja säätöjen osalta täysin itsenäisesti.

6.2.14.   Lasten turvajärjestelmät, joihin sisältyy ilmalla täytettäviä osia, on suunniteltava niin, että käyttöolosuhteilla (paine, lämpötila, kosteus) ei ole mitään vaikutusta niiden kykyyn täyttää tämän säännön vaatimukset.

7.   ERITYISVAATIMUKSET

7.1.   Asennettua turvalaitetta koskevat säännöt

7.1.1.   Syöpymisenkestävyys

7.1.1.1.   Täydelliselle lasten turvalaitteelle tai sen osalle, joka joutuu alttiiksi syöpymiselle, on tehtävä jäljempänä 8.1.1. kohdassa määritelty syöpymistesti.

7.1.1.2.   Jäljempänä 8.1.1.1. ja 8.1.1.2. kohdan mukaisesti tehdyn syöpymistestin jälkeen lasten turvalaitteessa ei saa olla asiantuntijan tarkastuksessa paljaalla silmällä havaittavia merkkejä vaurioista, jotka voivat heikentää laitteen asianmukaista toimintaa, eikä merkkejä merkittävästä syöpymisestä.

7.1.2.   Energianvaimennus

7.1.2.1.   Kaikissa selkänojallisissa laitteissa on oltava tämän säännön liitteessä 18 määritellyt sisäpinnat, joiden materiaalin suurin kiihtyvyys mitattuna tämän säännön liitteen 17 mukaisesti on alle 60 g. Tämä vaatimus koskee myös törmäyssuojien alueita, jotka pään iskualueella.

7.1.3.   Ympärikierähtäminen

7.1.3.1.   Lasten turvalaite on testattava 8.1.2. kohdassa määrätyllä tavalla; nukke ei saa pudota laitteesta ja testi-istuimen ollessa ylösalaisin nuken pää saa siirtyä testi-istuimeen nähden vaakasuoraan enintään 300 mm alkuperäisestä asennostaan.

7.1.4.   Dynaaminen testi

7.1.4.1.   Yleistä

Lasten turvalaitteelle on tehtävä jäljempänä 8.1.3. kohdassa tarkoitettu dynaaminen testi.

7.1.4.1.1.   Luokkiin ”joka autoon sopiva”, ”automerkki- ja istuinkohtainen” ja ”automerkkikohtainen” kuuluvat lasten turvalaitteet on testattava testausvaunussa 6 kappaleessa määrättyä testi-istuinta käyttäen ja 8.1.3.1. kohdan mukaisesti.

Luokkaan ”autotyyppikohtainen” kuuluvat lasten turvajärjestelmät on testattava erikseen kunkin ajoneuvomallin, jossa ne on tarkoitettu käytettäväksi, yhteydessä. Testin suorittamisesta vastaava tekninen tutkimuslaitos voi rajoittaa testattavien ajoneuvomallien määrää, jos ne eivät poikkea paljoa tosistaan 7.1.4.1.2.3. kohdassa lueteltujen ominaisuuksien osalta. Lasten turvalaite voidaan testata vähintään yhdellä seuraavista tavoista:

7.1.4.1.2.1.   täydellisessä ajoneuvossa 8.1.3.3. kohdassa määrätyllä tavalla;

7.1.4.1.2.2.   testausvaunuun sijoitetussa ajoneuvon korissa 8.1.3.2. kohdassa määrätyllä tavalla; tai

7.1.4.1.2.3.   riittävässä määrässä autonkorin osia, jotka edustavat ajoneuvon rakennetta ja törmäyspintoja. Jos lasten turvalaite on tarkoitettu käytettäväksi takaistuimella, kyseisiin osiin on kuuluttava etuistuimen selkänoja, takaistuin, lattialevy, B- ja C-pilarit sekä katto. Jos lasten turvalaite on tarkoitettu käytettäväksi etuistuimella, kyseisiin osiin on kuuluttava kojelauta, A-pilarit, tuulilasi, kaikki lattiaan tai konsoliin asennetut vivut ja nupit, etuistuin, lattialevy ja katto. Jos lasten turvalaite on lisäksi tarkoitettu käytettäväksi yhdessä aikuisten turvavyön kanssa, osiin on kuuluttava asianmukaiset aikuisille tarkoitetut vyöt. Testauksesta vastaava tekninen tutkimuslaitos voi sallia osien jättämisen pois testauksesta, jos ne todetaan turhiksi. Testaus on suoritettava 8.1.3.2. kohdassa määrätyllä tavalla.

7.1.4.1.3.   Dynaaminen testi on tehtävä lasten turvalaitteille, joita ei ole aiemmin kuormitettu.

7.1.4.1.4.   Dynaamisten testien aikana mikään lasten turvalaitteen osa, joka auttaa käytännössä pitämään lasta paikallaan, ei saa murtua, eikä yksikään vyölukko, lukitusjärjestelmä tai siirtojärjestelmä saa avautua.

7.1.4.1.5.   Jos kyseinen turvalaite on ei-integroitua tyyppiä, käytettävän turvavyön on oltava vakiovyö ja sen kiinnikkeiden on oltava tämän säännön liitteessä 13 määrättyjen kaltaiset. Tämä sääntö ei koske tyyppiä ”autotyyppikohtainen” olevien laitteiden hyväksyntää, jolloin on käytettävä varsinaista ajoneuvon vyötä.

7.1.4.1.6.   Jos tyyppiin ”autotyyppikohtainen” kuuluva lasten turvajärjestelmä asennetaan alueelle, joka sijaitsee takimmaisten eteenpäin suunnattujen aikuisten istuinpaikkojen takana (esimerkiksi matkatavaratilassa), on tehtävä yksi testi käyttäen suurinta nukkea/suurimpia nukkeja täydellisessä ajoneuvossa 8.1.3.3.3. kohdassa kuvatulla tavalla. Muut testit, tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvonta mukaan lukien, voidaan tehdä 8.1.3.2. kohdassa kuvatulla tavalla, jos valmistaja sitä toivoo.

7.1.4.1.7.   Jos kyseessä on erityisturvalaite, jokainen tässä säännössä määritelty dynaaminen testi on tehtävä jokaisessa massaryhmässä kahdesti: ensin on käytettävä ensisijaista turvalaitetta ja sitten kaikkia järjestelmään kuuluvia turvalaitteita. Näissä testeissä on kiinnitettävä erityistä huomiota 6.2.3. ja 6.2.4. kohdan vaatimuksiin.

7.1.4.1.8.   Dynaamisten testien aikana lasten turvalaitteen kiinnittämiseen tarkoitettu vakioturvavyö ei saa irrota yhdestäkään testissä käytettävästä ohjaus- tai lukituslaitteesta.

7.1.4.2.   Rinnan kiihtyvyys (2)

7.1.4.2.1.   Testissä havaittu rinnan kiihtyvyys saa olla enintään 55 g paitsi testausjaksoilla, joiden summa on enintään 3 millisekuntia.

7.1.4.2.2.   Kiihtyvyyden pystysuora osuus vatsaosasta päätä kohti saa olla enintään 30 g paitsi testausjaksoilla, joiden summa on enintään 3 millisekuntia.

7.1.4.3.   Vatsaosan läpäisy (3)

7.1.4.3.1.   Liitteessä 8 olevan lisäyksen 1 5.3. kohdassa kuvatussa tutkimuksessa ei saa ilmetä näkyviä merkkejä turvalaitteen jonkin osan aiheuttamasta vatsan muovailumassan läpäisystä.

7.1.4.4.   Nuken siirtyminen

Lasten turvalaitteet, jotka kuuluvat ”joka autoon sopiva”, ”automerkki- ja istuinkohtainen” tai ”automerkkikohtainen” –luokkaan:

7.1.4.4.1.1.   Eteenpäin suunnatut lasten turvalaitteet: nuken pää ei saa ohittaa BA- ja DA-linjoja, jotka on määritelty jäljempänä kuvassa 1.

Image

Taaksepäin suunnatut lasten turvalaitteet:

7.1.4.4.1.2.1.   Lasten turvalaitteet, jotka on tuettu kojelautaan: nuken pää ei saa ohittaa AD- ja DCr-linjoja, jotka on määritelty jäljempänä kuvassa 2.

Image

7.1.4.4.1.2.2.   Lasten turvalaitteet, jotka kuuluvat ryhmään 0 ja joita ei ole tuettu kojelautaan, sekä kantolaukut: nuken pää ei saa ohittaa AB-, AD- ja DE-linjoja, jotka on määritelty jäljempänä kuvassa 3.

Image

7.1.4.4.1.2.3.   Muut kuin ryhmään 0 kuuluvat lasten turvalaitteet, joita ei ole tuettu kojelautaan:

nuken pää ei saa ohittaa FD-, FG- ja DE-linjoja, jotka on määritelty jäljempänä kuvassa 4.

Jos tällainen lasten turvalaite koskettaa halkaisijaltaan 100 mm:n tankoa ja kaikki suorituskykyyn liittyvät kriteerit täyttävät, tehdään vielä yksi dynaaminen testi (etutörmäys) käyttäen raskainta tällaiseen lasten turvalaitteeseen tarkoitettua nukkea ja ilman halkaisijaltaan 100 mm:n tankoa; tässä testissä edellytetään, että kaikkien muiden paitsi eteen siirtymistä koskevien vaatimusten on täytyttävä.

Image

7.1.4.4.2.   Lasten turvalaitteet, jotka kuuluvat luokkaan ”autotyyppikohtainen”: testattaessa täydellisessä ajoneuvossa tai ajoneuvon korissa, nuken pää ei saa joutua kosketuksiin minkään ajoneuvon osan kanssa. Jos kosketus kuitenkin tapahtuu, pään iskunopeuden on oltava alle 24 km/t ja kosketuskohdan on täytettävä säännön nro 21 liitteessä 4 säädetyn energianvaimennustestin vaatimukset. Testeissä, joissa käytetään täydellisiä ajoneuvoja, nukke on voitava testin jälkeen irrottaa lasten turvalaitteesta ilman työkaluja.

Lämmönkestävyys

7.1.5.1.   Vyölukkoasennelmille, kelauslaitteille, säätölaitteille ja lukkolaitteille, jotka joutuvat alttiiksi lämpötilan vaikutuksille, on tehtävä jäljempänä 8.2.8. kohdassa määritelty lämpötilatesti.

7.1.5.2.   Jäljempänä 8.2.8.1. kohdan mukaisesti tehdyn lämpötilatestin jälkeen lasten turvalaitteessa ei saa olla asiantuntijan tarkastuksessa paljaalla silmällä havaittavia merkkejä vaurioista, jotka voivat heikentää laitteen asianmukaista toimintaa.

7.2.   Turvalaitteen yksittäisiä osia koskevat säännöt

7.2.1.   Vyölukko

7.2.1.1.   Vyölukon on oltava niin suunniteltu, että mahdollisuus sen virheelliseen käyttöön estyy. Tämä tarkoittaa muun muassa sitä, että vyölukon jääminen vajavaisesti lukittuun tilaan ei saa olla mahdollista; vyölukon osien vaihtuminen tahattomasti ei saa olla mahdollista lukitsemisen yhteydessä; vyölukko saa lukkiutua vain, jos kaikki sen osat ovat mukana. Vyölukon on oltava aina, kun se on kosketuksissa lapsen kanssa, vähintään saman levyinen kuin jäljempänä 7.2.4.1.1. kohdassa määriteltyjen hihnojen pienin leveys. Tätä kohtaa ei sovelleta vyöasennelmiin, jotka on jo hyväksytty ECE-säännön nro 16 tai minkä tahansa vastaavan voimassa olevan standardin mukaisesti. Jos kyseessä on erityisturvalaite, vain ensisijaisen turvalaitteen vyölukon tarvitsee täyttää 7.2.1.1.–7.2.1.9. kohdan vaatimukset.

7.2.1.2.   Vyölukon on myös kuormittamattomana pysyttävä lukittuna asennostaan riippumatta. Sen on oltava helppokäyttöinen ja helposti lukittavissa. Se on voitava avata painamalla painiketta tai vastaavaa välinettä. Aukaisupainikkeen pinta-alan on oltava varsinaisessa aukaisuasennossa: umpirakenteisissa välineissä vähintään 4,5 cm2, jolloin leveys on vähintään 15 mm; avorakenteisissa välineissä 2,5 m2, jolloin leveys on vähintään 10 mm. Leveyden on oltava määrätyn pinta-alan muodostavista mitoista pienempi ja se mitataan aukaisupainikkeen liikesuuntaan nähden suorassa kulmassa.

7.2.1.3.   Vyölukon avauspainikkeen pinnan on oltava väriltään punainen. Mikään muu vyölukon osa ei saa olla tämän värinen.

Lapsi on voitava vapauttaa turvalaitteesta yhteen lukkoon kohdistuvalla yhdellä toimenpiteellä. Ryhmiin 0 ja 0+ kuuluvien laitteiden osalta lapsi on luvallista ottaa pois turvalaitteesta yhdessä sellaisten laitteiden kuten vauvan kantolaukun/kantolaukun/kantolaukun turvalaitteiden kanssa, jos lasten turvajärjestelmä on mahdollista avata enintään kahden soljen avulla.

7.2.1.4.1.   Valjasvyön olkahihnojen välisen jousipidikekiinnityksen ei katsota täyttävän edellä 7.2.1.4. kohdassa tarkoitettua yhden toimenpiteen vaatimusta.

7.2.1.5.   Ryhmissä II ja III vyölukko on sijoitettava niin, että lapsimatkustaja ylettyy siihen. Se on lisäksi sijoitettava kaikissa ryhmissä niin, että pelastushenkilöstö voi hätätapauksessa välittömästi havaita sen käyttötarkoituksen ja toimintaperiaatteen.

7.2.1.6.   Vyölukon avaamisen on mahdollistettava lapsen ottaminen välittömästi pois turvalaitteesta riippumatta istuimesta, istuimen tuesta tai törmäyssuojasta, jos sellaiset on asennettu. Jos laitteeseen kuuluu haarahihna, sen on avauduttava samalla vyölukolla.

7.2.1.7.   Vyölukon on täytettävä lämpötilatestin suoritusvaatimukset, jotka kuvataan 8.2.8.1. kohdassa, sekä toistuva käyttö, ja sen on ennen 8.1.3. kohdassa kuvattua dynaamista testiä läpäistävä testi, johon kuuluu 5 000 ± 5 kertaa toistettu avaamis- ja sulkemistoimenpidesarja tavanomaisissa käyttöolosuhteissa.

Vyölukolle on tehtävä seuraavat avaamistestit:

7.2.1.8.1.   Testaus kuormitettuna

7.2.1.8.1.1.   Tähän testiin käytetään jäljempänä 8.1.3. kohdassa tarkoitetun dynaamisen testin läpäissyttä lasten turvalaitetta.

7.2.1.8.1.2.   Lukon avaamiseen jäljempänä 8.2.1.1. kohdassa tarkoitetussa testissä tarvittava voima saa olla enintään 80 N.

7.2.1.8.2.   Testaus kuormittamatta

7.2.1.8.2.1.   Tähän testiin käytetään vyölukkoa, jota ei ole aikaisemmin kuormitettu. Vyölukon avaamiseen tarvittavan voiman silloin, kun lukko ei ole kuormitettuna, on oltava 40–80 N jäljempänä 8.2.1.2. kohdassa määrätyissä testeissä.

7.2.1.9.   Lujuus

7.2.1.9.1.   Jäljempänä 8.2.1.3.2. kohdassa kuvatun testin aikana mikään vyölukon tai siihen liittyvien hihnojen tai säätölaitteiden osa ei saa murtua tai irrota.

7.2.1.9.2.   Massaryhmiin 0 ja 0+ kuuluvan valjasvyölukon on kestettävä 4 000 N:n kuormitus.

7.2.1.9.3.   Vähintään massaryhmään I kuuluvan valjasvyölukon on kestettävä 10 000 N:n kuormitus.

7.2.1.9.4.   Toimivaltainen viranomainen voi jättää vyölukon lujuustestin tekemättä, jos jo käytettävissä olevat tiedot osoittavat testin turhaksi.

7.2.2.   Säätölaite

7.2.2.1.   Säätövälin on oltava riittävä, jotta se mahdollistaa lasten turvalaitteen oikean säädön kaikissa painoryhmissä, joihin varten laite on tarkoitettu, ja mahdollistaa oikeanlaisen asennuksen kaikkiin määriteltyihin ajoneuvomalleihin.

7.2.2.2.   Kaikkien säätölaitteiden on oltava tyypiltään pikasäätölaitteita; kuitenkin turvalaitteen vain väliaikaiseen ajoneuvoon kiinnitykseen käytettävät laitteet saavat olla muita kuin pikasäätölaitteita.

7.2.2.3.   Pikasäätölaitetyyppisten laitteiden on oltava helposti käyttäjän ulottuvilla, kun lasten turvalaite on oikein asennettu ja lapsi tai nukke on paikallaan.

7.2.2.4.   Pikasäätölaitteen on oltava helposti säädettävissä lapsen kehon mukaan. Erityisesti kun testi suoritetaan 8.2.2.1. kohdan mukaisesti, ei käsikäyttöisten laitteiden käyttämiseksi tarvittava voima saa olla yli 50 N.

Kaksi lasten turvalaitteen säätölaitteen mallikappaletta on testattava jäljempänä 8.2.8.1. ja 8.2.3. kohdassa määrättyjen lämpötilatestivaatimusten mukaisesti.

7.2.2.5.1.   Hihnan liukuma yhtä säätölaitetta kohti saa olla enintään 25 mm ja kaikkia säätölaitteita kohti enintään 40 mm.

7.2.2.6.   Laite ei saa murtua tai irrota, kun sitä testataan jäljempänä 8.2.2.1. kohdassa määrätyn testin mukaisesti.

7.2.2.7.   Suoraan lasten turvalaitteeseen asennetun säätölaitteen on kestettävä toistuvaa käyttöä ja sille on tehtävä ennen 8.1.3. kohdassa määrättyä dynaamista testiä 8.2.7. kohdassa määritelty testi, joka käsittää 5 000 ± 5 toimenpidesarjaa.

7.2.3.   Kelauslaitteet

7.2.3.1.   Automaattisesti lukittuvat kelauslaitteet

7.2.3.1.1.   Automaattisesti lukittuvalla kelauslaitteella varustetuissa turvavöissä vyöhihna saa purkautua kelauslaitteen lukituskohdasta toiseen enintään 30 mm. Käyttäjän nojautuessa taaksepäin on vyön joko pysyttävä alkuperäisessä asennossaan tai palauduttava automaattisesti alkuperäiseen asentoon, kun turvavyön käyttäjä nojautuu jälleen eteenpäin.

7.2.3.1.2.   Jos kelauslaite muodostaa osan lantiovyöstä, hihnan kelautumisvoiman on oltava vähintään 7 N, kun kelausvoima mitataan jäljempänä 8.2.4.1. kohdassa määrätyllä tavalla nuken ja kelauslaitteen välisestä vyöhihnan vapaasta osasta. Vyöhihnan kelautumisvoiman on olkavöihin tarkoitetuissa kelauslaitteissa oltava vähintään 2 N ja enintään 7 N, kun se mitataan edellä mainitulla tavalla. Jos hihna kulkee yksi- tai kaksiosaisen hihnanohjaimen kautta, kelautumisvoima mitataan nuken ja ohjaimen tai taljan välisestä hihnan vapaasta osasta. Jos asennelmaan kuuluu käsikäyttöinen tai automaattisesti toimiva laite, joka estää hihnaa kelautumasta kokonaan sisään, kyseinen laite ei saa olla käytössä kelautumisvoimaa arvioitaessa.

7.2.3.1.3.   Vyöhihna kelataan ulos ja sen annetaan kelautua takaisin kelauslaitteeseen toistuvasti jäljempänä 8.2.4.2. kohdassa määrätyn menetelmän mukaisesti, kunnes on tehty 5 000 ulos- ja sisäänkelausparia. Tämän jälkeen kelauslaitteelle tehdään lämpötilatesti 8.2.8.1. kohdassa annettujen vaatimusten mukaisesti, 8.1.1. kohdassa kuvattu syöpymistesti ja 8.2.4.5. kohdassa kuvattu pölynkestävyystesti. Näiden testien jälkeen laitteen on kestettävä vielä 5 000 ulos- ja sisäänkelausparia. Edellä kuvattujen testien jälkeen kelauslaitteen on toimittava edelleen asianmukaisesti ja täytettävä edellä 7.2.3.1.1. ja 7.2.3.1.2. kohdassa asetetut vaatimukset.

7.2.3.2.   Törmäyksessä lukittuvat kelauslaitteet

Törmäyksessä lukittuvan kelauslaitteen on 8.2.4.3. kohdassa määrätyssä testissä täytettävä jäljempänä luetellut ehdot:

7.2.3.2.1.1.   lukitsimen on aktivoiduttava, kun ajoneuvo saavuttaa 0,45 g:n hidastuvuuden;

7.2.3.2.1.2.   lukitsin ei saa aktivoitua, kun hihnan kiihtyvyys on alle 0,8 g mitattuna hihnan uloskelaussuuntaan;

7.2.3.2.1.3.   lukitsin ei saa aktivoitua, kun sen tuntoelin on kallistettuna enintään 12° mihin tahansa suuntaan valmistajan ilmoittamasta asennusasennosta;

7.2.3.2.1.4.   lukitsimen on aktivoiduttava, kun sen tuntoelin on kallistettuna yli 27° mihin tahansa suuntaan valmistajan ilmoittamasta asennusasennosta;

7.2.3.2.2.   Jos kelauslaitteen toiminta on riippuvainen ulkoisesta signaalista tai voimanlähteestä, sen suunnittelulla on varmistettava, että kelauslaitteen lukitsin aktivoituu automaattisesti signaalin tai voimanlähteen toimintavirheen tai -keskeytyksen vuoksi.

7.2.3.2.3.   Monitoimisella lukkiutumistavalla varustetun kelauslaitteen on täytettävä edellä luetellut vaatimukset. Jos lisäksi jokin lukkiutumisen aiheuttavista tekijöistä liittyy hihnan kelautumisliikkeeseen, lukkiutumisen on tapahduttava hihnan kiihtyvyyden ollessa 1,5 g hihnan uloskelautumissuuntaan mitattuna.

7.2.3.2.4.   Edellä 7.2.3.2.1.1. ja 7.2.3.2.3. kohdassa tarkoitetuissa testeissä vyöhihna saa ennen kelauslaitteen lukkiutumista kelautua ulos enintään 50 mm mitattuna 8.2.4.3.1. kohdassa määritellystä alkupituudesta. Edellä 7.2.3.2.1.2. kohdassa tarkoitetuissa testeissä vyöhihnan kelauslaite ei saa lukkiutua ennen kuin 50 mm hihnaa on kelautunut ulos mitattuna jäljempänä 8.2.4.3.1. kohdassa määritellystä alkupituudesta.

7.2.3.2.5.   Jos kelauslaite muodostaa osan lantiovyöstä, hihnan kelautumisvoiman on oltava vähintään 7 N, kun kelausvoima mitataan 8.2.4.1. kohdassa määrätyllä tavalla nuken ja kelauslaitteen välisestä vyöhihnan vapaasta osasta. Vyöhihnan kelautumisvoiman on olkavöihin tarkoitetuissa kelauslaitteissa oltava vähintään 2 N ja enintään 7 N, kun se mitataan edellä mainitulla tavalla. Jos hihna kulkee yksi- tai kaksiosaisen hihnanohjaimen kautta, kelautumisvoima mitataan nuken ja ohjaimen tai taljan välisestä hihnan vapaasta osasta. Jos asennelmaan kuuluu käsikäyttöinen tai automaattisesti toimiva laite, joka estää hihnaa kelautumasta kokonaan sisään, kyseinen laite ei saa olla käytössä kelautumisvoimaa arvioitaessa.

7.2.3.2.6.   Vyöhihna kelataan ulos ja sen annetaan kelautua takaisin kelauslaitteeseen toistuvasti 8.2.4.2. kohdassa määrätyn menetelmän mukaisesti, kunnes on tehty 40 000 ulos- ja sisäänkelausparia. Tämän jälkeen kelauslaitteelle tehdään lämpötilatesti 8.2.8.1. kohdassa annettujen vaatimusten mukaisesti, 8.1.1. kohdassa kuvattu syöpymistesti ja 8.2.4.5. kohdassa kuvattu pölynkestävyystesti. Näiden testien jälkeen laitteen on kestettävä vielä 5 000 ulos- ja sisäänkelausparia (eli yhteensä 45 000 kelaustoimenpideparia). Edellä kuvattujen testien jälkeen kelauslaitteen on toimittava edelleen asianmukaisesti ja täytettävä edellä 7.2.3.2.1. ja 7.2.3.2.5. kohdassa asetetut vaatimukset.

7.2.4.   Hihnat

7.2.4.1.   Leveys

7.2.4.1.1.   Lasten turvalaitteessa käytettävän hihnan, joka joutuu kosketuksiin testinuken kanssa, on oltava vähintään 25 mm leveä ryhmissä 0, 0+ ja I, ja vähintään 38 mm leveä ryhmissä II ja III. Mitat määritetään hihnalle tehtävän 8.2.5.1. kohdassa tarkoitetun lujuustestin aikana pysäyttämättä konetta ja kuorman ollessa 75 prosenttia hihnan murtokuormituksesta.

7.2.4.2.   Lujuus ilmastointikäsittelyn jälkeen

7.2.4.2.1.   Kahdesta hihnanäytteestä, jotka on käsitelty 8.2.5.2.1. kohdassa määrätyllä tavalla, määritetään hihnan murtokuormitus jäljempänä 8.2.5.1.2. kohdassa määrätyllä tavalla.

7.2.4.2.2.   Kahden näytekappaleen murtokuormitusten välinen ero saa olla enintään 10 prosenttia suuremmasta mitatusta murtokuormituksesta.

7.2.4.3.   Lujuus erityisen ilmastointikäsittelyn jälkeen

7.2.4.3.1.   Jollakin 8.2.5.2. kohdassa (paitsi 8.2.5.2.1. kohdassa) määrätyistä tavoista käsiteltyjen kahden hihnan murtokuormituksen on oltava vähintään 75 prosenttia jäljempänä 8.2.5.1. kohdassa tarkoitetussa testissä määritettyjen kuormien keskiarvosta.

7.2.4.3.2.   Murtokuormituksen on oltava vähintään 36 kN ryhmiin 0, 0+ ja I kuuluvilla turvalaitteilla ja 5 kN ryhmään II kuuluvilla laitteilla sekä 7,2 kN ryhmään III kuuluvilla laitteilla.

7.2.4.3.3.   Toimivaltainen viranomainen voi päättää olla vaatimatta yhtä tai useampaa edellä tarkoitetuista testeistä, jos se pitää vyöhihnassa käytetyn materiaalin tai muiden tietojen perusteella joitakin testejä tarpeettomina.

7.2.4.3.4.   Jäljempänä 8.2.5.2.6. kohdassa määritelty tyypin 1 kulutuskäsittely toteutetaan vain, jos 8.2.3. kohdassa määritelty mikrosiirtymätesti antaa tuloksen, joka on yli 50 prosenttia edellä 7.2.2.5.1. kohdassa määrätystä raja-arvosta.

7.2.4.4.   Hihnan vetäminen kokonaan minkään säätölaitteen, vyölukon tai kiinnityskohdan läpi ei saa olla mahdollista.

7.2.5.   Lukkolaite

7.2.5.1.   Lukkolaitteen on oltava pysyvästi kiinnitetty lasten turvalaitteeseen.

7.2.5.2.   Lukkolaite ei saa heikentää aikuiselle tarkoitetun turvavyön kestävyyttä ja sen on täytettävä 8.2.8.1. kohdassa määritellyn lämpötilatestin mukaiset toimintavaatimukset.

7.2.5.3.   Lukkolaite ei saa estää lapsen nopeaa irrottamista turvalaitteesta.

7.2.5.4.   Luokkaan A kuuluvat laitteet

Jäljempänä 8.2.6.1. kohdassa määrätyn testin jälkeen hihnaston liukuma saa olla enintään 25 mm.

7.2.5.5.   Luokkaan B kuuluvat laitteet

Jäljempänä 8.2.6.2. kohdassa määrätyn testin jälkeen hihnaston liukuma saa olla enintään 25 mm.

8.   TESTIEN KUVAUS (4)

8.1.   Testit asennetulle turvalaitteelle

8.1.1.   Syöpyminen

8.1.1.1.   Lasten turvalaitteen metalliosat sijoitetaan liitteessä 4 määrättyyn testikammioon. Jos lasten turvalaitteessa on kelauslaite, hihna on kelattava ulos täyteen pituuteensa, josta on vähennetty 100 ± 3 mm. Testin on jatkuttava yhtäjaksoisesti 50 ± 0,5 tunnin ajan, lukuun ottamatta niitä lyhyitä taukoja, jotka saattavat olla tarpeen muun muassa suolaliuoksen tarkastamiseksi ja lisäämiseksi.

8.1.1.2.   Testin päätyttyä lasten turvalaitteen metalliosat on pestävä varovasti tai upotettava varovasti puhtaaseen juoksevaan veteen, jonka lämpötila saa olla enintään 38 °C, mahdollisten suolakertymien poistamiseksi, minkä jälkeen turvavyön annetaan kuivua 18–25 °C huoneenlämmössä 24 ± 1 tunnin ajan ennen edellä 7.1.1.2. kohdassa kuvailtua tarkastusta.

8.1.2.   Ympärikierähtäminen

8.1.2.1.   Nukke asetetaan turvalaitteisiin, jotka on asennettu tämän säännön mukaisesti ja ottaen huomioon valmistajan ohjeet sekä jäljempänä 8.1.3.6. kohdassa määritelty vakiolöysyys.

8.1.2.2.   Turvalaite kiinnitetään testausistuimeen tai ajoneuvon istuimeen. Koko istuinta kierretään istuimen pituussuuntaiseen keskitasoon sisältyvän vaakasuoran akselin ympäri 360 astetta 2–5 asteen sekuntinopeudella. Tässä testissä käytetyt laitteet, jotka on tarkoitettu käytettäväksi erityisissä henkilöautoissa, voidaan kiinnittää liitteessä 6 kuvattuun testi-istuimeen.

8.1.2.3.   Tämä testi tehdään uudelleen kiertämällä istuinta päinvastaiseen suuntaan sen jälkeen, kun nukke on tarvittaessa palautettu alkuperäiseen asentoonsa. Kiertoakseli vaakasuorassa tasossa ja 90 asteen kulmassa kahteen aikaisempaan testiin nähden toimenpide toistetaan kahteen kiertosuuntaan.

8.1.2.4.   Nämä testit tehdään käyttäen sekä pienintä että suurinta laitteen käyttötarkoituksen mukaiseen ryhmään tai mukaisiin ryhmiin kuuluvaa nukkea.

8.1.3.   Dynaamiset testit

8.1.3.1.   Testit testausvaunussa ja testi-istuimella

8.1.3.1.1.   Eteenpäin suunnattu

8.1.3.1.1.1.   Dynaamisessa testissä käytetyn testausvaunun ja testi-istuimen on täytettävä tämän säännön liitteessä 6 asetetut vaatimukset ja dynaaminen törmäystesti on valmisteltava liitteen 21 mukaisesti.

8.1.3.1.1.2.   Vaunun on pysyttävä vaakasuorassa koko hidastuksen ajan.

8.1.3.1.1.3.   Vaunun hidastamiseen on käytettävä tämän säännön liitteessä 6 määrättyä laitetta tai muuta vastaavat tulokset antavaa laitetta. Kyseisen laitteen on täytettävä tämän säännön 8.1.3.4. kohdassa ja liitteessä 7 määritellyt suoritusvaatimukset.

Testin yhteydessä tehdään seuraavat mittaukset:

8.1.3.1.1.4.1.   vaunun nopeus välittömästi ennen törmäystä;

8.1.3.1.1.4.2.   pysähtymismatka;

8.1.3.1.1.4.3.   nuken pään siirtymismatka pystysuorassa ja vaakasuorassa tasossa ryhmien I, II ja III osalta; ryhmien 0 ja 0+ osalta nuken siirtymismatka sen raajoja huomioon ottamatta;

8.1.3.1.1.4.4.   rinnan kiihtyvyys kolmeen toisiinsa nähden kohtisuorassa olevaan suuntaan, paitsi vastasyntynyttä kuvaavan nuken osalta;

8.1.3.1.1.4.5.   mahdolliset näkyvät merkit vatsan muovailumassan läpäisystä (ks. 7.1.4.3.1. kohta), paitsi vastasyntynyttä kuvaavan nuken osalta.

8.1.3.1.1.5.   Törmäyksen jälkeen lasten turvalaite tarkastetaan silmämääräisesti, lukkoa kuitenkaan avaamatta, mahdollisten toimintavirheiden ja vaurioiden toteamiseksi.

8.1.3.1.2.   Taaksepäin suunnattu

8.1.3.1.2.1.   Testi-istuinta kierretään 180° testattaessa takatörmäystilannetta koskevien vaatimusten täyttymistä.

8.1.3.1.2.2.   Testattaessa taaksepäin suunnattua lasten turvalaitetta, joka on tarkoitettu käytettäväksi etuistuinpaikalla, ajoneuvon kojelautaa kuvaa jäykkä tanko, joka on kiinnitetty vaunuun siten, että kaikki energianvaimennus kohdistuu lasten turvalaitteeseen.

8.1.3.1.2.3.   Hidastusolosuhteiden on vastattava jäljempänä 8.1.3.4. kohdassa asetettuja vaatimuksia.

8.1.3.1.2.4.   Tehtävien mittausten on vastattava edellä 8.1.3.1.1.4.–8.1.3.1.1.4.5. kohdassa lueteltuja mittauksia.

8.1.3.1.2.5.   Törmäyksen jälkeen lasten turvalaite tarkastetaan silmämääräisesti, lukkoa kuitenkaan avaamatta, mahdollisten toimintavirheiden ja vaurioiden toteamiseksi.

8.1.3.2.   Testit vaunussa ja ajoneuvon korissa

8.1.3.2.1.   Eteenpäin suunnattu

8.1.3.2.1.1.   Ajoneuvo on kiinnitettävä testin ajaksi siten, ettei ajoneuvon istuimien, aikuisille tarkoitettujen turvavöiden kiinnityspisteiden tai muiden mahdollisten kiinnityspisteiden, joita käytetään lasten turvalaitteen kiinnittämisen, lujuus vahvistu eikä rakenteen tavanomainen muodonmuutos vähene. Testissä ei saa olla sellaisia ajoneuvon osia, jotka nuken liikettä rajoittamalla voivat vähentää lasten turvalaitteen kuormitusta testin aikana. Poistetut rakenneosat saadaan korvata niiden lujuutta vastaavilla osilla, mikäli nämä eivät estä nuken liikettä.

8.1.3.2.1.2.   Kiinnityslaitetta pidetään tyydyttävänä, jos sillä ei ole vaikutusta alueella, joka käsittää rakenteen koko leveyden, ja jos ajoneuvo tai rakenne on tuettu tai kiinnitetty liikkumattomaksi etupuolelta vähintään 500 mm:n etäisyydeltä turvajärjestelmän kiinnityspisteistä. Rakenteen takaosa on kiinnitettävä riittävän kaukaa kiinnityspisteiden takaa siten, että se täyttää edellä 8.1.3.2.1.1. kohdassa asetetut vaatimukset.

8.1.3.2.1.3.   Ajoneuvon istuin ja lasten turvalaite on asennettava ja sijoitettava asentoon, jonka hyväksyntätestit tekevä tutkimuslaitos valitsee, siten että olosuhteet ovat rakenteen lujuuden kannalta mahdollisimman epäedulliset, ja joka vastaa nuken sijoittamista ajoneuvoon. Ajoneuvon istuimen selkänojan ja lasten turvalaitteen asento on mainittava testiselosteessa. Jos istuimen selkänojan kaltevuutta voidaan säätää, selkänoja on lukittava valmistajan ohjeiden mukaisesti, tai tällaisten ohjeiden puuttuessa lukittava siten, että selkänojan tosiasiallinen kulma on mahdollisimman lähellä 25 asteen kulmaa.

8.1.3.2.1.4.   Ellei asennus- ja käyttöohjeissa edellytetä muuta, etuistuin on asetettava kaikkein etummaisimpaan tavanomaiseen asentoon etuistuinpaikalla käytettäväksi tarkoitettuja lasten turvalaitteita varten ja kaikkein takimmaiseen tavanomaiseen asentoon takaistuinpaikalla käytettäväksi tarkoitettuja lasten turvalaitteita varten.

8.1.3.2.1.5.   Hidastusolosuhteiden on vastattava jäljempänä 8.1.3.4. kohdassa asetettuja vaatimuksia. Testi-istuimena käytetään varsinaisen ajoneuvon istuinta.

Testin yhteydessä tehdään seuraavat mittaukset:

8.1.3.2.1.6.1.   vaunun nopeus välittömästi ennen törmäystä;

8.1.3.2.1.6.2.   pysähtymismatka;

8.1.3.2.1.6.3.   nuken pään mahdollinen kosketus ajoneuvon korin sisustuksen kanssa;

8.1.3.2.1.6.4.   rinnan hidastuminen kolmeen toisiinsa nähden kohtisuorassa olevaan suuntaan, paitsi vastasyntynyttä kuvaavan nuken osalta;

8.1.3.2.1.6.5.   mahdolliset näkyvät merkit vatsan muovailumassan läpäisystä (ks. 7.1.4.3.1. kohta), paitsi vastasyntynyttä kuvaavan nuken osalta.

8.1.3.2.1.7.   Törmäyksen jälkeen lasten turvalaite tarkastetaan silmämääräisesti, lukkoa kuitenkaan avaamatta, mahdollisten toimintavirheiden toteamiseksi.

8.1.3.2.2.   Taaksepäin suunnattu

8.1.3.2.2.1.   Takatörmäystestejä varten ajoneuvon koria kierretään 180° testausvaunussa.

8.1.3.2.2.2.   Vaatimukset ovat samat kuin etutörmäystestissä.

8.1.3.3.   Testaus täydellisessä ajoneuvossa

8.1.3.3.1.   Hidastusolosuhteiden on vastattava jäljempänä 8.1.3.4. kohdassa asetettuja vaatimuksia.

8.1.3.3.2.   Etutörmäystestien osalta menettely on tämän säännön liitteen 9 mukainen.

8.1.3.3.3.   Takatörmäystestien osalta menettely on tämän säännön liitteen 10 mukainen.

Testin yhteydessä tehdään seuraavat mittaukset:

8.1.3.3.4.1.   ajoneuvon/iskulaitteen nopeus välittömästi ennen törmäystä;

8.1.3.3.4.2.   nuken pään (ryhmän 0 osalta nuken, sen raajoja lukuun ottamatta) mahdollinen kosketus ajoneuvon sisustukseen;

8.1.3.3.4.3.   rinnan kiihtyvyys kolmeen toisiinsa nähden kohtisuorassa olevaan suuntaan, paitsi vastasyntynyttä kuvaavan nuken osalta;

8.1.3.3.4.4.   mahdolliset näkyvät merkit vatsan muovailumassan läpäisystä (ks. 7.1.4.3.1. kohta), paitsi vastasyntynyttä kuvaavan nuken osalta.

8.1.3.3.5.   Jos etuistuinten kaltevuutta voidaan säätää, ne on lukittava valmistajan ohjeiden mukaisesti, tai tällaisten ohjeiden puuttuessa lukittava siten, että selkänojan tosiasiallinen kulma on mahdollisimman lähellä 25 asteen kulmaa.

8.1.3.3.6.   Törmäyksen jälkeen lasten turvalaite tarkastetaan silmämääräisesti, lukkoa kuitenkaan avaamatta, mahdollisten toimintavirheiden ja vaurioiden toteamiseksi.

8.1.3.4.   Yhteenveto dynaamisen testin vaatimuksista on jäljempänä taulukossa.

| | | ETUTÖRMÄYS | TAKATÖRMÄYS |
| --- | --- | --- | --- |
| Testi | Turvalaite | Nopeus (km/t) | Törmäysvoima | Pysähtymismatka testissä (mm) | Nopeus (km/t) | Törmäysvoima | Pysähtymismatka testissä (mm) |
| Vaunu ja testi-istuin | Eteenpäin suunnatut etu- ja takaistuin, ”joka autoon sopiva”, ”automerkkikohtainen” tai ”automerkki- ja istuinkohtainen” (5) | 50+0
  –2 | 1 | 650±50 | — | — | — |
| Taaksepäin suunnatut etu- ja takaistuin, ”joka autoon sopiva”, ”automerkkikohtainen” tai ”automerkki- ja istuinkohtainen” (6) | 50+0
  –2 | 1 | 650±50 | 30+2
  –0 | 2 | 275±25 |
| Auton kori vaunussa | Eteenpäin suunnattu (5) | 50+0
  –2 | 1 tai 3 | 650±50 | — | — | — |
| Taaksepäin suunnattu (6) | 50+2
  –2 | 1 tai 3 | 650±50 | 30+2
  –0 | 2 tai 4 | 275±25 |
| Koko ajoneuvon estetörmäystesti | Eteenpäin suunnattu | 50+0
  –2 | 3 | Ei määritelty | — | — | — |
| Taaksepäin suunnattu | 50+0
  –2 | 3 | Ei määritelty | 30+2
  –0 | 4 | Ei määritelty |
| HUOM.: Kaikki luokkaan 0 tai 0+ kuuluvat turvajärjestelmät on testattava taaksepäin suunnattuja turvalaitteita koskevien ehtojen mukaisesti sekä etu- että takatörmäystilanteissa.

  Selitteet:

  Törmäysvoima 1 Määritelty liitteessä 7 — etutörmäys.
  Törmäysvoima 2 Määritelty liitteessä 7 — takatörmäys.
  Törmäysvoima 3 Etutörmäykseen joutuneen ajoneuvon hidastusvoima.
  Törmäysvoima 4 Takatörmäykseen joutuneen ajoneuvon hidastusvoima. |

ETUTÖRMÄYS

TAKATÖRMÄYS

Testi

Turvalaite

Nopeus (km/t)

Törmäysvoima

Pysähtymismatka testissä (mm)

Nopeus (km/t)

Törmäysvoima

Pysähtymismatka testissä (mm)

Vaunu ja testi-istuin

Eteenpäin suunnatut etu- ja takaistuin, ”joka autoon sopiva”, ”automerkkikohtainen” tai ”automerkki- ja istuinkohtainen” (5)

50+0

–2

1

650±50

—

—

—

Taaksepäin suunnatut etu- ja takaistuin, ”joka autoon sopiva”, ”automerkkikohtainen” tai ”automerkki- ja istuinkohtainen” (6)

50+0

–2

1

650±50

30+2

–0

2

275±25

Auton kori vaunussa

Eteenpäin suunnattu (5)

50+0

–2

1 tai 3

650±50

—

—

—

Taaksepäin suunnattu (6)

50+2

–2

1 tai 3

650±50

30+2

–0

2 tai 4

275±25

Koko ajoneuvon estetörmäystesti

Eteenpäin suunnattu

50+0

–2

3

Ei määritelty

—

—

—

Taaksepäin suunnattu

50+0

–2

3

Ei määritelty

30+2

–0

4

Ei määritelty

HUOM.: Kaikki luokkaan 0 tai 0+ kuuluvat turvajärjestelmät on testattava taaksepäin suunnattuja turvalaitteita koskevien ehtojen mukaisesti sekä etu- että takatörmäystilanteissa.

Selitteet:

Törmäysvoima 1 Määritelty liitteessä 7 — etutörmäys.

Törmäysvoima 2 Määritelty liitteessä 7 — takatörmäys.

Törmäysvoima 3 Etutörmäykseen joutuneen ajoneuvon hidastusvoima.

Törmäysvoima 4 Takatörmäykseen joutuneen ajoneuvon hidastusvoima.

Lasten turvalaitteet, joissa käytetään lisäkiinnityspisteitä

8.1.3.5.1.   Sellaisten lasten turvalaitteiden osalta, jotka on tarkoitettu käytettäväksi 2.1.2.3. kohdassa määritellyllä tavalla ja joissa käytetään lisäkiinnityspisteitä, 8.1.3.4. kohdan mukaisen etutörmäystestin vaatimukset ovat seuraavat:

8.1.3.5.2.   Sellaisia laitteita varten, joiden yläkiinnityshihnat ovat lyhyet, eli ne on tarkoitettu esimerkiksi kiinnitettäväksi takaosan hattuhyllyyn, testausvaunun yläkiinnityspisteiden rakenteen on oltava liitteen 6 lisäyksen 3 mukainen.

8.1.3.5.3.   Sellaisia laitteita varten, joiden yläkiinnityshihnat ovat pitkät, eli ne on tarkoitettu esimerkiksi käytettäväksi ajoneuvoissa, joissa ei ole jäykkää hattuhyllyä tai jossa yläkiinnityshihnat kiinnitetään ajoneuvon lattiaan, testausvaunun kiinnityspisteiden on oltava liitteen 6 lisäyksen 3 mukaiset.

8.1.3.5.4.   Sellaisten laitteiden osalta, jotka on tarkoitettu käytettäväksi kummankin tyyppisissä rakenteissa, 8.1.3.5.2. ja 8.1.3.5.3. kohdassa määrätyt testit on tehtävä poikkeavasti niin, että edellä 8.1.3.5.3. kohdassa asetettujen vaatimusten mukaisessa testissä käytetään vain nukeista raskaampaa.

8.1.3.5.5.   Taaksepäin suunnattuja laitteita varten testausvaunun rakenteen alakiinnityspisteiden on oltava liitteen 6 lisäyksen 3 mukaiset.

8.1.3.6.   Testinuket

8.1.3.6.1.   Lasten turvalaite ja nuket on kiinnitettävä niin, että 8.1.3.6.3. kohdan vaatimukset täyttyvät.

8.1.3.6.2.   Lasten turvalaite on testattava käyttäen tämän säännön liitteessä 8 määrättyjä nukkeja.

Nuken asettaminen paikalleen

8.1.3.6.3.1.   Nukke on sijoitettava niin, että nuken takaosan ja turvalaitteen väliin jää rako. Kantolaukkujen osalta nukke sijoitetaan suoraan vaaka-asentoon mahdollisimman lähelle kantolaukun keskilinjaa.

8.1.3.6.3.2.   Lapsen istuin asetetaan testi-istuimelle.

Nukke asetetaan lapsen istuimeen.

Nivelletty levy tai vastaava joustolaite, joka on 2,5 cm paksu ja 6 cm leveä ja jonka pituus vastaa testissä käytettävän nuken koon mukaista olkakorkeutta (istuma-asennossa, liite 8) vähennettynä lantion keskiosan korkeudella (istuma-asennossa, liitteessä 8 polvitaipeen korkeus ja puolet reiden korkeudesta istuma-asennossa) asetetaan nuken ja istuimen selkänojan väliin. Levyn tulee noudattaa mahdollisimman tarkoin istuimen kaarevuutta ja sen alapään tulisi olla nuken lonkkanivelen korkeudella.

Vyö säädetään valmistajan ohjeiden mukaisesti, mutta kireyteen, joka ylittää säätölaitteen vetämisvoiman 250 ± 25 N, ja niin, että hihnan taipumakulma säätölaitteen kohdalla on 45 ± 5° tai vaihtoehtoisesti valmistajan määräämä kulma.

Lastenistuimen asettaminen paikalleen viimeistellään tämän säännön liitteen 21 mukaisesti.

Joustolaite poistetaan.

Tämä koskee vain valjasvyölaitteita ja turvalaitteita, joissa lapsen pitämiseen paikallaan käytetään aikuisille tarkoitettua kolmipistevyötä ja joissa on lukkolaite; tämä ei koske lasten turvahihnoja, jotka kiinnittyvät suoraan kelauslaitteeseen.

8.1.3.6.3.3.   Nuken keskilinjan lävistävä pituussuuntainen taso on asetettava vyön kahden alakiinnityspisteen puoliväliin ottaen kuitenkin huomioon myös 8.1.3.2.1.3. kohta. Jos tukityynyjä testataan 10-vuotiasta lasta kuvaavalla nukella, nuken keskilinjan lävistävä pituussuuntainen taso on sijoitettava 75 ± 5 mm vasemmalle tai oikealle pisteestä, joka on vyön kahden alakiinnityspisteen puolivälissä.

8.1.3.6.3.4.   Jos välineet edellyttävät vakiovyön käyttöä, olkahihna voidaan asettaa nuken päälle ennen dynaamista testiä käyttäen riittävän leveää ja pitkää palaa kevyttä liimanauhaa. Taaksepäin suunnattujen välineiden osalta nuken pää voidaan asettaa turvajärjestelmän selkänojaa vasten käyttäen riittävän leveää ja pitkää palaa kevyttä liimanauhaa. Taaksepäin suunnatuissa turvalaitteissa saa käyttää kevyttä liimanauhaa pitämään nuken pää kosketuksissa 100 mm:n tankoon tai turvalaitteen selkänojaan testikelkan kiihdytyksen aikana.

8.1.3.7.   Käytettävien nukkien luokat

| Ryhmän 0 laite: | testissä käytetään vastasyntynyttä kuvaavaa nukkea ja 9 kg:n nukkea; |
| --- | --- |

Ryhmän 0 laite:

testissä käytetään vastasyntynyttä kuvaavaa nukkea ja 9 kg:n nukkea;

| Ryhmän 0+ laite: | testissä käytetään vastasyntynyttä kuvaavaa nukkea ja 11 kg:n nukkea; |
| --- | --- |

Ryhmän 0+ laite:

testissä käytetään vastasyntynyttä kuvaavaa nukkea ja 11 kg:n nukkea;

| Ryhmän I laite: | testeissä käytetään nukkeja, joiden massa on 9 kg ja 15 kg; |
| --- | --- |

Ryhmän I laite:

testeissä käytetään nukkeja, joiden massa on 9 kg ja 15 kg;

| Ryhmän II laite: | testeissä käytetään nukkeja, joiden massa on 15 kg ja 22 kg; |
| --- | --- |

Ryhmän II laite:

testeissä käytetään nukkeja, joiden massa on 15 kg ja 22 kg;

| Ryhmän III laite: | testeissä käytetään nukkeja, joiden massa on 22 kg ja 32 kg; |
| --- | --- |

Ryhmän III laite:

testeissä käytetään nukkeja, joiden massa on 22 kg ja 32 kg;

8.1.3.7.6.   Jos lasten turvajärjestelmä soveltuu kahden tai useamman massaryhmän käyttöön, testit on tehtävä käyttäen edellä määritellyistä nukeista kaikkien kyseisten ryhmien keveintä ja raskainta nukkea. Jos laitteen rakenne kuitenkin vaihtelee merkittävästi ryhmien välillä, esimerkiksi niin että valjasvyön rakenne tai pituus muuttuu, testien toteuttamisesta vastaavan laboratorion on, jos se pitää toimenpidettä tarpeellisena, tehtävä lisätesti, jossa käytetään keskipainoista nukkea.

8.1.3.7.7.   Jos lasten turvajärjestelmä on tarkoitettu kahden tai useamman lapsen käyttöön, yksi testi on tehtävä käyttäen raskaimpia nukkeja kaikilla istuinpaikoilla. Toisessa testissä käytetään keveintä ja raskainta edellä määritellyistä nukeista. Testit on tehtävä käyttäen liitteen 6 lisäyksessä 3 olevassa kuvassa 3 esitettyä testi-istuinta. Testien tekemisestä vastaava laboratorio voi, jos se arvioi toimenpiteen tarpeelliseksi, lisätä testeihin vielä kolmannen, jossa käytetään mitä tahansa nukkien yhdistelmää tai istuinpaikat jätetään tyhjiksi.

8.1.4.   Tukityynyihin liittyvät turvalaitteet

Testauspenkin istumapinnalle asetetaan puuvillakangas. Tukityyny asetetaan testauspenkille, nuken vartalon alaosa asetetaan liitteen 22 kuvassa 1 esitetyllä tavalla istumapinnalle ja aikuiselle tarkoitettu kolmipistevyö sovitetaan ja kiinnitetään sekä kiristetään liitteessä 21 kuvatulla tavalla. Tukityynyn ympärille sidotaan 25 mm leveä hihnasto tai vastaava, ja250 ± 5 N:n kuorma kohdistetaan nuolen A suuntaisesti, ks. liitteen 22 kuva 2, noudattaen testauspenkin istumapinnan suuntaa.

8.2.   Yksittäisille osille tehtävät testit

8.2.1.   Vyölukko

Avaustesti kuormitettuna

8.2.1.1.1.   Tähän testiin käytetään jäljempänä 8.1.3. kohdassa tarkoitetun dynaamisen testin läpäissyttä lasten turvalaitetta.

8.2.1.1.2.   Lasten turvalaite irrotetaan testausvaunusta tai ajoneuvosta vyölukkoa avaamatta. Vyölukkoon kohdistetaan kuorma suoran vedon muodossa siihen kiinnitetyn hihnan välityksellä niin, että kaikkiin hihnoihin kohdistuu 80/n daN:n voima; tässä kaavassa ”n” tarkoittaa vyölukkoon kiinnitettyjen hihnojen määrää lukon ollessa lukittuna, ja sen arvo on vähintään 2, jos lukko on kiinnitetty jäykkään osaan. Kuormituksen aikana on otettava huomioon kulma, joka muodostuu dynaamisen testin aikana vyölukon ja jäykän osan väliin.

8.2.1.1.3.   Vyölukon avauspainikkeen geometriseen keskipisteeseen kohdistetaan painikkeen liikkeen alkuperäisen suunnan kanssa yhdensuuntaisen kiinteän akselin suuntaisesti voima, jonka nopeus on 400 ± 20 mm/min; geometrisellä keskipisteellä tarkoitetaan vyölukon pinnan sitä kohtaa, johon lukon avaamiseksi tarvittava voima kohdistetaan. Avausvoiman kohdistuessa vyölukkoon sen on oltava tuettuna jäykkää esinettä vasten.

8.2.1.1.4.   Vyölukon avausvoima kohdistetaan siihen käyttäen dynamometriä tai vastaavaa laitetta tavanomaisen käyttötavan ja –suunnan mukaisesti. Kosketuspään on oltava kiillotettu puolipallo, jonka säde on 2.5 ± 0,1 mm.

8.2.1.1.5.   Vyölukon avaamiseen tarvittava voima mitataan ja mahdollisesti ilmenevät viat kirjataan.

8.2.1.2.   Avaustesti kuormittamattomana

8.2.1.2.1.   Vyölukkoasennelma, jota ei ole aikaisemmin kuormitettu, kiinnitetään paikalleen kuormittamattomassa tilassa.

8.2.1.2.2.   Vyölukon avausvoiman mittauksessa käytettävä menettely määritellään 8.2.1.1.3. ja 8.2.1.1.4. kohdassa.

8.2.1.2.3.   Vyölukon avaamiseen tarvittava voima mitataan.

8.2.1.3.   Lujuustesti

8.2.1.3.1.   Lujuustestissä on käytettävä kahta näytettä. Testi koskee kaikkia säätölaitteita paitsi niitä, jotka on kiinnitetty suoraan lasten turvalaitteeseen.

8.2.1.3.2.   Liitteessä 20 on tyypillinen vyölukon lujuuden testauksessa käytettävä laite. Vyölukko sijoitetaan laitteen pyöreälle ylälaatalle (A). Kaikkien vyölukkoon kiinnitettyjen hihnojen pituus on vähintään 250 mm ja ne asetetaan riippumaan ylälaatalta vyölukossa sijaintiaan vastaavasti. Hihnojen irralliset päät kierretään sitten alemman pyöreän laatan (B) ympärille niin, että ne tulevat ulos laatan keskellä olevasta aukosta. Kaikkien hihnojen on oltava pystysuorassa laattojen A ja B välillä. Sen jälkeen pyöreä kiinnityslevy (C) painetaan kevyesti levyn B alapintaa vasten niin, että se mahdollistaa edelleen jonkin verran hihnojen liikettä levyjen välissä. Hihnoja kiristetään vetokoneen vähäisellä voimalla ja vedetään levyjen B ja C välillä, kunnes kaikki hihnat on kuormitettu niiden sijaintia vastaavasti. Vyölukko ei saa koskettaa levyä A eikä mitään sen osaa tämän toimenpiteen eikä itse testin aikana. Sen jälkeen levyt B ja C painetaan lujasti toisiaan vasten ja vetovoimaa lisätään nopeudella 100 ± 20 mm/min, kunnes vaaditut arvot saavutetaan.

8.2.2.   Säätölaite

8.2.2.1.   Säädön helppous

8.2.2.1.1.   Käsikäyttöistä säätölaitetta testattaessa hihnaa vedetään tasaisesti säätölaitteen läpi nopeudella 100 ± 20 mm/min, tavanomaiset käyttöedellytykset huomioon ottaen, ja suurin testissä esiintyvä voima mitataan pyöristettynä lähimpään N-kokonaislukuarvoon, kun vyöhihna on liikkunut ensimmäiset 25 ± 5 mm.

8.2.2.1.2.   Testi on suoritettava hihnan molempiin kulkusuuntiin säätölaitteen läpi ja ennen mittausta hihnalla on tehtävä sen koko pituudelta 10 edestakaista liikettä.

8.2.3.   Mikrosiirtymätesti (ks. liite 5, kuva 3)

8.2.3.1.   Laitteita tai osia, joille suoritetaan mikrosiirtymätesti, on pidettävä ennen testiä vähintään 24 tunnin ajan ilmatilassa, jonka lämpötila on 20 ± 5 °C ja jonka suhteellinen kosteus on 65 ± 5 prosenttia. Testi suoritetaan lämpötilassa 15–30 °C.

8.2.3.2.   Hihnan irrallinen pää asetetaan samalla tavoin kuin laitteen ollessa käytössä ajoneuvossa, eikä sitä kiinnitetä mihinkään muuhun osaan.

8.2.3.3.   Säätölaite asetetaan hihnan pystysuoraan osaan, jonka toisen pään kuorma on 50 ± 0,5 N (ohjattuna niin, että kuorman heiluntaliike ja hihnan kiertyminen estyvät). Säätölaitteessa olevan hihnan irrallinen pää asetetaan pystysuoraan ylös- tai alaspäin samalla tavoin kuin se olisi ajoneuvossa. Toinen pää kulkee sellaisen ohjaintelan kautta, jonka vaakasuora akseli on samansuuntainen kuin kuormaa tukeva hihnan taso, ja telan kautta kulkeva hihnan osa on vaakasuorassa.

8.2.3.4.   Testattava laite sijoitetaan niin, että sen keskikohta on korkeimmassa mahdollisessa asennossaan 300 ± 5 mm:n etäisyydellä tukipöydästä ja 50 N:n kuorma on 100 ± 5 mm:n etäisyydellä tukipöydästä.

8.2.3.5.   Sen jälkeen tehdään 20 ± 2 testiä edeltävää liikesarjaa ja 1 000 ± 5 liikesarjaa tehdään toteutustiheydellä 30 ± 10 sarjaa minuutissa niin, että kokonaisheilahdusmatka on 300 ± 20 mm tai 8.2.5.2.6.2. kohdassa määritelty. Hihnaa kuormitetaan 50 N ainoastaan se ajanjakso, joka kuluu 100 ± 20 mm:n siirtymään puolijaksoa kohti. Mikrosiirtymä mitataan alkaen 20:n testiä edeltävän liikesarjan jälkeisestä asennosta.

8.2.4.   Kelauslaite

8.2.4.1.   Kelautumisvoima

8.2.4.1.1.   Kelautumisvoimat mitataan siten, että turvavyöasennelma on kiinnitettynä nukkeen samalla tavoin kuin 8.1.3 kohdassa määrätyssä dynaamisessa testissä. Vyöhihnan vetämisvoima mitataan aivan läheltä hihnan kosketuskohtaa nukkeen (silti hieman erillään siitä), kun hihnaa kelataan noin 0,6 metrin minuuttinopeudella.

Kelausmekanismin kestävyys

8.2.4.2.1.   Hihnaa kelataan ja vapautetaan tarvittavan monta kertaa niin, että kelauskertojen määrä on enintään 30 minuutissa. Törmäyksessä lukkiutuvia kelauslaitteita testattaessa aiheutetaan joka viidennellä kelauskerralla isku, jonka seurauksena laite lukkiutuu. Lukituksen on tapahduttava yhtä monta kertaa vapaan hihnan viidellä eri pituudella, eli kun kelauslaitteessa on vyöhihnaa 90, 80, 75, 70 ja 65 prosenttia hihnan kokonaispituudesta. Jos hihnan pituus kuitenkin ylittää 900 mm, edellä mainitut prosenttiluvut on laskettava kelauslaitteesta kelattavissa olevan hihnan viimeisestä 900 mm:n osuudesta.

8.2.4.3.   Törmäyksessä lukkiutuvien kelauslaitteiden lukitus

8.2.4.3.1.   Kelauslaitteelle on tehtävä yksi lukitustesti, kun hihna on vapautunut täyteen pituuteensa, josta on vähennetty 300 ± 3 mm.

8.2.4.3.2.   Hihnan liikkeeseen reagoivan kelauslaitteen on kelattava hihnaa samaan suuntaan johon kelaus tavallisesti tapahtuu kelauslaitteen ollessa asennettuna ajoneuvoon.

8.2.4.3.3.   Ajoneuvon kiihtyvyyteen reagoivien kelauslaitteiden toimintaa testataan edellä mainituilla vapaan hihnan pituuksilla molempiin suuntiin kahden toisiinsa nähden kohtisuoran akselin suuntaisesti niin, että kyseiset akselit ovat vaakasuorassa, jos kelauslaitteet asennetaan ajoneuvoon turvavyön valmistajan ilmoittamalla tavalla. Tapauksissa, joissa tätä asentoa ei ole määritelty, testauksesta vastaava viranomainen kuulee lasten turvalaitteen valmistajaa Hyväksyntätestit suorittava tekninen tutkimuslaitos valitsee jommankumman testaussuunnan niin, että olosuhteet ovat lukitusmekanismin toiminnan kannalta mahdollisimman epäedulliset.

8.2.4.3.4.   Käytettävä laite on oltava suunniteltu niin, että vaadittua kiihtyvyyttä voidaan lisätä keskimäärin vähintään 25 g/s (7).

8.2.4.3.5.   Testattaessa 7.2.3.2.1.3. ja 7.2.3.2.1.4. kohdan vaatimusten täyttymistä kelauslaite asennetaan vaakasuorassa olevaan pöytään ja pöytää kallistetaan enintään 2 E sekunnissa, kunnes lukitsin aktivoituu. Vaatimustenmukaisuus varmistetaan toistamalla testi kallistaen pöytää muihin suuntiin.

8.2.4.4.   Syöpymistesti

8.2.4.4.1.   Syöpymistesti kuvataan edelle 8.1.1. kohdassa.

8.2.4.5.   Pölynkestävyystesti

8.2.4.5.1.   Kelauslaite sijoitetaan testauskammioon tämän säännön liitteen 3 mukaisesti. Se kiinnitetään asentoon, joka vastaa laitteen asentoa ajoneuvoon asennettuna. Testauskammiossa on pölyä jäljempänä 8.2.4.5.2. kohdassa kuvatulla tavalla. Testin aikana hihnaa on oltava kelattuna ulos kelauslaitteesta 500 mm ja hihna pidetään uloskelattuna, paitsi että hihnalle on suoritettava 1–2 minuutin kuluessa jokaisen pölyn puhalluksen jälkeen 10 täydellistä sisään- ja uloskelausta. Viiden tunnin ajan pölyä on puhallettava 20 minuutin välein viiden sekunnin ajan paineilmalla, jossa ei ole öljyä eikä kosteutta, 5,5 ± 0,5 baarin manometripaineella halkaisijaltaan 1,5 ± 0,1 mm:n aukon läpi.

8.2.4.5.2.   Edellä 8.2.4.5.1. kohdassa tarkoitetussa testissä käytettävän pölyn on sisällettävä noin 1 kg kuivaa kvartsia. Hiukkaskoon jakauman on oltava seuraava:

| (a) | 150 μm:n aukon läpi, langan läpimitta 104 μm: 99–100 prosenttia; |
| --- | --- |

(a)

150 μm:n aukon läpi, langan läpimitta 104 μm: 99–100 prosenttia;

| (b) | 105 μm:n aukon läpi, langan läpimitta 64 μm: 76–86 prosenttia; |
| --- | --- |

(b)

105 μm:n aukon läpi, langan läpimitta 64 μm: 76–86 prosenttia;

| (c) | 75 μm:n aukon läpi, langan läpimitta 52 μm: 60–70 prosenttia. |
| --- | --- |

(c)

75 μm:n aukon läpi, langan läpimitta 52 μm: 60–70 prosenttia.

8.2.5.   Hihnojen staattinen testaus

8.2.5.1.   Hihnan lujuustesti

8.2.5.1.1.   Jokainen testi tehdään kahdelle uudelle hihnan näytekappaleelle, jotka on käsitelty 2.7.4 kohdassa kuvatulla tavalla.

8.2.5.1.2.   Kukin hihna kiinnitetään vetolujuuden testauskoneeseen liittimillä. Liittimien on oltava suunnitellut niin, etteivät ne aiheuta hihnan murtumista niissä tai niiden lähellä. Vetonopeus on 100 ± 20 mm/min. Liittimien välissä olevan hihnanäytteen vapaan pituuden on ennen testin alkua oltava 200 ± 40 mm.

8.2.5.1.3.   Vetämisvoimaa lisätään, kunnes hihna murtuu, ja murtokuormitus kirjataan.

8.2.5.1.4.   Jos hihna luistaa tai murtuu liittimessä tai 10 mm etäisyydellä jommastakummasta liittimestä, testiä pidetään mitättömänä, ja uusi testi tehdään toisella näytekappaleella.

Edellä 3.2.3. kohdassa tarkoitetut hihnan näytekappaleet käsitellään seuraavasti:

8.2.5.2.1.   Huoneilmastokäsittely

8.2.5.2.1.1.   Hihnaa säilytetään 24 ± 1 tunnin ajan ilmatilassa, jonka lämpö on 23 ± 5°C ja suhteellinen kosteus 50 ± 10 prosenttia. Jos testiä ei suoriteta välittömästi käsittelyn jälkeen, näyte on säilytettävä ilmatiiviisti suljetussa säiliössä testiin asti. Murtokuormitus on mitattava viiden minuutin kuluessa hihnan huoneilmastokäsittelyn tai säiliöstä poistamisen jälkeen.

8.2.5.2.2.   Valokäsittely

8.2.5.2.2.1.   Tähän sovelletaan suosituksen ISO/105-B02(1978) säännöksiä. Hihnaa altistetaan valolle niin kauan, että saavutetaan Standard Blue Dye nro 7 -standardin mukainen haalistuminen, joka vastaa luokkaa 4 harmaa-asteikolla.

8.2.5.2.2.2.   Altistuksen jälkeen hihnan on oltava vähintään 24 tuntia ilmatilassa, jonka lämpötila on 23E ± 5 °C ja suhteellinen kosteus 50 ± 10 prosenttia. Murtokuormitus on mitattava viiden minuutin kuluessa siitä, kun hihna on poistettu ilmastokäsittelystä.

8.2.5.2.3.   Kylmäkäsittely

8.2.5.2.3.1.   Hihnaa säilytetään vähintään 24 tuntia ilmatilassa, jonka lämpö on 23 ± 5 °C ja suhteellinen kosteus 50 ± 10 prosenttia.

8.2.5.2.3.2.   Tämän jälkeen hihnaa säilytetään 90 ± 5 minuutin ajan tasaisella pinnalla kylmäkaapissa, jossa ilman lämpötila on –30 °C ± 5 °C. Sitten hihna taitetaan ja taitekohdan päälle asetetaan 2 ± 0,2 kg:n paino, joka on ensin jäähdytetty lämpötilaan –30 ± 5 °C. Kun hihna on ollut kuormitettuna 30 ± 5 minuuttia samassa kylmäkaapissa, paino poistetaan ja murtokuormitus mitataan viiden minuutin kuluessa hihnan ottamisesta pois kylmäkaapista.

8.2.5.2.4.   Lämpökäsittely

8.2.5.2.4.1.   Hihnaa säilytetään 180 ± 10 minuuttia lämpökaapissa, jonka ilmatilan lämpö on 60 ± 5 °C ja suhteellinen kosteus 65 ± 5 prosenttia.

8.2.5.2.4.2.   Murtokuormitus mitataan viiden minuutin kuluessa siitä, kun hihna on otettu pois lämpökaapista.

8.2.5.2.5.   Vesikäsittely

8.2.5.2.5.1.   Hihnaa säilytetään 180 ± 10 minuuttia kokonaan upotettuna tislattuun veteen, jonka lämpötila on 20 ± 5 °C ja johon on lisätty hieman notkistinainetta. Notkistinaineena voidaan käyttää mitä tahansa testattavalle kuidulle soveltuvaa ainetta.

8.2.5.2.5.2.   Murtokuormitus mitataan 10 minuutin kuluessa siitä, kun hihna on otettu pois vedestä.

8.2.5.2.6.   Kulutuskäsittely

8.2.5.2.6.1.   Laitteita tai osia, joille tehdään kulutustesti, on säilytettävä ennen testiä vähintään 24 tuntia ilmatilassa, jonka lämpötila on 23E ± 5 °C ja jonka suhteellinen kosteus on 50 ± 10 prosenttia. Testauksen aikana huoneilman lämpötilan on oltava 15–30 °C.

8.2.5.2.6.2.   Seuraavassa taulukossa on annettu kutakin testiä koskevat yleiset vaatimukset:

| | Kuorma (N) | Toimenpidesarjaa minuutissa | Toimenpidesarjoja (kpl) |
| --- | --- | --- | --- |
| Tyypin 1 menettely | 10 ± 0,1 | 30 ± 10 | 1 000 ± 5 |
| Tyypin 2 menettely | 5 ± 0,05 | 30 ± 10 | 5 000 ± 5 |

Kuorma (N)

Toimenpidesarjaa minuutissa

Toimenpidesarjoja (kpl)

Tyypin 1 menettely

10 ± 0,1

30 ± 10

1 000 ± 5

Tyypin 2 menettely

5 ± 0,05

30 ± 10

5 000 ± 5

Jos hihnaa ei ole riittävästi, jotta voitaisiin testata yli 300 mm:n siirtymillä, testiä voidaan soveltaa lyhemmälle, kuitenkin vähintään 100 mm:n pituudelle.

8.2.5.2.6.3.   Erityiset testivaatimukset

8.2.5.2.6.3.1.   Tyypin 1 menettely: käytetään tapauksissa, joissa hihna liukuu pikasäätölaitteen läpi. Yhteen hihnaan kohdistetaan keskeytyksetön 10 N:n pystysuora kuormitus. Toinen vaakatasossa oleva hihna on kiinnitettynä laitteeseen, joka kohdistaa hihnastoon edestakaista liikettä. Säätölaite on asetettava niin, että hihnaston vaakatasossa oleva osa pysyy kiristettynä (ks. liitteen 5 kuva 1).

8.2.5.2.6.3.2.   Tyypin 2 menettely: käytetään tapauksissa, joissa hihnan suunta muuttuu sen kulkiessa jäykän osan läpi. Tätä testiä suoritettaessa hihnaston kummankin hihnan kulmien on oltava liitteen 5 kuvan 2 mukaiset. Hihnaa kuormitetaan keskeytyksettä 5 N:n voimalla. Tapauksissa, joissa hihnan suunta muuttuu useammin kuin kerran sen kulkiessa jäykän osan läpi, 5 N:n kuormitusta voidaan lisätä, jotta saavutettaisiin vaadittu hihnan 300 mm:n liike jäykän osan läpi.

8.2.6.   Lukkolaitteet

8.2.6.1.   Luokkaan A kuuluvat laitteet

Lasten turvalaite ja suurin nukke, jota vastaavassa luokassa lasten turvalaite on tarkoitettu käytettäväksi, asetetaan paikalleen jäljempänä kuvassa 5 osoitetulla tavalla. Käytettävän hihnaston on oltava tämän säännön liitteessä 13 kuvatun mukainen. Lukkolaitteen on oltava kokonaan käytössä ja hihnaan merkitään kohta, josta eteenpäin se on lukkolaitteen sisällä. Voimanmittausvälineet kiinnitetään vyöhön D-renkaalla, ja ryhmään I kuuluvan raskaimman nuken massaan verrattuna kaksinkertainen (± 5 prosenttia) voima kohdistetaan laitteeseen vähintään yhden sekunnin ajan. Alempaa kiinnityskohtaa käytetään A-kohdassa olevien lukkolaitteiden yhteydessä ja ylempää kiinnityskohtaa B-kohdassa olevien lukkolaitteiden yhteydessä. Voima kohdistetaan laitteeseen vielä yhdeksän kertaa. Hihnaan tehdään uusi merkintä kohtaan, josta eteenpäin se on lukkolaitteen sisällä, ja molempien merkkien välinen etäisyys mitataan. Tämän testin aikana kelauslaitteen on oltava lukitsematta.

Image

8.2.6.2.   Luokkaan B kuuluvat laitteet

Lasten turvalaite kiinnitetään lujasti ja tämän säännön liitteessä 13 kuvattu hihnasto ohjataan lukkolaitteen ja kehyksen läpi valmistajan ohjeissa kuvattua reittiä noudattaen. Vyön on kuljettava testauslaitteiston kautta jäljempänä kuvassa 6 esitetyllä tavalla ja se on kiinnitettävä 5,25 ± 0,05 kg:n painoiseen massaan. Massan ja kohdan, jossa hihnasto tulee turvalaitteen kehyksen ulkopuolelle, on oltava 650 ± 40 mm vapaata hihnastoa. Lukkolaitteen on oltava kokonaan käytössä ja hihnaan merkitään kohta, josta eteenpäin se on lukkolaitteen sisällä. Massaa nostetaan ja se vapautetaan niin, että se putoaa vapaasti 25 ± 1 mm:n matkan. Tämä toistetaan100 ± 2 kertaa tiheydellä 60 ± 2 toistoa minuutissa, mikä kuvaa lasten turvalaitteen nykivää liikettä ajoneuvossa. Hihnaan tehdään uusi merkintä kohtaan, josta eteenpäin se on lukkolaitteen sisällä, ja molempien merkkien välinen etäisyys mitataan. Lukkolaitteen on katettava asennettu hihnasto sen koko leveydeltä, kun nukke on asetettu paikalleen. Tämä testi tehdään niin, että hihnaston kulmat ovat samat kuin sen tavanomaisessa käytössä. Lantiovyöosuuden vapaana oleva pää kiinnitetään paikalleen. Testi suoritetaan lasten turvajärjestelmän ollessa lujasti kiinnitettynä testauspenkkiin, jota käytetään ympärikierähtämistestissä tai dynaamisessa testissä. Kuormitushihna voidaan kiinnittää vyölukkoa jäljittelevään laitteeseen.

Image

8.2.7.   Suoraan lasten turvalaitteeseen kiinnitettyjen säätölaitteiden käsittelytesti

Asetetaan paikalleen suurin turvalaitteen käyttötarkoitusta vastaava nukke samalla tavoin kuin dynaamisessa testissä, ottaen huomioon myös 8.1.3.6. kohdassa määritelty vakiolöysyys. Merkitään vertailuviiva hihnaston kohtaan, josta eteenpäin sen vapaa pää on säätölaitteen sisällä.

Nukke poistetaan ja turvalaite asetetaan liitteen 19 kuvassa 1 esitettyyn käsittelylaitteeseen.

Hihnastoa on liikutettava säätölaitteen läpi vähintään 150 mm:n matkalla. Tämän liikkeen on oltava sellainen, että vähintään 100 mm hihnastoa sen vapaan pään puolella vertailuviivaa ja loput liikutettavasta pituudesta (noin 50 mm) integroidun valjasvyön puolella vertailuviivaa liikkuu säätölaitteen läpi.

Jos hihnaston pituus vertailuviivasta kohti sen vapaata päätä ei riitä edellä kuvatun liikkeen suorittamiseen, 150 mm:n liike säätölaitteen läpi mitataan hihnaston täyteen mittaan suoristetussa asennossa.

Liikesarjat toistetaan tiheydellä 10 ± 1 sarjaa minuutissa ja B:n nopeudella 150 ± 10 mm/sekunnissa.

Lämpötilatesti

8.2.8.1.   Edellä 7.1.5.1. kohdassa määritellyt osat altistetaan ympäristölle, joka on vedenpinnan yläpuolella suljetussa tilassa ja jonka lämpötila on vähintään 80 °C, keskeytyksettä vähintään 24 tunnin ajan, minkä jälkeen ne jäähdytetään ympäristössä, jonka lämpötila on enintään 23 °C. Jäähdytysjaksoa seuraa välittömästi kolme peräkkäistä 24 tunnin käsittelysarjaa, joista jokaiseen sarjaan kuuluvat seuraavat peräkkäiset toimenpiteet:

| (i) | ympäristö, jonka lämpötila on vähintään 100 °C, pidetään yllä yhtäjaksoisesti 6 tuntia, ja tämä ympäristö on saavutettava 80 minuutin kuluessa toimenpidesarjan alkamisesta; sen jälkeen |
| --- | --- |

(i)

ympäristö, jonka lämpötila on vähintään 100 °C, pidetään yllä yhtäjaksoisesti 6 tuntia, ja tämä ympäristö on saavutettava 80 minuutin kuluessa toimenpidesarjan alkamisesta; sen jälkeen

| (ii) | ympäristö, jonka lämpötila on enintään 0 °C, pidetään yllä yhtäjaksoisesti 6 tuntia, ja tämä ympäristö on saavutettava 90 minuutin kuluessa; sen jälkeen |
| --- | --- |

(ii)

ympäristö, jonka lämpötila on enintään 0 °C, pidetään yllä yhtäjaksoisesti 6 tuntia, ja tämä ympäristö on saavutettava 90 minuutin kuluessa; sen jälkeen

| (iii) | ympäristö, jonka lämpötila on enintään 23 °C, pidetään yllä loput 24 tunnin jaksosta. |
| --- | --- |

(iii)

ympäristö, jonka lämpötila on enintään 23 °C, pidetään yllä loput 24 tunnin jaksosta.

8.3.   Testauspenkin pehmusteen tyyppihyväksyntä

8.3.1.   Testauspenkin pehmuste on hyväksyttävä uutena törmäyksen uppoutumisvoimaa ja suurinta hidastusvoimaa koskevien aloitusarvojen määrittelemiseksi; sen jälkeen määrittely uudistetaan aina 50 dynaamisen testin jälkeen tai vähintään kuukausittain sen mukaan, kumpi kriteereistä täyttyy ensin, tai ennen jokaista testiä, jos testauslaitetta käytetään usein.

8.3.2.   Hyväksyntä- ja mittaustoimenpiteet on toteutettava ISO 6487 –standardin uusimman version mukaisesti; mittausvälineiden on oltava taajuusalueluokkaa (CFC) 60 koskevan määritelmän mukaisia.

Tämän säännön liitteessä 17 olevaa testauslaitetta käyttäen tehdään kolme testiä: 150 ± 5 mm:n etäisyydellä pehmusteen etureunasta sen keskilinjan kohdalla ja 150 ± 5 mm:n etäisyydellä keskilinjasta en kummallakin puolella.

Laite asetetaan tasaiselle ja jäykälle pinnalle pystysuoraan. Iskumassaa lasketaan alas, kunnes se koskettaa pintaa, ja uppoutumisosoitin asetetaan nolla-asentoon. Laite asetetaan pystysuoraan testauskohdan yläpuolelle, massaa kohotetaan 500 ± 5 mm ja sen annetaan pudota vapaasti niin, että se iskeytyy istuimen pinnalle. Uppoutumis- ja hidastumiskäyrä kirjataan.

8.3.3.   Kirjatut huippuarvot saavat poiketa enintään kuin 15 prosenttia aloitusarvoista.

8.4.   Nopeat filmit ja videot

8.4.1.   Nuken käyttäytymisen ja sen siirtymisten määrittämiseksi kaikki dynaamiset testit kuvataan elokuvafilmille tai videolle vähintään 400 kuvan sekuntinopeudella.

8.4.2.   Asianmukaiset kalibrointimerkit kiinnitetään lujasti testausvaunuun tai ajoneuvon rakenteeseen, jotta nuken siirtymisen määrittäminen on mahdollista.

8.5.   Sähköiset mittaukset

Mittausmenettelyjen on vastattava ISO 6487 –standardin uusimmassa versiossa määriteltyjä menettelyjä. Taajuusalueluokat ovat:

| Mittaustyyppi | CFC (Hz) |
| --- | --- |
| Vyön kuormitus | 60 |
| Pää(kappalee)n kiihtyvyys | 1 000 |
| Rinnan kiihtyvyys | 180 |
| Vaunun kiihtyvyys | 60 |

Mittaustyyppi

CFC (Hz)

Vyön kuormitus

60

Pää(kappalee)n kiihtyvyys

1 000

Rinnan kiihtyvyys

180

Vaunun kiihtyvyys

60

Näytetiheyden tulee olla vähintään kahdeksan kertaa FH. (eli laitteistoissa, joiden luokassa on 1 000 näytettä edeltävää suodatinta, tämä vastaa n. 8 000 näytteen tiheyttä sekunnissa kanavaa kohti).

9.   TESTAUSSELOSTE

9.1.   Testausselosteeseen kirjataan kaikkien testien ja mittausten tulokset sekä testausvaunun nopeudet, vyölukon paikka testin aikana, jos se voi vaihdella, ja mahdolliset toimintavirheet sekä vauriot.

9.2.   Jos kiinnityspisteitä koskevia tämän säännön liitteen 6 lisäyksessä 3 olevia sääntöjä ei ole noudatettu, testausraportissa on kuvattava, miten lasten turvalaite on asennettu paikalleen sekä määriteltävä merkittävät kulmat ja mitat.

9.3.   Jos lasten turvalaitetta testataan ajoneuvossa tai ajoneuvorakenteessa, testausselosteessa on määriteltävä myös menetelmä, jolla ajoneuvorakenne on kiinnitetty testausvaunuun, lasten turvalaitteen ja istuimien asennot sekä ajoneuvon istuimien selkänojien kaltevuuskulmat.

10.   LASTEN TURVAJÄRJESTELMÄN TYYPPIHYVÄKSYNNÄN MUUTOKSET JA LAAJENTAMINEN

Kaikista lasten turvalaitetyypin muutoksista on ilmoitettava lasten turvalaitetyypin hyväksyneelle hallintoviranomaiselle. Tämän jälkeen viranomainen voi joko

10.1.1.   katsoa, että tehdyillä muutoksilla ei todennäköisesti ole merkittäviä kielteisiä vaikutuksia ja lasten turvalaite täyttää joka tapauksessa edelleen vaatimukset; tai

10.1.2.   edellyttää testien suorittamisesta vastaavalta tekniseltä laitokselta uutta testausselostetta.

10.2.   Epäämistä tai hyväksymistä koskeva vahvistus, jossa määritellään tehdyt muutokset, on toimitettava edellä 5.3. kohdassa määritellyn menettelyn mukaisesti tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille.

10.3.   Toimivaltainen viranomainen, joka päättää hyväksynnän laajentamisesta, antaa laajentamiselle sarjanumeron ja ilmoittaa sen muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen osapuolille tämän säännön liitteessä 1 olevan mallin mukaisella tiedonantolomakkeella.

11.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

Tuotantomenetelmien on vastattava sopimuksen liitteessä 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) asetettuja vaatimuksia, jotka ovat seuraavat:

11.1.   Tämän säännön nojalla hyväksytyn lasten turvalaitteen valmistustavan on oltava sellainen, että se vastaa hyväksyttyä tyyppiä täyttämällä edellä 6–8 kohdassa asetetut vaatimukset.

11.2.   Tämän säännön liitteessä 16 asetettuja tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontaa koskevia vähimmäisvaatimuksia on noudatettava.

11.3.   Tyyppihyväksynnän antanut viranomainen voi koska tahansa todentaa kussakin yksittäisessä tuotantolaitoksessa käytettävät vaatimustenmukaisuuden valvontamenettelyt. Näiden todentamisien tavanomainen toteutustiheys on kaksi kertaa vuodessa.

12.   SANKTIOT TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN PUUTTEELLISUUDESTA

12.1.   Lasten turvalaitteelle tämän säännön nojalla annettu tyyppihyväksyntä voidaan peruuttaa, jos 5.4. kohdassa tarkoitetuilla ominaisuuksilla varustettu lasten turvalaite ei läpäise 11 kohdassa kuvattuja satunnaistarkastuksia tai jos se ei ole hyväksytyn tyypin mukainen.

12.2.   Jos tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli peruuttaa aikaisemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava asiasta muille sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 olevan mallin mukaisella tiedonantolomakkeella.

13.   TUOTANNON LOPULLINEN PÄÄTTYMINEN

13.1.   Jos tyyppihyväksynnän haltija päättää lopullisesti tämän säännön mukaisesti hyväksytyn tietyn lasten turvalaitetyypin valmistamisen, sen on ilmoitettava asiasta hyväksynnän antaneelle viranomaiselle. Asiaa koskevan tiedonannon saatuaan viranomainen ilmoittaa siitä muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 olevan mallin mukaisella tiedonantolomakkeella.

14.   OHJEET

14.1.   Jokaiseen lasten turvalaitteeseen on liitettävä sen maan kielellä, jossa laite myydään, ohjeet, joiden sisältö on seuraava:

Asennusohjeissa on mainittava seuraavat seikat:

14.2.1.   Lasten turvalaitteiden ”joka autoon sopiva” -luokassa on oltava seuraava kyltti, joka on selvästi nähtävissä laitteen myyntipaikassa ilman, että laitteen pakkausta tarvitsee poistaa:

1.

| 1. | Tämä lasten turvalaite kuuluu luokkaan ”joka autoon sopiva”. Se on hyväksytty säännön nro 44 muutossarjan 03 mukaisesti käytettäväksi ajoneuvoissa ja se soveltuu useimpiin mutta ei kaikkiin henkilöauton istuimiin. |
| --- | --- |

Tämä lasten turvalaite kuuluu luokkaan ”joka autoon sopiva”. Se on hyväksytty säännön nro 44 muutossarjan 03 mukaisesti käytettäväksi ajoneuvoissa ja se soveltuu useimpiin mutta ei kaikkiin henkilöauton istuimiin.

| 2. | Se soveltuu todennäköisesti asennettavaksi, jos ajoneuvonvalmistaja on ilmoittanut ajoneuvon käsikirjassa, että ajoneuvossa soveltuvat käytettäväksi tälle ikäryhmälle tarkoitetut ”joka autoon sopiva” -luokkaan kuuluvat lasten turvalaitteet. |
| --- | --- |

2.

Se soveltuu todennäköisesti asennettavaksi, jos ajoneuvonvalmistaja on ilmoittanut ajoneuvon käsikirjassa, että ajoneuvossa soveltuvat käytettäväksi tälle ikäryhmälle tarkoitetut ”joka autoon sopiva” -luokkaan kuuluvat lasten turvalaitteet.

| 3. | Tämä lasten turvalaite on luokiteltu kuuluvaksi luokkaan ”joka autoon sopiva” tiukemmin ehdoin kuin aikaisemmat mallit, joissa tätä huomautusta ei ole. |
| --- | --- |

3.

Tämä lasten turvalaite on luokiteltu kuuluvaksi luokkaan ”joka autoon sopiva” tiukemmin ehdoin kuin aikaisemmat mallit, joissa tätä huomautusta ei ole.

| 4. | Jos ette ole varma laitteen sopivuudesta, ottakaa yhteys lasten turvalaitteen valmistajaan tai sen vähittäismyyjään. |
| --- | --- |

4.

Jos ette ole varma laitteen sopivuudesta, ottakaa yhteys lasten turvalaitteen valmistajaan tai sen vähittäismyyjään.

14.2.2.   Lasten turvalaitteiden luokissa ”automerkki- ja istuinkohtainen” ja ”automerkkikohtainen” on oltava seuraavat tiedot selvästi nähtävissä laitteen myyntipaikassa ilman, että laitteen pakkausta tarvitsee poistaa:

Tämä lasten turvalaite on luokiteltu käytettäväksi ”(automerkki- ja istuinkohtainen/automerkkikohtainen)”-luokassa ja se soveltuu kiinnitettäväksi seuraavien henkilöautojen istuinpaikoille:







  Formula

| | | |
| --- | --- | --- |

Formula

Formula

14.2.3.   Lasten turvalaitteiden luokan ”autotyyppikohtainen” osalta laitteen myyntipaikassa on oltava selvästi nähtävillä tiedot soveltuvasta ajoneuvosta ilman, että laitteen pakkausta tarvitsee poistaa.

14.2.4.   Jos laite edellyttää aikuisille tarkoitetun turvavyön käyttöä, laitteen myyntipaikassa on oltava selvästi nähtävillä seuraavat tiedot ilman, että laitteen pakkausta tarvitsee poistaa:

”Soveltuu käytettäväksi vain, jos hyväksyttyihin ajoneuvoihin on asennettu lantio-/kolmipiste-/staattiset/kelauslaitteella varustetut turvavyöt, jotka on hyväksytty UN/ECE säännön nro 16 tai muun vastaavan standardin mukaisesti.” (Tarpeeton yliviivataan.)

Kantolaukun turvalaitteisiin on liitettävä luettelo kantolaukuista, joiden kanssa käytettäväksi turvalaite soveltuu.

14.2.5.   Lasten turvalaitteen valmistajan on ilmoitettava pakkauslaatikon päällä osoite, johon kirjoittamalla asiakas voi saada lisätietoja lasten turvalaitteen asentamisesta tiettyihin henkilöautoihin.

14.2.6.   asennustapa kuvataan valokuvin ja/tai hyvin selkein piirroksin,

14.2.7.   käyttäjälle ilmoitetaan, että lasten turvalaitteen jäykät osat ja muoviosat on sijoitettava ja asennettava niin, että ne eivät todennäköisesti ajoneuvon päivittäisen käytön yhteydessä juutu liikutettavan istuimen tai ajoneuvon oven väliin.

14.2.8.   käyttäjälle tulee ilmoittaa, että kantolaukkuja on käytettävä kohtisuorassa ajoneuvon pituusakseliin nähden;

14.2.9.   kun järjestelmät on suunnattu taaksepäin, asiakkaalle tulee ilmoittaa, että niitä ei saa käyttää istuinpaikoilla, joille on asennettu turvatyyny. Tämä tiedon on oltava selvästi nähtävillä myyntipaikassa ilman, että laitteen pakkausta tarvitsee poistaa;

14.2.10.   lasten turvalaitteiden luokassa ”erityisturvalaitteet” seuraavan tiedon on oltava selvästi nähtävillä laitteen myyntipaikassa ilman, että laitteen pakkausta tarvitsee poistaa:

Tämä luokkaan ”erityisturvalaitteet” kuuluva turvalaite on suunniteltu antamaan ylimääräistä tukea lapselle, jonka on vaikea istua suorassa tavanomaisella istuimella. Varmista aina lääkäriltä, että tämä turvajärjestelmä soveltuu lapsellesi.

Laitteen käyttöohjeissa on mainittava seuraavat seikat:

14.3.1.   painoryhmät, joita varten laite on suunniteltu:

14.3.2.   kun laitetta käytetään liitettynä aikuisen turvavyöhön, käytetään seuraavaa sanamuotoa: Soveltuu käytettäväksi vain luetelluissa ajoneuvossa, joihin on asennettu lantio-/kolmipiste-/staattiset/kelauslaitteella varustetut turvavyöt, jotka on hyväksytty ECE säännön nro 16 tai muun vastaavan standardin mukaisesti. (Tarpeeton yliviivataan.)

14.3.3.   käyttötapa osoitetaan valokuvin ja/tai hyvin selkein piirroksin. Jos istuimia voidaan käyttää sekä eteen- että taaksepäin suunnattuna, on annettava selkeä varoitus, että turvalaitetta on käytettävä taaksepäin suunnattuna, kunnes lapsen massa ylittää tietyn rajan tai jotkin muut mitta-arvot ylittyvät;

14.3.4.   vyölukon ja säätölaitteiden toiminta on selitettävä selvästi;

14.3.5.   on suositeltava, että kaikki hihnat, joilla turvalaite on kiinnitetty ajoneuvoon, on pidettävä tiukalla, että kaikki lasta paikallaan pitävät hihnat on säädettävä lapsen kehon mukaisesti ja että hihnat eivät saa olla kiertyneinä,

14.3.6.   on korostettava tärkeyttä pitää mahdollisen lantiohihnan sijainti alhaalla niin, että lantio pysyy tiukasti paikallaan;

14.3.7.   on suositeltava, että laite vaihdettaisiin, kun siihen on kohdistunut onnettomuudesta johtuvia äkillisiä rasituksia;

14.3.8.   puhdistusohjeet on annettava;

14.3.9.   käyttäjille on annettava yleinen varoitus vaaroista, jotka liittyvät laitteeseen ilman toimivaltaisen viranomaisen lupaa tehtyihin muutoksiin tai lisäyksiin, ja vaaroista, jotka liittyvät lasten turvalaitteen valmistajan antamien asennusohjeiden tarkan noudattamisen laiminlyöntiin;

14.3.10.   jos istuin ei ole tekstiilipäällysteinen, on suositeltava sen suojaamista suoralta auringonvalolta, ettei se olisi lapsen ihoa vasten liian kuuma;

14.3.11.   on suositeltava, että lapsia ei jätettäisi lasten turvajärjestelmään ilman valvontaa;

14.3.12.   on suositeltava, että matkatavarat ja muut esineet, jotka voivat aiheuttaa vammoja törmäystilanteessa, on kiinnitettävä asianmukaisesti.

14.3.13.   On suositeltava, että:

| (a) | Lasten turvalaitetta ei saa käyttää ilman päällystettä. |
| --- | --- |

(a)

Lasten turvalaitetta ei saa käyttää ilman päällystettä.

| (b) | Istuimen päällystettä ei saa korvata muulla kuin valmistajan suosittelemalla vaihtoehdolla, koska päällyste on kiinteä osa turvalaitteen toimintaa. |
| --- | --- |

(b)

Istuimen päällystettä ei saa korvata muulla kuin valmistajan suosittelemalla vaihtoehdolla, koska päällyste on kiinteä osa turvalaitteen toimintaa.

14.3.14.   Tekstillä tai kaaviolla on osoitettava, miten käyttäjä pystyy havaitsemaan aikuisen turvavyön lukon väärän sijainnin suhteessa turvalaitteen pääasiallisiin kuormituspisteisiin. Käyttäjää on neuvottava ottamaan yhteyttä lasten turvalaitteen valmistajaan, jos hän on epävarma tästä kohdasta.

14.3.15.   Jos lasten turvalaitteessa on vaihtoehtoinen kuormituspiste, sen käyttö on kuvailtava selvästi. Käyttäjälle on ilmoitettava, miten hän voi arvioida, onko tämän vaihtoehtoisen reitin valinta asianmukaista. Käyttäjää on neuvottava ottamaan yhteyttä lasten turvalaitteen valmistajaan, jos hän on epävarma tästä kohdasta. Käyttäjää on selvästi opastettava aloittamaan lasten turvalaitteen asennus ajoneuvon käsikirjassa ”joka autoon sopiva” -luokkaan kuuluviksi määritellyillä istuinpaikoilla ensisijaista vyön reititystä käyttäen.

14.3.16.   On luotava säännöt, joiden mukaan ohjeet on mahdollista säilyttää lasten turvalaitteen yhteydessä koko sen käyttöajan tai ajoneuvon käsikirjassa, jos kyseiset turvalaitteet ovat sisäänrakennettuja.

14.3.17.   On nimenomaisesti varoitettava käyttämästä muita kuormituspisteitä kuin niitä, jotka lasten turvalaitteen ohjeissa on ilmoitettu ja jotka on laitteeseen merkitty.

15.   HYVÄKSYNTÄTESTIEN SUORITTAMISESTA VASTAAVIEN TEKNISTEN LAITOSTEN JA HALLINTOVIRANOMAISTEN NIMET JA OSOITTEET

15.1.   Tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolten on ilmoitettava Yhdistyneiden Kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestien suorittamisesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten nimet ja osoitteet sekä niiden hallintoviranomaisten nimet ja osoitteet, jotka antavat tyyppihyväksyntöjä ja joille lomakkeet todisteena muissa maissa annetuista hyväksynnöistä tai hyväksyntöjen laajentamisista, epäämisistä tai peruutuksista on toimitettava.

---

(1)  1 = Saksa, 2 = Ranska, 3 = Italia, 4 = Alankomaat, 5 = Ruotsi, 6 = Belgia, 7 = Unkari, 8 = Tšekin tasavalta, 9 = Espanja, 10 = Jugoslavia, 11 = Yhdistynyt kuningaskunta, 12 = Itävalta, 13 = Luxemburg, 14 = Sveitsi, 15 = (vapaa), 16 = Norja, 17 = Suomi, 18 = Tanska, 19 = Romania, 20 = Puola, 21 = Portugali, 22 = Venäjän federaatio, 23 = Kreikka, 24 = Irlanti, 25 = Kroatia, 26 = Slovenia, 27 = Slovakia, 28 = Valko-Venäjä, 29 = Viro, 30 = (vapaa), 31 = Bosnia ja Hertsegovina, 32 = Latvia, 33 = (vapaa), 34 = Bulgaria, 35 = (vapaa), 36 = Liettua, 37 = Turkki, 38 = (vapaa), 39 = Azerbaidžan, 40 = entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia, 41 = (vapaa), 42 = Euroopan yhteisö (hyväksynnän myöntävät sen jäsenvaltiot omaa erityistä ECE-tunnustaan käyttäen), 43 = Japani, 44 = (vapaa), 45 = Australia, 46 = Ukraina, 47 = Etelä-Afrikka ja 48 = Uusi-Seelanti. Järjestyksessä seuraavat numerot osoitetaan muille maille kronologisessa järjestyksessä, jossa ne ratifioivat sopimuksen pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja niihin asennettaviin tai niissä käytettäviin varusteisiin ja osiin sovellettavien yhdenmukaisten teknisten vaatimusten hyväksymisestä sekä näiden vaatimusten mukaisesti annettujen hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevista ehdoista tai liittyvän kyseiseen sopimukseen. Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin osoitetut numerot sopimuspuolille.

(2)  Rinnan kiihtyvyysrajat eivät ole voimassa, kun testissä käytetään vastasyntynyttä kuvaavaa nukkea, jota ei ole varustettu mittauslaitteilla.

(3)  Vastasyntynyttä kuvaavaa nukkea ei ole varustettu erillisellä vatsakappaleella. Siksi vatsaosan läpäisyä arvioitaessa voidaan käyttää vain subjektiivista analyysiä.

(4)  Mittojen toleranssit eivät koske rajoja, ellei toisin ole ilmoitettu

| Mittojen vaihteluväli (mm) | Alle 6 | yli 6, enintään 30 | yli 30, enintään 120 | yli 120, enintään 315 | yli 315, enintään 1 000 | yli 1 000 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Toleranssi (mm) | ± 0,5 | ± 1 | ± 1,5 | ± 2 | ± 3 | ± 4 |

Mittojen vaihteluväli (mm)

Alle 6

yli 6, enintään 30

yli 30, enintään 120

yli 120, enintään 315

yli 315, enintään 1 000

yli 1 000

Toleranssi (mm)

± 0,5

± 1

± 1,5

± 2

± 3

± 4

Kulmien toleranssit, ellei toisin ilmoitettu: ± 1.

(5)  Kalibroinnin aikana pysähtymismatkan tulisi olla 650 ± 30 mm.

(6)  Kalibroinnin aikana pysähtymismatkan tulisi olla 275 ± 20 mm.

HUOM.: Kaikki luokkaan 0 tai 0+ kuuluvat turvajärjestelmät on testattava taaksepäin suunnattuja turvalaitteita koskevien ehtojen mukaisesti sekä etu- että takatörmäystilanteissa.

Selitteet:

Törmäysvoima 1 Määritelty liitteessä 7 — etutörmäys.

Törmäysvoima 2 Määritelty liitteessä 7 — takatörmäys.

Törmäysvoima 3 Etutörmäykseen joutuneen ajoneuvon hidastusvoima.

Törmäysvoima 4 Takatörmäykseen joutuneen ajoneuvon hidastusvoima.

(7)  g = 9,81 m/s2.

---

LIITE 1

TIEDONANTO

(enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm)]

Image

---

LIITE 2

TYYPPIHYVÄKSYNTÄMERKKEIHIN LIITTYVÄT JÄRJESTELYT

Image

Lasten turvajärjestelmä, jossa on edellä esitetty hyväksyntämerkki, on laite, joka voidaan asentaa kaikkiin ajoneuvoihin, ja joka on tarkoitettu käytettäväksi 9–36 kg:n massan vaihteluvälillä (ryhmät I–III); se on hyväksytty Alankomaissa (E4) numerolla 032439. Hyväksyntänumero tarkoittaa, että hyväksyntä on myönnetty moottoriajoneuvojen lapsimatkustajien turvalaitteiden hyväksyntää koskevan säännön (”lasten turvajärjestelmät”), sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 03, vaatimusten mukaisesti.

Image

Lasten turvajärjestelmä, jossa on edellä esitetty hyväksyntämerkki, on laite, jota ei voida asentaa mihin tahansa ajoneuvoon, ja joka on tarkoitettu käytettäväksi 9–25 kg:n massan vaihteluvälillä (ryhmät I ja II); se on hyväksytty Alankomaissa (E4) numerolla 032439. Hyväksyntänumero tarkoittaa, että hyväksyntä on myönnetty moottoriajoneuvojen lapsimatkustajien turvalaitteiden hyväksyntää koskevan säännön (”lasten turvajärjestelmät”), sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 03, vaatimusten mukaisesti. Tunnus ”Y” tarkoittaa, että järjestelmään kuuluu haarahihna.

Huom.: Hyväksyntänumero ja lisätunnus (-tunnukset) on sijoitettava ympyrän lähelle ja E-tunnuksen joko ylä- tai alapuolelle taikka sen vasemmalle tai oikealle puolelle. Hyväksyntänumeron merkkien on oltava samalla puolella E-tunnusta ja samansuuntaisia sen kanssa. Lisätunnus (-tunnukset) on sijoitettava hyväksyntänumeroa suoraan vastapäätä. Roomalaisten numeroiden käyttöä hyväksyntänumeroina on vältettävä, jotta niitä ei sekoitettaisi muihin tunnuksiin.

---

LIITE 3

PÖLYNKESTÄVYYSTESTISSÄ KÄYTETTÄVIEN LAITTEIDEN RAKENNE

(mitat millimetreissä)

Image

Image

---

LIITE 4

KORROOSIOTESTI

1.   TESTAUSLAITTEET

1.1.   Laitteisiin kuuluu sumukammio, suolaliuossäiliö, asianmukaisesti käsitellyn paineilman syöttö, yksi tai useampi sumutussuutin, tuet näytekappaleita varten, kammion lämmitysmahdollisuus sekä tarvittavat hallintalaitteet. Laitteiston koko ja mitat ovat valinnaisia, kunhan niillä saavutetaan testiolosuhteet.

1.2.   On tärkeää varmistaa, ettei kammion kattoon tai kanteen kerääntynyttä liuosta pääse tippumaan testinäytteiden päälle.

1.3.   Testinäytteistä tippunutta liuosta ei saa joutua takaisin säiliöön ja sieltä uudelleen sumutukseen.

1.4.   Laitteistossa ei saa olla rakennemateriaaleja, jotka vaikuttavat sumun syöpymistä aiheuttaviin ominaisuuksiin.

2.   TESTINÄYTTEIDEN SIJOITUS SUMUKAMMIOON

2.1.   Näytekappaleet, kelauslaitteita lukuun ottamatta, on tuettava tai ripustettava 15–30 asteen kulmaan pystysuorasta ja mieluiten kammion läpi sivusuunnasta syötettävän sumun päävirtauksen suuntaisesti testattavan pinnan mukaan.

2.2.   Kelauslaitteet on tuettava tai ripustettava niin, että kelojen akselit ovat kohtisuorassa kammion läpi sivusuunnasta syötettävän sumun päävirtaukseen nähden. Kelauslaitteen hihna-aukon on myös oltava suunnattuna sumun päävirtausta kohti.

2.3.   Jokainen näytekappale on sijoitettava niin, että sumu pääsee leviämään esteittä kaikkien näytekappaleiden päälle.

2.4.   Jokainen näytekappale on sijoitettava niin, ettei suolaliuosta pääse tippumaan näytekappaleesta toisen näytekappaleen päälle.

3.   SUOLALIUOS

3.1.   Suolaliuos valmistetaan liuottamalla 5 ± 1 paino-osaa natriumkloridia 95 osaan tislattua vettä. Suolan on oltava natriumkloridia, jossa on mahdollisimman vähän nikkeliä ja kuparia, ja se saa sisältää kuivana enintään 0,1 prosenttia natriumjodidia ja yhteensä enintään 0,3 prosenttia epäpuhtauksia.

3.2.   Kun liuosta sumutetaan 35 °C:n lämpötilassa, kerääntyneen liuoksen pH-arvon on oltava on 6,5–7,2.

4.   PAINEILMA

4.1.   Suolaliuoksen sumuttamisessa käytettävään suuttimeen tai käytettäviin suuttimiin syötettävä paineilma ei saa sisältää öljyä eikä epäpuhtauksia ja sen paineen on oltava 70–170 kN/m2.

5.   OLOSUHTEET SUMUKAMMIOSSA

5.1.   Sumukammion altistusalueella lämpötilan on oltava 35 ± 5 °C. Altistusalueelle sijoitetaan vähintään kaksi puhdasta sumunkerääjää, joilla estetään testinäytteistä tai muualta tippuvien liuospisaroiden kertyminen. Kerääjät on sijoitettava lähelle testinäytteitä, yksi mahdollisimman lähelle jotain sumuttimista ja yksi mahdollisimman kauas niistä. Sumun on oltava sellaista, että kunkin kerääjän jokaista 80 cm2:n vaakasuoraa keräyspintaa kohden keräytyy keskimäärin 1,0–2,0 ml liuosta tunnissa vähintään 16 tunnin ajalta mitattuna.

5.2.   Suutin tai suuttimet on suunnattava tai ohjattava niin, ettei suihku osu suoraan testinäytteisiin.

---

LIITE 5

KULUMIS- JA MIKROSIIRTYMÄTESTI

Esimerkki a

Image

Esimerkki b

Image

Esimerkkejä säätölaitteen tyyppiä vastaavista testausjärjestelyistä

Image

Image

Image

Testauspenkissä käytetty 50 N:n kuorma on ohjattava pystysuoraan niin, ettei kuorma heilahtele eikä hihna pääse kiertymään.

Kiinnityslaite on kiinnitettävä 50 N:n kuormaan samalla tavoin kuin ajoneuvoon.

---

LIITE 6

TESTAUSVAUNUN KUVAUS

1.   VAUNU

1.1.   Turvavöiden testaamiseen käytettävän pelkällä istuimella varustetun vaunun on oltava massaltaan 400 ± 20 kg. Turvajärjestelmiä testattaessa vaunun massan on oltava siihen kiinnitettyine ajoneuvon rakenteineen 800 kg. Vaunun ja ajoneuvorakenteen yhteismassaa voidaan kuitenkin tarvittaessa lisätä 200 kg:n lisäyksin. Yhteenlaskettu massa ei kuitenkaan saa erota nimellisarvosta enempää kuin ± 40 kg.

2.   KALIBROINTINÄYTTÖ

2.1.   Vaunuun liitetään lujasti kalibrointinäyttö, johon on selvästi merkitty siirtymäraja, jotta valokuvaamalla aikaansaaduista tiedostoista voitaisiin todeta eteen suuntautuvaa liikettä koskevien kriteerien täyttyminen.

3.   ISTUIN

Istuimen rakenne on seuraava:

3.1.1.   Jäykkä kiinteä selkänoja, jonka mitat ovat tämän liitteen lisäyksessä 1. Alaosa ja yläosa on tehty halkaisijaltaan 20 mm:n putkesta.

3.1.2.   Jäykkä istuinosa, jonka mitat ovat tämän liitteen lisäyksessä 1. Istuinosan takaosa on tehty jäykästä metallilevystä, jonka yläreuna on halkaisijaltaan 20 mm:n putkea. Myös istuinosan etuosa on tehty halkaisijaltaan 20 mm:n putkesta.

3.1.3.   Jotta kiinnikkeisiin voidaan päästä käsiksi, istuimen pehmusteen takaosaan tehdään aukot, jotka on kuvattu tämän liitteen lisäyksessä 1.

3.1.4.   Istuimen leveys on 800 mm.

3.1.5.   Selkänoja ja istuin päällystetään polyuretaanivaahdolla, jonka ominaisuudet on määritelty taulukossa 1. Tyynyn mitat ovat tämän liitteen lisäyksessä 1.

Taulukko 1:

| Tiheys ISO 485 –standardin mukaan (kg/m3) | 43 |
| --- | --- |
| Kantolujuus ISO 2439B (N) –standardin mukaan | |
| | p –25 prosenttia |

Tiheys ISO 485 –standardin mukaan (kg/m3)

43

Kantolujuus ISO 2439B (N) –standardin mukaan

p –25 prosenttia

125

| | p –40 prosenttia |
| --- | --- |

p –40 prosenttia

155

Kantolujuuskerroin ISO 3386 –standardin mukaan (kPa)

4

Venymä repeämiskohdassa ISO 1798 –standardin mukaan (prosenttia)

180

Murtolujuus ISO 1798 –standardin mukaan (kPa)

100

Puristuspainuma ISO 1856 –standardin mukaan (prosenttia)

3

3.1.6.   Polyuretaanivaahto päällystetään auringolta suojaavalla polyakrylaattikuidusta valmistetulla kankaalla, jonka ominaisuudet on määritelty taulukossa 2.

Taulukko 2:

| Ominaismassa (g/m2) | 290 |
| --- | --- |
| Murtolujuus DIN 53587 –standardin mukaan mitattuna 50 mm leveästä testausnäytteestä | |
| | pituussuunnassa (kg): |

Ominaismassa (g/m2)

290

Murtolujuus DIN 53587 –standardin mukaan mitattuna 50 mm leveästä testausnäytteestä

pituussuunnassa (kg):

120

| | leveyssuunnassa (kg): |
| --- | --- |

leveyssuunnassa (kg):

80

Istuimen ja selkänojan päällyste (1)

3.1.7.1.   Istuimen vaahtomuovipehmuste valmistetaan suorakulmaisesta vaahtomuovikappaleesta (800 × 575 × 135 mm) niin (ks. tämän liitteen lisäyksen 1 kuva 1), että sen muoto vastaa tämän liitteen lisäyksen 1 kuvassa 2 määriteltyä alumiinista pohjalevyä.

3.1.7.2.   Pohjalevyyn porataan kuusi reikää, jotta se voidaan kiinnittää vaunuun pulteilla. Reiät porataan riveihin levyn pitkän sivun viereen, kolme kummallekin reunalle, ja niiden paikka määräytyy vaunun rakenteen mukaisesti. Reikien läpi pujotetaan kuusi pulttia. Ruuvit suositellaan liimattavaksi levyyn asianmukaista liimaa käyttäen. Sen jälkeen pultit kiristetään muttereilla.

3.1.7.3.   Päällystemateriaali (1 250 × 1 200 mm, ks. tämän liitteen lisäyksen 1 kuva 3) leikataan pituussuuntaan niin, että materiaali ei voi päällystyksen jälkeen joutua kaksinkerroin. Päällystemateriaalin reunojen väliin tulisi jäädä noin 100 mm:n rako. Siksi materiaali on leikattava noin 1 200 mm:n levyiseksi.

3.1.7.4.   Päällystemateriaaliin merkitään kaksi pituussuuntaista viivaa. Ne piirretään 375 mm:n päähän päällystemateriaalin keskilinjasta. (Ks. tämän liitteen lisäyksen 1 kuva 3.)

3.1.7.5.   Istuimen vaahtomuovipehmuste asetetaan päällystemateriaalin päälle ylösalaisin alumiininen pohjalevy ylöspäin.

3.1.7.6.   Päällystemateriaalia venytetään kummaltakin puolelta, kunnes siihen piirretyt viivat ovat alumiinisen pohjalevyn reunojen tasalla. Päällystemateriaaliin tehdään jokaisen pultin kohdalle pienet aukot ja se vedetään pulttien yli.

3.1.7.7.   Päällystemateriaaliin tehdään viillot pohjalevyn ja vaahtomuovikappaleen urien kohdalle.

3.1.7.8.   Päällyste liimataan alumiinilevyyn joustavalla liimalla. Mutterit on poistettava ennen liimausta.

3.1.7.9.   Sivuilla olevat läpät taitetaan levyä vasten ja liimataan siihen kiinni.

3.1.7.10.   Urissa olevat läpät taitetaan sisään ja teipataan vahvalla liimanauhalla.

3.1.7.11.   Joustavan liiman on kuivuttava vähintään 12 tuntia.

3.1.7.12.   Istuimen selkänojan pehmuste on päällystetty täsmälleen samalla tavoin kuin istuin, vain päällystemateriaalin (1 250 × 850 mm) viivat piirretään 320 mm:n päähän materiaalin keskilinjasta.

3.1.8.   Viiva Cr kulkee istuinosan pintatason ja selkänojan etulinjan leikkauspisteen kautta.

Taaksepäin suunnattujen laitteiden testaus

3.2.1.   Vaunuun kiinnitetään erityinen kehys, joka tukee lasten turvalaitetta kuvassa 1 osoitetulla tavalla.

3.2.2.   Teräsputki kiinnitetään lujasti vaunuun niin, että putken keskikohtaan kohdistettu 5 000 ± 50 N:n kuorma ei aiheuta siinä yli 2 mm:n siirtymää.

3.2.3.   Putken mitat ovat 500 × 100 × 90 mm.

Image

4.   PYSÄYTYSLAITE

4.1.   Laite koostuu kahdesta samanlaisesta ja samansuuntaisesti asennetusta vaimentimesta.

Tarvittaessa on jokaista 200 kg:n nimellismassan lisäystä kohden käytettävä yhtä lisävaimenninta. Jokaiseen vaimentimeen kuuluu:

4.2.1.   teräsputkesta valmistettu ulkokehys;

4.2.2.   energiaa vaimentava polyuretaaniputki;

4.2.3.   oliivinmuotoinen kiillotettu teräsnuppi, joka tunkeutuu vaimentimen sisään; ja

4.2.4.   akseli ja törmäyslevy.

4.3.   Tämän vaimentimen eri osien mitat on annettu tämän liitteen lisäyksessä 2 olevassa kaaviossa.

4.4.   Vaimentavan materiaalin ominaisuudet on määritelty tämän liitteen taulukoissa 3 ja 4.

4.5.   Pysäytyslaiteasennelmaa säilytetään vähintään 12 tuntia 15–25 °C:n lämpötilassa ennen sen käyttöä tämän säännön liitteessä 7 kuvatuissa kalibrointitesteissä. Pysäytyslaitteen on jokaisessa testityypissä täytettävä liitteen 7 lisäyksissä 1 ja 2 määritellyt suoritusvaatimukset. Ennen lasten turvalaitteen dynaamista testausta pysäytyslaiteasennelmaa on säilytettävä vähintään 12 tuntia ± 2 °C:n tarkkuudella samassa lämpötilassa kuin ennen kalibrointitestejä. Muunlainen, vastaavat tulokset antava laite voidaan myös hyväksyä.

Taulukko 3

VAIMENTAVAN MATERIAALIN A OMINAISUUDET

(ASTM-menetelmä D 735, ellei toisin mainita)

| Shore A -kovuus: | 95 ± 2 lämpötilassa 20 ± 5 °C |
| --- | --- |
| Murtolujuus: | Ro 350 kg/cm2 |
| Vähimmäisvenymä: | Ao 400 % |
| Kerroin | 100 prosentin venymällä: | 110 kg/cm2 |
| 300 prosentin venymällä: | 240 kg/cm2 |
| Kylmähauraus (ASTM-menetelmä D 736): | viisi tuntia –55 °C:ssa |
| Puristuspainuma (menetelmä B): | 22 tuntia 70 °C:ssa 45 % |
| Tiheys 25 °C:ssa: | 1,05–1,10 |
| Vanhenemisreaktio ilmassa (ASTM-menetelmä D 573): | 70 tuntia 100 °C:ssa:






  — | Shore-kovuus: enimmäisvaihtelu ± 3 |

Shore A -kovuus:

95 ± 2 lämpötilassa 20 ± 5 °C

Murtolujuus:

Ro 350 kg/cm2

Vähimmäisvenymä:

Ao 400 %

Kerroin

100 prosentin venymällä:

110 kg/cm2

300 prosentin venymällä:

240 kg/cm2

Kylmähauraus (ASTM-menetelmä D 736):

viisi tuntia –55 °C:ssa

Puristuspainuma (menetelmä B):

22 tuntia 70 °C:ssa 45 %

Tiheys 25 °C:ssa:

1,05–1,10

Vanhenemisreaktio ilmassa (ASTM-menetelmä D 573):

70 tuntia 100 °C:ssa:

—

Shore-kovuus: enimmäisvaihtelu ± 3

| — | murtolujuus: alenema < 10 % Ro:sta |
| --- | --- |

—

murtolujuus: alenema < 10 % Ro:sta

| — | venymä: alenema < 10 % Ao:sta |
| --- | --- |

—

venymä: alenema < 10 % Ao:sta

| — | massa: alenema < 1 % |
| --- | --- |

—

massa: alenema < 1 %

Upotus öljyyn (ASTM-menetelmä nro 1 Öljy):

70 tuntia 100 °C:ssa:

| — | Shore-kovuus: enimmäisvaihtelu ± 4 |
| --- | --- |

—

Shore-kovuus: enimmäisvaihtelu ± 4

| — | murtolujuus: alenema < 15 % Ro:sta |
| --- | --- |

—

murtolujuus: alenema < 15 % Ro:sta

| — | venymä: alenema < 10 % Ao:sta |
| --- | --- |

—

venymä: alenema < 10 % Ao:sta

| — | tilavuus: turpoaminen < 5 % |
| --- | --- |

—

tilavuus: turpoaminen < 5 %

Upotus öljyyn (ASTM-menetelmä nro 3 Öljy):

70 tuntia 100 °C:ssa:

| — | murtolujuus: alenema < 15 % Ro:sta |
| --- | --- |

—

murtolujuus: alenema < 15 % Ro:sta

| — | venymä: alenema < 15 % Ao:sta |
| --- | --- |

—

venymä: alenema < 15 % Ao:sta

| — | tilavuus: turpoaminen < 20 % |
| --- | --- |

—

tilavuus: turpoaminen < 20 %

Upotus tislattuun veteen:

murtolujuus: alenema < 35 % Ro:sta

1 viikko 70 °C:ssa:

venymä: lisäys < 20 % Ao:sta

Taulukko 4

VAIMENTAVAN MATERIAALIN B OMINAISUUDET

(ASTM-menetelmä 2000 (1980), ellei toisin mainita)

| Shore A -kovuus: | 88 ± 2 lämpötilassa 20 ± 5 °C |
| --- | --- |
| Murtolujuus: | Ro 300 kg/cm2 |
| Vähimmäisvenymä: | Ao 400 % |
| Kerroin | 100 prosentin venymällä: | 70 kg/cm2 |
| 300 prosentin venymällä: | 130 kg/cm2 |
| Kylmähauraus (ASTM-menetelmä D 736): | viisi tuntia –55 °C:ssa |
| Puristuspainuma (menetelmä B): | 22 tuntia 70 °C:ssa 45 % |
| Tiheys 25 °C:ssa: | 1,08–1,12 |
| Vanhenemisreaktio ilmassa (ASTM-menetelmä D 573 (1981)): | 70 tuntia 100 °C:ssa:






  — | Shore-kovuus: enimmäisvaihtelu ± 3 |

Shore A -kovuus:

88 ± 2 lämpötilassa 20 ± 5 °C

Murtolujuus:

Ro 300 kg/cm2

Vähimmäisvenymä:

Ao 400 %

Kerroin

100 prosentin venymällä:

70 kg/cm2

300 prosentin venymällä:

130 kg/cm2

Kylmähauraus (ASTM-menetelmä D 736):

viisi tuntia –55 °C:ssa

Puristuspainuma (menetelmä B):

22 tuntia 70 °C:ssa 45 %

Tiheys 25 °C:ssa:

1,08–1,12

Vanhenemisreaktio ilmassa (ASTM-menetelmä D 573 (1981)):

70 tuntia 100 °C:ssa:

—

Shore-kovuus: enimmäisvaihtelu ± 3

| — | murtolujuus: alenema < 10 % Ro:sta |
| --- | --- |

—

murtolujuus: alenema < 10 % Ro:sta

| — | venymä: alenema < 10 % Ao:sta |
| --- | --- |

—

venymä: alenema < 10 % Ao:sta

| — | massa: alenema < 1 % |
| --- | --- |

—

massa: alenema < 1 %

Upotus öljyyn (ASTM-menetelmä D 471 (1979) Öljy nro 1):

70 tuntia 100 °C:ssa:

| — | Shore-kovuus: enimmäisvaihtelu ± 4 |
| --- | --- |

—

Shore-kovuus: enimmäisvaihtelu ± 4

| — | murtolujuus: alenema < 15 % Ro:sta |
| --- | --- |

—

murtolujuus: alenema < 15 % Ro:sta

| — | venymä: alenema < 10 % Ao:sta |
| --- | --- |

—

venymä: alenema < 10 % Ao:sta

| — | tilavuus: turpoaminen < 5 % |
| --- | --- |

—

tilavuus: turpoaminen < 5 %

Upotus öljyyn (ASTM-menetelmä D 471 (1979) Öljy nro 3):

70 tuntia 100 °C:ssa:

| — | murtolujuus: alenema < 15 % Ro:sta |
| --- | --- |

—

murtolujuus: alenema < 15 % Ro:sta

| — | venymä: alenema < 15 % Ao:sta |
| --- | --- |

—

venymä: alenema < 15 % Ao:sta

| — | tilavuus: turpoaminen < 20 % |
| --- | --- |

—

tilavuus: turpoaminen < 20 %

Upotus tislattuun veteen:

murtolujuus: alenema < 35 % Ro:sta

1 viikko 70 °C:ssa:

venymä: lisäys < 20 % Ao:sta

---

(1)  Tässä menettelyssä käytettävien materiaalien tiedot ovat saatavilla osoitteesta TNO (Research Institute for Road Vehicles), Schoemakerstraat 97, 2628 VK Delft, Alankomaat.

LIITE 6

Lisäys 1

Image

Image

Image

Image

Lisäys 2

Pysäytyslaite

etutörmäys, mitat millimetreissä

Image

Image

Image

Image

Image

Pysäytyslaite (koottuna)

Takatörmäys

Image

Pysäytyslaite Polyuretaaniputki

Takatörmäys

Image

Lisäys 3

TESTAUSVAUNUN KIINNITYSPISTEIDEN JÄRJESTELYT JA KÄYTTÖ

1.   Kiinnityspisteiden sijainti on järjestettävä jäljempänä olevan kuvan mukaisesti.

Testattaessa lasten turvalaitteita, jotka kuuluvat luokkaan ”joka autoon sopiva” tai ”automerkki- ja istuinkohtainen”, on käytettävä seuraavia kiinnityspisteitä:

2.1.   Lasten turvalaitteille, jotka on hyväksytty käytettäväksi lantiovöiden kanssa, pisteet A ja B;

2.2.   Lasten turvalaitteille, jotka on hyväksytty käytettäväksi lantio- ja olkavöiden kanssa, pisteet A, B0 ja C;

3.   Kiinnityspisteitä A, B ja D on käytettävä lasten turvalaitteille, jotka kuuluvat luokkaan ”automerkkikohtainen” ja joilla on vain yksi ylimääräinen yläkiinnityspiste.

4.   Kiinnityspisteitä A, B, E ja F on käytettävä lasten turvalaitteille, jotka kuuluvat luokkaan ”automerkkikohtainen” ja joilla on kaksi ylimääräistä yläkiinnityspistettä.

5.   Kiinnityspisteet R1, R2, R3, R4 ja R5 ovat lisäkiinnityspisteet, jotka on tarkoitettu luokkaan ”automerkkikohtainen” kuuluville taaksepäin suunnatuille lasten turvalaitteille, joilla on yksi tai useampi lisäkiinnityspiste (ks. 8.1.3.5.3. kohta).

6.   Lukuun ottamatta pistettä C (joka edustaa pilarilenkin paikkaa), pisteet kuvaavat vyön päiden kiinnityspisteiden sijaintia vaunussa tai mahdollisessa kuormituksen siirtolaitteessa. Kiinnityspisteet on asennettava jäykkään alustaan. Yläkiinnityspisteet saavat siirtyä enintään 0,2 mm pituussuuntaan, kun tähän suuntaan kohdistetaan 980 N:n kuormitus. Vaunun on oltava rakenteeltaan sellainen, etteivät osat, joihin kiinnityspisteet on kiinnitetty, pysyvästi muuta muotoaan testin aikana.

7.   Ryhmään 0 kuuluvia kantolaukkuja varten voidaan käyttää vaihtoehtoisesti pisteitä A1 tai B1 turvajärjestelmien valmistajan ohjeiden mukaan. A1 ja B1 sijaitsevat pisteen R1 kautta kulkevalla poikittaislinjalla 350 mm:n päässä R1:stä.

8.   Testattaessa luokkiin ”joka autoon sopiva” tai ”automerkkikohtainen” kuuluvia lasten turvalaitteita testausistuimeen kiinnitetään liitteessä 13 määritelty vakiokelauslaitteella varustettu vyö.

Image

Image

---

LIITE 7

VAUNUN HIDASTUVUUTTA KUVAAVA KÄYRÄ AJAN FUNKTIONA

1.   Sellaisen vaunun, joka hitausmassojen ansiosta painaa yhteensä 455 ± 20 kg testattaessa tämän säännön 8.1.3.1. kohdan mukaisesti lasten turvalaitteita, ja 910 ± 40 kg testattaessa tämän säännön 8.1.3.2. kohdan mukaisesti lasten turvalaitteita, jolloin vaunun ja ajoneuvon osarakenteen nimellismassa on 800 kg, hidastuvuuskäyrän on etutörmäyksessä pysyttävä tämän liitteen lisäyksessä 1 osoitetun viivoitetun alueen sisällä ja takatörmäyksessä tämän liitteen lisäyksessä 2 osoitetun viivoitetun alueen sisällä.

2.   Vaunun ja siihen kiinnitetyn ajoneuvon osarakenteen nimellismassaa voidaan tarvittaessa nostaa jokaista 200 kg:n lisäpainoa kohden ylimääräisellä 28 kg:n hitausmassalla. Missään tapauksessa vaunun, ajoneuvon osarakenteen ja hitausmassojen enimmäismassa ei saa poiketa kalibrointitestien nimellisarvosta enempää kuin ± 40 kg. Pysäytyslaitetta kalibroitaessa pysähtymismatkan on oltava 650 ± 30 mm etutörmäyksissä ja 275 ± 20 mm takatörmäyksissä.

3.   Kalibrointi- ja mittaustoimenpiteet on toteutettava kansainvälisen ISO 6487 –standardin uusimman version mukaisesti; mittausvälineiden on oltava taajuusalueluokkaa (CFC) 60 koskevan määritelmän mukaisia.

Lisäys 1

Vežimėlio lėtėjimą kaip laiko funkciją rodanti kreivė

(stabdiklio kalibravimo kreivė)

Priekinis susidūrimas

Image

Lisäys 2

Vaunun hidastuvuutta kuvaava käyrä ajan funktiona

(pysäytyslaitteiden kalibrointikäyrä)

Takatörmäys

Image

---

LIITE 8

NUKKIEN KUVAUS

1.   YLEISTÄ

1.1.   Tässä säännössä määrätyt nuket on kuvattu tämän liitteen lisäyksissä 1–3 ja teknisissä piirustuksissa, jotka on laatinut TNO (Research Institute for Road Vehicles), Schoemakerstraat 97, 2628 VK Delft, Alankomaat.

Vaihtoehtoisia nukkeja voidaan käyttää, mikäli:

1.2.1.   niiden vastaavuus voidaan osoittaa toimivaltaisen viranomaisen hyväksymällä tavalla; ja

1.2.2.   niiden käyttö kirjataan testausselosteeseen sekä tämän säännön liitteessä 1 kuvattuun tiedonantolomakkeeseen.

Lisäys 1

9 KUUKAUDEN IKÄISTÄ SEKÄ 3-, 6- JA 10-VUOTIASTA LASTA VASTAAVIEN NUKKIEN KUVAUS

1.   YLEISTÄ

1.1.   Jäljempänä kuvattujen nukkien mitat ja massat perustuvat 50. prosenttipisteen arvoja vastaavaan lapsen anatomiaan kunkin nukketyypin osalta erikseen yhdeksän kuukauden sekä kolmen, kuuden ja 10 vuoden iässä.

1.2.   Nuket koostuvat metallista ja polyesteristä tehdystä rungosta sekä polyuretaanista valetuista kehon osista.

1.3.   Nuken hajotuskuva on kuvassa 9.

2.   RAKENNE

2.1.   Pää

2.1.1.   Pää on valmistettu polyuretaanista ja sitä on vahvistettu metallikaistaleilla. Pään sisälle on mahdollista asentaa mittalaitteita painopisteessä sijaitsevaan polyamidikappaleeseen.

2.2.   Nikamat

Kaulanikamat

2.2.1.1.   Kaula on valmistettu viidestä polyuretaanirenkaasta, joiden keskus koostuu polyamidiosista. Kannattajanikaman ja kiertonikaman muodostama kokonaisuus on polyamidia.

Lannenikamat

2.2.2.1.   Viisi lannenikamaa on valmistettu polyamidista.

2.3.   Rinta

2.3.1.   Rinnan runko on teräsputkea, johon käsivarsinivelet kiinnittyvät. Selkäranka on teräsvaijeria, jossa on neljä kierteistettyä päätekohtaa.

2.3.2.   Runko on päällystetty polyuretaanilla. Mittauslaitteet voidaan sijoittaa rintakappaleen syvennykseen.

2.4.   Raajat

2.4.1.   Myös käsivarret ja sääret on valmistettu polyuretaanista ja ne on vahvistettu suorakulmaisista putkista, kaistaleista ja laatoista koostuvilla metalliosilla. Polvet ja kyynärpäät on varustettu säädettävillä sarananivelillä. Käsivarren ja säären yläosan nivelet ovat säädettäviä palloniveliä.

2.5.   Lantio

2.5.1.   Lantio on valmistettu lasilla vahvistetusta polyesteristä, joka on myös päällystetty polyuretaanilla.

2.5.2.   Lantion yläosan muoto, jolla on suuri merkitys määritettäessä herkkyyttä vatsan kuormitukselle, jäljittelee mahdollisimman tarkoin lapsen lantion muotoa.

2.5.3.   Lonkkanivelet sijaitsevat juuri lantion alapuolella.

2.6.   Nuken kokoaminen

Niska – rinta – lantio

2.6.1.1.   Lannenikamat ja lantio kierretään teräsvaijeriin ja niiden kireys säädetään mutterilla. Niskanikamat kiinnitetään ja säädetään samalla tavoin. Koska teräsvaijeri ei saa liikkua vapaasti rintaosan läpi, lannenikamien säätö niskan puolelta ja päinvastoin ei saa olla mahdollista.

Pää – niska

2.6.2.1.   Pää voidaan kiinnittää ja säätää kannattajanikaman ja kiertonikaman muodostaman kokonaisuuden lävistävän pultin ja ruuvin avulla.

Vartalo – raajat

2.6.3.1.   Käsivarret ja sääret voidaan kiinnittää vartaloon ja säätää pallonivelten avulla.

2.6.3.2.   Käsivarsinivelten pallot kiinnitetään vartaloon ja säärinivelten pallot kiinnitetään sääriin.

3.   KESKEISET OMINAISUUDET

3.1.   Massa

Taulukko 1

| Osa | Massa kilogrammoina ikäryhmittäin |
| --- | --- |
| 9 kuukautta | 3 vuotta | 6 vuotta | 10 vuotta |
| Pää + | 2,20 | ± 0,10 | 2,70 | ± 0,10 | 3,45 | ± 0,10 | 3,60 | ± 0,10 |
| Vartalo | 3,40 | ± 0,10 | 5,80 | ± 0,15 | 8,45 | ± 0,20 | 12,30 | ± 0,30 |
| Ylä- | 0,70 | ± 0,05 | 1,10 | ± 0,05 | 1,85 | ± 0,10 | 2,00 | ± 0,10 |
| Ala- | 0,45 | ± 0,05 | 0,70 | ± 0,05 | 1,15 | ± 0,05 | 1,60 | ± 0,10 |
| Ylä- | 1,40 | ± 0,05 | 3,00 | ± 0,10 | 4,10 | ± 0,15 | 7,50 | ± 0,15 |
| Ala- | 0,85 | ± 0,05 | 1,70 | ± 0,10 | 3,00 | ± 0,10 | 5,00 | ± 0,15 |
| Yhteensä | 9,00 | ± 0,20 | 15,00 | ± 0,30 | 22,00 | ± 0,50 | 32,00 | ± 0,70 |

Osa

Massa kilogrammoina ikäryhmittäin

9 kuukautta

3 vuotta

6 vuotta

10 vuotta

Pää +

2,20

± 0,10

2,70

± 0,10

3,45

± 0,10

3,60

± 0,10

Vartalo

3,40

± 0,10

5,80

± 0,15

8,45

± 0,20

12,30

± 0,30

Ylä-

0,70

± 0,05

1,10

± 0,05

1,85

± 0,10

2,00

± 0,10

Ala-

0,45

± 0,05

0,70

± 0,05

1,15

± 0,05

1,60

± 0,10

Ylä-

1,40

± 0,05

3,00

± 0,10

4,10

± 0,15

7,50

± 0,15

Ala-

0,85

± 0,05

1,70

± 0,10

3,00

± 0,10

5,00

± 0,15

Yhteensä

9,00

± 0,20

15,00

± 0,30

22,00

± 0,50

32,00

± 0,70

3.2.   Keskeiset mitat

3.2.1.   Keskeiset mitat tämän liitteen kuvan 1 mukaisesti ovat taulukossa 2.

Image

Taulukko 2

| Ei | Mitat | Mitat kilogrammoina ikäryhmittäin |
| --- | --- | --- |
| 9 kuukautta | 3 vuotta | 6 vuotta | 10 vuotta |
| 1 | Etäisyys istumalihasten takaa polven etuosaan | 195 | 334 | 378 | 456 |
| 2 | Etäisyys istumalihasten takaa polvitaipeeseen, istuen | 145 | 262 | 312 | 376 |
| 3 | Etäisyys painopisteestä istumatasolle | 180 | 190 | 190 | 200 |
| 4 | Rinnanympärys | 440 | 510 | 580 | 660 |
| 5 | Rinnan syvyys | 102 | 125 | 135 | 142 |
| 6 | Lapaluiden välinen etäisyys | 170 | 215 | 250 | 295 |
| 7 | Pään leveys | 125 | 137 | 141 | 141 |
| 8 | Pään syvyys | 166 | 174 | 175 | 181 |
| 9 | Lantionympärys, istuen | 510 | 590 | 668 | 780 |
| 10 | Lantionympärys seisten (ei kuvassa) | 470 | 550 | 628 | 740 |
| 11 | Lantion syvyys, istuen | 125 | 147 | 168 | 180 |
| 12 | Lantion leveys, istuen | 166 | 206 | 229 | 255 |
| 13 | Niskan leveys | 60 | 71 | 79 | 89 |
| 14 | Etäisyys istumatasolta kyynärpäähän | 135 | 153 | 155 | 186 |
| 15 | Hartioiden leveys | 216 | 249 | 295 | 345 |
| 16 | Etäisyys istumatasolta silmien korkeudelle | 350 | 460 | 536 | 625 |
| 17 | Korkeus istumatasolta päälakeen | 450 | 560 | 636 | 725 |
| 18 | Korkeus istumatasolta olkapäähän | 280 | 335 | 403 | 483 |
| 19 | Etäisyys jalkapohjasta polvitaipeeseen, istuen | 125 | 205 | 283 | 355 |
| 20 | Kehon kokonaispituus (ei kuvassa) | 708 | 980 | 1 166 | 1 376 |
| 21 | Reiden korkeus, istuen | 70 | 85 | 95 | 106 |

Ei

Mitat

Mitat kilogrammoina ikäryhmittäin

9 kuukautta

3 vuotta

6 vuotta

10 vuotta

1

Etäisyys istumalihasten takaa polven etuosaan

195

334

378

456

2

Etäisyys istumalihasten takaa polvitaipeeseen, istuen

145

262

312

376

3

Etäisyys painopisteestä istumatasolle

180

190

190

200

4

Rinnanympärys

440

510

580

660

5

Rinnan syvyys

102

125

135

142

6

Lapaluiden välinen etäisyys

170

215

250

295

7

Pään leveys

125

137

141

141

8

Pään syvyys

166

174

175

181

9

Lantionympärys, istuen

510

590

668

780

10

Lantionympärys seisten (ei kuvassa)

470

550

628

740

11

Lantion syvyys, istuen

125

147

168

180

12

Lantion leveys, istuen

166

206

229

255

13

Niskan leveys

60

71

79

89

14

Etäisyys istumatasolta kyynärpäähän

135

153

155

186

15

Hartioiden leveys

216

249

295

345

16

Etäisyys istumatasolta silmien korkeudelle

350

460

536

625

17

Korkeus istumatasolta päälakeen

450

560

636

725

18

Korkeus istumatasolta olkapäähän

280

335

403

483

19

Etäisyys jalkapohjasta polvitaipeeseen, istuen

125

205

283

355

20

Kehon kokonaispituus (ei kuvassa)

708

980

1 166

1 376

21

Reiden korkeus, istuen

70

85

95

106

4.   LIITOSTEN SÄÄTÖ

4.1.   Yleistä

4.1.1.   Jotta nukkeja käyttämällä voitaisiin saavuttaa toistettavissa olevia tuloksia, on tärkeää määritellä ja säätää eri liitoskohtien kitka, niska- ja lannevaijerien kireys sekä vatsaan asennetun kappaleen jäykkyys.

4.2.   Niskavaijerin säätö

4.2.1.   Vartalo asetetaan vaakasuoralle tasolle selkä alaspäin.

4.2.2.   Täydellinen niska-asennelma kiinnitetään paikalleen ilman päätä.

4.2.3.   Kannattajanikama- ja kiertonikamakokonaisuuden säätöruuvia kiristetään.

4.2.4.   Kannattajanikama- ja kiertonikamakokonaisuuden läpi työnnetään tarkoitukseen soveltuva tappi tai pultti.

4.2.5.   Säätöruuvia löystytetään, kunnes kannattajanikama- ja kiertonikamakokonaisuus laskeutuu 10 ± 1 mm, kun alas suuntautuva 50 N:n paino kohdistetaan kannattajanikama- ja kiertonikamakokonaisuuden lävistävään tappiin tai pulttiin (ks. kuva 2).

Image

4.3.   Kannattajanikaman ja kiertonikaman välinen liitos

4.3.1.   Vartalo asetetaan vaakasuoralle tasolle selkä alaspäin.

4.3.2.   Täydellinen niska- ja pääasennelma kiinnitetään paikalleen.

4.3.3.   Pään sekä kannattajanikama- ja kiertonikamakokonaisuuden lävistävät pultti ja säätöruuvi kiristetään pään ollessa vaakasuorassa asennossa.

4.3.4.   Säätöruuvia löystytetään, kunnes pää alkaa liikkua (ks. kuva 3).

Image

4.4.   Lonkkaliitos

4.4.1.   Lantio asetetaan vaakasuoralle tasolle etupuoli alaspäin.

4.4.2.   Säären yläosa kiinnitetään paikalleen ilman alaosaa.

4.4.3.   Säätöruuvi kiristetään säären yläosan ollessa vaakasuorassa asennossa.

4.4.4.   Säätöruuvia löystytetään, kunnes säären yläosa alkaa liikkua.

4.4.5.   Lonkkaliitos tulisi tarkastaa alkuvaiheessa usein ”sisäänajo-ongelmien” varalta (ks. kuva 4).

Image

4.5.   Polviliitos

4.5.1.   Säären yläosa asetetaan vaakasuoraan asentoon.

4.5.2.   Säären alaosa kiinnitetään paikalleen.

4.5.3.   Polviliitoksen säätöruuvi kiristetään säären alaosan ollessa vaakasuorassa asennossa.

4.5.4.   Säätöruuvia löystytetään, kunnes säären alaosa alkaa liikkua (ks. kuva 5).

Image

4.6.   Olkaliitos

4.6.1.   Vartalo asetetaan pystysuoraan asentoon.

4.6.2.   Olkavarsi kiinnitetään paikalleen ilman kyynärvartta.

4.6.3.   Olkaliitoksen säätöruuvit kiristetään olkavarren ollessa vaakasuorassa asennossa.

4.6.4.   Säätöruuveja löystytetään, kunnes olkavarsi alkaa liikkua (ks. kuva 6).

Image

4.6.5.   Olkaliitokset tulisi tarkastaa alkuvaiheessa usein ”sisäänajo-ongelmien” varalta.

4.7.   Kyynärliitos

4.7.1.   Olkavarsi asetetaan pystysuoraan asentoon.

4.7.2.   Kyynärvarsi kiinnitetään paikalleen.

4.7.3.   Kyynärpään säätöruuvi kiristetään kyynärvarren ollessa vaakasuorassa asennossa.

4.7.4.   Säätöruuvia löystytetään, kunnes kyynärvarsi alkaa liikkua (ks. kuva 7).

Image

4.8.   Lannevaijeri

4.8.1.   Ylävartalo, lannenikamat, alavartalo, vatsakappale, vaijeri ja jousi asennetaan paikalleen.

4.8.2.   Vaijerin säätöruuvia kiristetään alavartalossa, kunnes jousi on painunut 2/3:aan kuormittamattomasta pituudestaan (ks. kuva 8).

Image

4.9.   Vatsakappaleen kalibrointi

Yleistä

4.9.1.1.   Testi suoritetaan käyttäen tarkoitukseen soveltuvaa kiristyslaitetta.

4.9.2.   Vatsakappale asetetaan jäykälle kappaleelle, joka on yhtä pitkä ja leveä kuin lanneranka. Tämän kappaleen paksuuden on oltava lannerankaan nähden vähintään kaksinkertainen (ks. kuva 9).

Image

4.9.3.   Alussa käytetään 20 N:n kuormitusta.

4.9.4.   Jatkuvana käytetään 50 N:n kuormitusta.

4.9.5.   Vatsakappaleen taipuman on oltava kahden minuutin jälkeen:

| 9-kuukautista kuvaava nukke: | 11,5 ± 2,0 mm |
| --- | --- |
| 3-vuotiasta kuvaava nukke: | 11,5 ± 2,0 mm |
| 6-vuotiasta kuvaava nukke: | 13,0 ± 2,0 mm |
| 10-vuotiasta kuvaava nukke: | 13,0 ± 2,0 mm |

9-kuukautista kuvaava nukke:

11,5 ± 2,0 mm

3-vuotiasta kuvaava nukke:

11,5 ± 2,0 mm

6-vuotiasta kuvaava nukke:

13,0 ± 2,0 mm

10-vuotiasta kuvaava nukke:

13,0 ± 2,0 mm

5.   LAITTEET

5.1.   Yleistä

5.1.1.   Kalibrointi- ja mittausmenetelmien on oltava kansainvälisen ISO 6487 (1980) –standardin mukaiset.

5.2.   Kiihtyvyysmittarin asentaminen rintaan

Kiihtyvyysmittari asennetaan rinnan suojattuun onkaloon.

5.3.   Vatsaosan läpäisyn osoittaminen

5.3.1.   Muovailumassan näytekappale kiinnitetään lannenikamien etupuolelle ohuella liimanauhalla.

5.3.2.   Muovailumassan taipuma ei välttämättä merkitse, että läpäisy on tapahtunut.

5.3.3.   Muovailumassanäytteiden on oltava samanpituisia ja –levyisiä kuin lanneranka; näytteiden paksuuden on oltava 25 ± 2 mm.

5.3.4.   Testissä käytetään vain nukkien mukana toimitettua muovailumassaa.

5.3.5.   Muovailumassan lämpötilan on oltava testin aikana 30 ± 5 °C.

Lisäys 2

VASTASYNTYNYTTÄ KUVAAVAN NUKEN OMINAISUUDET

Nukkeen kuuluvat pää, vartalo, käsivarret ja sääret muodostavat yhtenäisen kokonaisuuden. Vartalo, käsivarret ja sääret on valettu yhtenä kappaleena Sorbothanesta, joka on päällystetty PVC-kalvolla ja jossa on teräsjousesta tehty ranka. Pää on PVC-kalvolla päällystettyä polyuretaanivaahtoa ja kiinnitetty pysyvästi vartaloon. Nukella on yllään hyvin istuva joustinneuleesta valmistettu puuvilla-polyesteripuku.

Nuken mitat ja massan jakauma perustuvat 50. prosenttipisteen arvoja vastaavaan vastasyntyneen anatomiaan. Ne ovat taulukoissa 1 ja 2 sekä kuvassa 1.

Taulukko 1

Vastasyntynyttä kuvaavan nuken keskeiset mitat

| Mitta | mm |
| --- | --- |
| A | Takamuksesta päälakeen | 345 |
| B | Takamuksesta jalkapohjaan (sääri suorana) | 250 |
| C | Pään leveys | 105 |
| D | Pään syvyys | 125 |
| E | Hartioiden leveys | 150 |
| F | Rinnan leveys | 105 |
| G | Rinnan syvyys | 100 |
| H | Lantion leveys | 105 |
| I | Painopisteestä päälakeen | 235 |

Mitta

mm

A

Takamuksesta päälakeen

345

B

Takamuksesta jalkapohjaan (sääri suorana)

250

C

Pään leveys

105

D

Pään syvyys

125

E

Hartioiden leveys

150

F

Rinnan leveys

105

G

Rinnan syvyys

100

H

Lantion leveys

105

I

Painopisteestä päälakeen

235

Taulukko 2

Vastasyntynyttä kuvaavan nuken massan jakauma (1)

| Pää ja niska | 0,7 kg |
| --- | --- |
| Vartalo | 1,1 kg |
| Yläraajat | 0,5 kg |
| Alaraajat | 1,1 kg |
| Kokonaismassa | 3,4 kg |

Pää ja niska

0,7 kg

Vartalo

1,1 kg

Yläraajat

0,5 kg

Alaraajat

1,1 kg

Kokonaismassa

3,4 kg

Lapsinuken kalibrointi

1.   OLKAPÄIDEN JÄYKKYYS

1.1.   Nukke asetetaan vaakasuoralle pinnalle selkä alaspäin vartalo toiselta puolelta tuettuna liikkumisen estämiseksi (kuva 2).

1.2.   Halkaisijaltaan 40 mm:n tasapintaisella punnuksella kohdistetaan 150 N:n kuormitus vaakasuunnasta kohtisuoraan nuken pystyakselia vastaan. Punnuksen akselin on oltava nuken olkapään keskikohdalla ja kohdistuttava olkapään pisteeseen A (ks. kuva 2). Punnuksen aiheuttaman vaakasuoran taipuman ensikosketuskohdasta käsivarteen mitattuna on oltava 30–50 mm.

1.3.   Testi toistetaan vastakkaisen olkapään osalta, kun tuki on siirretty toiselle puolelle.

2.   ALARAAJAN LIITOKSEN JÄYKKYYS

2.1.   Nukke sijoitetaan vaakasuoralle tasolle selkä alaspäin (kuva 3) ja molemmat sääret sidotaan alaosastaan yhteen niin, että polvet koskettavat toisiaan.

Image

2.2.   Polviin kohdistetaan pystysuora kuormitus 35 × 95 mm:n tasapintaisella punnuksella niin, että sen keskilinja on polvien korkeimman kohdan yläpuolella.

2.3.   Punnuksen kuormitusta lisätään riittävästi niin, että nuken lantio taipuu, kunnes punnuksen pinta on 85 mm alustatason yläpuolella. Kuormituksen on oltava 30–70 N. Testin aikana varmistetaan, että alaraajat eivät kosketa mitään pintaa.

3.   LÄMPÖTILA

Kalibroinnin suorituslämpötila on 15–30 °C.

Image

Image

---

(1)  PVC-kalvon paksuuden on oltava 1 ± 0,5 mm.

Ominaispainon on oltava 0,865 ± 0,1.

Lisäys 3

18-KUUKAUTISTA LASTA KUVAAVAN NUKEN OMINAISUUDET

1.   YLEISTÄ

1.1.   Nuken mitat ja massat perustuvat 50. prosenttipisteen arvoja vastaavaan 18 kuukauden ikäisen lapsen anatomiaan.

2.   RAKENNE

2.1.   Pää

2.1.1.   Pää koostuu puolijäykästä muovista rakennetusta kallosta ja sitä peittävästä kalvosta. Pään sisällä on onkalo, johon on mahdollista asentaa (valinnaisia) laitteita.

2.2.   Niska

2.2.1.   Niska on kolmiosainen:

2.2.2.   kokokuminen ranka,

2.2.3.   säädettävä niskanivel (occipital condyle) kumisen rangan yläpäässä, joka mahdollistaa kiertoliikkeen säädettävällä kitkalla lateraalisen akselin ympäri,

2.2.4.   pallonivel ilman säätömahdollisuutta niskan pohjassa.

2.3.   Vartalo

2.3.1.   Vartalo koostuu muovisesta tukirangasta ja sitä peittävästä lihas-kalvojärjestelmästä. Vartalossa on rangan etupuolella onkalo, joka on mahdollista täyttää vaahtomuovilla rintakehän oikean jäykkyyden saavuttamiseksi. Vartalon takaosassa on onkalo, johon on mahdollista asentaa laitteita.

2.4.   Vatsaosa

2.4.1.   Nuken vatsaosa on osa muotoutuvaa rakennetta, joka asennetaan rintakehän ja lantion väliseen tyhjään tilaan.

2.5.   Lanneranka

2.5.1.   Lanneranka koostuu kumisesta rangasta, joka asennetaan rintarangan ja lantion väliin. Lannerangan jäykkyys määritellään ennalta metallivaijerilla, joka kulkee kumirangan onton sisuksen läpi.

2.6.   Lantio

2.6.1.   Lantio on valmistettu puolijäykästä muovista ja se on valettu lapsen lantion muotoon. Sitä peittää lihas-kalvojärjestelmä, joka jäljittelee lantiota ja pakaroita ympäröivää lihasten ja ihon rakennetta.

2.7.   Lonkkaliitos

2.7.1.   Lonkkanivelet on kiinnitetty lantion alaosaan. Liitos mahdollistaa kiertoliikkeen lateraalisen akselin ympäri ja kiertoliikkeen suorassa kulmassa lateraaliseen akseliin nähden kardaaninivelen avulla. Molempien akseleiden kitka on säädettävissä.

2.8.   Polviliitos

2.8.1.   Polviliitos mahdollistaa säären alaosan koukistamisen ja ojentamisen säädettävällä kitkalla.

2.9.   Olkaliitos

2.9.1.   Olkanivel on kiinnitetty rintarankaan. Asteittaiset pysähdykset mahdollistavat käsivarren asettamisen kahteen perusasentoon.

2.10.   Kyynärliitos

2.10.1.   Kyynärliitos mahdollistaa kyynärvarren koukistamisen ja ojentamisen. Asteittaiset pysähdykset mahdollistavat kyynärvarren asettamisen kahteen perusasentoon.

2.11.   Nuken kokoaminen

2.11.1.   Rankavaijeri asennetaan lannerankaan.

2.11.2.   Lanneranka asennetaan tukirankaan lantion ja rintarangan väliin.

2.11.3.   Vatsakappale sovitetaan rintakehän ja lantion väliin.

2.11.4.   Niska kiinnitetään rintakehän yläosaan.

2.11.5.   Pää kiinnitetään niskan yläosaan yhdyslevyn avulla.

2.11.6.   Ylä- ja alaraajat kiinnitetään paikalleen.

3.   KESKEISET OMINAISUUDET

3.1.   Massa

Taulukko 1

18-kuukautista lasta kuvaavan nuken massan jakauma

| Osa | Massa (kg) |
| --- | --- |
| Pää + niska | 2,73 |
| Vartalo | 5,06 |
| Olkavarsi | 0,27 |
| Kyynärvarsi | 0,25 |
| Säären yläosa | 0,61 |
| Säären alaosa | 0,48 |
| Kokonaismassa | 11,01 |

Osa

Massa (kg)

Pää + niska

2,73

Vartalo

5,06

Olkavarsi

0,27

Kyynärvarsi

0,25

Säären yläosa

0,61

Säären alaosa

0,48

Kokonaismassa

11,01

3.2.   Keskeiset mitat

3.2.1.   Keskeiset mitat tämän liitteen kuvan 1 (jäljempänä) mukaisesti ovat taulukossa 2.

Taulukko 2

| Nro | Mitta | Arvo (mm) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Etäisyys istumalihasten takaa polven etuosaan | 239 |
| 2 | Etäisyys istumalihasten takaa polvitaipeeseen, istuen | 201 |
| 3 | Etäisyys painopisteestä istumatasolle | 193 |
| 4 | Rinnanympärys | 474 |
| 5 | Rinnan syvyys | 113 |

Nro

Mitta

Arvo (mm)

1

Etäisyys istumalihasten takaa polven etuosaan

239

2

Etäisyys istumalihasten takaa polvitaipeeseen, istuen

201

3

Etäisyys painopisteestä istumatasolle

193

4

Rinnanympärys

474

5

Rinnan syvyys

113

Image

| Nro | Mitta | Arvo (mm) |
| --- | --- | --- |
| 7 | Pään leveys | 124 |
| 8 | Pään syvyys | 160 |
| 9 | Lantionympärys, istuen | 510 |
| 10 | Lantionympärys seisten (ei kuvassa) | 471 |
| 11 | Lantion syvyys, istuen | 125 |
| 12 | Lantion leveys, istuen | 174 |
| 14 | Etäisyys istumatasolta kyynärpäähän | 125 |
| 15 | Hartioiden leveys | 224 |
| 17 | Korkeus istumatasolta päälakeen | 495 (1) |
| 18 | Korkeus istumatasolta olkapäähän | 305 |
| 19 | Etäisyys jalkapohjasta polvitaipeeseen, istuen | 173 |
| 20 | Kehon kokonaispituus (ei kuvassa) | 820 (1) |
| 21 | Reiden korkeus, istuen | 66 |

Nro

Mitta

Arvo (mm)

7

Pään leveys

124

8

Pään syvyys

160

9

Lantionympärys, istuen

510

10

Lantionympärys seisten (ei kuvassa)

471

11

Lantion syvyys, istuen

125

12

Lantion leveys, istuen

174

14

Etäisyys istumatasolta kyynärpäähän

125

15

Hartioiden leveys

224

17

Korkeus istumatasolta päälakeen

495 (1)

18

Korkeus istumatasolta olkapäähän

305

19

Etäisyys jalkapohjasta polvitaipeeseen, istuen

173

20

Kehon kokonaispituus (ei kuvassa)

820 (1)

21

Reiden korkeus, istuen

66

4.   LIITOSTEN SÄÄTÖ

4.1.   Yleistä

4.1.1.   Jotta nukkeja käyttämällä voitaisiin saavuttaa toistettavissa olevia tuloksia, on tärkeää säätää eri liitoskohtien kitka, lannerangan kireys ja vatsaan asennetun kappaleen jäykkyys.

Kaikki osat on tarkastettava vahinkojen varalta ennen näiden ohjeiden noudattamista.

4.2.   Lanneranka

4.2.1.   Lanneranka kalibroidaan ennen sen asentamista nukkeen.

4.2.2.   Lannerangan alempi asennuslaatta kiinnitetään laitteeseen, jossa lannerangan etupuoli on alinna (kuva 2).

Image

4.2.3.   Ylempään asennuslaattaan kohdistetaan 250 N:n alaspäin suuntautuva kuorma. Tuloksena oleva siirtymä alaspäin on kirjattava 1–2 sekunnin kuluessa kuormituksen alkamisesta ja siirtymän on oltava 9–12 mm.

4.3.   Vatsaosa

4.3.1.   Vatsakappale asetetaan jäykälle kappaleelle, joka on yhtä pitkä ja leveä kuin lanneranka. Tämän kappaleen paksuuden on oltava lannerankaan nähden vähintään kaksinkertainen (kuva 3).

Image

4.3.2.   Alussa käytetään 20 N:n kuormitusta.

4.3.3.   Jatkuvana käytetään 50 N:n kuormitusta.

4.3.4.   Vatsakappaleen taipuman on oltava kahden minuutin jälkeen 12 ± 2 mm.

4.4.   Niskan säätö

4.4.1.   Koko niska, joka koostuu kumirangasta, pohjan pallonivelestä ja niskanivelestä (occipital condyle), asetetaan pystysuoraa pintaa vasten sellaiseen asentoon, että etupuoli osoittaa alaspäin (kuva 4).

Image

4.4.2.   Niskanivelen akseliin kohdistetaan pystysuuntainen 100 N:n kuorma. Niskanivelen uuden asennon tulisi osoittaa sen siirtyneen alaspäin 22 ± 2 mm.

4.5.   Niskaliitos

4.5.1.   Täydellinen niska- ja pääasennelma kiinnitetään paikalleen.

4.5.2.   Vartalo asetetaan vaakasuoralle tasolle selkä alaspäin.

4.5.3.   Pään sekä niskanivelen lävistävää pulttia ja säätöruuvia kiristetään momenttiavaimella kunnes pää jää liikkumattomaksi painovoiman vuoksi.

4.6.   Lantio

4.6.1.   Säären yläosa ilman alaosaa kiinnitetään lantioon.

4.6.2.   Säären yläosa asetetaan vaakasuoraan asentoon.

4.6.3.   Lateraaliseen akseliin kohdistuvaa kitkaa lisätään kunnes painovoima ei enää liikuta säärtä.

4.6.4.   Säären yläosa asetetaan lateraaliakselin suuntaiseen vaakasuoraan asentoon.

4.6.5.   Kardaaninivelen kitkaa lisätään kunnes painovoima ei enää liikuta säären yläosaa.

4.7.   Polvi

4.7.1.   Säären alaosa kiinnitetään sen yläosaan.

4.7.2.   Säären ylä- ja alaosa asetetaan vaakasuoraan asentoon yläosa tuettuna.

4.7.3.   Säätöruuvia kiristetään kunnes painovoima ei enää liikuta säären alaosaa.

4.8.   Olkapäät

4.8.1.   Kyynärvarsi suoristetaan ja olkavarsi asetetaan ylimpään portaittain säädettyyn asentoon.

4.8.2.   Olkapään asennon porrasmekanismi on huollettava tai uusittava, jos käsivarsi ei jää tähän asentoon.

4.9.   Kyynärpää

4.9.1.   Olkavarsi asetetaan alimpaan portaittain säädettyyn asentoon ja kyynärvarsi ylimpään portaittain säädettyyn asentoon.

4.9.2.   Kyynärpään asennon porrasmekanismi on huollettava tai uusittava, jos kyynärvarsi ei jää tähän asentoon.

5.   LAITTEET

5.1.   Yleistä

5.1.1.   Vaikka 18-kuukautista lasta kuvaavan nuken varustamisesta antureilla on annettu useita säädöksiä, vakiomuodossa se varustetaan samankokoisilla ja –painoisilla korvikkeilla.

5.1.2.   Kalibrointi- ja mittausmenetelmien on oltava kansainvälisen ISO 6487:1980 –standardin mukaiset.

5.2.   Kiihtyvyysmittarin asentaminen rintaan

5.2.1.   Kiihtyvyysmittari asennetaan rinnan onkaloon. Tämä tapahtuu takakautta.

5.3.   Vatsaosan läpäisyn osoittaminen

5.3.1.   Mahdollinen vatsaosan läpäisy on arvioitava käyttäen nopeaa valokuvausfilmiä.

---

(1)  Nuken istumalihakset, selkä ja pää pystysuoraa pintaa vasten.

---

LIITE 9

ETUTÖRMÄYSTESTI ESTETTÄ VASTAAN

1.   LAITTEET, MENETTELY JA MITTALAITTEET

1.1.   Testausalue

Testausalueen on oltava tarpeeksi suuri, jotta siihen mahtuvat kiihdytysrata, este ja testissä tarvittavat tekniset laitteet. Radan loppuosan on oltava vaakatasossa, tasainen ja sileä ainakin 5 metrin matkalla ennen estettä.

1.2.   Este

Este koostuu lujabetonikappaleesta, jonka on oltava etuosastaan vähintään 3 m leveä ja vähintään 1,5 m korkea. Esteen on oltava niin paksu, että sen painaa vähintään 70 tonnia. Etupinnan on oltava pystysuora ja kohtisuorassa kiihdytysradan akseliin nähden. Se on päällystettävä 20 ± 1 mm paksuilla hyväkuntoisilla lastulevyillä. Este on joko kiinnitettävä maahan tai asetettava niin, että sen liikkumista rajoitetaan tarvittaessa lisäpysäytyslaitteilla. On mahdollista käyttää myös estettä, jolla on erilaiset ominaisuudet mutta joka johtaa vähintään yhtä todistusvoimaisiin tuloksiin.

1.3.   Ajoneuvon käyttövoima

Törmäyshetkellä ajoneuvoon ei saa enää kohdistua minkään ohjaukseen tai liikuttamiseen käytettävän lisälaitteen vaikutusta. Sen on kohdattava este liikkumalla kohtisuoraan törmäysseinää vastaan; suurin sallittu sivusuuntainen poikkeama ajoneuvon pystysuoran keskilinjan ja törmäysseinän pystysuoran keskilinjan välillä on ± 30 cm.

1.4.   Ajoneuvon tila

1.4.1.   Testiajoneuvossa on joko oltava kaikki tavanomaiset osat ja laitteet, jotka kuuluvat sen kuormittamattomaan käyttöpainoon, tai sen on oltava tilassa, joka täyttää tämän vaatimuksen ottaen huomioon matkustajatilaan liittyvät osat ja laitteet sekä ajoneuvon käyttöpainon jakauman kokonaisuutena.

1.4.2.   Jos autoa liikuttaa ulkoinen käyttövoima, polttoainejärjestelmän kapasiteetista on täytettävä ainakin 90 prosenttia joko polttoaineella tai palamattomalla nesteellä, jonka tiheys ja viskositeetti muistuttaa läheisesti tavallisesti käytettävää polttoainetta. Kaikkien muiden järjestelmien (jarrunestesäiliöt, jäähdytin jne.) on oltava tyhjiä.

1.4.3.   Jos ajoneuvo liikkuu oman moottorinsa voimalla, polttoainesäiliön on oltava täytettynä vähintään 90-prosenttisesti. Kaikki muut nestesäiliöt on täytettävä niiden kapasiteettia vastaavasti.

1.4.4.   Valmistajan pyynnöstä testin suorittamisesta vastaava tutkimuslaitos voi sallia muiden sääntöjen mukaisesti tehdyissä testeissä (mukaan lukien testit, jotka voivat muuttaa ajoneuvon muotoa) käytetyn ajoneuvon käytön myös tämän säännön mukaisiin testeihin.

1.5.   Törmäysnopeus

Ajoneuvon nopeuden on oltava törmäyshetkellä 50 +0/-2 km/h. Jos testi on suoritettu suuremmalla törmäysnopeudella ja ajoneuvo täyttää asetetut vaatimukset, testiolosuhteet katsotaan kuitenkin hyväksyttäviksi.

1.6.   Mittalaitteet

Edellä 1.5 kohdassa tarkoitetun nopeuden mittaamiseen käytetyn laitteen tarkkuustoleranssi on 1 prosentti.

---

LIITE 10

TAKATÖRMÄYSTESTI

1.   LAITTEET, MENETTELYT JA MITTALAITTEET

1.1.   Testausalue

Testausalueen on oltava riittävän suuri, jotta sille mahtuu iskulaitteen käyttöjärjestelmä, se ei estä ajoneuvon törmäyksen jälkeistä siirtymää ja että sille mahtuvat testauslaitteet. Alueen sen osan, jossa ajoneuvon törmäys ja siirtymä tapahtuvat, on oltava vaakasuorassa. (Kaltevuuden on oltava alle 3 prosenttia miltä tahansa yhden metrin matkalta mitattuna.)

1.2.   Iskulaite

1.2.1.   Iskulaitteen on oltava terästä ja rakenteeltaan jäykkä.

1.2.2.   Iskupinnan on oltava tasainen ja vähintään 2 500 mm leveä sekä 800 mm korkea. Sen kulmat on pyöristettävä niin, että kaarevuussäteet ovat 40–50 mm. Se on vuorattava 20 ± 1 mm:n paksuisella lastulevykerroksella.

Törmäyshetkellä on täytettävä seuraavat vaatimukset:

1.2.3.1.   törmäyspinnan on oltava pystysuora ja kohtisuorassa törmäysajoneuvon pituussuuntaiseen keskilinjaan nähden;

1.2.3.2.   iskulaitteen liikesuunnan on oltava hyvin vaakasuora ja samansuuntainen kuin törmäysajoneuvon pituussuuntainen keskilinja;

1.2.3.3.   törmäyslaitteen pinnan pystysuoran keskilinjan ja törmäysajoneuvon pituussuuntaisen keskilinjan välinen suurin sallittu poikkeama sivusuunnassa on 300 mm. Lisäksi törmäyslaitteen pinnan on ulotuttava koko törmäysajoneuvon leveydelle:

1.2.3.4.   törmäyslaitteen pinnan alareunan ja maanpinnan välisen tilan on oltava 175 ± 25 mm.

1.3.   Törmäyslaitteen käyttövoima

Törmäyslaite voidaan joko kiinnittää vaunuun (liikkuva este) tai se voi olla osa heiluria.

1.4.   Erityissäännökset tapauksista, joissa käytetään liikkuvaa estettä

1.4.1.   Jos törmäyslaite on kiinnitetty vaunuun (liikkuva este) kiinnityslaitteella, vaunun on oltava jäykkä, jotta sen muoto ei törmäyksen vuoksi muutu; vaunun on törmäyshetkellä voitava liikkua vapaasti eikä se saa enää olla riippuvainen sitä liikuttavan laitteen toiminnasta.

1.4.2.   Vaunun ja törmäyslaitteen yhteenlasketun massan on oltava 1 100 ± 20 kg.

1.5.   Erityissäännökset tapauksista, joissa käytetään heiluria

1.5.1.   Iskupinnan keskiön ja heilurin kiertoakselin välimatkan on oltava vähintään 5 m.

1.5.2.   Törmäyslaitteen on riiputtava vapaasti jäykkien varsien varassa, jotka on tukevasti kiinnitetty siihen. Heiluri, joka on rakenteeltaan tällainen, ei käytännössä voi muuttaa muotoaan törmäyksen vaikutuksesta.

1.5.3.   Pysäytyslaite on kiinnitettävä heiluriin niin, että se estää törmäyslaitteen ylimääräiset iskut testattavaan ajoneuvoon.

1.5.4.   Törmäyshetkellä heilurin iskupinnan keskipisteen nopeuden on oltava 30–32 km/h.

1.5.5.   Pelkistetty massa ”mr” heilurin iskupinnan keskipisteessä määritellään kokonaismassan ”m”, iskupinnan keskipisteen ja heilurin kiertoakselin välisen etäisyyden ”a” (1) sekä painopisteen ja heilurin kiertoakselin välisen etäisyyden ”l” funktiona seuraavan kaavan mukaisesti:

mr..m.(l/a)

1.5.6.   Pelkistetyn massan ”mr” on oltava 1 100 ± 20 kg.

1.6.   Törmäyslaitteen massaa ja nopeutta koskevat yleiset määräykset

Jos testit on suoritettu suuremmalla nopeudella kuin 1.5.4. kohdassa on säädetty ja/tai suuremmalla massalla kuin 1.5.3. tai 1.5.6. kohdassa on säädetty ja ajoneuvo on täyttänyt asetetut vaatimukset, testiolosuhteet katsotaan hyväksyttäviksi.

1.7.   Ajoneuvon tila testin aikana

Testiajoneuvossa on joko oltava kaikki tavanomaiset osat ja laitteet, jotka kuuluvat sen kuormittamattomaan käyttöpainoon, tai sen on oltava tilassa, joka täyttää tämän vaatimuksen ajoneuvon koko käyttöpainon jakauman osalta.

1.8.   Koko ajoneuvo, jossa lasten turvalaite on asennettuna asennusohjeiden mukaisesti, on asetettava kovalle, tasaiselle ja suoralle pinnalle käsijarru ja vaihde vapaa-asennossa. Samalla törmäystestillä voidaan testata useampi kuin yksi lasten turvalaite.

---

(1)  Etäisyys ”a” on yhtä suuri kuin tarkasteltavana olevan synkronoidun heilurin pituus

---

LIITE 11

LISÄKIINNITYSPISTEET LUOKKAAN ”AUTOMERKKIKOHTAINEN” KUULUVIEN LASTEN TURVALAITTEIDEN KIINNITTÄMISEKSI MOOTTORIAJONEUVOIHIN

1.   Tätä liitettä sovelletaan vain lisäkiinnityspisteisiin, jotka ovat tarpeen luokkaan ”automerkkikohtainen” kuuluvien lasten turvalaitteiden kiinnittämiseksi, tai tankoihin taikka erityislaitteisiin, joita käytetään lasten turvalaitteiden kiinnittämiseen auton koriin riippumatta siitä, käytetäänkö niiden yhteydessä säännön nro 14 mukaisia kiinnityspisteitä vai ei.

2.   Lasten turvalaitteen valmistajan on määriteltävä kiinnityspisteet ja niitä koskevat tarkat tiedot on toimitettava testien suorittamisesta vastaavan teknisen laitoksen hyväksyttäväksi.

Tekniset tutkimuslaitokset voivat ottaa huomioon ajoneuvonvalmistajalta saadut tiedot.

3.   Lasten turvalaitteiden valmistajan on toimitettava tarvittavat osat, jotka kiinnitetään kiinnityspisteisiin, ja jokaista ajoneuvoa koskevat erityiset piirustukset, josta niiden tarkka sijainti käy ilmi.

4.   Lasten turvalaitteen valmistajan on ilmoitettava, vastaavatko turvalaitteen kiinnittämiseksi auton rakenteeseen tarvittavat kiinnityspisteet niitä sijainti- ja lujuusvaatimuksia, jotka on esitetty henkilöautoissa käytettävien lasten turvalaitteiden kiinnityspisteitä koskevien erityisvaatimusten käyttöönottoa suunnitteleville valtioille annetun suosituksen 3 kohdasta eteenpäin (1).

---

(1)  Ks. ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) (TRANS/WP.29/78/Rev.1) 1.13. kohta ja liite 10.

---

LIITE 12

Image

---

LIITE 13

VAKIOTURVAVYÖ

1.   Dynaamisessa testissä käytettävän suurinta sallittua pituutta koskevan vaatimuksen mukaisen turvavyön on vastattava rakenteeltaan jompaakumpaa kuvassa 1 kuvatuista määritelmistä. Nämä ovat kelautuva kolmipistevyö ja staattinen kaksipistevyö.

2.   Kelautuvassa kolmipistevyössä on seuraavat jäykät osat:

kelauslaite (R), pilarilenkki (P), kaksi kiinnityspistettä (A1 ja A2, ks. kuva 2) sekä keskiosa (C, ks. kuva 3). Kelauslaitteen on täytettävä säännön nro 16 kelausvoimaa koskevat vaatimukset. Kelauslaitteen kelan halkaisija on 33 ± 0,5 mm.

3.   Kelautuva vyö kiinnitetään liitteen 6 lisäyksissä 1 ja 4 kuvattuihin testi-istuimen kiinnityspisteisiin seuraavasti:

vyön kiinnityspiste A1 kiinnitetään vaunun kiinnityspisteeseen B0 (ulompi)

vyön kiinnityspiste A2 kiinnitetään vaunun kiinnityspisteeseen A (sisempi)

vyön pilarilenkki kiinnitetään vaunun kiinnityspisteeseen C

vyön kiinnityspiste R kiinnitetään vaunun kiinnityspisteeseen Re.

X:n arvo jäljempänä kuvassa 1 on 200 ± 5 mm. P-A1:n arvo turvalaiteluokissa ”joka autoon sopiva” ja ”automerkkikohtainen” on 2 220 ± 5 mm mitattuna hihnan keskilinjan suuntaisesti niin, että 150 ± 5 mm hihnasta on kelauslaitteen kelalla. P-A1:n arvo turvalaiteluokassa ”automerkki- ja istuinkohtainen” on vähintään 2 220 ± 5 mm mitattuna hihnan keskilinjan suuntaisesti niin, että 150 ± 5 mm hihnasta on kelauslaitteen kelalla.

4.   Vyöhihnaa koskevat vaatimukset ovat seuraavat:

| Materiaali | : | polyester spinnblack |
| --- | --- | --- |
| — leveys | : | 48 ± 2 mm, 10 000 N |
| — paksuus | : | 1,0 ± 0,2 mm |
| — venymä | : | 8± 2 %, 10 000 N |

Materiaali

:

polyester spinnblack

— leveys

:

48 ± 2 mm, 10 000 N

— paksuus

:

1,0 ± 0,2 mm

— venymä

:

8± 2 %, 10 000 N

5.   Kuvassa 1 esitetty staattinen kaksipistevyö koostuu kahdesta kuvan 2 mukaisesta vakiokiinnityslaatasta ja hihnasta, joka täyttää edellä 4 kohdassa esitetyt vaatimukset.

6.   Kaksipistevyön kiinnityslaatat kiinnitetään vaunun kiinnityspisteisiin A ja B. Y:n arvo jäljempänä kuvassa 1 on 1 300 ± 5 mm. Tämä on enimmäispituudelle asetettu vaatimus, joka koskee joka autoon sopivia kaksipistevyöllä varustettuja lasten turvalaitteita (ks. 6.1.9. kohta).

Image

Image

Image

Image

---

LIITE 14

(Ei käytössä – ks. aiemman liitteen 14 teksti liitteen 8 lisäyksestä 2)

---

LIITE 15

HUOMAUTUKSET

Huomautukset on tarkoitettu ohjeiksi testejä suorittaville teknisille laitoksille.

| 2.10.1. kohta | Pikasäätölaite voi olla myös laite, jossa on pyörivä akseli ja jousi ja joka muistuttaa manuaalisesti vapautettavaa kelauslaitetta. Säätölaite on testattava 7.2.2.5. ja 7.2.3.1.3. kohdan vaatimusten mukaisesti. |
| --- | --- |
| 2.19.2. kohta | Automerkkikohtainen turvalaite, joka on määritelty käytettäväksi sekä hattuhyllyllä varustettujen että farmarimallisten autojen takaistuimella ja jossa koko vyöasennelma on identtinen, on yksi ”tyyppi”. |
| 2.19.3. kohta | Istuimen, pehmusteiden tai törmäyssuojien mittojen ja/tai massan taikka materiaalin energiaa vaimentavien ominaisuuksien tai värin muutosten merkitys on otettava huomioon päätettäessä, onko kyseessä uusi tyyppi. |
| 2.19.4. ja 2.19.5. kohdat | Nämä kohdat eivät koske turvavöitä, jotka on hyväksytty erikseen säännön nro 16 nojalla ja jotka ovat tarpeen lasten turvalaitteen kiinnittämiseksi ajoneuvoon tai lapsen pitämiseksi paikallaan. |
| 6.1.2. kohta | Testattaessa taaksepäin suunnattuja lasten turvalaitteita niiden yläosan oikea sijainti suhteessa lasta kuvaavan nuken päähän varmistetaan asentamalla suurin nukke, jonka painoluokkaan laite on määritelty, mahdollisimman paljon taakse nojaavaan asentoon ja huolehtimalla siitä, että silmien tasolla oleva vaakasuora linja jää istuimen yläreunan alapuolelle. |
| 6.1.8. kohta | 150 mm:n vaatimus koskee myös kantolaukkuja, ellei erityislaitetta käytetä liittämään kantolaukku ja turvavyö toisiinsa. |
| 6.2.4. kohta | Olkahihnan sallittu liikkumavara rajoittuu siihen, että vakioturvavyön olkahihnan alareunan on pysyttävä nuken kyynärpäälinjan yläpuolella, vaikka nukke liikkuu ääriasennoissaan. |
| 6.2.9. kohta | Yhteisen käsityksen mukaan tämä koskee myös laitteita, joissa on kyseinen lukkolaite, vaikka niiden ryhmässä ei sellaista edellytetä. Näin ollen testiä sovelletaan laitteisiin, jotka kuuluvat yksinomaan ryhmään 2, mutta säädetyllä voimalla, eli ryhmään 1 kuuluvan nuken massa kaksinkertaisena. |
| 7.1.2.1. kohta sekä liitteet 17 ja 18 | Joko energiaa vaimentava materiaali tai lasten turvalaitteeseen integroitu materiaali voidaan testata sen toteamiseksi, täyttävätkö ne liitteiden 17 ja 18 vaatimukset, jos rakenne ei ole homogeeninen tai jos lasten turvajärjestelmien rakenne johtaa todennäköisesti vaihteleviin tuloksiin; testauksesta vastaava organisaatio määrittää mahdollisimman epäedulliset testausolosuhteet. Energiaa vaimentava materiaali voi muodostaa lasten turvajärjestelmän päällysteen kokonaan tai osittain. |
| 7.1.3. kohta | Ympärikierähdystesti tehdään käyttäen samaa asennusmenettelyä ja samoja parametrejä, jotka on määritelty dynaamista testiä varten. |
| 7.1.3.1. kohta | Laitteen pysäyttäminen ympärikierähdystestin aikana ei ole sallittu. |
| 7.1.4.2.2. kohta | Tämän kohdan sanamuoto viittaa kiihtyvyyksiin, jotka edustavat nuken selkärangan vetokuormitusta. |
| 7.1.4.3.1. kohta | Näkyvät merkit lävistyksestä merkitsevät vatsakappaleen massan lävistystä (turvalaitteen aiheuttamassa rasituksessa) mutta ei massan taipumista ilman vaakasuuntaista puristusta, joka aiheutuu esimerkiksi selkärangan tavanomaisesta taipumisesta. Ks. myös 6.2.4. kohdan tulkinta. |
| 7.2.1.5. kohta | Ensimmäisen virkkeen vaatimus täyttyy, jos nuken käsi ylettyy vyölukkoon. |
| 7.2.2.1. kohta | Tätä käytetään sen varmistamiseksi, että erikseen hyväksytyt ohjainhihnat ovat helposti kiinnitettäviä. |
| 7.2.4.1.1. kohta | Kaksi hihnaa vaaditaan. Ensimmäisen hihnan murtokuormitus mitataan. Toisen hihnan leveys mitataan, kun siihen kohdistuu 75 prosenttia mitatusta kuormituksesta. |
| 7.2.4.4. kohta | Laitteita, jotka voivat purkautua tai kiertyä auki ja jotka harjaantumaton käyttäjä saattaa helposti koota väärin, mikä voi johtaa vaaralliseen kokoonpanoon, ei saa hyväksyä. |
| 8.1.2.2. kohta | ”Istuimeen kiinnittämisellä” tarkoitetaan liitteessä 6 määrättyä testausistuinta. ”Erityislaitteet voidaan” tarkoittaa sitä, että ”erityinen” turvalaite testattaisiin tavallisesti ympärikierähtämisen varalta testausistuimeen kiinnitettynä, mutta että testaus ajoneuvon istuimella on sallittu. |
| 8.2.2.1.1. kohta | ”Tavanomaiset käyttöedellytykset huomioon ottaen” tarkoittaa, että tämä testi tulisi tehdä turvalaite kiinnitettynä testausistuimeen tai ajoneuvon istuimeen, mutta ilman nukkea.
  Nukkea käytetään vain säätölaitteen asettamiseen paikalleen. Ensin hihnat on säädettävä 8.1.3.6.3.2. tai 8.1.3.6.3.3. kohdan mukaisesti (tilanteen mukaan). Testi suoritetaan sen jälkeen, kun nukke on poistettu istuimelta. |
| 8.2.5.2.6. kohta | Tämä kohta ei koske ohjainhihnoja, jotka hyväksytään erikseen tämän säännön mukaisesti. |

2.10.1. kohta

Pikasäätölaite voi olla myös laite, jossa on pyörivä akseli ja jousi ja joka muistuttaa manuaalisesti vapautettavaa kelauslaitetta. Säätölaite on testattava 7.2.2.5. ja 7.2.3.1.3. kohdan vaatimusten mukaisesti.

2.19.2. kohta

Automerkkikohtainen turvalaite, joka on määritelty käytettäväksi sekä hattuhyllyllä varustettujen että farmarimallisten autojen takaistuimella ja jossa koko vyöasennelma on identtinen, on yksi ”tyyppi”.

2.19.3. kohta

Istuimen, pehmusteiden tai törmäyssuojien mittojen ja/tai massan taikka materiaalin energiaa vaimentavien ominaisuuksien tai värin muutosten merkitys on otettava huomioon päätettäessä, onko kyseessä uusi tyyppi.

2.19.4. ja 2.19.5. kohdat

Nämä kohdat eivät koske turvavöitä, jotka on hyväksytty erikseen säännön nro 16 nojalla ja jotka ovat tarpeen lasten turvalaitteen kiinnittämiseksi ajoneuvoon tai lapsen pitämiseksi paikallaan.

6.1.2. kohta

Testattaessa taaksepäin suunnattuja lasten turvalaitteita niiden yläosan oikea sijainti suhteessa lasta kuvaavan nuken päähän varmistetaan asentamalla suurin nukke, jonka painoluokkaan laite on määritelty, mahdollisimman paljon taakse nojaavaan asentoon ja huolehtimalla siitä, että silmien tasolla oleva vaakasuora linja jää istuimen yläreunan alapuolelle.

6.1.8. kohta

150 mm:n vaatimus koskee myös kantolaukkuja, ellei erityislaitetta käytetä liittämään kantolaukku ja turvavyö toisiinsa.

6.2.4. kohta

Olkahihnan sallittu liikkumavara rajoittuu siihen, että vakioturvavyön olkahihnan alareunan on pysyttävä nuken kyynärpäälinjan yläpuolella, vaikka nukke liikkuu ääriasennoissaan.

6.2.9. kohta

Yhteisen käsityksen mukaan tämä koskee myös laitteita, joissa on kyseinen lukkolaite, vaikka niiden ryhmässä ei sellaista edellytetä. Näin ollen testiä sovelletaan laitteisiin, jotka kuuluvat yksinomaan ryhmään 2, mutta säädetyllä voimalla, eli ryhmään 1 kuuluvan nuken massa kaksinkertaisena.

7.1.2.1. kohta sekä liitteet 17 ja 18

Joko energiaa vaimentava materiaali tai lasten turvalaitteeseen integroitu materiaali voidaan testata sen toteamiseksi, täyttävätkö ne liitteiden 17 ja 18 vaatimukset, jos rakenne ei ole homogeeninen tai jos lasten turvajärjestelmien rakenne johtaa todennäköisesti vaihteleviin tuloksiin; testauksesta vastaava organisaatio määrittää mahdollisimman epäedulliset testausolosuhteet. Energiaa vaimentava materiaali voi muodostaa lasten turvajärjestelmän päällysteen kokonaan tai osittain.

7.1.3. kohta

Ympärikierähdystesti tehdään käyttäen samaa asennusmenettelyä ja samoja parametrejä, jotka on määritelty dynaamista testiä varten.

7.1.3.1. kohta

Laitteen pysäyttäminen ympärikierähdystestin aikana ei ole sallittu.

7.1.4.2.2. kohta

Tämän kohdan sanamuoto viittaa kiihtyvyyksiin, jotka edustavat nuken selkärangan vetokuormitusta.

7.1.4.3.1. kohta

Näkyvät merkit lävistyksestä merkitsevät vatsakappaleen massan lävistystä (turvalaitteen aiheuttamassa rasituksessa) mutta ei massan taipumista ilman vaakasuuntaista puristusta, joka aiheutuu esimerkiksi selkärangan tavanomaisesta taipumisesta. Ks. myös 6.2.4. kohdan tulkinta.

7.2.1.5. kohta

Ensimmäisen virkkeen vaatimus täyttyy, jos nuken käsi ylettyy vyölukkoon.

7.2.2.1. kohta

Tätä käytetään sen varmistamiseksi, että erikseen hyväksytyt ohjainhihnat ovat helposti kiinnitettäviä.

7.2.4.1.1. kohta

Kaksi hihnaa vaaditaan. Ensimmäisen hihnan murtokuormitus mitataan. Toisen hihnan leveys mitataan, kun siihen kohdistuu 75 prosenttia mitatusta kuormituksesta.

7.2.4.4. kohta

Laitteita, jotka voivat purkautua tai kiertyä auki ja jotka harjaantumaton käyttäjä saattaa helposti koota väärin, mikä voi johtaa vaaralliseen kokoonpanoon, ei saa hyväksyä.

8.1.2.2. kohta

”Istuimeen kiinnittämisellä” tarkoitetaan liitteessä 6 määrättyä testausistuinta. ”Erityislaitteet voidaan” tarkoittaa sitä, että ”erityinen” turvalaite testattaisiin tavallisesti ympärikierähtämisen varalta testausistuimeen kiinnitettynä, mutta että testaus ajoneuvon istuimella on sallittu.

8.2.2.1.1. kohta

”Tavanomaiset käyttöedellytykset huomioon ottaen” tarkoittaa, että tämä testi tulisi tehdä turvalaite kiinnitettynä testausistuimeen tai ajoneuvon istuimeen, mutta ilman nukkea.

Nukkea käytetään vain säätölaitteen asettamiseen paikalleen. Ensin hihnat on säädettävä 8.1.3.6.3.2. tai 8.1.3.6.3.3. kohdan mukaisesti (tilanteen mukaan). Testi suoritetaan sen jälkeen, kun nukke on poistettu istuimelta.

8.2.5.2.6. kohta

Tämä kohta ei koske ohjainhihnoja, jotka hyväksytään erikseen tämän säännön mukaisesti.

---

LIITE 16

TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN VALVONTA

1.   TESTIT

Lasten turvalaitteiden vaatimustenmukaisuus on osoitettava seuraavien testien avulla:

1.1.   Törmäyksessä lukkiutuvien kelauslaitteiden lukittumiskynnyksen ja kestävyyden toteaminen

Mahdollisimman epäedulliseen suuntaan 8.2.4.3. kohdan säännösten mukaisesti sen jälkeen, kun laitteille on tehty 8.2.4.2., 8.2.4.4. ja 8.2.4.5. kohdassa määritelty kestävyystestaus 7.2.3.2.6. kohdassa vaaditulla tavalla.

1.2.   Automaattisesti lukkiutuvien kelauslaitteiden kestävyyden toteaminen

8.2.4.2. kohdan säännösten mukaisesti täydennettynä 8.2.4.4. ja 8.2.4.5. kohdassa kuvatuilla testeillä 7.2.3.1.3. kohdassa vaaditulla tavalla.

1.3.   Hihnojen lujuuden testaus altistuksen jälkeen

7.2.4.2. kohdassa kuvattua menettelyä noudattaen sen jälkeen, kun hihnat on käsitelty 8.2.5.2.1.–8.2.5.2.5. kohdan vaatimusten mukaisesti.

1.3.1.   Hihnojen lujuuden testaus kulutuksen jälkeen

7.2.4.2. kohdassa kuvattua menettelyä noudattaen sen jälkeen, kun hihnat on käsitelty 8.2.5.2.6. kohdassa kuvattujen vaatimusten mukaisesti.

1.4.   Mikrosiirtymätesti

Tämän säännön 8.2.3. kohdassa kuvatun menettelyn mukaisesti.

1.5.   Energianvaimennus

Tämän säännön 7.1.2. kohdan säännösten mukaisesti.

1.6.   Lasten turvajärjestelmiä koskevien suoritusvaatimusten täyttyminen asianmukaisten dynaamisten testien perusteella

8.1.3. kohdassa asetettujen säännösten mukaisesti, kun mahdollinen vyölukko on käsitelty ennalta 7.2.1.7. kohdan vaatimusten mukaisesti niin, että 7.1.4. kohdan (lasten turvalaitteen yleisen suorituskyvyn osalta) ja 7.2.1.8.1. kohdan (mahdollisen kuormitetun vyölukon suorituskyvyn osalta) asiaa koskevat vaatimukset täyttyvät.

1.7.   Lämpötilatesti

Tämän säännön 7.1.5. kohdan säännösten mukaisesti.

2.   TESTAUSTIHEYS JA TULOKSET

Testaustiheyden 1.1.–1.5. kohdan vaatimusten täyttymisen todentamiseksi on oltava tilastollisesti ohjattua ja satunnaista jonkin tavanomaisen laadunvalvontamenettelyn mukaisesti.

Lisäksi tapauksissa, joissa törmäyksessä lukkiutuva kelauslaite liitetään lasten turvajärjestelmään, kaikki tällaiset laitteet on tarkastettava

2.1.1.1.   joko tämän säännön 8.2.4.3.1., 8.2.4.3.2., 8.2.4.3.3. ja 8.2.4.3.4. kohdassa säädetyllä tavalla mahdollisimman epäedulliseen suuntaan 8.2.4.3.3. kohdan mukaisesti; tällöin testitulosten on täytettävä tämän säännön 7.2.3.2.1.1. and 7.2.3.2.4. kohdan vaatimukset,

2.1.1.2.   tai tämän säännön 8.2.4.3.5. kohdassa säädetyllä tavalla mahdollisimman epäedulliseen suuntaan. Kallistumisnopeus voi kuitenkin olla suurempi kuin säädetty nopeus, ellei tällä ole vaikutusta testin tuloksiin. Testitulosten on täytettävä tämän säännön 7.2.3.2.1.4. kohdan vaatimukset.

2.2.   Luokkiin ”joka autoon sopiva”, ”automerkki- ja istuinkohtainen” tai ”automerkkikohtainen” kuuluvien laitteiden osalta vähimmäistiheys dynaamisten testivaatimusten täyttymisen toteamiseksi 1.6 kohdan mukaisesti on oltava yksi 5 000 valmistettua lasten turvajärjestelmää kohti. Joka tapauksessa on aina tehtävä vähintään yksi testi jokaista neljän viikon tuotantojaksoa kohti.

Tämän säännön 7.1.4.1.4. and 7.2.1.8.1.2. kohdassa asetetut vaatimukset on täytettävä jokaisessa testissä. Lisäksi joka toisessa testissä on täytettävä 7.1.4. ja 7.2.1.8.1. kohdassa asetetut muut vaatimukset.

Vähimmäistarkastustiheydeksi sallitaan kuitenkin yksi testi vuodessa, jos vuosituotanto on enintään 1 000 lasten turvajärjestelmää.

Tässä tapauksessa 7.1.4. ja 7.2.1.8.1. kohdassa asetetut vaatimukset on täytettävä.

”Sisäänrakennettujen” ajoneuvokohtaisten laitteiden osalta noudatetaan seuraavaa testaustiheyttä:

| Lasten turvalaitteet paitsi tukityynyt: | kerran 8 viikossa |
| --- | --- |
| Tukityynyt: | kerran 12 viikossa |

Lasten turvalaitteet paitsi tukityynyt:

kerran 8 viikossa

Tukityynyt:

kerran 12 viikossa

Kaikki 7.1.4. ja 7.2.1.8.1. kohdan vaatimukset on täytettävä jokaisessa testissä. Jos kaikkien testien tulokset vuoden ajalta ovat tyydyttäviä, valmistaja voi toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella vähentää testaustiheyttä seuraavasti:

| Lasten turvalaitteet paitsi tukityynyt: | kerran 16 viikossa |
| --- | --- |
| Tukityynyt: | kerran 24 viikossa |

Lasten turvalaitteet paitsi tukityynyt:

kerran 16 viikossa

Tukityynyt:

kerran 24 viikossa

Vähimmäistarkastustiheydeksi sallitaan kuitenkin yksi testi vuodessa, jos vuosituotanto on enintään 1 000 lasten turvajärjestelmää.

2.3.1.   Lasten turvalaitteiden valmistaja voi valita tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontamenettelyksi 2.1.2.4.1. kohdassa tarkoitettujen ajoneuvokohtaisten laitteiden osalta joko 2.2. kohdan mukaiset testausistuimella suoritettavat testit tai 2.3. kohdan mukaiset ajoneuvon korissa suoritettavat testit.

Jos testausnäyte ei läpäise tiettyä sille tehtyä testiä, samojen vaatimusten mukainen lisätesti tehdään vähintään kolmelle muulle näytteelle. Jos dynaamisissa testeissä joku mainituista lisätesteistä epäonnistuu, hyväksynnän haltijan tai tämän asianmukaisesti valtuutetun edustajan on

2.4.1.   ilmoitettava tyyppihyväksynnän antaneelle toimivaltaiselle viranomaiselle, mihin toimenpiteisiin se on ryhtynyt palauttaakseen tuotannon vaatimustenmukaisuuden,

2.4.2.   lisättävä testaustiheyttä, jos sitä on alennettu 2.3. kohdan mukaisesti.

2.5.   Valmistajan on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle neljännesvuosittain valmistettujen tuotteiden määrä kutakin hyväksyntänumeroa kohti esittämällä tapa yksilöidä tuotteet, jotka vastaavat kyseistä hyväksyntänumeroa.

---

LIITE 17

ENERGIAA VAIMENTAVAN MATERIAALIN TESTAUS

1.   PÄÄNMUOTOINEN KAPPALE

1.1.   Päänmuotoinen kappale koostuu umpipuisesta puolipallosta, johon on lisätty pienempi pallomainen osa jäljempänä kuvan A mukaisesti. Päänmuotoisen kappaleen rakenteen on oltava sellainen, että se voidaan pudottaa vapaasti merkityn akselin suuntaisesti ja siihen on oltava mahdollisuus liittää kiihtyvyysmittari, joka mittaa kiihtyvyyttä putoamissuunnassa.

1.2.   Päänmuotoisen kappaleen kokonaismassan on oltava kiihtyvyysmittari mukaan lukien 2,75 ± 0,05 kg.

Image

2.   LAITTEET

Kiihtyvyys kirjataan testin aikana käyttäen laitteistoa, jonka taajuusluokka on 1 000 määriteltynä ISO 6487 –standardin uusimman version mukaisesti.

3.   MENETTELY

3.1.   Yhden tai useamman lasten turvalaitteen materiaaleista otetaan kustakin kolme näytettä.

3.2.   Näyte on kiinnitettävä tiukasti paikalleen iskualueensa ulkopinnoista ja tuettava suoraan iskukohdan alapuolelta sileälle ja jäykälle alustalle, kuten tukevalle betonijalustalle, jotta vain materiaalin rakenteen energiaa vaimentavat ominaisuudet tulevat mitatuiksi.

3.3.   Päänmuotoinen kappale nostetaan 100 -0/+5 mm:n korkeudelle näytteen yläpinnasta päänmuotoisen kappaleen alimpaan kohtaan mitattuna, ja päästetään putoamaan. Päänmuotoisen kappaleen kiihtyvyys iskun aikana kirjataan. Tämä testi toistetaan myös muille näytteille.

---

LIITE 18

MENETTELY PÄÄNISKUALUEEN MÄÄRITTÄMISEKSI SELKÄNOJALLA VARUSTETUISSA LAITTEISSA, JA SIVU-ULOKKEIDEN VÄHIMMÄISKOON MÄÄRITTÄMISEKSI TAAKSEPÄIN SUUNNATUISSA LAITTEISSA

1.   Laite asetetaan liitteessä 6 määritellylle testausistuimelle. Kallistettavat laitteet asetetaan mahdollisimman pystysuoraan asentoon. Pienin nukke asetetaan laitteeseen valmistajan ohjeiden mukaisesti. Selkänojaan merkitään piste A samalle vaakakorkeudelle kuin pienimmän nuken olkapää, 2 cm käsivarren ulkoreunan sisäpuolelle. Kaikki pisteen A kautta kulkevien vaakasuorien tasojen yläpuolelle jäävät sisäpinnat ovat erityisiä energiaa vaimentavia materiaaleja, jotka on testattava liitteen 17 mukaisesti. Tällä materiaalilla on päällystettävä selkänojan ja sivu-ulokkeiden sisäpinnat, näiden sisäkulmat (sädevyöhyke) mukaan lukien. Energiaa vaimentava materiaali voi olla lasten turvaistuimen erottamaton osa. Kantolaukkujen osalta siihen alueeseen, jolla on käytettävä liitteen 17 vaatimukset täyttäviä materiaaleja, kuuluvat kaikki alueet, jotka sijaitsevat pienemmän nuken taaemman olkapään etupuolella, kun nukke on kantolaukussa ja kantolaukku on paikallaan testauspenkillä.

2.   Taaksepäin suunnatuissa laitteissa on sivu-ulokkeet, joiden syvyys on vähintään 90 mm selkänojan pinnan keskiviivan kohdalta mitattuna. Näiden sivu-ulokkeiden on alettava pisteen A kautta kulkevalta vaakatasolta ja jatkuttava istuimen selkänojan yläreunaan saakka. Alkaen kohdasta, joka on 90 mm istuimen selkänojan alapuolella, sivu-ulokkeiden syvyys voi asteittain vähetä.

3.   Edellä 2 kohdassa oleva vaatimus sivu-ulokkeiden vähimmäiskoosta ei koske massaryhmiin II ja III ja luokkaan ”autotyyppikohtainen” kuuluvia lasten turvalaitteita, jotka on tarkoitettu käytettäväksi tämän säännön 6.1.2. kohdan mukaisesti auton tavaratilassa.

---

LIITE 19

KUVAUS SUORAAN LASTEN TURVALAITTEISIIN ASENNETTUJEN SÄÄTÖLAITTEIDEN KÄSITTELYSTÄ

Image

1.   MENETELMÄ

1.1.   Hihnasto asetetaan 8.2.7. kohdassa kuvattuun perusasentoon ja vähintään 50 mm integroidun valjasvyön hinastosta vedetään ulos tarttumalla sen vapaaseen päähän.

1.2.   Integroidun valjasvyön säädettävä osa kiinnitetään vetolaitteeseen A.

1.3.   Säätölaite aktivoidaan vetämällä vähintään 150 mm hihnastosta vedetään integroituun valjasvyöhön. Tämä muodostaa puolet liikesarjasta ja vetolaite A on nyt hihnaston äärimmäisessä vetoasennossa.

1.4.   Hihnaston vapaa pää liitetään vetolaitteeseen B.

Liikesarjaan kuuluu:

2.1.   Vetolaitteella B vedetään vähintään 150 mmm samalla, kun vetolaite A ei kohdista integroituun valjasvyöhön vetämisvoimaa.

2.2.   Säätölaitteet aktivoidaan ja vetolaite A vetää samalla, kun vetolaite B ei kohdista vetämisvoimaa hihnaston vapaaseen päähän.

2.3.   Liikkeen lopussa säätölaite vapautetaan.

2.4.   Liikesarjaa toistetaan 7.2.2.7. kohdan mukaisesti.

---

LIITE 20

TYYPILLINEN VYÖLUKON LUJUUSTESTAUSLAITE

Image

---

LIITE 21

DYNAAMINEN TÖRMÄYSTESTAUSLAITE

Image

1.   MENETELMÄ

1.1.   Vain lantiovyö

Kuormitusanturi 1 asetetaan reuna-asentoon edellä kuvatulla tavalla. Lasten turvalaite asetetaan paikalleen ja testausvyö kiristetään reuna-asennossa niin, että siihen kohdistuu 75 ± 5 N:n kuorma.

1.2.   Lantio- ja olkavyö

1.2.1.   Kuormitusanturi 1 asetetaan reuna-asentoon edellä kuvatulla tavalla. Lasten turvalaite asetetaan oikeaan asentoonsa. Jos lasten turvalaitteeseen on asennettu olkavyössä toimiva lukituslaite, kuormitusanturi 2 asetetaan sopivaan paikkaan lasten turvalaitteen taakse lukituslaitteen ja vyölukon väliin edellä kuvatulla tavalla. Jos lukituslaitetta ei ole asennettu tai lukituslaite on asennettu vyölukon yhteyteen, kuormitusanturi sijoitetaan sopivaan paikkaan pilarilenkin ja lasten turvalaitteen välille.

1.2.2.   Testausvyön lantiohihna säädetään niin, että se tuottaa kuormitusanturiin 1 vetokuormituksen 50 ± 5 N. Hihnastoon tehdään liidulla merkki kohtaan, jossa se kulkee simuloidun vyölukon läpi. Vyö pidetään tässä asennossa ja olkahihna säädetään niin, että se tuottaa kuormitusanturiin 2 vetokuormituksen 50 ± 5 N, joko lukitsemalla hihnasto lasten turvalaitteen hihnanlukitsimella tai vetämällä vyötä lähellä vakiokelauslaitetta.

1.2.3.   Hihnasto vedetään ulos kelauslaitteen kelalta ja vyön vetämisvoiman annetaan vähetä kelauslaitteen ja pilarilenkin välillä kelauslaitteen vetämisvoiman suuruiseksi. Kela lukitaan ennen dynaamista testiä. Dynaaminen törmäystesti suoritetaan.

1.2.4.   Ennen testivalmistelujen aloittamista tarkistetaan, että lasten turvalaite vastaa 6.2.1.3. kohdan vaatimuksia. Jos laitteen vetämisvoima on muuttunut kulmakertoimen muutoksen vuoksi, kokeillaan, missä asennossa laite on löysimmillään, testivalmistelut tehdään ja vetämisvoima asetetaan kireimmilleen. Lasten turvalaite asetetaan uudelleen epäedullisimpaan asentoon ilman, että aikuisen turvavyötä kiristetään uudelleen. Dynaaminen testi suoritetaan.

HUOM.

| 1. | Valmistelut tehdään sen jälkeen, kun nukke on asetettu turvalaitteeseen. |
| --- | --- |

1.

Valmistelut tehdään sen jälkeen, kun nukke on asetettu turvalaitteeseen.

| 2. | Koska vaahtomuovinen testauspehmuste painuu kokoon lasten turvalaitteen paikalleen asettamisen jälkeen, dynaaminen testi on suoritettava enintään 10 minuutin kuluttua siitä, kun testivalmistelut on mahdollista suorittaa. Jotta pehmuste voi palautua, kahden testin välillä, joissa käytetään samaa pehmustetta, on oltava 20 minuutin tauko. |
| --- | --- |

2.

Koska vaahtomuovinen testauspehmuste painuu kokoon lasten turvalaitteen paikalleen asettamisen jälkeen, dynaaminen testi on suoritettava enintään 10 minuutin kuluttua siitä, kun testivalmistelut on mahdollista suorittaa. Jotta pehmuste voi palautua, kahden testin välillä, joissa käytetään samaa pehmustetta, on oltava 20 minuutin tauko.

| 3. | Suoraan vyöhihnastoon kiinnitetyistä kuormitusantureista voidaan kytkeä pois virta, mutta ne on jätettävä dynaamisen testin ajaksi paikoilleen. Antureiden massa saa olla enintään 250 grammaa kappaleelta. Lantiovyön kuormitusanturi voidaan korvata vaihtoehtoisella kiinnityspisteeseen kytketyllä kuormitusanturilla. |
| --- | --- |

3.

Suoraan vyöhihnastoon kiinnitetyistä kuormitusantureista voidaan kytkeä pois virta, mutta ne on jätettävä dynaamisen testin ajaksi paikoilleen. Antureiden massa saa olla enintään 250 grammaa kappaleelta. Lantiovyön kuormitusanturi voidaan korvata vaihtoehtoisella kiinnityspisteeseen kytketyllä kuormitusanturilla.

| 4. | Jos laitteistoilla varustetut turvalaitteet lisäävät aikuisten turvavyön vetämiskuormitusta, testausmenetelmänä käytetään seuraavaa: Lasten turvajärjestelmä asetetaan paikalleen tässä liitteessä vaaditulla tavalla ja käytetään valmistajan ohjeiden mukaista vetämislaitetta. Jos laitetta ei voi käyttää liiallisen vetämisvoiman vuoksi, sitä ei voida pitää hyväksyttävänä laitteena. |
| --- | --- |

4.

Jos laitteistoilla varustetut turvalaitteet lisäävät aikuisten turvavyön vetämiskuormitusta, testausmenetelmänä käytetään seuraavaa: Lasten turvajärjestelmä asetetaan paikalleen tässä liitteessä vaaditulla tavalla ja käytetään valmistajan ohjeiden mukaista vetämislaitetta. Jos laitetta ei voi käyttää liiallisen vetämisvoiman vuoksi, sitä ei voida pitää hyväksyttävänä laitteena.

---

LIITE 22

VARTALON ALAOSAN KAPPALEEN TESTAUS

Image

Image

---

| 16.12.2005 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | L 330/158 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

L 330/158

---

Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 105 — Vaarallisten aineiden kuljetukseen tarkoitettujen ajoneuvojen hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset kyseisten ajoneuvojen erityisten rakenteiden osalta (1)

1.   SOVELTAMISALA

Tämän säännön määräyksiä sovelletaan sellaisten perusajoneuvojen rakenteisiin, jotka kuuluvat luokan N moottoriajoneuvoihin, ja niiden perävaunuihin, jotka kuuluvat luokkaan O2, O3 ja O4 (2), ja jotka on tarkoitettu vaarallisten aineiden kuljetukseen ja mainitaan vaarallisten tavaroiden kansainvälisistä tiekuljetuksista tehdyn eurooppalaisen sopimuksen (ADR-sopimuksen) liitteessä B olevassa 9.1.2 kohdassa.

2.   MÄÄRITELMÄT

Tässä säännössä käytetään seuraavia määritelmiä:

2.1.   ”perusajoneuvolla” (jäljempänä ”ajoneuvo”) tarkoitetaan alusta-ohjaamorakenteista ajoneuvoa, puoliperävaunun tai perävaunualustan tai itsekantavalla korilla varustetun perävaunun vetoautoa.

2.2.   ”ajoneuvotyypillä” tarkoitetaan ajoneuvoja, jotka eivät olennaisesti eroa toisistaan tässä säännössä täsmennettyjen rakenteiden osalta.

3.   HYVÄKSYNTÄÄ KOSKEVA HAKEMUS

3.1.   Ajoneuvon valmistajan tai hänen asianmukaisesti valtuutetun edustajansa on haettava ajoneuvolle tyyppihyväksyntää ajoneuvon rakenteen osalta.

Hakemuksen mukana on oltava jäljempänä mainitut asiakirjat kolmena kappaleena ja seuraavat tiedot:

3.2.1.   yksityiskohtainen kuvaus ajoneuvotyypin rakenteesta, moottorista (dieselmoottori, ottomoottori), mitoista, valmistusmenetelmästä ja käytetyistä materiaaleista

3.2.2.   ajoneuvomalli yhdenmukaisesti ADR-sopimuksen kohdan 9.1.1.2 kanssa (EX/II-, EX/III-, AT-, FL-, OX-ajoneuvo)

3.2.3.   piirustus ajoneuvosta

3.2.4.   koko ajoneuvon teknisesti sallittu enimmäismassa (kg).

3.3.   Hyväksyntätestit suorittavaan tekniseen tutkimuslaitokseen on toimitettava hyväksyttävää ajoneuvotyyppiä edustava ajoneuvo.

4.   HYVÄKSYNTÄ

4.1.   Jos tämän säännön mukaisesti hyväksyttäväksi toimitettu ajoneuvo on jäljempänä olevan 5 luvun vaatimusten mukainen, kyseiselle ajoneuvolle myönnetään hyväksyntä.

4.2.   Kullekin hyväksytylle tyypille on annettava hyväksyntänumero. Sen kaksi ensimmäistä numeroa (tällä hetkellä 02, joka vastaa tämän säännön muutossarjaa 02) ilmoittavat muutossarjalle annetun järjestysnumeron, joka vastaa uusimpia määräyksiin tehtyjä tärkeitä teknisiä muutoksia hyväksynnän myöntämispäivänä. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle ajoneuvotyypille kohdan 2.2 tarkoittamassa mielessä.

4.3.   Tämän säännön mukaisen ajoneuvotyypin hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta on ilmoitettava tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 olevan mallin mukaisella lomakkeella.

Jokaiseen tämän säännön mukaisesti hyväksytyn ajoneuvotyypin mukaiseen ajoneuvoon on kiinnitettävä hyväksyntälomakkeessa määritettyyn näkyvään ja helppopääsyiseen paikkaan kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu

4.4.1.   E-kirjaimesta ja hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumerosta, jotka ovat ympyrän sisällä (3)

4.4.2.   tämän säännön numerosta, jota seuraa R-kirjain, viiva ja hyväksyntänumero, jotka sijaitsevat kohdassa 4.4.1. tarkoitetun ympyrän oikealla puolella

4.4.3.   muusta tunnuksesta, joka on muu kuin hyväksyntänumero ja sisältää merkin, josta ilmenee ajoneuvoluokka ADR-sopimuksen kohdan 9.1.1.2 mukaisesti.

4.5.   Jos ajoneuvo on sellaisen ajoneuvotyypin mukainen, joka on hyväksytty sopimuksen liitteenä olevan yhden tai useamman muun säännön perusteella tämän säännön mukaisesti hyväksynnän myöntäneessä maassa, kohdassa 4.4.1 määrättyä tunnusta ei tarvitse toistaa. Tällöin sääntöjen ja hyväksyntien numerot sekä kaikkien niiden sääntöjen mukaiset muut merkit, joiden perusteella hyväksyntä on myönnetty tämän säännön mukaisesti hyväksynnän myöntäneessä maassa, on sijoitettava pystysarakkeisiin kohdassa 4.4.1 määrätyn tunnuksen oikealle puolelle.

4.6.   Hyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvästi kiinnitetty.

4.7.   Hyväksyntämerkki on sijoitettava valmistajan kiinnittämään ajoneuvon tyyppikilpeen tai sen lähelle.

4.8.   Tämän säännön liite 2 sisältää esimerkkejä hyväksyntämerkkien järjestelyistä.

5.   TEKNISET MÄÄRÄYKSET

Ajoneuvojen on mallikohtaisesti noudatettava jäljempänä annettuja määräyksiä kääntöpuolella olevan taulukon ohjeiden mukaisesti (4).

5.1.1.   SÄHKÖLAITTEET

5.1.1.1.   Yleiset määräykset

Sähköistyksen kokonaisuudessaan on täytettävä jäljempänä mainitut määräykset kohdan 5.1 taulukon mukaisesti.

5.1.1.2.   Johtimet

5.1.1.2.1.   Johtimien koon on oltava riittävän suuri ylikuumenemisen välttämiseksi. Johtimien on oltava riittävästi eristettyjä. Kaikki virtapiirit on suojattava sulakkeilla tai automaattisilla katkaisimilla seuraavia piirejä lukuun ottamatta:

| — | akulta moottorin kylmäkäynnistys- ja pysäytysjärjestelmille |
| --- | --- |

—

akulta moottorin kylmäkäynnistys- ja pysäytysjärjestelmille

| — | akulta laturille |
| --- | --- |

—

akulta laturille

| — | laturilta sulake- tai katkaisinkotelolle |
| --- | --- |

—

laturilta sulake- tai katkaisinkotelolle

| — | akulta käynnistysmoottorille |
| --- | --- |

—

akulta käynnistysmoottorille

| — | akulta hidastimen tehonohjauskotelolle, jos tämä järjestelmä on sähköinen tai sähkömagneettinen |
| --- | --- |

—

akulta hidastimen tehonohjauskotelolle, jos tämä järjestelmä on sähköinen tai sähkömagneettinen

| — | akulta teliakselin nostoon tarkoitetulle sähköiselle nostolaitteelle. |
| --- | --- |

—

akulta teliakselin nostoon tarkoitetulle sähköiselle nostolaitteelle.

Yllä olevien suojaamattomien virtapiirien johtimien on oltava mahdollisimman lyhyitä.

| | Ajoneuvomalli(ADR-sopimuksen kohta 9.1) |
| --- | --- |
| Tekniset määräykset | EX/II | EX/III | AT | FL | OX |
| | Sähkölaitteet |
| 5.1.1.2. | Johtimet | | X | X | X | X |
| 5.1.1.3. | Akun päävirtakatkaisin | | X | | X | |
| 5.1.1.3.1 | | | X | | X | |
| 5.1.1.3.2 | | | X | | X | |
| 5.1.1.3.3 | | | | | X | |
| 5.1.1.3.4 | | | X | | X | |
| 5.1.1.4. | Akut | X | X | | X | |
| 5.1.1.5. | Pysyvästi jännitteiset virtapiirit | | X | | X | |
| 5.1.1.5.1 | | | | | X | |
| 5.1.1.5.2 | | | X | | | |
| 5.1.1.6 | Ohjaamon takana sijaitsevat sähköasennukset | | X | | X | |
| 5.1.2. | Palovaaran ehkäisy |
| 5.1.2.2. | Ajoneuvon ohjaamo |
| 5.1.2.2.1. | | X | X | | | |
| 5.1.2.2.2. | | | | | | X |
| 5.1.2.3. | Polttoainesäiliöt | X | X | | X | X |
| 5.1.2.4. | Moottori | X | X | | X | X |
| 5.1.2.5. | Pakokaasujärjestelmä | X | X | | X | |
| 5.1.2.6. | Hidastin | | X | X | X | X |
| 5.1.2.7. | Polttoon perustuvat lämmityslaitteet |
| 5.1.2.7.1 2 et 5 | | X | X | X | X | X |
| 5.1.2.7.3 et 4 | | | | | X | |
| 5.1.2.7.6 | | X | X | | | |
| 5.1.3. | Jarrulaitteet |
| 5.1.3.1. | Jarrulaitteet | | X | X | X | X |
| 5.1.3.2. | Jarrulaitteet | X | | | | |
| 5.1.4. | Nopeudenrajoitin | X | X | X | X | X |
| 5.1.5. | Perävaunun kytkentä | X | X | | | |

Ajoneuvomalli(ADR-sopimuksen kohta 9.1)

Tekniset määräykset

EX/II

EX/III

AT

FL

OX

Sähkölaitteet

5.1.1.2.

Johtimet

X

X

X

X

5.1.1.3.

Akun päävirtakatkaisin

X

X

5.1.1.3.1

X

X

5.1.1.3.2

X

X

5.1.1.3.3

X

5.1.1.3.4

X

X

5.1.1.4.

Akut

X

X

X

5.1.1.5.

Pysyvästi jännitteiset virtapiirit

X

X

5.1.1.5.1

X

5.1.1.5.2

X

5.1.1.6

Ohjaamon takana sijaitsevat sähköasennukset

X

X

5.1.2.

Palovaaran ehkäisy

5.1.2.2.

Ajoneuvon ohjaamo

5.1.2.2.1.

X

X

5.1.2.2.2.

X

5.1.2.3.

Polttoainesäiliöt

X

X

X

X

5.1.2.4.

Moottori

X

X

X

X

5.1.2.5.

Pakokaasujärjestelmä

X

X

X

5.1.2.6.

Hidastin

X

X

X

X

5.1.2.7.

Polttoon perustuvat lämmityslaitteet

5.1.2.7.1 2 et 5

X

X

X

X

X

5.1.2.7.3 et 4

X

5.1.2.7.6

X

X

5.1.3.

Jarrulaitteet

5.1.3.1.

Jarrulaitteet

X

X

X

X

5.1.3.2.

Jarrulaitteet

X

5.1.4.

Nopeudenrajoitin

X

X

X

X

X

5.1.5.

Perävaunun kytkentä

X

X

5.1.1.2.2.   Kaapelit on kiinnitettävä lujasti ja sijoitettava siten, että johtimet on riittävästi suojattu mekaanisia ja lämpöjännityksiä vastaan.

5.1.1.3.   Akun päävirtakatkaisin

5.1.1.3.1.   Sähköisten piirien katkaisin on sijoitettava mahdollisimman lähelle akkua.

5.1.1.3.2.   Virran katkaisuun ja yhdistämiseen tarkoitettu katkaisin on asennettava ohjaamoon. Sen on oltava helposti kuljettajan ulottuvilla ja selvästi merkitty. Katkaisimen on oltava suojattu tahattomalta käytöltä joko suojakannella tai käyttämällä kahta liikettä vaativaa laitetta tai muilla sopivilla tavoilla. Lisäkatkaisimia saa asentaa edellyttäen, että ne ovat selvästi merkittyjä ja suojattu tahattomalta käytöltä.

5.1.1.3.3.   Katkaisimessa on oltava kotelo, jonka suojausluokka on IP65 standardin IEC529 mukaisesti.

5.1.1.3.4.   Katkaisimella olevien kaapeliliitosten suojausluokan on oltava IP54. Tätä ei kuitenkaan sovelleta, jos nämä liitokset ovat suljetussa tilassa, jollaisena pidetään akkulaatikkoa. Tässä tapauksessa riittää liitosten eristäminen oikosulkua vastaan esimerkiksi kumisuojauksella.

5.1.1.4.   Akut

Akun navat on sähköisesti eristettävä tai suojattava eristävällä akkulaatikon kannella. Jollei akkuja ole sijoitettu moottoritilaan, on ne sijoitettava tuuletettuun koteloon.

5.1.1.5.   Pysyvästi jännitteiset virtapiirit

5.1.1.5.1.   Sähköasennusten osien, mukaan lukien johdot, joiden on pysyttävä jännitteellisinä akun päävirtakatkaisimen ollessa avoinna, on sovelluttava käytettäviksi vaarallisilla alueilla. Näiden laitteiden on täytettävä standardin IEC 60079 (5) osien 0 ja 14 yleiset vaatimukset ja soveltuvin osin standardin IEC 60079 osien 1, 2, 5, 6, 7, 11, 15 tai 18 (6) lisävaatimukset.

Sovellettaessa standardin IEC 60079 osaa 14 (6), on käytettävä seuraavaa luokitusta:

Pysyvästi jännitteisten sähkölaitteiden, mukaan lukien johdot, jotka eivät ole kohtien 5.1.1.3 ja 5.1.1.4 määräysten alaisia, on täytettävä luokan 1 vaatimukset sähkölaitteille yleisesti tai luokan 2 vaatimukset ohjaamoon sijoitetuille sähkölaitteille. Räjähdysryhmän IIC, lämpötilaluokan T6 vaatimusten on täytyttävä.

Kuitenkin pysyvästi jännitteisten sähkölaitteiden lämpötilaluokituksen on oltava vähintään lämpötilaluokka T4, jos ne on asennettu ympäristöön, jossa ilman sähköä toimivien laitteiden lämpötila aiheuttaa lämpötilaluokan T6 raja-arvojen ylittymisen.

5.1.1.5.2.   Sähkölaitteiden akun päävirtakatkaisimen ohitusliitokset, joiden on pysyttävä jännitteellisinä akun päävirtakatkaisimen ollessa avoinna, on suojattava ylikuumenemiselta tarkoituksenmukaisella tavalla, kuten sulakkeella, virtapiirin katkaisimella tai turvalaitteella (virtarajoittimella).

5.1.1.6.   Ohjaamon takana sijaitsevia sähköasennuksia koskevat määräykset

Kaikki asennukset on suunniteltava, rakennettava ja suojattava siten, etteivät ne voi aiheuttaa mitään kipinää tai oikosulkua tavallisissa ajoneuvon käyttöolosuhteissa ja että nämä riskit voidaan saattaa mahdollisimman vähäisiksi iskun tai muodonmuutoksen tapahtuessa. Erityisesti:

5.1.1.6.1.   Johtimet

Kuljettajan ohjaamon takaosaan sijoitetut johtimet on suojattava iskua, kulutusta ja leikkautumista vastaan ajoneuvon tavallisen käytön aikana. Esimerkkejä soveltuvista suojauksista on annettu jäljempänä kuvissa 1, 2, 3 ja 4. Lukkiutumisenestolaitteiden anturikaapeleita ei kuitenkaan tarvitse lisäsuojata.

5.1.1.6.2.   Valot

Kierrekantaisia polttimoita ei saa käyttää.

5.1.1.6.3.   Sähköinen nostolaite

Teliakseliston sähköinen nostolaite on sijoitettava alustan sivupalkkien ulkopuolelle tiiviiseen koteloon.

5.1.2.   PALOVAARAN EHKÄISY

5.1.2.1.   Yleiset määräykset

Jäljempänä mainittuja teknisiä määräyksiä sovelletaan kohdan 5.1 taulukon mukaisesti.

KUVAN

Image

Image

Image

Image

5.1.2.2.   Ajoneuvon ohjaamo

5.1.2.2.1.   Ohjaamon rakenteissa saa käyttää vain materiaalia, joka ei ole helposti syttyvää. Tämä määräys katsotaan täytetyksi, jos standardissa ISO3795:1989 määritellyn menettelyn mukaisesti seuraavista ohjaamon osista otettujen näytteiden palonopeus ei ylitä 100mm/min: istuinpehmusteet, selkänojat, turvavyöt, kattoverhoilu, kattoluukut, käsituet, kaikki verhoilupaneelit, mukaan lukien ovi-, etu-, taka- ja sivupaneelit, lokerot, niskatuet, lattiapäällysteet, häikäisysuojat, verhot, muut valosuojat, pyöräkoteloiden suojat, moottoritilan suojat, pehmustesuojat ja mitkä tahansa muut sisustusmateriaalit, mukaan lukien pehmusteet ja kolariturvallisuuteen liittyvät rakenteet, jotka on suunniteltu vaimentamaan kolaritapauksissa sisällä olijoiden törmäysenergiaa.

5.1.2.2.2.   Ellei ohjaamoa ole tehty materiaaleista, jotka eivät ole helposti syttyviä, on metallista tai muusta sopivasta materiaalista valmistettu säiliön levyinen suojalevy asennettava ohjaamon taakse. Ohjaamon takana tai suojalevyssä olevan minkä tahansa ikkunan on oltava ilmatiiviisti suljettu ja valmistettu tulenkestävästä turvalasista ja varustettu tulenkestävillä kehyksillä. Säiliön ja ohjaamon tai suojalevyn välin on lisäksi oltava vähintään 15 cm.

5.1.2.3.   Polttoainesäiliöt

Ajoneuvon moottorin polttoainesäiliöiden on täytettävä seuraavat vaatimukset:

5.1.2.3.1.   Vuodon tapahtuessa on polttoaineen valuttava maahan joutumatta kosketuksiin ajoneuvon tai kuorman kuumien osien kanssa.

5.1.2.3.2.   Bensiiniä sisältävät polttoainesäiliöt on varustettava tehokkaalla liekkisuojalla varustetulla täyttöaukolla tai sululla, jolla aukko voidaan pitää ilmatiiviisti suljettuna.

5.1.2.4.   Moottori

Ajoneuvon moottorin on oltava siten varustettu ja sijoitettu, että kuormalle ei aiheudu mitään lämmöstä tai kipinöistä syntyvää vaaraa. EX/II- ja EX/III-ajoneuvoissa moottorin on oltava rakenteeltaan puristussytytteinen.

5.1.2.5.   Pakokaasujärjestelmä

Pakokaasujärjestelmä ja pakoputket on suunnattava ja suojattava siten, että kuormalle ei aiheudu mitään lämmöstä tai kipinöistä syntyvää vaaraa. Suoraan polttoainesäiliön (dieselöljy) alapuolelle sijoitettujen pakokaasujärjestelmän osien on oltava vähintään 100 mm etäisyydellä polttoainesäiliöstä, tai ne on suojattava lämpökilvellä.

5.1.2.6.   Hidastin

Ohjaamon takaseinän taakse sijoitetulla, korkeita lämpötiloja aiheuttavalla hidastimella varustettujen ajoneuvojen on oltava varustettu lämpökilvellä, joka on lujasti kiinnitetty ja sijoitettu tämän järjestelmän ja säiliön tai kuorman väliin siten, että vältetään säiliön seinämän tai kuorman paikallinenkin lämpeneminen. Lämpökilven on lisäksi suojattava jarrujärjestelmää tahattomaltakin kuorman valumalta tai vuodolta. Esimerkiksi kaksikerroksisen kilven antamaa suojaa on pidettävä tyydyttävänä.

5.1.2.7.   Polttoon perustuvat lämmityslaitteet

5.1.2.7.1.   (Varattu)

5.1.2.7.2.   Polttoon perustuvien lämmityslaitteiden ja niiden pakokaasujen kulkuteiden on oltava siten suunniteltuja, sijoitettuja, suojattuja tai peitettyjä, että ne eivät aiheuta vaaraa kuorman liiallisesta kuumenemisesta tai syttymisestä. Tämän vaatimuksen katsotaan täyttyvän, jos polttoainesäiliö ja laitteen pakokaasujärjestelmä vastaavat määräyksiä, jotka on annettu ajoneuvojen polttoainesäiliöille kohdassa 5.1.2.3 ja pakokaasujärjestelmille kohdassa 5.1.2.5.

5.1.2.7.3.   Polttoon perustuvan lämmityslaitteen toiminta on voitava katkaista ainakin seuraavilla menetelmillä:

| a) | tarkoituksellisesti käsikatkaisimella ohjaamosta |
| --- | --- |

a)

tarkoituksellisesti käsikatkaisimella ohjaamosta

| b) | jos ajoneuvon moottorin sammuu, kuljettaja voi manuaalisesti käynnistää lämmityslaitteen uudelleen |
| --- | --- |

b)

jos ajoneuvon moottorin sammuu, kuljettaja voi manuaalisesti käynnistää lämmityslaitteen uudelleen

| c) | käynnistettäessä moottoriajoneuvon syöttöpumppu vaarallisen aineen pumppausta varten. |
| --- | --- |

c)

käynnistettäessä moottoriajoneuvon syöttöpumppu vaarallisen aineen pumppausta varten.

5.1.2.7.4.   Jälkikäynti sallitaan sen jälkeen, kun polttoon perustuvasta lämmityslaitteesta on katkaistu virta. Kohdan 5.1.2.7.3 alakohdan b) ja c) menetelmissä polttoilman tulo on katkaistava sopivalla tavalla jälkikäynnin kestettyä enintään 40 sekuntia.

Vain sellaisia polttoon perustuvia lämmityslaitteita saa käyttää, joille voidaan taata, että lämmönvaihdin kestää 40 sekuntiin rajatun jälkikäynnin laitteen koko normaalin käyttöiän ajan.

5.1.2.7.5.   Polttoon perustuva lämmityslaite on kytkettävä päälle manuaalisesti. Ohjelmointilaitteet ovat kiellettyjä.

5.1.2.7.6.   Kaasumaista polttoainetta käyttävät polttoon perustuvat lämmityslaitteet ovat kiellettyjä.

5.1.3.   JARRULAITTEET

Ajoneuvojen, joihin sovelletaan ADR-sopimuksen reunanumeroa 10 221, on noudatettava kaikkia säännön nro 13 ja liitteen 5 määräyksiä, sellaisina kuin ne ovat muutettuina, niissä annettujen soveltamispäivien mukaisesti.

5.1.3.1.   EX/III-, AT-, FL- ja OX-ajoneuvoluokan ajoneuvojen on noudatettava kaikkia säännön nro 13 ja liitteen 5 asianmukaisia määräyksiä.

5.1.3.2.   EX/II-ajoneuvoluokan ajoneuvojen on noudatettava kaikkia säännön nro 13 asianmukaisia määräyksiä. Sen sijaan liitteen 5 määräyksiä ei sovelleta.

5.1.4.   NOPEUDENRAJOITIN

Moottoriajoneuvot (kuorma-autot ja puoliperävaunujen vetoautot), joiden suurin sallittu kokonaismassa on yli 12 tonnia, on varustettava ECE-säännön nro 89 teknisten määräysten mukaisella nopeudenrajoittimella. Nopeudenrajoitin on säädettävä siten, että nopeus on enintään 90 km/h ottaen huomion laitteelle sallittu mittaustoleranssi.

5.1.5.   PERÄVAUNUJEN VETOLAITTEET

Perävaunujen vetolaitteiden on vastattava ECE-säännön nro 55 teknisiä vaatimuksia (muutoksineen) niissä annettujen voimaantulopäivämäärien mukaisesti.

6.   AJONEUVOTYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN

Ajoneuvotyyppiin mahdollisesti tehtävistä muutoksista on ilmoitettava sille hallinnolliselle yksikölle, joka on hyväksynyt kyseisen ajoneuvotyypin. Hallinnollinen yksikkö voi tämän jälkeen

6.1.1.   katsoa, ettei tehdyillä muutoksilla todennäköisesti ole havaittavaa kielteistä vaikutusta ja että ajoneuvo joka tapauksessa edelleen täyttää vaatimukset, tai

6.1.2.   vaatia uuden testausselosteen testien suorittamisesta vastaavalta tekniseltä tutkimuslaitokselta.

6.2.   Hyväksynnän vahvistus tai epääminen, jossa on mukana tiedot muutoksista, annetaan tiedoksi kohdan 4.3 mukaisella menettelyllä tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille.

6.3.   Hyväksynnän laajentamisen myöntäneen toimivaltaisen viranomaisen on annettava sarjanumero kullekin tällaisen laajentamisen osalta laaditulle ilmoituslomakkeelle ja ilmoitettava asiasta muille sopimuspuolille liitteessä 1 olevan mallin mukaisella lomakkeella.

7.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

Tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontamenettelyjen on oltava sopimuksen lisäyksen 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) mukaisia seuraavien vaatimusten osalta:

7.1.   kaikki tämän säännön mukaisesti hyväksyttävät ajoneuvot on valmistettava siten, että ne vastaavat tyyppiä, joka on hyväksytty edellä kohdassa 5 määritellyt vaatimukset täyttävänä

7.2.   tyyppihyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen saa milloin tahansa tarkastaa kussakin tuotantoyksikössä sovellettavat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät; tarkastukset on tavanomaisesti suoritettava kerran kahdessa vuodessa.

8.   TUOTANNON SÄÄNTÖJENVASTAISUUDESTA AIHEUTUVAT SEURAAMUKSET

8.1.   Ajoneuvotyypille tämän säännön nojalla myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos edellä olevan 7 kohdan vaatimukset eivät täyty.

8.2.   Jos tätä sääntöä soveltava vuoden 1958 sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on ilmoitettava siitä välittömästi muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

9.   TUOTANNON LOPULLINEN LOPETTAMINEN

Jos hyväksyntätodistuksen haltija lopettaa lopullisesti tämän säännön mukaisesti hyväksytyn ajoneuvotyypin tuotannon, hänen on ilmoitettava siitä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Saatuaan asiaa käsittelevän ilmoituksen kyseinen viranomainen ilmoittaa asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

10.   SIIRTYMÄMÄÄRÄYKSET

10.1.   Muutossarjan 02 virallisesta voimaantulopäivästä lähtien yksikään tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli ei saa kieltäytyä myöntämästä EY-tyyppihyväksyntää tämän säännön mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 02.

10.2.   Tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolien on myönnettävä 31. joulukuuta 2002 saakka EY-tyyppihyväksyntiä ajoneuvotyypeille, jotka noudattavat tämän säännön määräyksiä, sellaisena kuin se on muutettuna aiemmilla muutossarjoilla.

10.3.   Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet saavat myöntää 1. tammikuuta 2003 lähtien EY-tyyppihyväksyntiä ja hyväksynnän laajentamisia vain, jos hyväksyttäväksi tarkoitettu ajoneuvotyyppi noudattaa tämän säännön määräyksiä, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 02.

10.4.   Yksikään tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli ei saa kieltäytyä myöntämästä kansallista hyväksyntää ajoneuvotyypille, jolle on myönnetty hyväksyntä tämän säännön muutossarjan 02 nojalla.

10.5.   Yksikään tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli ei saa kieltäytyä myöntämästä 31. joulukuuta 2002 saakka kansallista hyväksyntää ajoneuvotyypille, jolle on myönnetty hyväksyntä tämän säännön aiempien muutossarjojen nojalla.

10.6.   Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet voivat 1. tammikuuta 2003 lähtien kieltäytyä myöntämästä kansallista hyväksyntää (käyttöönotto ensimmäistä kertaa) ajoneuvolle, joka ei noudata tämän säännön muutossarjan 02 määräyksiä.

11.   HYVÄKSYNTÄTESTAUKSESTA VASTAAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN JA HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET

Tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolten on ilmoitettava Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestauksesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten ja niiden hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnän ja joille on lähetettävä ilmoitukset muissa maissa annetusta hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta.

---

(1)  Sopimuksen aikaisempi nimi:

Muutossarja 01 — voimaantulopäivä: 13. tammikuuta 2000.

Muutossarja 02 — voimaantulopäivä: 5. joulukuuta 2001.

Oikaisu nro 1 muutossarjaan 02 — voimaantulopäivä: 13. maaliskuuta 2002.

Oikaisu nro 2 muutossarjaan 02 — voimaantulopäivä: 13. marraskuuta 2002.

Oikaisu nro 3 muutossarjaan 02 — voimaantulopäivä: 12. maaliskuuta 2003.

(2)  Siten kuin ne on määritelty ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteessä 7 (asiakirja TRANS/WP.29/78//Rev.1/Amend.2).

(3)  1 Saksa, 2 Ranska, 3 Italia, 4 Alankomaat, 5 Ruotsi, 6 Belgia, 7 Unkari, 8 Tšekki, 9 Espanja, 10 Jugoslavia, 11 Yhdistynyt kuningaskunta, 12 Itävalta, 13 Luxemburg, 14 Sveitsi, 15 (vapaa), 16 Norja, 17 Suomi, 18 Tanska, 19 Romania, 20 Puola, 21 Portugali, 22 Venäjän federaatio, 23 Kreikka, 24 Irlanti, 25 Kroatia, 26 Slovenia, 27 Slovakia, 28 Valko-Venäjä, 29 Viro, 30 (vapaa), 31 Bosnia ja Hertsegovina, 32 Latvia, 33 (vapaa), 34 Bulgaria, 35–36 (vapaa), 37 Turkki, 38–39 (vapaa), 40 entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia, 41 (vapaa), 42 Euroopan yhteisö (sen jäsenvaltiot myöntävät hyväksyntöjä vastaavien ECE-tunnustensa avulla), 43 Japani, 44 (vapaa), 45 Australia ja 46 Ukraina. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat pyörillä varustettujen ajoneuvojen sekä varusteiden ja osien, joita voidaan asentaa pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja/tai käyttää niissä, teknisten vaatimusten yhdenmukaistamista ja näiden vaatimusten perusteella myönnettyjen hyväksymisien vastavuoroisen tunnustamisen ehtoja koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen. Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetut numerot sopimuspuolille.

(4)  Tässä säännössä katsotaan muihin ECE-sääntöihin tehtyjen viittausten viittaavan myös kaikkiin muihin kansainvälisiin määräyksiin, joiden tekniset vaatimukset ovat samat kuin vastaavassa ECE-säännössä. Vastaavien ECE-sääntöjen tiettyihin kohtiin tehdyt viittaukset tulkitaan tämän mukaisesti.

(5)  Standardin IEC 60079 osan 14 vaatimukset eivät ole ensisijaisia tämän säännön määräyksiin nähden.

(6)  Vaihtoehtoisesti saa käyttää standardin EN50014 yleisiä vaatimuksia ja standardien EN50015, 50016, 50017, 50018, 50019, 50020, 50021 tai 50028 lisävaatimuksia.

---

LIITE I

ILMOITUS

(enimmäiskoko A4 (210 × 297 mm))

Image

---

LIITE II

ESIMERKKEJÄ HYVÄKSYNTÄMERKEISTÄ

Image

Edellä esitetty ajoneuvoon kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen vaarallisten aineiden kuljetukseen tarkoitettu ajoneuvotyyppi on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 105 mukaisesti hyväksyntänumerolla 022492 ja että sille on annettu EX/II-merkintä (ADR-sopimuksen reunanumeron 220301 (2) mukaisesti). Hyväksyntänumeron kaksi ensimmäistä merkkiä osoittavat, että hyväksyntä on myönnetty säännön nro 105 määräysten mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 02.

Image

Edellä esitetty ajoneuvoon kiinnitetty hyväksyntämerkki kertoo, että kyseinen ajoneuvotyyppi on hyväksytty Alankomaissa (E4) sääntöjen 105 ja 13 (1) nojalla. Hyväksyntänumeroiden kahdesta ensimmäisestä merkistä ilmenee, että vastaavien hyväksyntien myöntämispäivänä sääntö nro 105 sisälsi muutossarjan 02 ja sääntö nro 13 muutossarjan 09.

---

(1)  Jälkimmäinen sääntö on ainoastaan esimerkki.

---

| 16.12.2005 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | L 330/169 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

L 330/169

---

Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 112 — Epäsymmetrisen lähivalon tai kaukovalon aikaansaavien, hehkulampuilla varustettujen moottoriajoneuvojen ajovalaisimien tyyppihyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset (1)

A.   HALLINNOLLISET SÄÄNNÖKSET

0.   SOVELTAMISALA (2)

Tätä sääntöä sovelletaan epäsymmetrisen lähivalon ja/tai kaukovalon aikaansaaviin moottoriajoneuvon ajovalaisimiin, jotka saattavat sisältää lasi- tai muovimateriaalista valmistettuja linssejä ja jotka on varustettu vaihdettavilla hehkulampuilla.

1.   MÄÄRITELMÄT

Tässä säännössä

1.1.   ”linssillä” tarkoitetaan ajovalaisimen (ajovalaisinyksikön) uloimmaista osaa, joka lähettää valoa valaisevan pinnan kautta,

1.2.   ”päällysteellä” tarkoitetaan tuotetta tai tuotteita, jo(t)ka asetetaan yhtenä tai useampana kerroksena linssin ulkopinnalle,

”erityyppisillä” ajovalaisimilla tarkoitetaan ajovalaisimia, jotka eroavat toisistaan seuraavien olennaisten seikkojen osalta:

1.3.1.   kauppanimi tai tavaramerkki

1.3.2.   optisen järjestelmän ominaisuudet

1.3.3.   sellaiset valaisimeen sisältyvät tai siitä puuttuvat osat, jotka voivat optisia tuloksia toiminnan aikana tapahtuvan heijastuksen, valon taittumisen, absorption ja/tai vääristymisen vuoksi

1.3.4.   sopivuus oikean- tai vasemmanpuoleiseen liikenteeseen tai molempiin

1.3.5.   valokeilan laji (kaukovalo, ajovalo tai molemmat)

1.3.6.   materiaalit, joista linssit ja mahdollinen päällyste muodostuvat

1.3.7.   hehkulampun luokka,

1.4.   eri ”luokkien” (A tai B) ajovalaisimilla ajovalaisimia, jotka ovat tunnistettavissa erityisten fotometristen ominaisuuksien perusteella.

1.5.   Tähän sääntöön sovelletaan säännössä nro 48 ja sen muutossarjassa annettuja määritelmiä, jotka ovat voimassa tyyppihyväksynnän hakemishetkellä.

2.   AJOVALAISIMEN HYVÄKSYNTÄÄ KOSKEVA HAKEMUS

Hyväksyntähakemuksen tekee kauppanimen tai tavaramerkin omistaja tai tämän valtuutettu edustaja. Hakemuksesta on käytävä ilmi:

2.1.1.   onko ajovalaisin tarkoitettu tuottamaan sekä lähivalon että kaukovalon vai ainoastaan toisen näistä,

2.1.2.   jos ajovalaisin on tarkoitettu tuottamaan lähivaloa, onko valaisin suunniteltu sekä vasemman- että oikeanpuoleista liikennettä varten vai ainoastaan joko vasemman- tai oikeanpuoleista liikennettä varten,

2.1.3.   jos ajovalaisin on varustettu säädettävällä heijastimella, ajovalaisimen kiinnitysasento (kiinnitysasennot) suhteessa maahan ja ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon,

2.1.4.   koskeeko hakemus luokan A vai luokan B ajovalaisinta

2.1.5.   käytetyn hehkulampun luokka säännön nro 37 mukaisesti.

Jokaiseen hyväksyntähakemukseen on liitettävä:

riittävän yksityiskohtaiset piirustukset (kolmena kappaleena), jotka mahdollistavat tyypin tunnistamisen ja joissa esitetään ajovalaisin edestä päin siten, että linssin mahdollisen urituksen yksityiskohdat näkyvät, sekä poikkileikkaus; piirustuksista on käytävä ilmi hyväksyntämerkille varattu tila,

2.2.1.1.   jos ajovalaisin on varustettu säädettävällä heijastimella, selvennys ajovalaisimen kiinnitysasenno(i)sta suhteessa maahan ja ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon, jos ajovalaisinta käytetään vain mainitu(i)ssa asenno(i)ssa,

2.2.2.   lyhyt tekninen kuvaus, jossa mainitaan ääriasennot jäljempänä olevan 6.2.9 kohdan mukaisesti, jos ajovalaisimet tuottavat kääntyvän valon.

2.2.3.   kaksi ajovalaisintyypin näytekappaletta.

Linssien valmistuksessa käytetyn muovimateriaalin testaamista varten on toimitettava

kolmetoista linssiä, joista

2.2.4.1.1.   kuusi voidaan korvata kuudella vähintään 60 × 80 mm:n suuruisella materiaalinäytteellä, joissa on tasainen tai kupera ulkopinta ja olennaisilta osin tasainen vähintään 15 × 15 mm:n suuruinen alue keskellä (kaarevuussäde vähintään 300 mm), ja

2.2.4.1.2.   kukin tällainen linssi tai materiaalinäyte on valmistettava massatuotannossa käytetyllä menetelmällä,

2.2.4.2.   heijastin, johon linssit voidaan asentaa valmistajan ohjeiden mukaan.

2.3.   Materiaalit, joista linssit ja mahdollinen päällyste muodostuvat, toimitetaan yhdessä materiaalien ja päällysteiden testausraporttien kanssa, jos ne on jo testattu.

3.   MERKINNÄT (3)

3.1.   Hyväksyntää varten toimitetuissa ajovalaisimissa on oltava hakijan kauppanimi tai tavaramerkki.

3.2.   Linssissä ja päärungossa on oltava riittävän kokoiset tilat 4 kohdassa tarkoitetulle hyväksyntämerkille ja lisätunnuksille (4). Nämä tilat on osoitettava edellä olevassa 2.2.1 kohdassa tarkoitetuissa piirustuksissa.

3.3.   Ajovalaisimissa, jotka on suunniteltu täyttämään sekä oikean- että vasemmanpuoleisen liikenteen vaatimukset, on oltava merkinnät, joista käyvät ilmi ajoneuvossa olevan optisen yksikön tai hehkulampun kaksi asentoa. Oikeanpuoleisen liikenteen asento merkitään kirjaimilla ”R/D” ja vasemmanpuoleisen liikenteen asento kirjaimilla ”L/G”.

4.   HYVÄKSYNTÄ

4.1.   Yleistä

4.1.1.   Jos ajovalaisintyypin kaikki edellä olevan 2 kohdan mukaisesti hyväksyntää varten toimitetut näytekappaleet täyttävät tämän säännön vaatimukset, hyväksyntä myönnetään.

4.1.2.   Jos ryhmitetyt, yhdistetyt tai rakenteellisesti yhdistetyt valaisimet täyttävät useamman kuin yhden säännön vaatimukset, yhden kansainvälisen hyväksyntämerkin kiinnittäminen riittää edellyttäen, että kukin ryhmitetyistä, yhdistetyistä tai rakenteellisesti yhdistetyistä valaisimista täyttää siihen sovellettavat vaatimukset.

4.1.3.   Kullekin hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Sen ensimmäiset kaksi numeroa (tällä hetkellä 00) ilmoittavat muutossarjalle annetun, viimeisimpiä sääntöön tehtyjä tärkeitä teknisiä muutoksia vastaavan järjestysnumeron hyväksynnän myöntämispäivänä. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle tämän säännön soveltamisalaan kuuluvalle ajovalaisintyypille.

Tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta ajovalaisintyypin hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopullisesta keskeyttämisestä tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella, johon on liitetty 2.2.1.1 kohdassa tarkoitetut tiedot.

4.1.4.1.   Jos ajovalaisin on varustettu säädettävällä heijastimella, ja jos valaisinta saa käyttää vain 2.2.1.1 kohdan mukaisissa asennoissa, hyväksyntä velvoittaa hakijan tiedottamaan käyttäjälle asianmukaisella tavalla oikeasta (oikeista) asennusasennosta (-asennoista).

4.1.5.   Edellä 3.1. kohdassa tarkoitetun merkin lisäksi jokaiseen tämän säännön mukaisesti hyväksytyn tyypin mukaiseen ajovalaisimeen on kiinnitettävä edellä 3.2 kohdassa tarkoitettuihin tiloihin jäljempänä 4.2 ja 4.3 kohdassa tarkoitettu hyväksyntämerkki.

4.2.   Hyväksyntämerkin koostumus

Hyväksyntämerkki muodostuu

kansainvälisestä hyväksyntämerkinnästä, jonka osat ovat

4.2.1.1.   E-kirjain ja hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (5) ympyrän sisällä

4.2.1.2.   edellä 4.1.3 kohdassa tarkoitettu hyväksyntänumero

seuraava lisätunnus (seuraavat lisätunnukset):

4.2.2.1.   ainoastaan vasemmanpuoleisen liikenteen vaatimukset täyttävissä ajovalaisimissa vaakasuora nuoli, joka osoittaa ajovalaisimen edessä siihen päin seisovasta katsojasta oikealle, eli tien liikenteen puoleiselle kaistalle,

4.2.2.2.   ajovalaisimissa, jotka on suunniteltu täyttämään sekä oikean- että vasemmanpuoleisen liikenteen vaatimukset optisen yksikön tai hehkulampun asennon asianmukaisella säädöllä, vaakasuora kaksipäinen nuoli, jonka toinen pää osoittaa vasemmalle ja toinen oikealle,

4.2.2.3.   ajovalaisimissa, jotka ovat tämän säännön vaatimusten mukaiset ainoastaan lähivalon osalta, kirjain ”C” luokkaan A kuuluvissa ja kirjaimet ”HC” luokkaan B kuuluvissa valaisimissa,

4.2.2.4.   ajovalaisimissa, jotka ovat tämän säännön vaatimusten mukaiset ainoastaan kaukovalon osalta, kirjain ”R” luokkaan A kuuluvissa ja kirjaimet ”HR” luokkaan B kuuluvissa valaisimissa,

4.2.2.5.   ajovalaisimissa, jotka ovat tämän säännön vaatimusten mukaiset sekä lähi- että kaukovalon osalta, kirjaimet ”CR” luokkaan A kuuluvissa ja kirjaimet ”HCR” luokkaan B kuuluvissa valaisimissa,

4.2.2.6.   ajovalaisimissa, joissa on muovilinssi, kirjaimet ”PL”, jotka on merkittävä edellä 4.2.2.3–4.2.2.5 kohdassa tarkoitettujen tunnusten lähelle,

4.2.2.7.   ajovalaisimissa, jotka täyttävät tämän säännön vaatimukset kaukovalon osalta, ilmoitus valon enimmäisvoimakkuudesta, joka ilmaistaan jäljempänä 6.3.2.1.2 kohdassa määritellyllä ja lähellä ympyrän sisällä olevaa E-kirjainta olevalla viitemerkillä.

Ryhmitettyjen tai rakenteellisesti yhdistettyjen kaukovalovalaisimien osalta kaukovalon valokeilojen yhteenlaskettu enimmäisvoimakkuus on ilmaistava edellä esitetyn mukaisesti.

Kaikissa tapauksissa liitteessä 4 olevan 1.1.1.1 kohdan mukaisen testausmenettelyn kuluessa käytetystä asiaankuuluvasta toimintamuodosta ja liitteessä 4 olevan 1.1.1.2 kohdan mukaisesta sallitusta jännitteestä (sallituista jännitteistä) on määrättävä hyväksyntälomakkeissa ja niille maille toimitettavissa ilmoituslomakkeissa, jotka ovat sopimuksen sopimuspuolia ja jotka soveltavat tätä sääntöä.

Tapauksen mukaan laite on merkittävä seuraavasti:

4.2.3.1.   Tämän säännön vaatimuksia vastaavissa ajovalaisimissa, jotka on suunniteltu siten, että lähivalon hehkulanka ei ole toiminnassa samanaikaisesti sellaisen muun valaisutoiminnon hehkulangan kanssa, jonka kanssa se voi olla rakenteellisesti yhdistetty: hyväksyntämerkin lähivalotunnuksen jälkeen on merkittävä vinoviiva (/).

4.2.3.2.   Ajovalaisimiin, jotka vastaavat tämän säännön liitteen 4 vaatimuksia ainoastaan 6 V:n tai 12 V:n jännitteellä, on kiinnitettävä lähelle hehkulampun kantaa tunnus, joka koostuu luvusta 24, jonka yli on vedetty risti (×).

4.2.4.   Hyväksyntänumeron kaksi merkkiä (tällä hetkellä 00), jotka ilmoittavat muutossarjalle annetun, viimeisimpiä sääntöön tehtyjä tärkeitä teknisiä muutoksia vastaavan järjestysnumeron hyväksynnän myöntämispäivänä, ja vaadittu nuoli (tarvittaessa) voidaan merkitä edellä lueteltujen lisätunnusten lähelle.

4.2.5.   Edellä 4.2.1–4.2.3 kohdassa tarkoitettujen merkkien ja tunnusten on oltava selvästi luettavissa ja pysyviä. Ne voidaan sijoittaa ajovalaisimen (läpinäkyvään tai muuhun) sisä- tai ulkopuoliseen osaan, jota ei voida irrottaa ajovalaisimen läpinäkyvästä osasta, jonka kautta valo säteilee. Niiden on kuitenkin aina oltava näkyvissä, kun ajovalaisin on asennettuna ajoneuvoon tai kun jokin liikkuva osa, kuten konepelti, on avattuna.

4.3.   Hyväksyntämerkin sijoittelu

4.3.1.   Itsenäiset valaisimet

Tämän säännön liitteen 2 kuvissa 1–10 esitetään esimerkkejä hyväksyntämerkin ja lisätunnusten sijoittelusta.

4.3.2.   Ryhmitetyt, yhdistetyt tai rakenteellisesti yhdistetyt valaisimet

Jos ryhmitetyt, yhdistetyt tai rakenteellisesti yhdistetyt valaisimet täyttävät useiden sääntöjen vaatimukset, valaisimeen voidaan kiinnittää yksi kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu E-kirjaimesta ja hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumerosta ympyrän sisällä sekä hyväksyntänumerosta. Tämä hyväksyntämerkki voidaan sijoittaa ryhmitetyissä, yhdistetyissä tai rakenteellisesti yhdistetyissä valaisimissa mihin tahansa valaisimien kohtaan edellyttäen, että

4.3.2.1.1.   merkki näkyy 4.3.5 kohdan mukaisesti,

4.3.2.1.2.   mitään ryhmitettyjen, yhdistettyjen tai rakenteellisesti yhdistettyjen valaisimien valoa lähettävää osaa ei voida irrottaa irrottamatta samalla hyväksyntämerkkiä.

Kunkin valaisimen tunnus sen säännön mukaisesti, jonka perusteella hyväksyntä on myönnetty, ja muutossarjalle annettu, viimeisimpiä sääntöön tehtyjä tärkeitä teknisiä muutoksia vastaava järjestysnumero hyväksynnän myöntämispäivänä sekä vaadittu nuoli (tarvittaessa) on merkittävä:

4.3.2.2.1.   joko vastaavaan valoa säteilevään pintaan

4.3.2.2.2.   tai ryhmässä siten, että kukin ryhmitetyistä, yhdistetyistä tai rakenteellisesti yhdistetyistä valaisimista on helposti tunnistettavissa (ks. liitteen 2 neljä esimerkkiä).

4.3.2.3.   Yhden hyväksyntämerkin osien koko ei saa olla pienempi kuin vähimmäiskoko, joka vahvistetaan pienimmälle yksittäiselle merkille säännössä, jonka perusteella hyväksyntä on myönnetty.

4.3.2.4.   Kullekin hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle tämän säännön soveltamisalaan kuuluvalle ryhmitettyjen, yhdistettyjen tai rakenteellisesti yhdistettyjen valaisimien tyypille.

4.3.2.5.   Tämän säännön liitteen 2 kuvassa 11 esitetään esimerkkejä ryhmitettyjen, yhdistettyjen tai rakenteellisesti yhdistettyjen ajovalaisimien hyväksyntämerkkien järjestelyistä edellä mainittujen lisätunnusten kanssa.

4.3.3.   Valaisimet, joiden linssejä käytetään erityyppisissä ajovalaisimissa ja jotka on mahdollisesti rakenteellisesti yhdistetty muihin valaisimiin tai ryhmitetty muiden valaisimien kanssa

Sovelletaan edellä olevan 4.3.2 kohdan säännöksiä.

4.3.3.1.   Lisäksi, jos käytetään samaa linssiä, siihen voidaan kiinnittää kaikki erilaiset, erityyppisiin ajovalaisimiin tai valaisinyksiköihin viittaavat hyväksyntämerkit, jos myös ajovalaisimen päärungolla, vaikka sitä ei voisi erottaa linssistä, on edellä 3.2 kohdassa kuvattu tila, jossa on hyväksyntämerkit varsinaisille toiminnoille.

Jos erityyppisillä ajovalaisimilla on sama päärunko, kaikki erilaiset hyväksyntämerkit voidaan kiinnittää siihen.

4.3.3.2.   Tämän säännön liitteen 2 kuvassa 12 esitetään esimerkkejä hyväksyntämerkkien sijoittelusta edellä mainitussa tapauksessa.

B.   AJOVALAISIMIA KOSKEVAT TEKNISET VAATIMUKSET (6)

5.   YLEISET VAATIMUKSET

5.1.   Jokaisen näytekappaleen on täytettävä kohtien 6–8 vaatimikset.

Ajovalaisimien on oltava siten valmistettuja, että ne säilyttävät niille asetetut fotometriset ominaisuudet ja pysyvät tavanomaisessa käytössä hyvässä toimintakunnossa niihin mahdollisesti kohdistuvasta tärinästä huolimatta.

5.2.1.   Ajovalaisimet on varustettava laitteella, joka mahdollistaa niiden säädön ajoneuvoissa siten, että valaisimet täyttävät niitä koskevat määräykset. Kyseistä laitetta ei tarvitse asentaa yksiköihin, joissa heijastinta ja valoa hajottavaa linssiä ei voida erottaa toisistaan, jos kyseisiä yksiköitä käytetään ainoastaan ajoneuvoissa, joissa ajovalaisimia voidaan säätää muulla tavoin.

Jos lähivalon tuottava ajovalaisin ja kaukovalon tuottava ajovalaisin, jotka kumpikin on varustettu omalla hehkulampulla, asennetaan niin, että ne muodostavat yksikön, säätölaitteella on voitava asianmukaisesti säätää kumpaakin optista järjestelmää erikseen.

5.2.2.   Näitä säännöksiä ei kuitenkaan sovelleta ajovalaisinyhdistelmiin, joiden heijastimet eivät ole jaettavissa ajovalaisimittain. Tämäntyyppisiin yhdistelmiin sovelletaan tämän säännön 6.3 kohdan vaatimuksia.

5.3.   Ajovalaisin on varustettava säännön nro 37 mukaisesti hyväksytyillä hehkulampuilla. Mitä tahansa säännön nro 37 mukaista hehkulamppua voidaan käyttää, ellei säännön nro 37 sisällysluettelossa aseteta käyttörajoituksia (7).

5.4.   Komponentit, joiden avulla hehkulamppu on kiinnitetty heijastimeen, on valmistettava niin, että hehkulamppu voidaan pimeässäkin kiinnittää ainoastaan oikeaan asentoonsa (8).

5.5.   Hehkulampun kannan on vastattava ominaisuuksia, jotka on esitetty IEC:n julkaisussa 61-2, kolmas painos, 1969. Kannan osalta noudatetaan kyseistä hehkulamppuluokkaa koskevaa tietolomaketta.

5.6.   Ajovalaisimet, jotka on suunniteltu täyttämään sekä oikean- että vasemmanpuoleisen liikenteen vaatimukset, voidaan mukauttaa tietynpuoleista liikennettä varten joko asianmukaisella alkusäädöllä, kun ajovalaisimet asennetaan ajoneuvoon, tai käyttäjän suorittamalla säädöllä. Tämä alkusäätö tai käyttäjän suorittama säätö voi tapahtua niin, että ajovalaisinyksikkö asennetaan ajoneuvoon tai hehkulamppu optiseen yksikköön tiettyyn kulmaan. Kaikissa tapauksissa ainoastaan kaksi toisistaan selvästi erotettavaa asentoa saavat olla mahdollisia siten, että toinen asento on tarkoitettu oikeanpuoleiselle ja toinen vasemmanpuoleiselle liikenteelle, eikä rakenne saa mahdollistaa ajovalaisimen tahatonta vaihtamista asennosta toiseen tai ajovalaisimen asettamista väliasentoon. Jos hehkulampulle on olemassa kaksi erilaista asennusasentoa, on osien, jotka kiinnittävät hehkulampun heijastimeen, oltava siten suunniteltuja ja valmistettuja, että kummassakin asennossa hehkulamppu pysyy paikallaan samalla tarkkuudella, jota vaaditaan niiden ajovalaisimien osalta, jotka on tarkoitettu käytettäviksi ainoastaan vasemman- tai oikeanpuoleisessa liikenteessä. Tämän kohdan vaatimusten täyttyminen on tarkastettava silmämääräisesti ja tarvittaessa koeasennuksella.

5.7.   Täydentäviä testejä suoritetaan liitteen 4 vaatimusten mukaisesti sen varmistamiseksi, että fotometriset ominaisuudet eivät muutu liikaa.

5.8.   Jos ajovalaisimessa on muovimateriaalista valmistettu linssi, testit suoritetaan liitteen 6 vaatimusten mukaisesti.

Kaikkien mekaanisten, sähkömekaanisten tai muiden osien, joita käytetään ajovalaisimissa, jotka on suunniteltu tuottamaan vuorotellen kaukovalo ja lähivalo tai lähivalo ja/tai käntyvä kaukovalo, on oltava sellaisia, että

5.9.1.   osa on tarpeeksi luja toimiakseen 50 000 kertaa vahingoittumatta huolimatta tärinästä, jolle se saattaa altistua tavanomaisessa käytössä,

5.9.2.   vikaantumistapauksessa valaistus H–H-viivan yläpuolella ei saa ylittää 6.4.5 kohdassa lähivalolle annettuja arvoja; lisäksi lähivalon ja/tai kaukovalon tuottavan ajovalaisimen tuottaman valaistuksen on oltava vähintään 5 luksia testauspisteessä 25 V (VV-viiva, D 75 cm),

5.9.3.   lähivaloon tai kaukovaloon siirryttäessä mekanismi ei saa koskaan pysähtyä näiden kahden asennon väliin,

5.9.4.   käyttäjä ei voi tavallisilla työkaluilla muuttaa liikkuvien osien muotoa tai asentoa.

6.   VALAISTUS

6.1.   Yleiset vaatimukset

6.1.1.   Ajovalaisimien on oltava sellaisia, että niiden tuottama lähivalo antaa riittävän valaistuksen ilman häikäisyä ja että kaukovalo antaa hyvän valaistuksen. Kääntyvä valo voidaan tuottaa siten, että aktivoidaan yksi lisävalolähde, joka on osa lähivalovalaisinta.

6.1.2.   Ajovalaisimen tuottama valaistus määritellään käyttämällä pystysuoraa kangasta, joka asetetaan 25 m:n päähän valaisimen etupuolelle ja suoraan kulmaan valaisimen akseliin nähden (ks. tämän säännön liite 3).

6.1.3.   Ajovalaisimet on tarkastettava värittömällä vakiohehkulampulla (vertailuhehkulampulla), joka on suunniteltu 12 V:n nimellisjännitteelle. Ajovalaisimen tarkastuksen aikana hehkulampun napojen jännitettä säädetään niin, että saavutetaan asiaa koskevassa säännön N:o 37 tietolomakkeessa ilmoitetun mukainen vertailuvalovirta.

6.1.4.   Ajovalaisin katsotaan hyväksyttäväksi, jos se täyttää tämän 6 kohdan vaatimukset vähintään yhdellä vakiohehkulampulla (vertailuhehkulampulla), joka voidaan toimittaa ajovalaisimen mukana.

6.2.   Lähivaloja koskevat vaatimukset

6.2.1.   Lähivalon on tuotettava tarpeeksi terävä ”valoraja”, jotta sen avulla voidaan suorittaa tyydyttävä säätö. Valorajan on oltava vaakasuora viiva sen liikenteensuunnan vastakkaiselle puolelle, jolle ajovalaisin on tarkoitettu. Toisella puolella se ei saa ulottua sen murtoviivan HV H1 H4 ulkopuolelle, joka muodostuu 45 asteen kulmassa vaakasuoraan nähden olevasta suorasta viivasta HV H1 ja 25 cm suoran viivan hh yläpuolella sijaitsevasta suorasta viivasta H1 H4, eikä sen suoran viivan HV H3 ulkopuolelle, joka on 15 asteen kulmassa vaakasuoraan nähden (ks. liite 3). Valorajaa, joka ulottuu sekä viivan HV H2 että viivan H2 H4 ulkopuolelle ja joka on kahden edellä mainitun mahdollisuuden yhdistelmä, ei sallita missään olosuhteissa.

Ajovalaisimen on oltava siten suunnattu, että

6.2.2.1.   jos ajovalaisimet on suunniteltu täyttämään oikeanpuoleisen liikenteen vaatimukset, ”valoraja” on kankaan vasemmalla puolella (9) vaakasuora, ja jos ajovalaisimet on suunniteltu täyttämään vasemmanpuoleisen liikenteen vaatimukset, ”valoraja” on kankaan oikealla puolella vaakasuora,

6.2.2.2.   tämä ”valorajan” vaakasuora osa sijaitsee kankaalla 25 cm tason hh alapuolella (ks. liite 3),

6.2.2.3.   ”valorajan””taive” sijaitsee viivalla vv (10).

6.2.3.   Jos näin suunnatulle ajovalaisimelle haetaan hyväksyntää yksinomaan lähivalona (11), se on täytettävä ainoastaan jäljempänä kohdissa 6.2.5–6.2.7 ja 6.2.9 esitetyt vaatimukset. Jos valaisin on tarkoitettu käytettäväksi sekä lähivalon että kaukovalon tuottamiseen, sen on täytettävä kohdissa 6.2.5–6.2.7 ja 6.3 esitetyt vaatimukset.

6.2.4.   Jos näin suunnattu ajovalaisin ei täytä kohdissa 6.2.5–6.2.7 ja 6.3 esitettyjä vaatimuksia, sen suuntausta voidaan muuttaa sillä edellytyksellä, että valokeilan akselia ei siirretä sivuun oikealle tai vasemmalle enempää kuin 1 aste (= 44 cm) (12).

Jotta suuntaaminen ”valorajan” avulla helpottuisi, ajovalaisin voidaan osittain peittää ”valorajan” terävöittämiseksi.

6.2.5.   Lähivalon kankaalle tuottaman valaistuksen on täytettävä seuraavat vaatimukset:

| Piste mittauskankaalla | Vaadittu valaistus lukseina |
| --- | --- |
| Oikeanpuoleisen liikenteen ajovalaisimet | Vasemmanpuoleisen liikenteen ajovalaisimet | Luokan A
  ajovalaisin | Luokan B
  ajovalaisin |
| Piste B 50 L | Piste B 50 R | ≤ 0,4 | ≤ 0,4 |
| Piste 75 R | Piste 75 L | ≥ 6 | ≥ 12 |
| Piste 75 L | Piste 75 R | ≤ 12 | ≤ 12 |
| Piste 50 L | Piste 50 R | ≤ 15 | ≤ 15 |
| Piste 50 R | Piste 50 L | ≥ 6 | ≥ 12 |
| Piste 50 V | Piste 50 V | — | ≥ 6 |
| Piste 25 L | Piste 25 R | ≥ 1,5 | ≥ 2 |
| Piste 25 R | Piste 25 L | ≥ 1,5 | ≥ 2 |
| Kaikki pisteet alueella III | ≤ 0,7 | ≤ 0,7 |
| Kaikki pisteet alueella IV | ≥ 2 | ≥ 3 |
| Kaikki pisteet alueella I | ≤ 20 | ≤ 2E (13) |

Piste mittauskankaalla

Vaadittu valaistus lukseina

Oikeanpuoleisen liikenteen ajovalaisimet

Vasemmanpuoleisen liikenteen ajovalaisimet

Luokan A

ajovalaisin

Luokan B

ajovalaisin

Piste B 50 L

Piste B 50 R

≤ 0,4

≤ 0,4

Piste 75 R

Piste 75 L

≥ 6

≥ 12

Piste 75 L

Piste 75 R

≤ 12

≤ 12

Piste 50 L

Piste 50 R

≤ 15

≤ 15

Piste 50 R

Piste 50 L

≥ 6

≥ 12

Piste 50 V

Piste 50 V

—

≥ 6

Piste 25 L

Piste 25 R

≥ 1,5

≥ 2

Piste 25 R

Piste 25 L

≥ 1,5

≥ 2

Kaikki pisteet alueella III

≤ 0,7

≤ 0,7

Kaikki pisteet alueella IV

≥ 2

≥ 3

Kaikki pisteet alueella I

≤ 20

≤ 2E (13)

6.2.6.   Hyvälle näkyvyydelle haitallista sivuttaista vaihtelua ei saa esiintyä millään alueista I, II, III ja IV.

6.2.7.   Liitteen 3 kuvassa C esitetyt valaistusarvot alueilla A ja B on tarkistettava mittaamalla kyseisen kuvan pisteiden 1–8 fotometriset arvot, joiden on oltava seuraavien rajojen sisällä (14):

1 + 2 + 3 ≥ 0,3 luksia ja

4 + 5 + 6 ≥ 0,6 luksia ja

0,7 luksia ≥ 7 ≥ 0,1 luksia ja

0,7 luksia ≥ 8 ≥ 0,2 luksia.

6.2.8.   Ajovalaisimien, jotka on suunniteltu täyttämään sekä oikean- että vasemmanpuoleisen liikenteen vaatimukset, on täytettävä molemmissa optisen yksikön tai hehkulampun säätöasennoissa vastaavalle liikennejärjestelmälle edellä asetetut vaatimukset.

Edellä olevassa 6.2.5 kohdassa esitetyt vaatimukset koskevat myös kääntyvän valon tuottavia ajovalaisimia.

Jos kääntyvä valo saadaan aikaan

6.2.9.1.   kääntämällä lähivaloa tai siirtämällä vaakatasossa valorajan kulmaa, mittaukset on tehtävä sen jälkeen, kun ajovalaisinasennelma on kokonaisuudessaan suunnattu uudelleen vaakatasossa, esimerkiksi goniometrin avulla,

6.2.9.2.   siirtämällä yhtä tai useampaa ajovalaisimen optista osaa ilman, että valorajan kulma siirtyy vaakatasossa, mittaukset on tehtävä näiden osien ollessa äärimmäisessä toiminta-asennossaan,

6.2.9.3.   lisävalolähteen avulla niin, että valorajan kulma ei siirry vaakatasossa, mittaukset on tehtävä kyseinen valolähde aktivoituna.

6.3.   Kaukovaloja koskevat vaatimukset

6.3.1.   Jos ajovalaisin on suunniteltu tuottamaan kaukovalo ja lähivalo, mittaukset kaukovalon kankaalle tuottamasta valaistuksesta on suoritettava ajovalaisimen ollessa samalla tavoin suunnattu kuin edellä 6.2.5–6.2.7 kohdassa tarkoitetuissa mittauksissa. Jos ajovalaisin tuottaa ainoastaan kaukovaloa, se on säädettävä siten, että voimakkaimman valaistuksen alueen keskus on viivojen hh ja vv leikkauspisteessä. Kyseisen ajovalaisimen on täytettävä vain 6.3 kohdassa tarkoitetut vaatimukset. Jos kaukovalon tuottamiseen käytetään useampaa kuin yhtä valonlähdettä, valaistuksen enimmäisarvon (EM) määrittämiseksi käytetään yhdistettyjä toimintoja.

Kaukovalon kankaalle tuottaman valaistuksen on täytettävä seuraavat vaatimukset:

Viivojen hh ja vv leikkauspisteen HV on sijaittava alueella, jonka rajaa isoluksikäyrä, joka vastaa 80:tä prosenttia enimmäisvalaistuksesta. Tämä enimmäisarvo (EM) ei saa olla pienempi kuin 32 luksia luokan A ja 48 luksia luokan B ajovalaisimien osalta. Enimmäisarvo ei missään olosuhteissa saa olla suurempi kuin 240 luksia. Lisäksi yhdistetyn lähi- ja kaukovaloa tuottavan ajovalaisimen osalta tämä enimmäisarvo saa olla enintään 16-kertainen pisteessä 75 R (tai 75 L) mitattuun lähivalon valaistukseen verrattuna.

6.3.2.1.1.   Kaukovalon enimmäisvoimakkuus (IM), joka ilmaistaan tuhansina kandeloina, lasketaan seuraavaa kaavaa käyttäen:

IM = 0,625 EM

6.3.2.1.2.   Kyseisen enimmäisvoimakkuuden viitemerkki (I'M), johon viitataan edellä 4.2.2.7 kohdassa, saadaan määrittämällä seuraava suhde:

Formula

Tämä arvo pyöristetään arvoon 7,5 — 10 — 12,5 — 17,5 — 20 — 25 — 27,5 — 30 — 37,5 — 40 — 45 — 50.

6.3.2.2.   Pisteestä HV alkaen vaakasuoraan oikealle ja vasemmalle 1,125 metrin etäisyydelle saakka luokan A ajovalaisimien valaistuksen on oltava vähintään 16 luksia ja luokan B ajovalaisimien valaistuksen vähintään 24 luksia, ja 2,25 metrin etäisyydelle saakka luokan A ajovalaisimien valaistuksen on oltava vähintään 4 luksia ja luokan B ajovalaisimien valaistuksen vähintään 6 luksia.

Säädettävällä heijastimella varustettujen ajovalaisimien osalta 6.2 ja 6.3 kohdan vaatimuksia sovelletaan kaikkiin 2.1.3 kohdan mukaisiin kiinnitysasentoihin. Tarkastuksessa käytetään seuraavaa menettelyä:

6.4.1.   Jokainen hyväksyntähakemuksessa ilmoitettu asento todennetaan testausgoniometrillä siihen viivaan nähden, joka liittää toisiinsa valonlähteen keskustan ja pisteen HV suuntauskankaalla. Säädettävä heijastin vaihdetaan sitten asentoon, jossa kankaalle heijastuvan valon kuvio vastaa 6.2.1–6.2.2.3 ja/tai 6.3.1 kohdan suuntausta koskevia määräyksiä.

6.4.2.   Kun heijastin on alkuasennossaan 6.4.1 kohdan vaatimusten mukaisesti, ajovalaisimen on täytettävä 6.2 ja 6.3 kohdan asiaan liittyvät fotometriset vaatimukset.

6.4.3.   Lisätestejä suoritetaan sen jälkeen, kun heijastinta on siirretty ajovalaisimien säätölaitteen avulla alkuasennostaan pystysuoraan ± 2 astetta tai vähintään ääriasentoon, jos siirtymä tällöin on alle 2 astetta. Kun ajovalaisin on kokonaisuudessaan suunnattu uudelleen (esimerkiksi goniometrin avulla) vastaavaan vastakkaiseen suuntaan, tarkistetaan valoteho seuraaviin suuntiin (valotehon on oltava vaadittujen rajojen sisällä):

lähivalo: pisteet HV ja 75 R (tai 75 L),

kaukovalo: EM ja piste HV (prosentteina EM:stä).

6.4.4.   Jos hakija on ilmoittanut useamman kuin yhden kiinnitysasennon, 6.4.1–6.4.3 kohdan menettely toistetaan kaikkien muiden asentojen osalta.

6.4.5.   Jos hakija ei ole pyytänyt käyttämään erityisiä kiinnitysasentoja, ajovalaisin suunnataan 6.2 ja 6.3 kohdan mittauksia varten niin, että ajovalaisimien säätölaite on keskiasennossaan. Edellä olevan 6.4.3 kohdan lisätestit suoritetaan, kun heijastin on siirrettynä ääriasentoihinsa (± 2 asteen sijaan) ajovalaisimien säätölaitteen avulla.

6.5.   Kohdissa 6.2.5–6.2.7 ja 6.3 tarkoitetut valaistuksen arvot kankaalla on mitattava fotoreseptorilla, jonka tehoalueen on oltava sivuiltaan 65 mm:n suuruisen neliön sisällä.

7.   VÄRI

7.1.   Lähetetyn valon on oltava väriltään valkoista. Valokeilojen valoarvojen on oltava seuraavien arvojen sisällä ilmaistuna kansainvälisen valaistustoimikunnan (CIE) värikoordinaatteina:

| raja siniseen päin | x ≥ 0,310 |
| --- | --- |
| raja keltaiseen päin | x ≤ 0,500 |
| raja vihreään päin | y ≤ 0,150 + 0,640 x |
| raja vihreään päin | y ≤ 0,440 |
| raja violettiin päin | y ≥ 0,050 + 0,750 x |
| raja punaiseen päin | y ≥ 0,382 |

raja siniseen päin

x ≥ 0,310

raja keltaiseen päin

x ≤ 0,500

raja vihreään päin

y ≤ 0,150 + 0,640 x

raja vihreään päin

y ≤ 0,440

raja violettiin päin

y ≥ 0,050 + 0,750 x

raja punaiseen päin

y ≥ 0,382

8.   HAITAN MITTAAMINEN

Ajovalaisimien lähivalon aiheuttama haitta on mitattava (15).

C.   HALLINNOLLISET LISÄMÄÄRÄYKSET

9.   AJOVALAISINTYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN

Ajovalaisintyyppiin mahdollisesti tehtävistä muutoksista on ilmoitettava hallinnolliselle yksikölle, joka on hyväksynyt kyseisen ajovalaisintyypin. Tämä yksikkö voi sitten

9.1.1.   katsoa, että tehdyillä muutoksilla ei todennäköisesti ole havaittavia kielteisiä vaikutuksia ja että ajovalaisin joka tapauksessa täyttää edelleen vaatimukset, tai

9.1.2.   vaatia testien suorittamisesta vastaavalta tekniseltä tutkimuslaitokselta uuden testausselosteen.

9.2.   Hyväksynnän vahvistus tai epääminen, jossa eritellään muutokset, annetaan tiedoksi edellä olevan 4.1.4 kohdan mukaisella menettelyllä tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille.

9.3.   Hyväksynnän laajentamisen myöntävän toimivaltaisen viranomaisen on annettava kullekin laajentamista koskevalle ilmoituslomakkeelle sarjanumero ja ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

10.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

Tuotannon vaatimustenmukaisuuden testausmenettelyjen on oltava sopimuksen lisäyksen 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) mukaisia ja täytettävä seuraavat vaatimukset:

10.1.   Tämän säännön mukaisesti hyväksyttävät ajovalaisimet on valmistettava siten, että ne vastaavat hyväksyttyä tyyppiä ja täyttävät 6 ja 7 kohdan vaatimukset.

10.2.   Tämän säännön liitteessä 5 asetettujen tuotannon vaatimustenmukaisuuden testausmenettelyjen vähimmäisvaatimusten on täytyttävä.

10.3.   Tämän säännön liitteessä 7 asetettujen tarkastajan suorittamaa näytteenottoa koskevien vähimmäisvaatimusten on täytyttävä.

10.4.   Tyyppihyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen saa milloin tahansa tarkastaa kussakin tuotantoyksikössä sovellettavat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät. Tarkastukset on tavanomaisesti suoritettava kerran kahdessa vuodessa.

10.5.   Ajovalaisimia, joissa on selviä vikoja, ei oteta huomioon.

10.6.   Viitemerkkiä ei oteta huomioon.

11.   TUOTANNON VAATIMUSTENVASTAISUUDEN SEURAAMUKSET

11.1.   Ajovalaisintyypille tämän säännön mukaisesti myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos vaatimukset eivät täyty tai jos hyväksyntämerkillä varustettu ajovalaisin ei vastaa hyväksyttyä tyyppiä.

11.2.   Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava tästä muille tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

12.   TUOTANNON LOPULLINEN KESKEYTTÄMINEN

Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön nojalla hyväksytyn ajovalaisintyypin valmistuksen, hänen on ilmoitettava tästä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Ilmoituksen saatuaan viranomaisen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

13.   HYVÄKSYNTÄTESTEISTÄ VASTAAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN SEKÄ HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET

Tätä sääntöä soveltavien vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolien on ilmoitettava Yhdistyneiden Kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestien suorittamisesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä niiden hallintoviranomaisten nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnän ja joille toimitetaan lomakkeet todistukseksi muissa maissa myönnetystä hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka lopullisesti keskeytetystä tuotannosta.

---

(1)  Joka sisältää

säännön alkuperäiseen versioon tehdyn lisäyksen 1 — voimaantulopäivä:11.elokuuta 2002.

säännön alkuperäiseen versioon tehdyn lisäyksen 2 — voimaantulopäivä:10. joulukuuta 2002.

säännön alkuperäiseen versioon tehdyn lisäyksen 3 — voimaantulopäivä:30. lokakuuta 2003

(2)  Tämän säännön vaatimukset eivät estä tätä sääntöä soveltavaa sopimuspuolta kieltämästä sellaisen tämän säännön mukaisesti hyväksytyn ajovalaisimen, jossa on muovimateriaalista valmistettu linssi, ja mekaanisen (pyyhkimillä varustetun) ajovalaisimen puhdistuslaitteen yhdistelmää.

(3)  Jos ajovalaisimet on suunniteltu täyttämään ainoastaan joko oikean- tai vasemmanpuoleiselle liikenteelle asetetut vaatimukset, suositetaan lisäksi, että sen alueen ääriviivat, joka voidaan pimentää tienkäyttäjille aiheutuvan haitan estämiseksi niissä maissa, joissa liikenne kulkee tien vastakkaista puolta verrattuna siihen maahan, jota varten ajovalaisin on suunniteltu, on merkittävä pysyvästi etulinssiin. Tämä rajaus ei ole kuitenkaan välttämätön silloin, kun alue on selvästi erotettavissa valaisimen muotoilusta.

(4)  Jos linssiä ei voi irrottaa ajovalaisimen päärungosta, 4.2.5 kohdan mukaista ainutkertaista merkintää pidetään riittävänä.

(5)  Saksa 1, Ranska 2, Italia 3, Alankomaat 4, Ruotsi 5, Belgia 6, Unkari 7, Tšekki 8, Espanja 9, Jugoslavia 10, Yhdistynyt kuningaskunta 11, Itävalta 12, Luxemburg 13, Sveitsi 14, 15 (antamatta), Norja 16, Suomi 17, Tanska 18, Romania 19, Puola 20, Portugali 21, Venäjän federaatio 22, Kreikka 23, Irlanti 24, Kroatia 25, Slovenia 26, Slovakia 27, Valko-Venäjä 28, Viro 29, 30 (antamatta), Bosnia ja Hertsegovina 31, Latvia 32, 33 (antamatta), Bulgaria 34, 35 (antamatta), Liettua 36, Turkki 37, 38-39 (antamatta), entisen Jugoslavian tasavalta Makedonia 40, 41 (antamatta), Euroopan yhteisö 42 (jäsenvaltiot myöntävät hyväksynnät ECE-tunnuksillaan), Japani 43, 44 (antamatta), Australia 45 ja Ukraina 46, Etelä-Afrikka 47 ja Uusi-Seelanti 48. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja niihin asennettaviin tai niissä käytettäviin varusteisiin ja osiin sovellettavien yhdenmukaisten teknisten vaatimusten hyväksymistä sekä näiden vaatimusten mukaisesti annettujen hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevia ehtoja koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen, ja Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetut numerot sopimuspuolille.

(6)  Hehkulamppujen tekniset vaatimukset: ks. sääntö nro 37.

(7)  Tyyppiä HIR1 ja/tai H9 olevia hehkulamppuja voidaan käyttää lähivalon tuottamiseen vain säännön nro 45 mukaisten ajovalojen pesulaitteiden yhteydessä. Lisäksi tällaisten ajovalaisimien asennukseen sovelletaan säännön nro 48 muutossarjan 01 kohdan 6.2.6.2.2 määräyksiä pystysuuntaisesta kallistuksesta.

(8)  Ajovalaisimen katsotaan täyttävän tämän kohdan vaatimukset, jos hehkulamppu voidaan kiinnittää helposti ajovalaisimeen ja asetusulokkeet voidaan sovittaa oikein reikiinsä myös pimeässä.

(9)  Kankaan on oltava riittävän leveä, jotta ”valorajaa” voidaan tarkastella vähintään 5 asteen alueella viivan vv molemmilla puolilla.

(10)  Jos valokeilan valorajan ”taive” ei ole terävä, käytetään sivuttaissuuntausta tavalla, joka parhaiten täyttää valaistusta koskevat vaatimukset oikeanpuoleisen liikenteen osalta pisteissä 75 R ja 50 R ja vasemmanpuoleisen liikenteen osalta pisteissä 75 L ja 50 L.

(11)  Tällainen erityinen ”lähivalovalaisin” voi sisältää kaukovalon, johon ei sovelleta vaatimuksia.

(12)  Uudelleensuuntauksen 1 asteen raja oikealle tai vasemmalle ei estä ylös- tai alaspäin suuntautuvaa pystysuuntaista uudelleensuuntausta. Jälkimmäistä rajoittavat ainoastaan 6.3 kohdan vaatimukset. ”Valorajan” vaakasuora osa ei kuitenkaan saa ulottua viivan hh ulkopuolelle (6.3 kohdan vaatimukset eivät koske ajovalaisimia, joiden on tarkoitus täyttää tämän säännön vaatimukset ainoastaan lähivalon osalta).

(13)  E on todellisuudessa mitattu arvo pisteissä 50R ja 50L.

(14)  Valaistusarvot missä tahansa alueiden A ja B pisteessä, joka sijaitsee myös alueen III sisäpuolella, saavat olla enintään 0,7 luksia.

(15)  Tästä vaatimuksesta annetaan viranomaisille suositus.

---

ANNEX 1

ILMOITUS

(enimmäiskoko A4 (210 × 297 mm))

Image

---

LIITE 2

ESIMERKKEJÄ HYVÄKSYNTÄMERKEISTÄ

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Ajovalaisin, jossa on jompikumpi edellä esitetty hyväksymismerkki, on hyväksytty Alankomaissa (E 4) säännön nro XXX mukaisesti hyväksyntänumerolla 243. Valaisin täyttää tämän säännön vaatimukset säännön alkuperäisessä muodossa (00). Lähivalo on tarkoitettu ainoastaan oikeanpuoleiseen liikenteeseen. Kirjaimet CR (kuva 1) osoittavat, että kyseessä on luokan A lähivalo ja kaukovalo; kirjaimet HCR (kuva 2) osoittavat, että kyseessä on luokan B lähivalo ja kaukovalo.

Luku 30 ilmaisee, että kaukovalon enimmäisvoimakkuus on 86 250–101 250 kandelaa.

Huomautus: Hyväksyntänumero ja lisätunnukset on sijoitettava ympyrän lähelle ja joko E-kirjaimen ylä- tai alapuolelle tai sen oikealle tai vasemmalle puolelle. Hyväksyntänumeron muodostavien numeroiden on oltava E-kirjaimen samalla puolella ja samaan suuntaan suunnattuina.

Roomalaisten numeroiden käyttämistä hyväksyntänumeroina on vältettävä, jotta niitä ei sekoitettaisi muihin merkkeihin.

| | |
| --- | --- |
| |

Image

Image

Image

Edellä esitetyillä hyväksyntämerkeillä varustetut ajovalaisimet täyttävät tämän säännön vaatimukset sekä lähi- että kaukovalon osalta. Valaisimien luokat ja käyttötarkoitukset ovat seuraavat:

Kuva 3: Luokka A, ainoastaan vasemmanpuoleiseen liikenteeseen.

Kuvat 4a ja 4b: Luokka B, sekä vasemman- että oikeanpuoleiseen liikenteeseen niin, että optista yksikköä tai hehkulamppua säädetään ajoneuvossa.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Edellä esitetyllä hyväksyntämerkillä varustettu ajovalaisin on muovimateriaalista valmistetun linssin sisältävä ajovalaisin, joka täyttää tämän säännön vaatimukset ainoastaan lähivalon osalta. Valaisimien luokat ja käyttötarkoitukset ovat seuraavat:

Kuva 5: Luokka A, sekä oikean- että vasemmanpuoleiseen liikenteeseen.

Kuva 6: Luokka B, ainoastaan oikeanpuoleiseen liikenteeseen.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Edellä esitetyllä hyväksyntämerkillä varustettu ajovalaisin on ajovalaisin, joka täyttää tämän säännön vaatimukset seuraavasti:

Kuva 7: Luokka B, ainoastaan lähivalon osalta ja ainoastaan vasemmanpuoleiseen liikenteeseen.

Kuva 8: Luokka A, ainoastaan kaukovalon osalta.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Ajovalaisin, jossa on muovimateriaalista valmistettu linssi ja joka täyttää tämän säännön seuraavasti:

Kuva 9: Luokka B, sekä lähi- että kaukovalon osalta ja ainoastaan oikeanpuoleiseen liikenteeseen.

Kuva 10: Luokka B, ainoastaan lähivalon osalta ja ainoastaan vasemmanpuoleiseen liikenteeseen.

Lähivalo ei saa olla toiminnassa samanaikaisesti kaukovalon ja/tai muun rakenteellisesti yhdistetyn ajovalaisimen kanssa.

Ryhmitettyjen, yhdistettyjen tai rakenteellisesti yhdistettyjen valaisimien yksinkertaistetut merkinnät

(Pysty- ja vaakasuorat viivat esittävät kaavamaisesti valolaitteen muotoa. Ne eivät ole osa hyväksyntämerkkiä.)

| Malli A | |
| --- | --- |
| Malli B | |
| Malli C | |
| Malli D | |

Malli A

Image

Malli B

Image

Malli C

Image

Malli D

Image

Huomautus: Edellä esitetyt neljä esimerkkiä vastaavat hyväksyntämerkillä varustettua valaisinlaitetta, joka koostuu seuraavista osista:

etuvalaisimesta, joka on hyväksytty säännön nro 7 muutossarjan 02 mukaisesti,

luokan B ajovalaisimesta, jonka lähivalo on suunniteltu oikean- ja vasemmanpuoleista liikennettä varten, jonka kaukovalon enimmäisvoimakkuus on 86 250–101 250 kandelaa (kuten luku 30 osoittaa), joka on hyväksytty tämän säännön mukaisesti säännön alkuperäisessä muodossa (00) ja joka sisältää muovista valmistetun linssin,

etusumuvalaisimesta, joka on hyväksytty säännön nro 19 muutossarjan 02 mukaisesti ja joka sisältää muovimateriaalista valmistetun linssin,

luokan 1a etusuuntavalaisimesta, joka on hyväksytty säännön nro 6 muutossarjan 01 mukaisesti.

Image

Edellä oleva esimerkki vastaa erityyppisissä ajovalaisimissa käytettäväksi tarkoitetun muovimateriaalista valmistetun linssin merkintää, eli kyseessä on

joko luokan B ajovalaisin, jonka lähivalo on suunniteltu sekä oikean- että vasemmanpuoleista liikennettä varten, jonka ajovalon enimmäisvoimakkuus on 86 250–101 250 kandelaa (kuten luku 30 osoittaa) ja joka on hyväksytty Saksassa (E1) tämän säännön vaatimusten mukaisesti, sellaisena kuin sääntö on alkuperäisessä muodossaan (00),

ja joka on rakenteellisesti yhdistetty

etuvalaisimeen, joka on hyväksytty säännön nro 7 muutossarjan 02 mukaisesti,

tai luokan A ajovalaisin, jonka lähivalo on suunniteltu sekä oikean- että vasemmanpuoleista liikennettä varten, jonka ajovalon enimmäisvoimakkuus on 33 750–45 000 kandelaa (kuten luku 12.5 osoittaa) ja joka on hyväksytty Saksassa (E1) tämäön säännön vaatimusten mukaisesti, sellaisena kuin sääntö on alkuperäisessä muodossaan (00),

ja joka on rakenteellisesti yhdistetty

edellä esitetyn kaltaisen etuvalaisimen kanssa,

tai kumpi tahansa edellä mainituista ajovalaisimista, joka on hyväksytty yhtenä valaisimena.

Ajovalaisimen päärungossa on oltava ainoa voimassa oleva hyväksyntänumero, esimerkiksi:

Image

Edellä oleva esimerkki vastaa kahden ajovalaisimen yksikössä käytettävän muovimateriaalista valmistetun linssin merkintää. Valaisinyhdistelmä on hyväksytty Ranskassa (E2) hyväksyntänumerolla 81151, ja se koostuu:

luokan B ajovalaisimesta, joka tuottaa lähivalon ja kaukovalon, joiden enimmäisvoimakkuus on x–y kandelaa ja jotka täyttävät tämän säännön vaatimukset, ja

luokan B ajovalaisimesta, joka tuottaa sekä oikean- että vasemmanpuoleista liikennettä varten tarkoitettua, enimmäisvoimakkuudeltaan w kandelan ja z kandelan välillä olevaa kaukovaloa ja joka täyttää tämän säännön vaatimukset; kaukovalojen enimmäisvoimakkuudet yhteensä ovat 86 250 ja 101 250 kandelan välillä.

---

LIITE 3

MITTAUSKANGAS

A.   Oikeanpuoleisen liikenteen ajovalaisin

(mitat millimetreinä, kun etäisyys kankaaseen on 25 m)

Image

B.   Vasemmanpuoleisen liikenteen ajovalaisin

(mitat millimetreinä, kun etäisyys kankaaseen on 25 m)

Image

Image

Huomautus: Kuva C sisältää mittauskohdat oikeanpuoleista liikennettä varten. Vasemmanpuoleista liikennettä varten pisteet 7 ja 8 sijaitsevat kuvan oikealla puolella vastaavalla paikalla.

---

LIITE 4

VALOTEKNISTEN OMINAISUUKSIEN VAKAUDEN TESTAUKSET AJOVALAISIMEN TOIMIESSA

TÄYDELLISTEN AJOVALAISIMIEN TESTAUS

Kun fotometriset arvot on mitattu tämän säännön määräysten mukaisesti pisteessä Emax kaukovalon osalta ja pisteissä HV, 50 R ja B 50 L lähivalon osalta (tai pisteissä HV, 50 L ja B 50 R vasemmanpuoleiseen liikenteeseen suunniteltujen ajovalaisimien osalta), on testattava täydellistä ajovalaisinta edustavan näytekappaleen fotometristen ominaisuuksien vakaus valaisimen toimiessa. ”Täydellisellä ajovalaisimella” tarkoitetaan itse täydellistä valaisinta ja sitä ympäröiviä korin osia sekä valaisimia, jotka saattavat vaikuttaa ajovalaisimen lämpöhäviöön.

1.   VALOTEKNISTEN OMINAISUUKSIEN VAKAUDEN TESTAUS

Testit on suoritettava kuivassa ja ilmavirrattomassa ympäristössä, jonka lämpötila on 23 °C ± 5 °C, siten, että täydellinen ajovalaisin on kiinnitettynä alustaan oikeaa ajoneuvoon asennusta vastaavasti.

1.1.   Puhdas ajovalaisin

Ajovalaisimen on oltava toiminnassa 12 tunnin ajan 1.1.1 kohdan mukaisesti, ja ajovalaisin on tarkastettava 1.1.2 kohdan mukaisesti.

1.1.1.   Testimenettely (1)

Ajovalaisimen on oltava toiminnassa määriteltyä aikaa vastaava jakso siten, että:

| (a) | kun hyväksyttävänä on ainoastaan yksi valaisutoiminto (kauko- tai lähivalo tai etusumuvalaisin), tätä toimintoa vastaavan hehkulangan on oltava toiminnassa määritellyn ajan (2), |
| --- | --- |

(a)

kun hyväksyttävänä on ainoastaan yksi valaisutoiminto (kauko- tai lähivalo tai etusumuvalaisin), tätä toimintoa vastaavan hehkulangan on oltava toiminnassa määritellyn ajan (2),

| (b) | kun kyseessä on ajovalaisin, joka tuottaa lähivalon ja yhden tai useampia kaukovaloja, tai kun kyseessä on ajovalaisin, johon sisältyy kaukovalo ja etusumuvalaisin,






  (i) | ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:
  15 minuuttia, lähivalon hehkulanka toiminnassa,
  5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa, |
| --- | --- | --- |

(b)

kun kyseessä on ajovalaisin, joka tuottaa lähivalon ja yhden tai useampia kaukovaloja, tai kun kyseessä on ajovalaisin, johon sisältyy kaukovalo ja etusumuvalaisin,

(i)

ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:

15 minuuttia, lähivalon hehkulanka toiminnassa,

5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa,

| (ii) | jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko lähivalo tai kaukovalo(t) toiminnassa (3) kerrallaan, testi on suoritettava niin, että lähivalo ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) ovat aktivoituina (2) erikseen puolet 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta, |
| --- | --- |

(ii)

jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko lähivalo tai kaukovalo(t) toiminnassa (3) kerrallaan, testi on suoritettava niin, että lähivalo ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) ovat aktivoituina (2) erikseen puolet 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta,

| (c) | kun kyseessä on ajovalaisin, joka sisältää etusumuvalaisimen ja yhden tai useampia kaukovaloja






  (i) | ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:
  15 minuuttia, etusumuvalaisin on toiminnassa,
  5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa, |
| --- | --- | --- |

(c)

kun kyseessä on ajovalaisin, joka sisältää etusumuvalaisimen ja yhden tai useampia kaukovaloja

(i)

ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:

15 minuuttia, etusumuvalaisin on toiminnassa,

5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa,

| (ii) | jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko etusumuvalo tai kaukovalo(t) toiminnassa (3) kerrallaan, testi on suoritettava niin, että etusumuvalaisin ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) ovat aktivoituina (2) erikseen puolet 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta, |
| --- | --- |

(ii)

jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko etusumuvalo tai kaukovalo(t) toiminnassa (3) kerrallaan, testi on suoritettava niin, että etusumuvalaisin ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) ovat aktivoituina (2) erikseen puolet 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta,

| (d) | kun kyseessä on ajovalaisin, joka sisältää lähivalon, yhden tai useampia kaukovaloja ja etusumuvalaisimen






  (i) | ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:
  15 minuuttia, lähivalon hehkulanka toiminnassa,
  5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa, |
| --- | --- | --- |

(d)

kun kyseessä on ajovalaisin, joka sisältää lähivalon, yhden tai useampia kaukovaloja ja etusumuvalaisimen

(i)

ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:

15 minuuttia, lähivalon hehkulanka toiminnassa,

5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa,

| (ii) | jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko lähivalo tai kaukovalo(t) (3) toiminnassa kerrallaan, testi on suoritettava niin, että lähivalo ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) ovat aktivoituina (2) erikseen puolet 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta, ja etusumuvaloa testataan seuraavan syklin mukaisesti: 15 minuuttia sammutettuna ja 5 minuuttia toiminnassa puolet tästä ajasta, kun kaukovalo on samalla toiminnassa. |
| --- | --- |

(ii)

jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko lähivalo tai kaukovalo(t) (3) toiminnassa kerrallaan, testi on suoritettava niin, että lähivalo ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) ovat aktivoituina (2) erikseen puolet 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta, ja etusumuvaloa testataan seuraavan syklin mukaisesti: 15 minuuttia sammutettuna ja 5 minuuttia toiminnassa puolet tästä ajasta, kun kaukovalo on samalla toiminnassa.

| (iii) | jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko lähivalo tai etusumuvalaisin (3) toiminnassa kerrallaan, testi on suoritettava niin, että lähivalo ja etusumuvalaisin ovat aktivoituina (2) erikseen puolet 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta, ja ajovaloja testataan seuraavan syklin mukaisesti: 15 minuuttia sammutettuna ja 5 minuuttia toiminnassa puolet tästä ajasta, kun lähivalo on samalla toiminnassa. |
| --- | --- |

(iii)

jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko lähivalo tai etusumuvalaisin (3) toiminnassa kerrallaan, testi on suoritettava niin, että lähivalo ja etusumuvalaisin ovat aktivoituina (2) erikseen puolet 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta, ja ajovaloja testataan seuraavan syklin mukaisesti: 15 minuuttia sammutettuna ja 5 minuuttia toiminnassa puolet tästä ajasta, kun lähivalo on samalla toiminnassa.

| (iv) | jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko lähivalo, kaukovalo (3) tai etusumuvalo (3) toiminnassa kerrallaan, testi on suoritettava niin, että lähivalo, kaukovalo(t) ja etusumuvalo ovat aktivoituina (2) erikseen kolmanneksen 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta. |
| --- | --- |

(iv)

jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää vain joko lähivalo, kaukovalo (3) tai etusumuvalo (3) toiminnassa kerrallaan, testi on suoritettava niin, että lähivalo, kaukovalo(t) ja etusumuvalo ovat aktivoituina (2) erikseen kolmanneksen 1.1 kohdassa tarkoitetusta ajasta.

| (e) | Kun kyseessä on lähivalo, jossa kääntyvä valo tuotetaan lisävalonlähteen avulla, tämä valolähde kytketään päälle 1 minuutiksi ja pois päältä 9 minuutin ajan silloin, kun lähivalo on yksin aktivoituna (ks. liite 4, lisäys 1). |
| --- | --- |

(e)

Kun kyseessä on lähivalo, jossa kääntyvä valo tuotetaan lisävalonlähteen avulla, tämä valolähde kytketään päälle 1 minuutiksi ja pois päältä 9 minuutin ajan silloin, kun lähivalo on yksin aktivoituna (ks. liite 4, lisäys 1).

1.1.1.2.   Testausjännite

Jännite on säädettävä siten, että saavutetaan 90 prosenttia käytettäville hehkulampuille säännössä nro 37 vahvistetusta enimmäistehosta.

Syötettävän tehon on aina oltava nimellisjännitteeltään 12 V:n hehkulampun tehon mukainen, jollei hyväksynnän hakija ilmoita, että ajovalaisinta voidaan käyttää tästä poikkeavalla jännitteellä. Viimeksi tarkoitetussa tapauksessa testi on suoritettava tehokkainta tarkoitukseen sopivaa hehkulamppua käyttäen.

1.1.2.   Testitulokset

1.1.2.1.   Silmämääräinen tarkastus

Kun ajovalaisimen lämpötila on tasaantunut ympäristön lämpötilaa vastaavaksi, ajovalaisimen linssi ja mahdollinen ulkopuolinen linssi on puhdistettava puhtaalla, kuivalla puuvillakankaalla. Tämän jälkeen ajovalaisin tarkastetaan silmämääräisesti; ajovalaisimien linsseissä tai mahdollisissa ulkolinsseissä ei saa olla havaittavissa vääristymiä, muodonmuutoksia, murtumia taikka värimuutoksia.

1.1.2.2.   Fotometrinen testi

Tämän säännön vaatimusten mukaan fotometriset arvot on tarkastettava seuraavista pisteistä:

Lähivalo:

50 R — B 50 L — HV oikeanpuoleiseen liikenteeseen suunniteltujen ajovalaisimien osalta,

50 L — B 50 R — HV vasemmanpuoleiseen liikenteeseen suunniteltujen ajovalaisimien osalta.

Kaukovalo: piste Emax.

Lämmön aiheuttaman ajovalaisimen alustan muodonmuutoksen huomioon ottamiseksi voidaan suorittaa toinen suuntaus (valorajan sijainnin muutos käsitellään tämän liitteen 2 kohdassa).

Fotometristen ominaisuuksien ja ennen testiä mitattujen arvojen välillä sallitaan 10 prosentin poikkeama, johon luetaan kuuluvaksi myös fotometrisen mittausmenettelyn toleranssit.

1.2.   Likainen ajovalaisin

Kun ajovalaisin on testattu edellä olevan 1.1 kohdan mukaisesti, sitä on pidettävä toiminnassa yhden tunnin ajan 1.1.1 kohdan mukaisesti, kun se on ensin valmisteltu testiä varten 1.2.1 kohdan mukaisesti, ja ajovalaisin on tarkastettava 1.1.2 kohdan mukaisesti.

1.2.1.   Ajovalaisimen valmistelu

1.2.1.1.   Testiseos

1.2.1.1.1.   Ajovalaisimelle, jonka ulkolinssi on valmistettu lasista:

Ajovalaisimelle levitetään veden ja epäpuhtaan aineen seos, joka on koostumukseltaan seuraava:

9 paino-osaa silikahiekkaa, jonka hiukkaskoko on 0–100 μm, 1 paino-osa kasviperäistä hiilipölyä (pyökki), jonka hiukkaskoko on 0–100 μm, 0,2 paino-osaa NaCMC:tä (4), ja sopiva määrä tislattua vettä, jonka johtavuus on ≤ 1 mS/m. Testiseos saa olla enintään 14 vuorokauden ikäinen.

1.2.1.1.2.   Ajovalaisimelle, jonka ulkolinssi on valmistettu muovimateriaalista:

Ajovalaisimelle levitetään veden ja epäpuhtaan aineen seos, joka on koostumukseltaan seuraava:

9 paino-osaa silikahiekkaa, jonka hiukkaskoko on 0–100 μm, 1 paino-osa kasviperäistä hiilipölyä (pyökki), jonka hiukkaskoko on 0–100 μm, 0,2 paino-osaa NaCMC:tä (4), 13 paino-osaa tislattua vettä, jonka johtavuus on ≤ 1 mS/m, ja 2 ± 1 paino-osaa pinta-aktiivista ainetta (5). Testiseos saa olla enintään 14 vuorokauden ikäinen.

1.2.1.2.   Testiseoksen levittäminen ajovalaisimelle

Testiseosta levitetään tasaisesti koko ajovalaisimen valoa säteilevälle pinnalle ja sen annetaan kuivua. Toimenpide toistetaan, kunnes valaistusarvo on laskenut 15–20 prosenttiin kussakin seuraavista pisteistä mitatuista arvoista tässä liitteessä tarkoitetuissa olosuhteissa:

piste Emax, kun kyseessä on kauko- ja/tai lähivalo ja pelkkä kaukovalo,

50 R ja 50 V (6) pelkästään lähivalaisimen osalta, joka on tarkoitettu käytettäväksi oikeanpuoleisessa liikenteessä,

50 L ja 50 V (6) pelkästään lähivalaisimen osalta, joka on tarkoitettu käytettäväksi vasemmanpuoleisessa liikenteessä.

1.2.1.3.   Mittauslaitteisto

Mittauslaitteena käytetään samanlaista laitetta kuin ajovalaisimien hyväksyntätestissä. Fotometrisissä tarkastuksissa on käytettävä vakiohehkulamppua.

2.   LÄMMÖN VAIKUTUKSESTA JOHTUVAN VALORAJAN PYSTYSUUNTAISEN SIIRTYMÄN TESTI

Tässä testissä tarkastetaan, ettei lämmön vaikutuksesta johtuva valorajan pystysuuntainen siirtymä ylitä toiminnassa olevalle lähivalaisimelle määriteltyä arvoa.

Kun ajovalaisin on testattu 1 kohdan mukaisesti, se on testattava 2.1 kohdassa määritellyssä testissä säätämättä ajovalaisinta testausalustaan nähden tai irrottamatta sitä testausalustasta.

2.1.   Testi

Testi on suoritettava kuivassa ja ilmavirrattomassa ympäristössä, jossa lämpötila on 23 ± 5 °C.

Ajovalaisin on testattava lähivalolla käyttämällä sarjavalmisteista hehkulamppua, jota on poltettu vähintään tunnin ajan ennen testiä, eikä ajovalaisinta saa irrottaa testausalustasta eikä säätää testausalustaan nähden. (Tätä testiä varten jännite on säädettävä 1.1.1.2 kohdan mukaisesti.) Valorajan vaakasuoran osan (vv:n ja pystysuoran, oikeanpuoleisessa liikenteessä pisteen B 50 L kautta tai vasemmanpuoleisessa liikenteessä pisteen B 50 R kautta kulkevan viivan välisen osan) sijainti on määritettävä 3 minuuttia (r3) ja 60 minuuttia (r60) testin alkamisajankohdan jälkeen.

Edellä tarkoitetun valorajan sijainnissa tapahtuneen vaihtelun mittaamisessa voidaan käyttää mitä tahansa menetelmää, joka antaa hyväksyttävän tarkat tulokset ja joka voidaan toistaa.

2.2.   Testitulokset

2.2.1.   Testitulos ilmoitetaan milliradiaaneina (mrad) ja se katsotaan lähivalaisimen osalta hyväksyttäväksi ainoastaan, jos itseisarvo ΔrI = |r3 – r60| ajovalaisimesta mitattuna on enintään 1,0 mrad (ΔrI ≤ 1,0 mrad).

2.2.2.   Jos tämä arvo on kuitenkin yli 1,0 mrad mutta enintään 1,5 mrad (1,0 mrad < ΔrI ≤ 1,5 mrad), testataan toinen ajovalaisin 2.1 kohdan mukaisesti sen jälkeen, kun ajovalaisin on käynyt kolmesti peräkkäin läpi seuraavassa määritellyn syklin, jotta voidaan vakiinnuttaa ajovalaisimen mekaanisten osien sijainti alustassa, joka vastaa oikeaa asennusta ajoneuvoon:

lähivalon pitäminen toiminnassa tunnin ajan (jännite säädetään 1.1.1.2 kohdan mukaisesti),

tunnin mittainen lepojakso.

Ajovalaisintyyppi katsotaan hyväksyttäväksi, jos ensimmäisestä näytteestä mitatun itseisarvon ΔrI ja toisesta näytteestä mitatun itseisarvon ΔrII keskiarvo on enintään 1,0 mrad:

Formula

---

(1)  Testausaikataulu esitetään tämän säännön liitteessä 8.

(2)  Jos testattava ajovalaisin sisältää merkkivalaisimia, viimeksi mainitun on oltava toiminnassa testin ajan. Jos kyseessä on suuntavalaisin, sitä on käytettävä vilkkutoiminnolla siten, että kytkemisaikojen suhde on suunnilleen yksi yhteen.

(3)  Jos kaksi tai useampi hehkulanka on toiminnassa samanaikaisesti ajovalaisimia vilkutettaessa, tätä ei katsota tavanomaiseksi hehkulankojen samanaikaiseksi käytöksi.

(4)  NaCMC tarkoittaa natriumkarboksimetyyliselluloosan, johon tavanomaisesti viitataan lyhenteellä CMC, natriumsuolaa. Epäpuhtausseoksessa käytettävän NaCMC:n substituutioaste on 0,6–0,7 ja 2 %:n liuoksen viskositeetti 20 °C:n lämpötilassa on 200–300 cP.

(5)  Määrän toleranssi johtuu siitä, että on saatava aikaan epäpuhtaan aineen seos, joka levittyy oikealla tavalla koko muovilinssille.

(6)  Piste 50 V sijaitsee 375 mm HV:n alapuolella pystysuoralla viivalla v-v, kun etäisyys kankaaseen on 25 m.

LISÄYS 1

Toimintajaksot fotometristen ominaisuuksien vakauden testauksessa

| Lyhenteet: | P: | lähivalon valaisin |
| --- | --- | --- |
| D: | kaukovalon valaisin (D1 + D2 = kaksi kaukovaloa) |
| F: | etusumuvalaisin |
| | sykli: 15 min sammutettuna, 5 min päällä |
| | sykli: 9 min sammutettuna, 1 min päällä |

Lyhenteet:

P:

lähivalon valaisin

D:

kaukovalon valaisin (D1 + D2 = kaksi kaukovaloa)

F:

etusumuvalaisin

Image

sykli: 15 min sammutettuna, 5 min päällä

Image

sykli: 9 min sammutettuna, 1 min päällä

Kaikki seuraavat ryhmitetyt ajovalaisimet ja etusumuvalaisimet sekä lisämerkinnät esitetään tässä esimerkkeinä eikä tyhjentävästi.

| 1. | P tai D tai F (HC tai HR tai B) |
| --- | --- |

1.

Image

| 2. | P+F (HC B) tai P+D (HCR) |
| --- | --- |

2.

Image

| 3. | P+F (HC B/) tai HC/B tai P+D (HC/R) |
| --- | --- |

3.

Image

---

LIITE 5

Tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontamenettelyä koskevat vähimmäisvaatimukset

1.   YLEISTÄ

1.1.   Vaatimustenmukaisuutta koskevat mekaaniset ja geometriset vaatimukset katsotaan täytetyiksi, jos eroavuudet eivät ylitä väistämättömiä valmistuspoikkeamia tämän säännön vaatimusten rajoissa. Tämä vaatimus koskee myös väriä.

Fotometristen ominaisuuksien osalta sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi, jos minkä tahansa sattumanvaraisesti valitun ja vakiohehkulampulla (vertailuhehkulampulla) varustetun ajovalaisimen fotometrisiä ominaisuuksia testattaessa:

1.2.1.   mikään mitattu arvo ei poikkea kielteisesti yli 20 prosentilla tässä säännössä määritellystä arvosta. Arvojen B 50 L (tai R) ja alueen III osalta kielteiset poikkeamat saavat olla enintään:

| B 50 L (tai R): | 0,2 luksia, vastaa 20:tä prosenttia
  0,3 luksia, vastaa 30:tä prosenttia |
| --- | --- |
| Alue III | 0,3 luksia, vastaa 20:tä prosenttia
  0,45 luksia, vastaa 30:tä prosenttia |

B 50 L (tai R):

0,2 luksia, vastaa 20:tä prosenttia

0,3 luksia, vastaa 30:tä prosenttia

Alue III

0,3 luksia, vastaa 20:tä prosenttia

0,45 luksia, vastaa 30:tä prosenttia

tai jos

1.2.2.1.   lähivalon osalta tässä säännössä määrätyt arvot täyttyvät pisteessä HV (sallittu toleranssi 0,2 luksia) ja ajovalaisimen ollessa suunnattuna samalla tavalla vähintään yhdessä pisteessä kullakin niistä alueista, jotka säteeltään 15 cm:n ympyrä rajaa mittauskankaalle (etäisyys 25 m) pisteiden B 50 L (tai R) (1) (sallittu toleranssi +0,1 luksia), 75 R (tai L), 50 V, 25 R ja 25 L ympärille, sekä lisäksi alueen IV koko sillä alueella, joka on enintään 22,5 cm viivojen 25 R ja 25 L yläpuolella,

1.2.2.2.   ja jos kaukovalon osalta pisteen HV sijaitessa alueella, jossa isoluksi on 0,75 Emax, missä tahansa tämän säännön 6.3.2 kohdassa määritellyssä mittauspisteessä fotometrisille arvoille saadaan +20 prosentin toleranssi enimmäisarvojen ja –20 prosentin toleranssi vähimmäisarvojen osalta.

1.2.3.   Jos edellä kuvatun testin tulokset eivät vastaa vaatimuksia, ajovalaisimen suuntausta voidaan muuttaa sillä edellytyksellä, että valokeilan akselia ei siirretä sivuun oikealle tai vasemmalle enempää kuin 1° (2).

1.2.4.   Jos edellä kuvattujen testien tulokset eivät vastaa vaatimuksia, testit on toistettava käyttämällä toista vakiohehkulamppua.

1.3.   Kun tarkastetaan lämmön vaikutuksesta johtuvaa valorajan pystysuuntaista siirtymää, sovelletaan seuraavaa menettelyä:

Yksi ajovalaisinnäytteistä on testattava liitteessä 4 olevan 2.1 kohdan menettelyn mukaisesti, kun ajovalaisin on käynyt kolmesti peräkkäin läpi liitteessä 4 olevassa 2.2.2 kohdassa määritellyn syklin.

Ajovalaisin katsotaan hyväksyttäväksi, jos arvo Δr on enintään 1,5 mrad.

Jos kyseinen arvo on yli 1,5 mrad mutta enintään 2,0 mrad, testataan toinen näyte, minkä jälkeen molemmista näytteistä mitattujen itseisarvojen keskiarvo saa olla enintään 1,5 mrad.

2.   VALMISTAJAN SUORITTAMAN VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TARKASTUKSEN VÄHIMMÄISVAATIMUKSET

Hyväksyntämerkin haltijan on suoritettava kullekin ajovalaisintyypille asianmukaisin väliajoin ainakin seuraavassa esitetyt testit. Testit on suoritettava tämän säännön vaatimusten mukaisesti.

Jos näyte ei täytä kyseisen testityypin vaatimuksia, on otettava lisää näytteitä ja testattava ne. Valmistajan on toteutettava toimenpiteitä kyseisen tuotannon vaatimustenmukaisuuden varmistamiseksi.

2.1.   Testien luonne

Tässä säännössä esitetyt vaatimustenmukaisuustestit koskevat fotometrisiä ominaisuuksia ja lämmön vaikutuksesta johtuvan valorajan pystysuuntaisen siirtymän tarkastusta.

2.2.   Testimenetelmät

2.2.1.   Testit on yleensä suoritettava tässä säännössä esitettyjen menetelmien mukaisesti.

2.2.2.   Missä tahansa valmistajan suorittamassa vaatimustenmukaisuustestissä voidaan käyttää tässä säännössä esitettyjä menetelmiä vastaavia menetelmiä hyväksyntätesteistä vastaavan toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella. Valmistajan vastuulla on osoittaa, että käytetyt menetelmät vastaavat tässä säännössä esitettyjä menetelmiä.

2.2.3.   Edellä olevan 2.2.1. ja 2.2.2 kohdan soveltaminen edellyttää testilaitteen säännöllistä kalibrointia ja testilaitteen vastaavuutta toimivaltaisen viranomaisen suorittaman mittauksen kanssa.

2.2.4.   Vertailumenetelminä on käytettävä kaikissa tapauksissa tämän säännön vertailumenetelmiä, erityisesti hallinnollisen tarkastuksen ja näytteenoton tarkoituksia varten.

2.3.   Näytteenotto

Ajovalaisinnäytteet on valittava sattumanvaraisesti yhdenmukaisen erän tuotannosta. Yhdenmukaisella erällä tarkoitetaan samaa tyyppiä edustavien ajovalaisimien sarjaa, joka on määritetty valmistajan tuotantomenetelmien mukaisesti.

Arvioinnin on yleensä koskettava yksittäisten tehtaiden sarjatuotantoa. Valmistaja voi kuitenkin ryhmittää yhteen useista eri tehtaista saadut samaa tyyppiä koskevat tiedot, jos tehtaissa sovelletaan samaa laatujärjestelmää ja laadun hallintaa.

2.4.   Mitatut ja tallennetut fotometriset ominaisuudet

Ajovalonäytteille tehdään fotometriset mittaukset säännössä määritellyistä pisteista, jotka ovat kaukovalon osalta Emax, HV (3), HL ja HR (4), ja lähivalon osalta B 50 L (tai R), HV, 50 V, 75 R (tai L) ja 25 L (tai R) (ks. liitteen 3 kuva).

2.5.   Hyväksyttävyysperusteet

Valmistajan vastuulla on laatia testituloksista tilastollinen tutkimus ja määrittää toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella hyväksyttävyysperusteet tuotteilleen, jotta tuotteiden vaatimustenmukaisuuden tarkastukselle tämän säännön 10.1 kohdassa asetetut edellytykset täyttyvät.

Hyväksyttävyysperusteiden on oltava sellaiset, että 95 prosentin luotettavuustasolla liitteen 7 (ensimmäinen näytteenotto) mukaisesti suoritetun pistokokeen läpäisemisen vähimmäistodennäköisyys on 0,95.

---

(1)  Suluissa olevat kirjaimet viittaavat vasemmanpuoleisessa liikenteessä käytettäviksi tarkoitettuihin ajovalaisimiin.

(2)  Katso alaviite 11 tämän säännön tekstissä.

(3)  Kun kaukovalo on rakenteellisesti yhdistetty lähivaloon, kaukovalon mittauspiste HV on sama kuin lähivalon mittauspiste HV.

(4)  HL ja HR: pisteet viivalla ”hh” 1,125 m:n etäisyydellä pisteen HV vasemmalla tai oikealla puolella.

---

LIITE 6

Muovimateriaalista valmistettuja linssejä sisältäviä valaisimia koskevat vaatimukset — Linssi- tai materiaalinäytteiden ja täydellisten valaisimien testaus

1.   YLEISET VAATIMUKSET

1.1.   Tämän säännön 2.2.4 kohdan mukaisesti toimitettujen näytteiden on täytettävä jäljempänä 2.1–2.5 kohdassa tarkoitetut vaatimukset.

1.2.   Kahden täydellistä valaisinta edustavan näytteen, jotka on toimitettu tämän säännön 2.2.3 kohdan mukaisesti ja jotka sisältävät muovimateriaalista valmistetut linssit, on linssin materiaalin osalta täytettävä jäljempänä 2.6 kohdassa tarkoitetut vaatimukset.

1.3.   Muovimateriaalista valmistettujen linssien näytekappaleet tai materiaalinäytteet on testattava yhdessä sen heijastimen kanssa, johon ne on tarkoitettu asennettaviksi (jos sovellettavissa), hyväksyntätesteissä tämän liitteen lisäyksen 1 taulukossa A esitetyssä aikajärjestyksessä.

1.4.   Jos valaisimen valmistaja pystyy kuitenkin osoittamaan, että tuote on jo läpäissyt jäljempänä 2.1–2.5 kohdassa tarkoitetut testit tai vastaavat testit toisen säännön mukaisesti, kyseisiä testejä ei tarvitse toistaa; vain lisäyksen 1 taulukossa B säädetyt testit ovat pakolliset.

2.   TESTIT

2.1.   Lämpötilamuutosten sieto

2.1.1.   Testit

Kolmen uuden näytteen (linssin) on käytävä läpi viisi lämpötilan ja kosteuden muutossykliä seuraavan ohjelman mukaisesti:

3 tuntia lämpötilassa 40 °C ± 2 °C ja 85–95 prosentin suhteellisessa kosteudessa,

1 tunti lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja 60–75 prosentin suhteellisessa kosteudessa,

15 tuntia lämpötilassa –30 °C ± 2 °C,

1 tunti lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja 60–75 prosentin suhteellisessa kosteudessa,

3 tuntia lämpötilassa 80 °C ± 2 °C,

1 tunti lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja 60–75 prosentin suhteellisessa kosteudessa.

Ennen tätä testiä näytteitä on pidettävä lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja 60–75 prosentin suhteellisessa kosteudessa vähintään neljän tunnin ajan.

Huomautus: Sykliin ”yksi tunti lämpötilassa 23° C ± 5° C” on sisällyttävä ne siirtymäjaksot lämpötilasta toiseen, jotka ovat tarpeen lämpöshokkivaikutusten välttämiseksi.

2.1.2.   Fotometriset mittaukset

2.1.2.1.   Menetelmä

Näytteille on suoritettava fotometriset mittaukset ennen testiä ja sen jälkeen.

Näissä mittauksissa on käytettävä vakiolamppua (vertailuhehkulamppuja) ja ne on tehtävä seuraavissa pisteissä:

B 50 L ja 50 R lähivalaisimen tai lähi/kaukovalaisimen lähivalon osalta (B 50 R ja 50 L vasemmanpuoleiseen liikenteeseen tarkoitettujen ajovalaisimien osalta);

Emax-reitti kaukovalaisimen tai lähi/kaukovalaisimen kaukovalon osalta.

2.1.2.2.   Tulokset

Kustakin näytteestä ennen testiä ja sen jälkeen mitatut fotometriset arvot saavat vaihdella enintään 10 prosenttia fotometrisen mittausmenettelyn toleranssit mukaan luettuina.

2.2.   Ilmakehässä esiintyvien ja kemiallisten aineiden sieto

2.2.1.   Ilmakehässä esiintyvien aineiden sieto

Kolme uutta näytettä (linssiä tai materiaalinäytettä) on altistettava sellaisesta lähteestä peräisin olevalle säteilylle, jonka spektrijakauma on sama kuin lämpötilassa 5 500 K–6 000 K olevan mustan kappaleen. Lähteen ja näytteiden väliin on sijoitettava asianmukaiset suodattimet, jotta vähennetään mahdollisimman paljon säteilyä, joka on aallonpituudeltaan alle 295 nm ja yli 2 500 nm. Näytteet on altistettava voimakkaalle valaistukselle, joka on teholtaan 1 200 W/m2 ± 200 W/m2, sellaiseksi ajaksi, että näytteiden saaman valoenergian arvo on 4 500 MJ/m2 ± 200 MJ/m2. Testausrakenteen sisällä näytteiden kanssa samaan tasoon asetetusta mustasta levystä mitatun lämpötilan on oltava 50 °C ± 5 °C. Tasaisen altistuksen aikaansaamiseksi näytteiden on kierrettävä säteilylähteen ympäri nopeudella 1–5 kierrosta minuutissa.

Näytteet on suihkutettava tislatulla vedellä, jonka johtokyky on pienempi kuin 1 mS/m lämpötilassa 23 °C ± 5 °C, seuraavan syklin mukaisesti:

suihkutus 5 minuuttia, kuivaus 25 minuuttia.

2.2.2.   Kemiallisten aineiden sieto

Kun edellä 2.2.1 kohdassa tarkoitettu testi ja jäljempänä 2.2.3.1 kohdassa tarkoitettu mittaus on suoritettu, mainittujen kolmen näytteen ulkopinnat on käsiteltävä 2.2.2.2 kohdassa tarkoitetulla tavalla jäljempänä 2.2.2.1 kohdassa määritellyllä seoksella.

2.2.2.1.   Testiseos

Testiseoksen on oltava koostumukseltaan seuraava: 61,5 prosenttia n-heptaania, 12,5 prosenttia tolueenia, 7,5 prosenttia etyylitetrakloridia, 12,5 prosenttia trikloorietyleeniä ja 6 prosenttia ksyleeniä (tilavuusprosentteina).

2.2.2.2.   Testiseoksen levittäminen

Liotetaan (ISO 105 -standardin mukaista) puuvillakankaan palaa, kunnes se on läpeensä kyllästetty edellä 2.2.2.1 kohdassa määritellyllä seoksella, ja kangas levitetään 10 sekunnin kuluessa 10 minuutin ajaksi näytteen ulkopinnalle paineessa 50 N/cm2, joka vastaa 14 × 14 mm:n testipintaan kohdistettua 100 N:n voimaa.

Tämän 10 minuutin jakson aikana kangaspalaa on kyllästettävä uudelleen seoksella niin, että neste on koostumukseltaan jatkuvasti täysin sama määritellyn testiseoksen koostumuksen kanssa.

Testiseoksen levittämisen aikana näytteeseen kohdistettua painetta voidaan tasauttaa, jotta se ei aiheuta näytteeseen säröjä.

2.2.2.3.   Puhdistaminen

Kun testiseos on levitetty näytteille, näytteiden annetaan kuivua ilmassa, ja ne pestään sitten kohdassa 2.3 (Puhdistusaineiden sieto) määritellyllä liuoksella lämpötilassa 23 °C ± 5 °C.

Tämän jälkeen näytteet huuhdotaan huolellisesti tislatulla vedellä, joka saa sisältää enintään 0,2 prosenttia epäpuhtauksia, lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja pyyhitään pehmeällä kankaalla.

2.2.3.   Tulokset

2.2.3.1.   Ilmakehän aineiden sietotestin jälkeen näytteiden ulkopinnoissa ei saa esiintyä säröjä, naarmuja, lohkeilua eikä muodonmuutoksia, ja valon läpäisyn keskivaihtelu Formulamitattuna kolmesta näytteestä tämän liitteen lisäyksessä 2 määritellyn menettelyn mukaisesti ei saa olla enemmän kuin 0,020 (Δtm ≤ 0,020).

2.2.3.2.   Kemiallisten aineiden sietotestin jälkeen näytteissä ei saa esiintyä jälkiä valovirran hajotukseen mahdollisesti vaikuttavista kemiallisista tahroista, ja valovirran hajotuksen keskivaihtelu Formulamitattuna kolmesta naytteestä tämän liitteen lisäyksessä 2 määritellyn menettelyn mukaisesti ei saa olla enemmän kuin 0,020 (Δdm ≤ 0,020).

2.3.   Puhdistusaineiden ja hiilivetyjen sieto

2.3.1.   Puhdistusaineiden sieto

Kolmen näytteen (linssien tai materiaalinäytteiden) ulkopinnat on lämmitettävä lämpötilaan 50 °C ± 5 °C ja sitten upotettava viiden minuutin ajaksi seokseen, jota pidetään lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja jonka koostumus on: 99 osaa tislattua vettä, joka sisältää enintään 0,02 prosenttia epäpuhtauksia, ja yksi osa alkyyliaryylisulfonaattia.

Testin lopuksi näytteet kuivataan lämpötilassa 50 °C ± 5 °C.

Näytteiden pinta puhdistetaan kostealla kankaalla.

2.3.2.   Hiilivetyjen sieto

Kolmen näytteen ulkopintoja hierotaan kevyesti yhden minuutin ajan sellaisessa seoksessa kastellulla puuvillakankaalla, jonka koostumus on 70 prosenttia n-heptaania ja 30 prosenttia tolueenia (tilavuusprosentteina), ja sen jälkeen näytteiden annetaan kuivua ilmassa.

2.3.3.   Tulokset

Kun edellä esitetyt kaksi testiä on suoritettu peräkkäin, valon läpäisyn vaihtelun keskiarvo Formulamitattuna kolmesta näytteestä tämän liitteen lisäyksessä 2 määritellyn menettelyn mukaisesti ei saa olla enemmän kuin 0,010 (Δtm ≤ 0,010).

2.4.   Mekaanisen rappeutumisen sieto

2.4.1.   Mekaanisen rappeutumisen aikaansaava menetelmä

Kolmen uuden näytteen (linssin) ulkopinnoille on suoritettava yhdenmukaisen mekaanisen rappeutumisen testi tämän liitteen lisäyksessä 3 määriteltyä menetelmää käyttäen.

2.4.2.   Tulokset

Tämän testin jälkeen vaihtelut

| läpäisevyydessä | : | |
| --- | --- | --- |
| diffuusiossa | : | |

läpäisevyydessä

:

Formula

diffuusiossa

:

Formula

mitataan lisäyksessä 2 määritellyn menettelyn mukaisesti tämän säännön 2.2.4.1.1 kohdassa määritellyllä alueella. Kolmen näytteen keskiarvon on oltava sellainen, että

Δtm ≤ 0,100;

Δdm ≤ 0,050.

2.5.   Mahdollisten päällysteiden pysyvyyttä koskeva testi

2.5.1.   Näytteen valmistelu

Linssin päällysteen alueella oleva pinta, joka on kooltaan 20 mm × 20 mm, leikataan partaterällä tai neulalla ruudukoksi, jonka neliöt ovat kooltaan suunnilleen 2 mm × 2 mm. Terän tai neulan paineen on oltava riittävä ainakin päällysteen leikkaamiseksi.

2.5.2.   Testin kuvaus

Testissä käytetään teippiä, jonka kiinnitysvoima on 2 N leveyssenttimetriä kohti ± 20 prosenttia mitattuna tämän liitteen lisäyksessä 4 määritellyissä vakio-olosuhteissa. Teippiä, jonka on oltava vähintään 25 mm leveä, painetaan vähintään viiden minuutin ajan 2.5.1 kohdassa määritellyn mukaisesti valmisteltua pintaa vasten.

Tämän jälkeen teipin päätä kuormitetaan siten, että kohteena olevaan pintaan nähden kohtisuorassa oleva voima on sama kuin kyseiseen pintaan kohdistuva kiinnitysvoima. Tässä vaiheessa teippi irrotetaan vakionopeudella 1,5 m/s ± 0,2 m/s.

2.5.3.   Tulokset

Ruudutetulla alueella ei saa esiintyä mainittavia huononemia. Huononemat leikkauskohdissa neliöiden välillä tai viiltojen reunoilla sallitaan, jos huonontunutta aluetta ei ole enempää kuin 15 prosenttia ruudutetusta pinnasta.

2.6.   Sellaisia valaisinyksiköitä, joissa on muovilinssi, koskevat testit

2.6.1.   Linssin pinnan mekaanisen rappeutumisen sieto

2.6.1.1.   Testit

Valaisinnäytteen nro 1 linssille on suoritettava edellä 2.4.1 kohdassa määritelty testi.

2.6.1.2.   Tulokset

Testin jälkeen ajovalaisimelle tämän säännön mukaisesti suoritettujen fotometristen mittausten tulokset saavat ylittää enintään 30 prosentilla pisteille B 50 L ja HV määritellyt enimmäisarvot ja alittaa enintään 10 prosentilla pisteelle 75 R määritellyt vähimmäisarvot (vasemmanpuoleiseen liikenteeseen tarkoitettujen ajovalaisimien osalta kyseeseen tulevat pisteet B 50 R, HV ja 75 L).

2.6.2.   Mahdollisten päällysteiden pysyvyyttä koskeva testi

Valaisinnäytteen nro 2 linssille on suoritettava edellä 2.5 kohdassa määritelty testi.

3.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TARKASTUS

Linssien valmistuksessa käytettyjen materiaalien osalta samaan sarjaan kuuluvat valaisimet katsotaan tämän säännön mukaisiksi, jos:

3.1.1.   kemiallisten aineiden sietotestin sekä puhdistusaineiden ja hiilivetyjen sietotestin jälkeen näytteiden ulkopinnoissa ei ole paljain silmin havaittavissa säröjä, lohkeilua eikä muodonmuutoksia (ks. 2.2.2, 2.3.1 ja 2.3.2 kohta),

3.1.2.   edellä 2.6.1.1 kohdassa määritellyn testin jälkeen fotometriset arvot 2.6.1.2 kohdassa tarkoitetuissa mittauspisteissä ovat tässä säännössä vaatimustenmukaisuudelle määriteltyjen rajojen sisällä.

3.2.   Jos testitulokset eivät täytä vaatimuksia, testit toistetaan toisella sattumanvaraisesti valitulla ajovalaisinnäytteellä.

LISÄYS 1

HYVÄKSYNTÄTESTIEN AIKAJÄRJESTYS

A.   Muovimateriaaleille (tämän säännön 2.2.4 kohdan mukaisesti toimitetuille linsseille tai materiaalinäytteille) suoritettavat testit.

| Näytteet — Testit | Linssit tai materiaalinäytteet | Linssit |
| --- | --- | --- |
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| 1.1. | Rajoitettu fotometria (2.1.2 kohta) |

Näytteet — Testit

Linssit tai materiaalinäytteet

Linssit

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

1.1.

Rajoitettu fotometria (2.1.2 kohta)

x

x

x

| 1.1.1. | Lämpötilan muutos (2.1.1 kohta) |
| --- | --- |

1.1.1.

Lämpötilan muutos (2.1.1 kohta)

x

x

x

| 1.1.2. | Rajoitettu fotometria (2.1.2 kohta) |
| --- | --- |

1.1.2.

Rajoitettu fotometria (2.1.2 kohta)

x

x

x

| 1.2.1. | Valon läpäisyn mittaus |
| --- | --- |

1.2.1.

Valon läpäisyn mittaus

x

x

x

x

x

x

x

x

x

| 1.2.2. | Hajotuksen mittaus |
| --- | --- |

1.2.2.

Hajotuksen mittaus

x

x

x

x

x

x

| 1.3. | Ilmakehässä esiintyvät aineet (2.2.1 kohta) |
| --- | --- |

1.3.

Ilmakehässä esiintyvät aineet (2.2.1 kohta)

x

x

x

| 1.3.1. | Valon läpäisyn mittaus |
| --- | --- |

1.3.1.

Valon läpäisyn mittaus

x

x

x

| 1.4. | Kemialliset aineet (2.2.2 kohta) |
| --- | --- |

1.4.

Kemialliset aineet (2.2.2 kohta)

x

x

x

| 1.4.1. | Hajotuksen mittaus |
| --- | --- |

1.4.1.

Hajotuksen mittaus

x

x

x

| 1.5. | Puhdistusaineet (2.3.1 kohta) |
| --- | --- |

1.5.

Puhdistusaineet (2.3.1 kohta)

x

x

x

| 1.6. | Hiilivedyt (2.3.2 kohta) |
| --- | --- |

1.6.

Hiilivedyt (2.3.2 kohta)

x

x

x

| 1.6.1. | Valon läpäisyn mittaus |
| --- | --- |

1.6.1.

Valon läpäisyn mittaus

x

x

x

| 1.7. | Rappeutuminen (2.4.1 kohta) |
| --- | --- |

1.7.

Rappeutuminen (2.4.1 kohta)

x

x

x

| 1.7.1. | Valon läpäisyn mittaus |
| --- | --- |

1.7.1.

Valon läpäisyn mittaus

x

x

x

| 1.7.2. | Hajotuksen mittaus |
| --- | --- |

1.7.2.

Hajotuksen mittaus

x

x

x

| 1.8. | Pysyvyys (2.5 kohta) |
| --- | --- |

1.8.

Pysyvyys (2.5 kohta)

x

B.   Täydellisille ajovalaisimille (toimitettuna tämän säännön 2.2.3 kohdan mukaisesti) suoritettavat testit.

| Testit | Täydellinen ajovalaisin |
| --- | --- |
| Näyte nro |
| 1 | 2 |
| 2.1. | Rappeutuminen (2.6.1.1 kohta) |

Testit

Täydellinen ajovalaisin

Näyte nro

1

2

2.1.

Rappeutuminen (2.6.1.1 kohta)

x

| 2.2. | Fotometria (2.6.1.2 kohta) |
| --- | --- |

2.2.

Fotometria (2.6.1.2 kohta)

x

| 2.3. | Pysyvyys (2.6.2 kohta) |
| --- | --- |

2.3.

Pysyvyys (2.6.2 kohta)

x

LISÄYS 2

VALON HAJOTUKSEN JA LÄPÄISYN MITTAUSMENETELMÄ

1.   LAITTEET (ks. kuva)

Kollimaattori K:n, jolla on puolihajoama β/2 = 17.4 × 104 rd, sädettä rajoittaa 6 mm:n aukolla varustettu himmennin Dτ, jota vasten näytteen alusta sijoitetaan.

Konvergentti akromaattinen linssi L2, jonka pallopoikkeamat on korjattu, yhdistää himmentimen Dτ ilmaisimeen R; linssin L2 läpimitan on oltava sellainen, että linssi ei himmennä valoa, jonka näyte hajottaa keilaan, jonka puolihuippukulma on β/2 = 14°.

Rengasmainen himmennin DD, jonka kulmat ovat α°/2 = 1° ja αmax/2 = 12°, sijoitetaan linssin L2 kuvafokaalitasolle.

Himmentimen läpinäkymätön keskiosa on tarpeen suoraan valonlähteestä tulevan valon eliminoimiseksi. Himmentimen keskiosa on voitava irrottaa valonsäteestä siten, että se palaa täsmälleen alkuperäiseen asentoonsa.

Etäisyys L2–Dτ ja linssin L2 fokaalipituus F2
   (1) on valittava niin, että kuva Dτ peittää täysin ilmaisimen R.

Kun alkutulovalovirtaan viitataan 1 000 yksikkönä, kunkin lukeman absoluuttisen tarkkuuden on oltava parempi kuin 1 yksikkö.

2.   MITTAUKSET

Seuraavat lukemat on otettava:

| Lukema | Näyte | DD:n keskiosa | Edustettu määrä |
| --- | --- | --- | --- |
| T1 | ei | ei | Tulovalovirta alkulukemassa |
| T2 | kyllä
  (ennen testiä) | ei | Uuden materiaalin läpäisemä valovirta 24°:n kentässä |
| T3 | kyllä
  (testin jälkeen) | ei | Testatun materiaalin läpäisemä valovirta 24°:n kentässä |
| T4 | kyllä
  (ennen testiä) | kyllä | Uuden materiaalin hajottama valovirta |
| T5 | kyllä
  (testin jälkeen) | kyllä | Testatun materiaalin hajottama valovirta |

Lukema

Näyte

DD:n keskiosa

Edustettu määrä

T1

ei

ei

Tulovalovirta alkulukemassa

T2

kyllä

(ennen testiä)

ei

Uuden materiaalin läpäisemä valovirta 24°:n kentässä

T3

kyllä

(testin jälkeen)

ei

Testatun materiaalin läpäisemä valovirta 24°:n kentässä

T4

kyllä

(ennen testiä)

kyllä

Uuden materiaalin hajottama valovirta

T5

kyllä

(testin jälkeen)

kyllä

Testatun materiaalin hajottama valovirta

Image

---

(1)  L2:n osalta suositellaan käytettäväksi noin 80 mm:n polttoväliä.

LISÄYS 3

SUIHKUTUSTESTAUSMENETELMÄ

1.   Testauslaitteisto

1.1.   Ruisku

Käytettävässä ruiskussa on oltava läpimitaltaan 1,3 mm:n suutin, joka mahdollistaa 0,24 ± 0,02 1:n nestevirran minuutissa käyttöpaineella 6,0 bar – 0, +0,5 bar.

Näissä käyttöolosuhteissa aikaansaatavan suihkun on oltava läpimitaltaan 170 mm ± 50 mm rappeutumiselle altistetulla pinnalla, joka on 380 mm ± 10 mm:n etäisyydellä suuttimesta.

1.2.   Testiseos

Testiseos koostuu

silikahiekasta, jonka kovuus on 7 Mohrin asteikolla, raekoko 0–0,2 mm, jakauma lähes normaali ja kulmakerroin 1,8–2, ja

vedestä, jonka kovuus on enintään 205 g/m3, niin, että seoksessa on 25 g hiekkaa vesilitraa kohti.

2.   Testi

Valaisimien linssien ulkopinnat on altistettava kerran tai useammin edellä esitetyllä tavalla tuotetun hiekkasuihkun vaikutukselle. Suihku on suunnattava lähes kohtisuoraan testattavalle pinnalle.

Rappeutuminen tarkistetaan yhden tai useamman lasinäytteen avulla, jotka on asetettu vertailun vuoksi testattavien linssien läheisyyteen. Seosta suihkutetaan, kunnes vaihtelu näytteen tai näytteiden aikaansaaman valon hajotuksessa lisäyksessä 2 määritellyllä menetelmällä mitattuna on sellainen, että:

Formula

Testauksessa voidaan käyttää useita vertailunäytteitä sen tarkistamiseksi, että koko testattava pinta on tasaisesti rappeutunut.

LISÄYS 4

TEIPIN PYSYVYYSTESTI

1.   TARKOITUS

Tämän menetelmän avulla pystytään vakio-olosuhteissa määrittämään teipin lineaarinen kiinnitysvoima lasilevyyn nähden.

2.   PERIAATE

Mitataan voima, joka tarvitaan irrottamaan teippi lasilevystä 90 asteen kulmassa.

3.   YMPÄRISTÖOLOSUHTEET

Ympäristön lämpötilan on oltava 23 °C ± 5 °C ja suhteellisen kosteuden 65 ± 15 prosenttia.

4.   TESTIKAPPALEET

Ennen testiä teipin näyterullaa on pidettävä 24 tunnin ajan määritellyissä ympäristöolosuhteissa (ks. 3 kohta edellä).

Kustakin rullasta testataan viisi 400 mm:n pituista testikappaletta. Kyseiset testikappaleet otetaan rullasta, kun teipistä on irrotettu kolme ensimmäistä kierrosta.

5.   MENETTELY

Testi on suoritettava 3 kohdassa määritellyissä olosuhteissa.

Teipistä otetaan viisi testikappaletta siten, että teippiä rullataan auki rullan säteen suuntaisesti nopeudella, joka on noin 300 mm/s. Sitten kappaleet kiinnitetään 15 sekunnin kuluessa seuraavassa esitetyllä tavalla:

Teippi kiinnitetään lasilevyyn asteittain sormen kevyellä pituussuuntaisella hankaavalla liikkeellä teippiä liiallisesti painamatta niin, että teipin ja lasilevyn väliin ei jää ilmakuplia.

Yhdistelmä jätetään määriteltyihin ympäristöolosuhteisiin 10 minuutin ajaksi.

Testikappaletta irrotetaan noin 25 mm:n verran levystä testikappaleen akseliin nähden kohtisuorassa tasossa.

Levy kiinnitetään paikalleen ja teipin irrallinen pää taivutetaan 90°:n kulmaan. Voimaa käytetään siten, että teipin ja levyn välinen rajaviiva on kohtisuorassa kyseiseen voimaan ja levyyn nähden.

Teippi vedetään irti nopeudella 300 mm/s ± 30 mm/s, ja tähän tarvittava voima kirjataan.

6.   TULOKSET

Saadut viisi arvoa asetetaan järjestykseen, ja mediaanin arvo on mittauksen tulos. Arvo ilmaistaan Newtoneina teipin leveyssenttimetriä kohti.

---

LIITE 7

TARKASTAJAN TEKEMÄÄ NÄYTTEENOTTOA KOSKEVAT VÄHIMMÄISVAATIMUKSET

1.   YLEISTÄ

1.1.   Tämän säännön mahdolliset mekaaniset ja geometriset vaatimustenmukaisuutta koskevat vaatimukset katsotaan täytetyiksi, jos eroavuudet eivät ylitä väistämättömiä valmistuspoikkeamia. Tämä vaatimus koskee myös väriä.

Fotometristen ominaisuuksien osalta sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi, jos minkä tahansa sattumanvaraisesti valitun ja vakiohehkulampulla varustetun ajovalaisimen fotometrisiä ominaisuuksia testattaessa:

1.2.1.   mikään mitattu arvo ei poikkea kielteisesti yli 20 prosentilla tässä säännössä määritellystä arvosta. Arvojen B 50 L (tai R) ja alueen III osalta kielteiset poikkeamat saavat olla enintään:

| B 50 L (tai R): | 0,2 luksia, vastaa 20:tä prosenttia
  0,3 luksia, vastaa 30:tä prosenttia |
| --- | --- |
| Alue III | 0,3 luksia, vastaa 20:tä prosenttia
  0,45 luksia, vastaa 30:tä prosenttia |

B 50 L (tai R):

0,2 luksia, vastaa 20:tä prosenttia

0,3 luksia, vastaa 30:tä prosenttia

Alue III

0,3 luksia, vastaa 20:tä prosenttia

0,45 luksia, vastaa 30:tä prosenttia

tai jos

1.2.2.1.   lähivalon osalta tässä säännössä määrätyt arvot täyttyvät pisteessä HV (sallittu toleranssi 0,2 luksia) ja ajovalaisimen ollessa suunnattuna samalla tavalla vähintään yhdessä pisteessä kullakin niistä alueista, jotka säteeltään 15 cm:n ympyrä rajaa mittauskankaalle (etäisyys 25 m) pisteiden B 50 L (tai R) (sallittu toleranssi 0,1 luksia), 75 R (tai L), 50 V, 25 R ja 25 L ympärille, sekä lisäksi alueen IV koko sillä alueella, joka on enintään 22,5 cm viivojen 25 R ja 25 L yläpuolella,

1.2.2.2.   ja jos kaukovalon osalta pisteen HV sijaitessa alueella, jossa isoluksi on 0,75 Emax, missä tahansa tämän säännön 6.3.2 kohdassa määritellyssä mittauspisteessä fotometrisille arvoille saadaan +20 prosentin toleranssi enimmäisarvojen ja –20 prosentin toleranssi vähimmäisarvojen osalta. Viitemerkkiä ei oteta huomioon.

1.2.3.   Jos edellä kuvatun testin tulokset eivät vastaa vaatimuksia, ajovalaisimen suuntausta voidaan muuttaa sillä edellytyksellä, että valokeilan akselia ei siirretä sivuun oikealle tai vasemmalle enempää kuin 1° (1).

1.2.4.   Jos edellä kuvattujen testien tulokset eivät vastaa vaatimuksia, testit on toistettava käyttämällä toista vakiohehkulamppua.

1.2.5.   Ajovalaisimia, joissa on selviä vikoja, ei oteta huomioon.

1.2.6.   Viitemerkkiä ei oteta huomioon.

2.   ENSIMMÄINEN NÄYTTEENOTTO

Ensimmäisessä näytteenotossa valitaan sattumanvaraisesti neljä ajovalaisinta. Ensimmäinen kahden valaisimen näyte merkitään A:ksi ja toinen B:ksi.

2.1.   Vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi

Sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi tämän liitteen kuvassa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti, jos ajovalaisimien mitattujen arvojen kielteiset poikkeamat ovat:

2.1.1.1.   Näyte A

| A1: | yksi ajovalaisin | | 0 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| A2: | molemmat ajovalaisimet | enemmän kuin | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | siirrytään näytteeseen B | | |

A1:

yksi ajovalaisin

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

A2:

molemmat ajovalaisimet

enemmän kuin

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

siirrytään näytteeseen B

näyte B

| B1: | molemmat ajovalaisimet | | 0 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |

B1:

molemmat ajovalaisimet

0 prosenttia

2.1.2.   tai jos 1.2.2 kohdan edellytykset näytteen A osalta täyttyvät.

2.2.   Vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi

Sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi tämän liitteen kuvassa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti ja valmistajaa kehotetaan saattamaan tuotantonsa vaatimusten mukaiseksi, jos ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat:

2.2.1.1.   Näyte A

| A3: | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 20 prosenttia |
| | mutta | enintään | 30 prosenttia |

A3:

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

20 prosenttia

mutta

enintään

30 prosenttia

2.2.1.2.   näyte B

| B2: | A2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |

B2:

A2:n osalta

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

| B3: | A2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | | 0 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 20 prosenttia |
| | mutta | enintään | 30 prosenttia |

B3:

A2:n osalta

yksi ajovalaisin

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

20 prosenttia

mutta

enintään

30 prosenttia

2.2.2.   tai jos 1.2.2 kohdan edellytykset näytteen A osalta eivät täyty.

2.3.   Hyväksynnän peruuttaminen

Vaatimustenmukaisuus on asetettava kyseenalaiseksi ja 11 kohtaa sovellettava, jos tämän liitteen kuvan 1 mukaisessa näytteenottomenettelyssä ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat seuraavat:

2.3.1.   Näyte A

| A4: | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 30 prosenttia |
| A5: | molemmat ajovalaisimet | enemmän kuin | 20 prosenttia |

A4:

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

30 prosenttia

A5:

molemmat ajovalaisimet

enemmän kuin

20 prosenttia

2.3.2.   näyte B

| B4: | A2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 20 prosenttia |
| B5: | A2:n osalta | | |
| | molemmat ajovalaisimet | enemmän kuin | 20 prosenttia |
| B6: | A2:n osalta | | |
| | yksi ajovalaisin | | 0 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 30 prosenttia |

B4:

A2:n osalta

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

20 prosenttia

B5:

A2:n osalta

molemmat ajovalaisimet

enemmän kuin

20 prosenttia

B6:

A2:n osalta

yksi ajovalaisin

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

30 prosenttia

2.3.3.   tai jos 1.2.2 kohdan edellytykset näytteiden A ja B osalta eivät täyty.

3.   TOISTETTU NÄYTTEENOTTO

A3:n, B2:n ja B3:n osalta on kahden kuukauden kuluessa ilmoituksen antamisesta suoritettava toistettu näytteenotto (kahdesta sellaisesta ajovalaisimesta koostuva kolmas näyte C, jotka on valittu sen jälkeen valmistetusta erästä, kun valmistaja on saattanut tuotantonsa vaatimusten mukaiseksi).

3.1.   Vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi

Sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi tämän liitteen kuvassa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn jälkeen, jos ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat seuraavat:

3.1.1.1.   Näyte C

| C1: | yksi ajovalaisin | | 0 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| C2: | molemmat ajovalaisimet | enemmän kuin | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | siirrytään näytteeseen D | | |

C1:

yksi ajovalaisin

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

C2:

molemmat ajovalaisimet

enemmän kuin

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

siirrytään näytteeseen D

Näyte D

| D1: | C2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | molemmat ajovalaisimet | | 0 prosenttia |

D1:

C2:n osalta

molemmat ajovalaisimet

0 prosenttia

3.1.2.   tai jos 1.2.2 kohdan edellytykset näytteen C osalta täyttyvät.

3.2.   Vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi

Sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi tämän liitteen kuvassa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti ja valmistajaa kehotetaan saattamaan tuotantonsa vaatimusten mukaiseksi, jos ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat:

3.2.1.1.   Näyte D

| D2: | C2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |

D2:

C2:n osalta

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

3.2.1.2.   tai jos 1.2.2 kohdan edellytykset näytteen C osalta eivät täyty.

3.3.   Hyväksynnän peruuttaminen

Vaatimustenmukaisuus on asetettava kyseenalaiseksi ja 11 kohtaa sovellettava, jos tämän liitteen kuvan 1 mukaisessa näytteenottomenettelyssä ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat seuraavat:

3.3.1.   Näyte C

| C3: | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 20 prosenttia |
| C4: | molemmat ajovalaisimet | enemmän kuin | 20 prosenttia |

C3:

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

20 prosenttia

C4:

molemmat ajovalaisimet

enemmän kuin

20 prosenttia

3.3.2.   Näyte D

| D3: | C2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | 0 tai enemmän kuin | 0 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | enemmän kuin | 20 prosenttia |

D3:

C2:n osalta

yksi ajovalaisin

0 tai enemmän kuin

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

enemmän kuin

20 prosenttia

3.3.3.   tai jos 1.2.2 kohdan edellytykset näytteiden C ja D osalta eivät täyty.

4.   VALORAJAN PYSTYSUUNTAINEN SIIRTYMÄ

Kun tarkastetaan lämmön vaikutuksesta johtuvaa valorajan pystysuuntaista siirtymää, sovelletaan seuraavaa menettelyä:

Yksi näytettä A edustavista ajovalaisimista on tämän liitteen kuvassa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn jälkeen testattava liitteessä 4 olevan 2.1 kohdan menettelyn mukaisesti, kun ajovalaisin on käynyt kolmesti peräkkäin läpi liitteessä 4 olevan 2.2.2 kohdan syklin.

Ajovalaisin katsotaan hyväksyttäväksi, jos arvo Δr on enintään 1,5 mrad.

Jos kyseinen arvo on yli 1,5 mrad mutta enintään 2,0 mrad, testataan näytteestä A toinen ajovalaisin, minkä jälkeen molemmista näytteistä mitattujen itseisarvojen keskiarvo saa olla enintään 1,5 mrad.

Jos kyseinen arvo 1,5 mrad näytteen A osalta ei kuitenkaan täyty, kaksi näytettä B edustavaa ajovalaisinta on testattava saman menettelyn mukaisesti, ja molempien näytteiden arvo Δr saa olla enintään 1,5 mrad.

Image

---

(1)  Katso alaviite 11 tämän säännön tekstissä.

---

LIITE 8

TOIMINTAJAKSOT FOTOMETRISTEN OMINAISUUKSIEN VAKAUDEN TESTAUKSESSA

| Lyhenteet: | P: | lähivalon valaisin |
| --- | --- | --- |
| D: | kaukovalon valaisin (D1 + D2 = kaksi kaukovaloa) |
| F: | etusumuvalaisin |
| : | sykli: 15 min sammutettuna, 5 min päällä |

Lyhenteet:

P:

lähivalon valaisin

D:

kaukovalon valaisin (D1 + D2 = kaksi kaukovaloa)

F:

etusumuvalaisin

Image

sykli: 15 min sammutettuna, 5 min päällä

Kaikki seuraavat ryhmitetyt ajovalaisimet ja etusumuvalaisimet sekä lisätyt luokan B merkinnät esitetään tässä esimerkkeinä eikä tyhjentävästi.

| 1. | P tai D tai F (HC tai HR tai B) |
| --- | --- |

1.

P tai D tai F (HC tai HR tai B)

Image

| 2. | P+D (HCR) tai P+D1+D2 (HCR HR) |
| --- | --- |

2.

P+D (HCR) tai P+D1+D2 (HCR HR)

Image

| 3. | P+D (HC/R) tai P+D1+D2 (HC/R HR) |
| --- | --- |

3.

P+D (HC/R) tai P+D1+D2 (HC/R HR)

Image

| 4. | P+F (HC B) |
| --- | --- |

4.

P+F (HC B)

Image

| 5. | P+F (HC B/) tai HC/B |
| --- | --- |

5.

P+F (HC B/) tai HC/B

Image

| 6. | D+F (HR B) tai D1+D2+F (HR HR B) |
| --- | --- |

6.

D+F (HR B) tai D1+D2+F (HR HR B)

Image

| 7. | D+F (HR B/) tai D1+D2+F (HR HR B/) |
| --- | --- |

7.

D+F (HR B/) tai D1+D2+F (HR HR B/)

Image

| 8. | P+D+F (HCR B) tai P+D1+D2+F (HCR HR B) |
| --- | --- |

8.

P+D+F (HCR B) tai P+D1+D2+F (HCR HR B)

Image

| 9. | P+D+F (HC/R B) tai P+D1+D2+F (HC/R HR B) |
| --- | --- |

9.

P+D+F (HC/R B) tai P+D1+D2+F (HC/R HR B)

Image

| 10. | P+D+F (HCR B/) tai P+D1+D2+F (HCR HR B/) |
| --- | --- |

10.

P+D+F (HCR B/) tai P+D1+D2+F (HCR HR B/)

Image

| 11. | P+D+F (HC/R B/) tai P+D1+D2+F (HC/R HR B/) |
| --- | --- |

11.

P+D+F (HC/R B/) tai P+D1+D2+F (HC/R HR B/)

Image

---

| 16.12.2005 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | L 330/214 |
| --- | --- | --- | --- |

16.12.2005

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

L 330/214

---

Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 113 — Symmetrisen lähivalon tai kaukovalon tai molemmat tuottavien, hehkulampuilla varustettujen moottoriajoneuvojen ajovalaisimien hyväksyntää koskevista yhdenmukaisista vaatimuksista (1)

A.   HALLINNOLLISET SÄÄNNÖKSET

0.   SOVELTAMISALA

Tätä sääntöä sovelletaan symmetrisen lähivalon ja/tai kaukovalon tuottaviin, vaihdettavilla hehkulampuilla varustettuihin moottoriajoneuvojen ajovalaisimiin, jotka voivat sisältää lasi- tai muovimateriaalista valmistettuja linssejä (2)
   (3).

1.   MÄÄRITELMÄT

Tässä säännössä

1.1.   ”linssillä” tarkoitetaan ajovalaisimen (ajovalaisinyksikön) uloimmaista osaa, joka lähettää valoa valaisevan pinnan kautta,

1.2.   ”päällysteellä” tarkoitetaan tuotetta tai tuotteita, jo(t)ka asetetaan yhtenä tai useampana kerroksena linssin ulkopinnalle.

”erityyppisillä ajovalaisimilla” tarkoitetaan ajovalaisimia, jotka eroavat toisistaan seuraavien olennaisten kohtien osalta:

1.3.1.   tuotenimi tai tavaramerkki,

1.3.2.   optisen järjestelmän ominaisuudet,

1.3.3.   sellaiset valaisimeen sisältyvät tai siitä puuttuvat osat, jotka voivat muuttaa optista vaikutusta heijastamalla, taittamalla, absorboimalla ja/tai muotoa muuttamalla käytön aikana,

1.3.4.   tuotettu valo (lähivalo, kaukovalo tai molemmat),

1.3.5.   materiaalit, joista linssit ja mahdollinen päällyste muodostuvat,

1.3.6.   käytettävän hehkulampun luokka.

1.4.   ”Eri ’luokkiin’ (A tai B tai C tai D) kuuluvilla ajovalaisimilla” tarkoitetaan ajovalaisimia, jotka eroavat toisistaan fotometristen ominaisuuksiensa osalta.

2.   AJOVALAISIMEN HYVÄKSYNTÄÄ KOSKEVA HAKEMUS

Kauppanimen tai tavaramerkin omistajan tai tämän valtuutetun edustajan on haettava ajovalaisimen hyväksyntää. Hakemuksesta on käytävä ilmi:

2.1.1.   onko ajovalaisin tarkoitettu tuottamaan sekä lähivalon että kaukovalon vai ainoastaan toisen näistä,

2.1.2.   onko kyseessä luokan A vai B vai C vai D ajovalaisin,

2.1.3.   käytettävän hehkulampun (hehkulamppujen) luokka, sellaisena kuin se on mainittu säännössä nro 37.

Hyväksyntää koskevaan hakemukseen on liitettävä:

2.2.1.   riittävän yksityiskohtaiset piirustukset (kolmena kappaleena), jotka mahdollistavat tyypin tunnistamisen ja jotka esittävät ajovalaisinta edestä päin siten, että linssin mahdollisen urituksen yksityiskohdat näkyvät, ja poikkileikkaus; piirustuksista on käytävä ilmi hyväksyntämerkille varattu tila,

2.2.2.   lyhyt tekninen kuvaus,

2.2.3.   kaksi ajovalaisintyypin näytekappaletta,

luokan B tai C tai D ajovalaisimien osalta linssien valmistuksessa käytetyn muovin testaamista varten:

kolmetoista linssiä seuraavasti:

2.2.4.1.1.   Kuusi näistä linsseistä voidaan korvata kuudella vähintään 60 × 80 mm:n suuruisella materiaalinäytteellä, joissa on litteä tai kupera ulkopinta ja olennaisilta osin litteä vähintään 15 × 15 mm:n suuruinen alue keskellä (kaarevuussäde vähintään 300 mm).

2.2.4.1.2.   Kukin tällainen linssi tai materiaalinäyte on valmistettava massatuotannossa käytetyllä menetelmällä.

2.2.4.2.   heijastin, johon linssit voidaan asentaa valmistajan ohjeiden mukaan.

2.3.   Linssit ja mahdolliset päällysteet muodostavien materiaalien mukaan on liitettävä testausseloste näiden materiaalien ja päällysteiden ominaisuuksista, jos ne on jo testattu.

3.   MERKINNÄT

3.1.   Hyväksyntää varten toimitetuissa ajovalaisimissa on oltava hakijan kauppanimi tai tavaramerkki.

3.2.   Ajovalaisimien linssissä ja päärungolla (4)
   (5) on oltava riittävän kokoiset tilat 4 kohdassa tarkoitetulle hyväksyntämerkille ja lisätunnuksille. Nämä tilat on osoitettava edellä 2.2.1. kohdassa tarkoitetuissa piirustuksissa.

3.3.   Ajovalaisimen takapuolelle on merkittävä käytettävän hehkulampun luokka.

4.   HYVÄKSYNTÄ

4.1.   Yleistä

4.1.1.   Jos ajovalaisintyypin kaikki edellä 2 kohdan mukaisesti hyväksyntää varten toimitetut näytekappaleet täyttävät tämän säännön määräykset, hyväksyntä myönnetään.

4.1.2.   Jos ryhmitetyt, yhdistetyt tai rakenteellisesti yhdistetyt valaisimet täyttävät useamman kuin yhden säännön vaatimukset, yhden kansainvälisen hyväksyntämerkin kiinnittäminen riittää edellyttäen, että kukin ryhmitetyistä, yhdistetyistä tai rakenteellisesti yhdistetyistä valaisimista täyttää siihen sovellettavat vaatimukset.

4.1.3.   Kullekin hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Numeron ensimmäiset kaksi merkkiä (tällä hetkellä 00) ilmoittavat muutossarjalle annetun, viimeisimpiä sääntöön tehtyjä tärkeitä teknisiä muutoksia vastaavan järjestysnumeron hyväksynnän myöntämispäivänä. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle tämän säännön soveltamisalaan kuuluvalle valaisimien tyypille.

4.1.4.   Tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta ajovalaisintyypin hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopettamisesta tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

4.1.5.   Edellä 3.1. kohdassa tarkoitetun merkin lisäksi jokaiseen tämän säännön mukaisesti hyväksytyn tyyppiseen ajovalaisimeen on kiinnitettävä edellä 3.2. kohdassa tarkoitettuihin tiloihin jäljempänä 4.2. ja 4.3. kohdassa tarkoitettu hyväksyntämerkki.

4.2.   Hyväksyntämerkki

Hyväksyntämerkki muodostuu

kansainvälisestä hyväksyntämerkinnästä, joka koostuu:

4.2.1.1.   ympyrän sisällä olevasta ”E”-kirjaimesta, jota seuraa hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (6),

4.2.1.2.   edellä 4.1.3. kohdassa tarkoitetusta hyväksyntänumerosta,

seuraavasta lisätunnuksesta:

4.2.2.1.   vaakasuora kaksipäinen nuoli, jonka toinen pää osoittaa vasemmalle ja toinen oikealle,

4.2.2.2.   ajovalaisimissa, jotka ovat tämän säännön vaatimusten mukaiset ainoastaan lähivalon osalta, kirjaimet ”C-AS” luokan A ajovalaisimien osalta, ”C-BS” luokan B ajovalaisimien osalta, ”WC-CS” luokan C ajovalaisimien osalta ja ”WC-DS” luokan D ajovalaisimien osalta,

4.2.2.3.   ajovalaisimissa, jotka ovat tämän säännön vaatimusten mukaiset ainoastaan kaukovalon osalta, kirjaimet ”R-BS” luokan B ajovalaisimien osalta, ”WR-CS” luokan C ajovalaisimien osalta ja ”WR-DS” luokan D ajovalaisimien osalta,

4.2.2.4.   ajovalaisimissa, jotka ovat tämän säännön vaatimusten mukaiset sekä lähi- että kaukovalon osalta, kirjaimet ”CR-BS” luokan B ajovalaisimien osalta, ”WCR-CS” luokan C ajovalaisimien osalta ja ”WCR-DS” luokan D ajovalaisimien osalta,

4.2.2.5.   ajovalaisimissa, joissa on muovilinssi, kirjaimet ”PL”, jotka on merkittävä edellä 4.2.1. ja 4.2.2. kohdassa tarkoitettujen tunnusten lähelle,

4.2.2.6.   luokan D ajovalaisimissa, jotka täyttävät tämän säännön vaatimukset kaukovalon osalta, ilmoitus valon enimmäisvoimakkuudesta, joka ilmaistaan jäljempänä 6.3.2.1.2. kohdassa määritellyllä ja lähelle ympyrän sisällä olevaa ”E”-kirjainta sijoitetulla viitemerkillä.

Kaikissa tapauksissa liitteessä 4 olevan 1.1.1.1. kohdan mukaisen testausmenettelyn kuluessa käytetystä asiaankuuluvasta toimintamuodosta ja liitteessä 4 olevan 1.1.1.2. kohdan mukaisesta sallitusta jännitteestä (sallituista jännitteistä) on määrättävä hyväksyntälomakkeissa ja niille maille toimitettavissa ilmoituslomakkeissa, jotka ovat sopimuksen sopimuspuolia ja jotka soveltavat tätä sääntöä.

Vastaavissa tapauksissa laite on merkittävä seuraavasti:

4.2.3.1.   tämän säännön vaatimuksia vastaavissa ajovalaisimissa, jotka on suunniteltu siten, että lähivalon hehkulanka ei ole toiminnassa samanaikaisesti sellaisen muun valaisutoiminnon hehkulangan kanssa, jonka kanssa se voi olla rakenteellisesti yhdistetty: hyväksyntämerkin lähivalotunnuksen taakse on merkittävä vinoviiva (/).

4.2.4.   Hyväksyntänumeron kaksi merkkiä (tällä hetkellä 00), jotka ilmoittavat muutossarjalle annetun, viimeisimpiä sääntöön tehtyjä tärkeitä teknisiä muutoksia vastaavan järjestysnumeron hyväksynnän myöntämispäivänä, ja 4.2.2.1 kohdan mukainen nuoli voidaan merkitä edellä lueteltujen lisätunnusten lähelle.

4.2.5.   Edellä 4.2.1. ja 4.2.3. kohdassa tarkoitettujen merkkien ja tunnusten on oltava selvästi luettavissa ja pysyviä. Ne voidaan sijoittaa ajovalaisimen (läpinäkyvään tai läpinäkymättömään) sisä- tai ulkopuoliseen osaan, jota ei voida irrottaa ajovalaisimen valoa tuottavasta läpinäkyvästä osasta. Niiden on joka tapauksessa oltava näkyvissä, kun ajovalaisin on asennettu ajoneuvoon tai kun liikkuva osa, kuten kupu, on avattu.

4.3.   Hyväksyntämerkin sijoittelu

4.3.1.   Tämän säännön liitteen 2 kuvissa 1–10 esitetään esimerkkejä hyväksyntämerkin ja edellä mainittujen lisätunnusten sijoittelusta.

Ryhmitetyt, yhdistetyt tai rakenteellisesti yhdistetyt valaisimet

Jos ryhmitetyt, yhdistetyt tai rakenteellisesti yhdistetyt valaisimet täyttävät useiden sääntöjen vaatimukset, valaisimeen voidaan kiinnittää yksi kansainvälinen hyväksyntämerkki. Merkki koostuu ympyrästä, jonka sisällä on ”E”-kirjain, sekä hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumerosta ja hyväksyntänumerosta. Tämä hyväksyntämerkki voidaan sijoittaa ryhmitetyissä, yhdistetyissä tai rakenteellisesti yhdistetyissä valaisimissa mihin tahansa valaisimien kohtaan edellyttäen, että

4.3.2.1.1.   merkki näkyy valaisimien asennuksen jälkeen,

4.3.2.1.2.   mitään ryhmitettyjen, yhdistettyjen tai rakenteellisesti yhdistettyjen valaisimien valoa lähettävää osaa ei voida irrottaa irrottamatta samalla hyväksyntämerkkiä.

Kunkin valaisimen tunnus (sen säännön mukaan, jonka mukaisesti hyväksyntä on myönnetty) ja muutossarjalle annettu, viimeisimpiä sääntöön tehtyjä tärkeitä teknisiä muutoksia vastaava järjestysnumero hyväksynnän myöntämispäivänä sekä tarvittaessa vaadittu nuoli on merkittävä:

4.3.2.2.1.   joko vastaavaan valoa säteilevään pintaan,

4.3.2.2.2.   tai ryhmässä siten, että kukin ryhmitetyistä, yhdistetyistä tai rakenteellisesti yhdistetyistä valaisimista on helposti tunnistettavissa.

4.3.2.3.   Yhden hyväksyntämerkin osien koko ei saa olla pienempi kuin vähimmäiskoko, joka vahvistetaan pienimmälle yksittäiselle merkille säännössä, jonka perusteella hyväksyntä on myönnetty.

4.3.2.4.   Kullekin hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle tämän säännön soveltamisalaan kuuluvalle ryhmitettyjen, yhdistettyjen tai rakenteellisesti yhdistettyjen valaisimien tyypille.

4.3.2.5.   Tämän säännön liitteen 2 kuvassa 11 esitetään esimerkkejä ryhmitettyjen, yhdistettyjen tai rakenteellisesti yhdistettyjen ajovalaisimien hyväksyntämerkkien sijoittelusta edellä mainittujen lisätunnusten kanssa.

Valaisimiin, jotka on mahdollisesti rakenteellisesti yhdistetty muihin valaisimiin tai ryhmitetty muiden valaisimien kanssa ja joiden linssejä käytetään myös muuntyyppisissä ajovalaisimissa,

sovelletaan edellä olevan 4.3.2. kohdan säännöksiä.

4.3.3.1.   Lisäksi, jos käytetään samaa linssiä, siihen voidaan kiinnittää kaikki erilaiset, erityyppisiin ajovalaisimiin tai valaisinyksiköihin viittaavat hyväksyntämerkit, jos myös ajovalaisimen päärungolla, vaikka sitä ei voisi erottaa linssistä, on edellä 3.2. kohdassa kuvattu tila, jossa on hyväksyntämerkit varsinaisille toiminnoille. Jos erityyppisillä ajovalaisimilla on sama päärunko, kaikki erilaiset hyväksyntämerkit voidaan kiinnittää siihen.

4.3.3.2.   Tämän säännön liitteen 2 kuvassa 12 esitetään esimerkkejä hyväksyntämerkkien sijoittelusta edellä kuvatussa tapauksessa.

B.   AJOVALAISIMIEN TEKNISET VAATIMUKSET (7)

5.   YLEISET VAATIMUKSET

5.1.   Jokaisen näytekappaleen on täytettävä 6–8 kohdan vaatimukset.

Ajovalaisimien on oltava siten valmistettuja, että ne säilyttävät niille asetetut fotometriset ominaisuudet ja pysyvät tavanomaisessa käytössä hyvässä toimintakunnossa niihin mahdollisesti kohdistuvasta tärinästä huolimatta.

5.2.1.   Ajovalaisimet on varustettava laitteella, joka mahdollistaa niiden säädön ajoneuvoissa siten, että valaisimet täyttävät niitä koskevat määräykset. Laitteen ei tarvitse mahdollistaa vaakatasossa tapahtuvaa säätöä, edellyttäen että ajovalaisimet on suunniteltu niin, että niissä voidaan säilyttää haluttu vaakasuora suuntaus myös pystysuoran suuntauksen säätämisen jälkeen. Kyseistä laitetta ei tarvitse asentaa yksiköihin, joissa heijastinta ja hajottavaa linssiä ei voida erottaa toisistaan, jos kyseisiä yksiköitä käytetään ainoastaan ajoneuvoissa, joissa ajovalaisimia voidaan säätää muulla tavoin.

Jos lähivalon tuottava ajovalaisin ja kaukovalon tuottava ajovalaisin, jotka kumpikin on varustettu omalla hehkulampulla, asennetaan niin, että ne muodostavat yksikön, säätölaitteella on voitava asianmukaisesti säätää kumpaakin optista järjestelmää erikseen.

5.2.2.   Näitä määräyksiä ei kuitenkaan sovelleta ajovalaisinyhdistelmiin, joiden heijastimet eivät ole jaettavissa ajovalaisimittain. Tämäntyyppisiin yhdistelmiin sovelletaan tämän säännön 6.3. kohdan vaatimuksia.

5.3.   Ajovalaisin on varustettava säännön nro 37 mukaisesti hyväksyty(i)llä hehkulampulla (hehkulampuilla). Mitä tahansa säännön nro 37 mukaista hehkulamppua voidaan käyttää, edellyttäen että

| (a) | mainitun säännön sisällysluettelossa ei aseteta soveltuvuutta koskevaa rajoitusta, |
| --- | --- |

(a)

mainitun säännön sisällysluettelossa ei aseteta soveltuvuutta koskevaa rajoitusta,

| (b) | luokan A ja B osalta sen vertailuvalovirta lähivalossa on enintään 600 lm, |
| --- | --- |

(b)

luokan A ja B osalta sen vertailuvalovirta lähivalossa on enintään 600 lm,

| (c) | luokan C ja D osalta sen nimellisvalovirta lähivalossa on enintään 2 000 lm. |
| --- | --- |

(c)

luokan C ja D osalta sen nimellisvalovirta lähivalossa on enintään 2 000 lm.

5.4.   Komponentit, joiden avulla hehkulamppu on kiinnitetty heijastimeen, on valmistettava niin, että hehkulamppu voidaan pimeässäkin kiinnittää ainoastaan oikeaan asentoonsa (8).

5.5.   Hehkulampun kannan on vastattava IEC:n julkaisussa 61-2, kolmas painos, 1969, esitettyjä ominaisuuksia. Käytettävän hehkulampun luokkaan liittyvää kantaa käsittelevää tietolomaketta sovelletaan.

5.6.   Lisäksi luokan B tai C tai D ajovalaisimille on tehtävä liitteen 4 mukaiset täydentävät testit sen varmistamiseksi, että fotometriset ominaisuudet eivät kohtuuttomasti muutu.

5.7.   Jos luokan B tai C tai D ajovalaisimessa on muovimateriaalista valmistettu linssi, testit suoritetaan liitteen 6 vaatimusten mukaisesti.

Sellaisiin ajovalaisimiin, jotka on suunniteltu tuottamaan vuorottain kaukovaloa ja lähivaloa, yhdistetyt mekaaniset, sähkömekaaniset tai muut laitteet, jotka mahdollistavat siirtymisen valosta toiseen, on valmistettava siten, että:

5.8.1.   laite on tarpeeksi luja kestääkseen 50 000 käyttökertaa kärsimättä vahinkoa huolimatta tärinästä, jolle se saattaa altistua tavanomaisessa käytössä,

5.8.2.   vikatapauksessa siirtyminen lähivaloasentoon on automaattista,

5.8.3.   sekä lähivaloon että kaukovaloon siirryttäessä mekanismi ei saa koskaan pysähtyä näiden kahden asennon väliin,

5.8.4.   käyttäjä ei pysty tavallisin työkaluin muuttamaan liikkuvien osien muotoa tai asentoa.

6.   VALAISTUS

6.1.   Yleiset vaatimukset

6.1.1.   Ajovalaisimien on oltava sellaisia, että niiden tuottama lähivalo antaa riittävän valaistuksen ilman häikäisyä ja että kaukovalo antaa hyvän valaistuksen.

6.1.2.   Ajovalaisimen tuottama valaistus määritetään käyttämällä pystysuoraa kangasta, joka asetetaan 25 m:n päähän ajovalaisimen eteen ja suoraan kulmaan ajovalaisimen akseliin nähden tämän säännön 3 liitteessä kuvatulla tavalla.

6.1.3.   Ajovalaisimet on tarkastettava värittömällä vakiohehkulampulla, joka on suunniteltu sovellettavassa säännön nro 37 tietolomakkeessa mainitulle nimellisjännitteelle. Ajovalaisimen tarkastuksen aikana hehkulampun napojen jännitettä on säädettävä niin, että saavutetaan sovellettavassa säännön nro 37 tietolomakkeessa mainittu vertailuvalovirta.

6.1.4.   Ajovalaisin katsotaan tyydyttäväksi, jos se täyttää tämän 6 kohdan vaatimukset ainakin yhdellä vakiohehkulampulla, joka voidaan toimittaa yhdessä ajovalaisimen kanssa.

6.2.   Lähivaloja koskevat vaatimukset

6.2.1.   Lähivalon on tuotettava tarpeeksi terävä ”valoraja”, jotta sen avulla voidaan suorittaa tyydyttävä säätö. ”Valorajan” on oltava olennaisesti vaakasuuntainen ja mahdollisimman suorasti vähintään ± 3° vaakasuoraa pituutta luokkien A, C ja D ajovalaisimissa ja vähintään ± 5° vaakasuoraa pituutta luokan B ajovalaisimissa.

Ajovalaisimen on oltava siten suunnattu, että:

6.2.2.1.   valokeila on lateraalisesti mahdollisimman symmetrinen suhteessa viivaan V–V, lukuun ottamatta luokan A tai B ajovalaisimia, joissa ei ole mekanismia vaakasuoran suuntauksen säätämiseksi. Tällaiset ajovalaisimet on suunnattava siten, että ne ovat samassa asennossa kuin ajoneuvossa;

6.2.2.1.   pystysuoraan suunnattuna ”valoraja” on 250 mm viivan H–H alapuolella ja mahdollisimman vaakasuora.

6.2.3.   Näin suunnattuna ajovalaisimen on täytettävä vain jäljempänä 6.2.5.–6.2.6. kohdassa esitetyt vaatimukset, jos sille haetaan hyväksyntää yksinomaan lähivalona (9). Jos ajovalaisinta käytetään sekä lähivalon että kaukovalon tuottamiseen, sen on täytettävä 6.2.5.–6.2.6. ja 6.3. kohdassa esitetyt vaatimukset.

6.2.4.   Jos näin suunnattu ajovalaisin ei täytä 6.2.5., 6.2.6. ja 6.3. kohdassa esitettyjä vaatimuksia, sen suuntausta voidaan muuttaa, lukuun ottamatta ajovalaisimia, joissa ei ole mekanismia vaakasuoran suuntauksen säätämiseksi, sillä edellytyksellä, että sädekimpun akselia ei siirretä sivuun oikealle tai vasemmalle enempää kuin 1 aste (= 44 cm) (10). Jotta suuntaus ”valorajan” avulla helpottuisi, ajovalaisin voidaan osittain peittää ”valorajan” terävöittämiseksi. ”Valoraja” ei kuitenkaan saa ylittää viivaa H–H.

Lähivalon liitteen 3 mukaisille kankaille tuottaman valaistuksen on täytettävä seuraavat valaistusta koskevat vaatimukset:

6.2.5.1.   Luokan A ajovalaisimet:

| Mikä tahansa piste viivalla H–H ja sen yläpuolella: | ≤ 0,32 luksia |
| --- | --- |
| Mikä tahansa piste viivalla 25L–25R | ≥ 1,28 luksia |
| Mikä tahansa piste viivalla 12,5L–12,5R | ≥ 0,64 luksia |

Mikä tahansa piste viivalla H–H ja sen yläpuolella:

≤ 0,32 luksia

Mikä tahansa piste viivalla 25L–25R

≥ 1,28 luksia

Mikä tahansa piste viivalla 12,5L–12,5R

≥ 0,64 luksia

6.2.5.2.   Luokan B ajovalaisimet:

| Mikä tahansa piste viivalla H–H ja sen yläpuolella: | ≤ 0,7 luksia |
| --- | --- |
| Mikä tahansa piste viivalla 50L–50R paitsi 50V (11) | ≥ 1,5 luksia |
| Piste 50V | ≥ 3 luksia |
| Mikä tahansa piste viivalla 25L–25R | ≥ 3 luksia |
| Mikä tahansa piste alueella IV | ≥ 1,5 luksia |

Mikä tahansa piste viivalla H–H ja sen yläpuolella:

≤ 0,7 luksia

Mikä tahansa piste viivalla 50L–50R paitsi 50V (11)

≥ 1,5 luksia

Piste 50V

≥ 3 luksia

Mikä tahansa piste viivalla 25L–25R

≥ 3 luksia

Mikä tahansa piste alueella IV

≥ 1,5 luksia

6.2.5.3.   Luokan C tai D ajovalaisimet:

| Testi-piste/-viiva/-alue | Sijainti ruudukossa B-β, kulman asteena
  Pystysuora β**
  Vaakasuora B** | Vaadittu valaistus lukseina 25 m:n etäisyydellä |
| --- | --- | --- |
| Vähintään | Enintään |
| Luokka D | Luokka C | Luokka D | Luokka C |
| > 125cc | ≤ 125cc | > 125cc | ≤ 125cc |
| 1 | 0,86 D | 3,5 R | 2,3 | 15,4 |
| 2 | 0,86 D | 0 | 5,8 | 2,9 | — |
| 3 | 0,86 D | 3,5 L | 2,3 | 15,4 |
| 4 | 0,50 U | 1,50 L & 1,50 R | — | 1,08 |
| 6 | 2,00 D | 15 L & 15 R | 1,28 | 0,64 | — |
| 7 | 4,00 D | 20 L & 20 R | 0,38 | 0,19 | — |
| 8 | 0 | 0 | — | 1,92 |
| Viiva 11 | 2,00 D | 9 L – 9 R | 1,6 | — |
| Viiva 12 | 7,00 U | 10 L – 10 R | — | 0,3; mutta 0,96, jos 2°:n valokartiossa |
| Viiva 13 | 10,00 U | 10 L – 10 R | — | 0,15; mutta 0,64, jos 2°:n valokartiossa |
| Viiva 14 | 10, U – 90 U | 0 | — | 0,15; mutta 0,64, jos 2°:n valokartiossa |
| 15* | 4,00 U | 8,0 L | 0,1* | 1,08 |
| 16* | 4,00 U | 0 | 0,1* | 1,08 |
| 17* | 4,00 U | 8,0 R | 0,1* | 1,08 |
| 18* | 2,00 U | 4,0 L | 0,2* | 1,08 |
| 19* | 2,00 U | 0 | 0,2* | 1,08 |
| 20* | 2,00 U | 4,0 R | 0,2* | 1,08 |
| 21* | 0 | 8,0 L & 8,0 R | 0,1* | — |
| 22* | 0 | 4,0 L & 4,0 R | 0,2* | 1,08 |
| Alue 1 | 1U/8L – 4U/8L – 4U/8R – 1U/8R – 0/4R – 0/1R – 0,6U/0 –0/1L – 0/4L - 1U/8L | — | 1,08 |
| Alue 2 | >4U – <10 U | 10 L – 10 R | — | 0,3; mutta 0,96, jos 2°:n valokartiossa |
| Alue 3 | 10 U – 90 U | 10 L – 10 R | — | 0,15; mutta 0,64, jos 2°:n valokartiossa |

Testi-piste/-viiva/-alue

Sijainti ruudukossa B-β, kulman asteena

Pystysuora β**

Vaakasuora B**

Vaadittu valaistus lukseina 25 m:n etäisyydellä

Vähintään

Enintään

Luokka D

Luokka C

Luokka D

Luokka C

> 125cc

≤ 125cc

> 125cc

≤ 125cc

1

0,86 D

3,5 R

2,3

15,4

2

0,86 D

0

5,8

2,9

—

3

0,86 D

3,5 L

2,3

15,4

4

0,50 U

1,50 L & 1,50 R

—

1,08

6

2,00 D

15 L & 15 R

1,28

0,64

—

7

4,00 D

20 L & 20 R

0,38

0,19

—

8

0

0

—

1,92

Viiva 11

2,00 D

9 L – 9 R

1,6

—

Viiva 12

7,00 U

10 L – 10 R

—

0,3; mutta 0,96, jos 2°:n valokartiossa

Viiva 13

10,00 U

10 L – 10 R

—

0,15; mutta 0,64, jos 2°:n valokartiossa

Viiva 14

10, U – 90 U

0

—

0,15; mutta 0,64, jos 2°:n valokartiossa

15*

4,00 U

8,0 L

0,1*

1,08

16*

4,00 U

0

0,1*

1,08

17*

4,00 U

8,0 R

0,1*

1,08

18*

2,00 U

4,0 L

0,2*

1,08

19*

2,00 U

0

0,2*

1,08

20*

2,00 U

4,0 R

0,2*

1,08

21*

0

8,0 L & 8,0 R

0,1*

—

22*

0

4,0 L & 4,0 R

0,2*

1,08

Alue 1

1U/8L – 4U/8L – 4U/8R – 1U/8R – 0/4R – 0/1R – 0,6U/0 –0/1L – 0/4L - 1U/8L

—

1,08

Alue 2

>4U – <10 U

10 L – 10 R

—

0,3; mutta 0,96, jos 2°:n valokartiossa

Alue 3

10 U – 90 U

10 L – 10 R

—

0,15; mutta 0,64, jos 2°:n valokartiossa

Selitykset:

| ”D” | tarkoittaa viivan H–H alapuolta. | ”U” | tarkoittaa viivan H–H yläpuolta. |
| --- | --- | --- | --- |
| ”R” | tarkoittaa viivan V–V oikeaa puolta. | ”L” | tarkoittaa viivan V–V vasenta puolta. |

”D”

tarkoittaa viivan H–H alapuolta.

”U”

tarkoittaa viivan H–H yläpuolta.

”R”

tarkoittaa viivan V–V oikeaa puolta.

”L”

tarkoittaa viivan V–V vasenta puolta.

| * | Mitattaessa pisteitä ECE:n säännön nro 50 mukaisesti hyväksytyn etuvalaisimen on oltava toiminnassa, jos se on ryhmitetty, yhdistetty tai rakenteellisesti yhdistetty valaisin. |
| --- | --- |

*

Mitattaessa pisteitä ECE:n säännön nro 50 mukaisesti hyväksytyn etuvalaisimen on oltava toiminnassa, jos se on ryhmitetty, yhdistetty tai rakenteellisesti yhdistetty valaisin.

| ** | 0,25°:n poikkeama sallittu kussakin erillisessä fotometriatestipisteessä, ellei toisin ole mainittu. |
| --- | --- |

**

0,25°:n poikkeama sallittu kussakin erillisessä fotometriatestipisteessä, ellei toisin ole mainittu.

Muut yleiset tekstit:

ECE-tyyppihyväksyntä säännön nro 37 mukaisessa vertailuvalovirrassa tai säännön nro 99 mukaisessa nimellisvalovirrassa kaasupurkausvalonlähteiden osalta.

Nimellissuuntaus fotometrian osalta:

| Pystysuora: | 1 prosentti D (0,57 °D) | Vaakasuora: | 0° |
| --- | --- | --- | --- |

Pystysuora:

1 prosentti D (0,57 °D)

Vaakasuora:

0°

Sallittu poikkeama fotometrian osalta:

| Pystysuora: | 0,3 °D – 0,8 °D | Vaakasuora: | ± 0,5 °D L–R |
| --- | --- | --- | --- |

Pystysuora:

0,3 °D – 0,8 °D

Vaakasuora:

± 0,5 °D L–R

6.2.6.   Valon on jakauduttava mahdollisimman tasaisesti alueille 1, 2 ja 3 luokan C ja D ajovalaisimien osalta.

6.3.   Kaukovaloja koskevat vaatimukset

6.3.1.   Jos ajovalaisin on suunniteltu tuottamaan kaukovalo ja lähivalo, mittaukset kaukovalon kankaalle tuottamasta valaistuksesta on suoritettava ajovalaisimen ollessa samalla tavoin suunnattu kuin edellä 6.2. kohdassa on vaadittu. Jos ajovalaisin tuottaa ainoastaan kaukovaloa, se on säädettävä siten, että voimakkaimman valaistuksen alue keskitetään viivojen H–H ja V–V leikkauspisteeseen. Kyseisen ajovalaisimen on täytettävä vain 6.3. kohdassa tarkoitetut vaatimukset.

Lukuun ottamatta luokan A ajovalaisimia, kaukovalon kankaalle tuottaman valaistuksen on täytettävä seuraavat vaatimukset:

Viivojen H–H ja V–V leikkauspisteen (HV) on sijaittava alueella, jonka rajaa isoluksikäyrä, joka vastaa 80:tä prosenttia enimmäisvalaistuksesta. Tämä suurin arvo (EM) ei saa olla pienempi kuin 32 luksia luokan B tai C ajovalaisimien osalta ja 51,2 luksia luokan D ajovalaisimien osalta. Enimmäisarvo ei saa missään olosuhteissa ylittää 240:tä luksia luokan B ajovalaisimien osalta ja 180:tä luksia luokan C ja D ajovalaisimien osalta.

6.3.2.1.1.   Kaukovalon enimmäisvoimakkuus (IM), joka ilmaistaan tuhansina kandeloina, lasketaan seuraavaa kaavaa käyttäen:

Formula

6.3.2.1.2.   Viitemerkki (I'M), joka ilmaisee tämän enimmäisvoimakkuuden ja johon viitataan edellä 4.2.2.6. kohdassa, saadaan seuraavasta suhteesta:

Formula

Tämä arvo pyöristetään seuraavaan arvoon: 7,5 — 10 — 12,5 — 17,5 — 20 — 25 — 27,5 — 30 — 37,5 — 40 — 45 — 50.

6.3.2.2.   Pisteestä HV alkaen, vaakasuoraan vasemmalle ja oikealle, valaistus ei saa olla pienempi kuin 12 luksia luokan B ja C ajovalaisimien osalta ja 24 luksia luokan D ajovalaisimien osalta 1 125 mm:n etäisyyteen asti eikä pienempi kuin 3 luksia luokan B ja C ajovalaisimien osalta ja 6 luksia luokan D ajovalaisimien osalta 2 250 mm:n etäisyyteen asti.

Luokan C ja D ajovalaisimien osalta voimakkuuksien on oltava liitteen 3 taulukoiden A tai B mukaisia. Taulukkoa A sovelletaan, jos ensisijainen kaukovalo tuotetaan vain yhdellä valonlähteellä. Taulukkoa B sovelletaan, jos kaukovalo tuotetaan toissijaisella kaukovaloa tuottavalla ajovalaisimella, joka toimii yhdessä yhdenmukaistetun lähivaloa tuottavan ajovalaisimen tai ensisijaisen kaukovaloa tuottavan ajovalaisimen kanssa.

6.4.   Säädettävällä heijastimella varustettujen ajovalaisimien osalta lisätestejä suoritetaan sen jälkeen, kun heijastinta on siirretty heijastimen alkuasennosta ajovalaisimen säätölaitteella pystysuoraan ± 2 astetta tai vähintään ääriasentoon, jos tämä on alle 2 astetta. Sen jälkeen ajovalaisin suunnataan kokonaisuudessaan uudelleen (esimerkiksi goniometrin avulla) siirtämällä sitä sama määrä asteita vastakkaiseen suuntaan kuin mihin heijastinta on siirretty. Seuraavat mittaukset on suoritettava ja pisteiden on oltava vaadittujen rajojen sisällä:

| lähivalo | : | pisteet HV ja 0,86D–V |
| --- | --- | --- |
| kaukovalo | : | IM ja piste HV (prosentteina IM:stä). |

lähivalo

:

pisteet HV ja 0,86D–V

kaukovalo

:

IM ja piste HV (prosentteina IM:stä).

6.5.   Edellä 6.2. ja 6.3. kohdassa tarkoitetut valaistuksen arvot kankaalla on mitattava fotoreseptorilla, jonka tehoalueen on oltava sivuiltaan 65 mm:n suuruisen neliön sisällä.

7.   VÄRI

7.1.   Heijastetun valon on oltava väriltään valkoista. Ajovalaisimen tuottaman valon on oltava seuraavien kansainvälisen valaistustoimikunnan (CIE) kolmivärikoordinaatteina ilmaistujen rajojen sisällä:

| raja siniseen päin | x ≥ 0,310 |
| --- | --- |
| raja keltaiseen päin | x ≤ 0,500 |
| raja vihreään päin | y ≤ 0,150 + 0,640 x |
| raja vihreään päin | y ≤ 0,440 |
| raja purppuranpunaiseen päin | y ≥ 0,050 + 0,750 x |
| raja punaiseen päin | y ≥ 0,382 |

raja siniseen päin

x ≥ 0,310

raja keltaiseen päin

x ≤ 0,500

raja vihreään päin

y ≤ 0,150 + 0,640 x

raja vihreään päin

y ≤ 0,440

raja purppuranpunaiseen päin

y ≥ 0,050 + 0,750 x

raja punaiseen päin

y ≥ 0,382

C.   HALLINNOLLISET LISÄMÄÄRÄYKSET

8.   AJOVALAISINTYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN

Ajovalaisintyyppiin mahdollisesti tehtävistä muutoksista on ilmoitettava hallinnolliselle yksikölle, joka on hyväksynyt kyseisen ajovalaisintyypin. Kyseinen hallinnollinen yksikkö voi tämän jälkeen

8.1.1.   katsoa, ettei tehdyillä muutoksilla todennäköisesti ole havaittavaa kielteistä vaikutusta ja että ajovalaisin joka tapauksessa edelleen täyttää vaatimukset, tai

8.1.2.   vaatia uutta testausselostetta testien suorittamisesta vastaavalta tekniseltä tutkimuslaitokselta.

8.2.   Hyväksynnän vahvistus tai epääminen, jossa eritellään muutokset, annetaan tiedoksi edellä olevan 4.1.4. kohdan mukaisella menettelyllä tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille.

8.3.   Hyväksynnän laajentamisen myöntäneen toimivaltaisen viranomaisen on annettava kullekin tällaisesta laajentamisesta laaditulle ilmoituslomakkeelle sarjanumero ja ilmoitettava siitä muille vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille, jotka soveltavat tätä sääntöä, tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

9.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

Tuotannon vaatimustenmukaisuuden tarkastusmenettelyjen on oltava sopimuksen lisäyksen 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) mukaisia seuraavien vaatimusten osalta:

9.1.   Tämän säännön mukaisesti hyväksyttävät ajovalaisimet on valmistettava siten, että ne vastaavat hyväksyttyä tyyppiä ja täyttävät 6 ja 7 kohdan vaatimukset.

9.2.   Tämän säännön liitteessä 5 asetettuja tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontamenettelyjä koskevia vähimmäisvaatimuksia on noudatettava.

9.3.   Tämän säännön liitteessä 7 asetettuja tarkastajan suorittamaa näytteenottoa koskevia vähimmäisvaatimuksia on noudatettava.

9.4.   Tyyppihyväksynnän myöntänyt viranomainen saa milloin tahansa tarkastaa kussakin tuotantolaitoksessa sovellettavat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät. Tarkastus suoritetaan yleensä joka toinen vuosi.

9.5.   Ajovalaisimia, joissa on selviä vikoja, ei oteta huomioon.

10.   TUOTANNON SÄÄNTÖJENVASTAISUUDESTA AIHEUTUVAT SEURAAMUKSET

10.1.   Tähän sääntöön perustuvalle ajovalaisintyypille myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos vaatimuksia ei noudateta tai jos hyväksyntämerkillä varustettu ajovalaisin ei vastaa hyväksyttyä tyyppiä.

10.2.   Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on ilmoitettava siitä välittömästi muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

11.   TUOTANNON LOPETTAMINEN

Jos hyväksyntätodistuksen haltija lopettaa lopullisesti tämän säännön mukaisesti hyväksytyn ajovalaisintyypin tuotannon, hänen on ilmoitettava siitä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Saatuaan ilmoituksen kyseinen viranomainen ilmoittaa asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

12.   HYVÄKSYNTÄTESTAUKSESTA VASTAAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN JA HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET

Tätä sääntöä soveltavien vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolien on ilmoitettava Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestauksesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten ja sellaisten hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnän ja joille on lähetettävä ilmoitukset muissa maissa annetusta hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopettamisesta.

---

(1)  Joka sisältää:

Täydennyksen nro 1 säännön alkuperäiseen versioon — Voimaantulopäivä: 11 päivä elokuuta 2002.

Oikaisun nro 1 säännön alkuperäiseen versioon — Voimaantulopäivä: 13 päivä marraskuuta 2002.

Täydennyksen nro 2 säännön alkuperäiseen versioon — Voimaantulopäivä: 27 päivä helmikuuta 2004.

Oikaisun nro 1 säännön alkuperäiseen versioon tehtyyn täydennykseen nro 2 — Voimaantulopäivä: 10 päivä maaliskuuta 2004.

(2)  Ajovalaisimien asentamisesta on määrätty valaisin- ja merkkivalolaitteiden asentamisesta annetuissa säännöissä.

(3)  Tämän säännön vaatimukset eivät estä tätä sääntöä soveltavaa sopimuspuolta kieltämästä tämän säännön mukaisesti hyväksytyn ajovalaisimen, jossa on muovimateriaalista valmistettu linssi, ja mekaanisen (pyyhkimillä varustetun) ajovalaisimen puhdistuslaitteen yhdistelmää.

(4)  Heijastimen katsotaan kuuluvan päärunkoon.

(5)  Jos linssiä ei voi irrottaa ajovalaisimen päärungosta, riittää yksi 4.2.5 kohdan mukainen merkki.

(6)  Saksa 1, Ranska 2, Italia 3, Alankomaat 4, Ruotsi 5, Belgia 6, Unkari 7, Tšekki 8, Espanja 9, Jugoslavia 10, Yhdistynyt kuningaskunta 11, Itävalta 12, Luxemburg 13, Sveitsi 14, 15 (antamatta), Norja 16, Suomi 17, Tanska 18, Romania 19, Puola 20, Portugali 21, Venäjän federaatio 22, Kreikka 23, Irlanti 24, Kroatia 25, Slovenia 26, Slovakia 27, Valko-Venäjä 28, Viro 29, 30 (antamatta), Bosnia ja Hertsegovina 31, Latvia 32, 33 (antamatta), Bulgaria 34, 35 (antamatta), Liettua 36, Turkki 37, 38 (antamatta), Azerbaidžan 39, entisen Jugoslavian tasavalta Makedonia 40, 41 (antamatta), Euroopan yhteisö 42 (jäsenvaltiot myöntävät hyväksynnät ECE-tunnuksin), Japani 43, 44 (antamatta), Australia 45, Ukraina 46, Etelä-Afrikan tasavalta 47 ja Uusi-Seelanti 48. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja niihin asennettaviin tai niissä käytettäviin varusteisiin ja osiin sovellettavien yhdenmukaisten teknisten vaatimusten hyväksymistä sekä näiden vaatimusten mukaisesti annettujen hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevia ehtoja koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen, ja Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetut numerot sopimuksen sopimuspuolille.

(7)  Hehkulamppujen tekniset vaatimukset: ks. sääntö nro 37.

(8)  Ajovalaisimen katsotaan täyttävän tämän kohdan vaatimukset, jos hehkulamppu voidaan helposti asentaa ajovalaisimeen ja asetusulokkeet sovittaa aukkoihinsa pimeässäkin.

(9)  Tällaisessa lähivalona käytettäväksi suunnitellussa ajovalaisimessa voi olla kaukovalotoiminto, joka ei vastaa näitä vaatimuksia.

(10)  Uudelleensuuntauksen 1 asteen raja oikealle tai vasemmalle ei estä ylös- tai alaspäin suuntautuvaa pystysuoraa uudelleensuuntausta. Pystysuoraa säätöä rajoittavat ainoastaan 6.3. kohdan vaatimukset (6.3. kohdan vaatimukset eivät koske lähivaloa tuottavia ajovalaisimia).

(11)  voimakkuuksien suhdeFormula

---

LIITE 1

ILMOITUS

(Suurin koko: A4 (210 × 297 mm))

Image

---

LIITE 2

ESIMERKKEJÄ HYVÄKSYNTÄMERKEISTÄ

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Ajovalaisin, jossa on jompikumpi edellä esitetyistä hyväksyntämerkeistä, on hyväksytty Alankomaissa (E 4) säännön nro ... mukaisesti hyväksyntänumerolla 243 ja vastaa tämän säännön, sellaisena kuin se on alkuperäisessä muodossaan (00), vaatimuksia. Kirjaimet C-AS (kuva 1) ilmaisevat, että kyseessä on lähivaloa tuottava luokan A ajovalaisin, ja kirjaimet CR-BS (kuva 2) ilmaisevat, että kyseessä on sekä lähi- että kaukovaloa tuottava luokan B ajovalaisin.

Huomautus: Hyväksyntänumero ja lisätunnukset on sijoitettava ympyrän lähelle ja joko E-kirjaimen ylä- tai alapuolelle tai sen oikealle tai vasemmalle puolelle. Hyväksyntänumeron muodostavien numeroiden on oltava E-kirjaimen samalla puolella ja samansuuntaisia.

Roomalaisten numeroiden käyttämistä hyväksyntänumeroina on vältettävä, jotta niitä ei sekoitettaisi muihin merkkeihin.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Edellä esitetyllä hyväksyntämerkillä varustetussa ajovalaisimessa on tämän säännön vaatimusten mukainen muovimateriaalista valmistettu linssi ja se on:

Kuva 3: ainoastaan lähivaloa tuottava luokan B ajovalaisin

Kuva 4: sekä lähi- että kaukovaloa tuottava luokan B ajovalaisin.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Edellä esitetyllä hyväksyntämerkillä varustettu ajovalaisin on ajovalaisin, joka täyttää tämän säännön vaatimukset:

Kuva 5: luokassa B sekä lähi- että kaukovalon osalta

Kuva 6: luokassa B ainoastaan lähivalon osalta.

Lähivalo ei saa olla toiminnassa samanaikaisesti kaukovalon ja/tai muun rakenteellisesti yhdistetyn valaisimen kanssa.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Edellä esitetyllä hyväksyntämerkillä varustetussa ajovalaisimessa on tämän säännön vaatimusten mukainen muovimateriaalista valmistettu linssi ja se on:

Kuva 7: ainoastaan lähivaloa tuottava luokan C ajovalaisin

Kuva 8: sekä lähi- että kaukovaloa tuottava luokan C ajovalaisin.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Edellä esitetyllä hyväksyntämerkillä varustettu ajovalaisin on ajovalaisin, joka täyttää tämän säännön vaatimukset:

Kuva 9: luokassa D sekä lähi- että kaukovalon osalta

Kuva 10: luokassa D ainoastaan lähivalon osalta.

Lähivalo ei saa olla toiminnassa samanaikaisesti kaukovalon ja/tai muun rakenteellisesti yhdistetyn valaisimen kanssa.

Ryhmitettyjen, yhdistettyjen tai rakenteellisesti yhdistettyjen valaisimien yksinkertaistetut merkinnät

Kuva 11

(Pysty- ja vaakasuorat viivat esittävät kaavamaisesti merkkivalolaitteen muotoa. Ne eivät ole osa hyväksyntämerkkiä.)

| Malli A | |
| --- | --- |
| Malli B | |
| Malli C | |
| Malli D | |

Malli A

Image

Malli B

Image

Malli C

Image

Malli D

Image

Huomautus: Edellä esitetyt neljä esimerkkiä vastaavat hyväksyntämerkillä varustettua valaisinlaitetta, joka koostuu seuraavista osista:

etuvalaisimesta, joka on hyväksytty säännön nro 50 mukaisesti, sellaisena kuin se alkuperäisessä muodossaan (00),

luokan D ajovalaisimesta, joka tuottaa sekä lähi- että kaukovaloa, jonka enimmäisvoimakkuus on 86 250 kandelan ja 101 250 kandelan välillä (kuten luku 30 osoittaa), joka on hyväksytty tämän säännön mukaisesti, sellaisena kuin se on alkuperäisessä muodossaan (00), ja joka sisältää muovimateriaalista valmistetun linssin,

etusumuvalaisimesta, joka on hyväksytty säännön nro 19 muutossarjan 02 mukaisesti ja joka sisältää muovimateriaalista valmistetun linssin,

luokan 11 etusuuntavalaisimesta, joka on hyväksytty säännön nro 50 muutossarjan 01 mukaisesti.

Ajovalaisimen kanssa rakenteellisesti yhdistetty valaisin

Image

Edellä oleva esimerkki vastaa erityyppisissä ajovalaisimissa käytettäväksi tarkoitetun muovimateriaalista valmistetun linssin merkintää, eli kyseessä on:

joko luokan D ajovalaisin, joka tuottaa sekä lähi- että kaukovaloa, jonka enimmäisvoimakkuus on 86 250 kandelan ja 101 250 kandelan välillä (kuten luku 30 osoittaa), joka on hyväksytty Saksassa (E1) tämän säännön vaatimusten mukaisesti, sellaisena kuin se on alkuperäisessä muodossaan (00), ja joka on rakenteellisesti yhdistetty etuvalaisimeen, joka on hyväksytty säännön nro 50 mukaisesti, sellaisena kuin se on alkuperäisessä muodossaan (00),

tai luokan C ajovalaisin, joka tuottaa sekä lähi- että kaukovaloa, jonka enimmäisvoimakkuus on 33 750 kandelan ja 45 000 kandelan välillä (kuten luku 12.5 osoittaa), joka on hyväksytty Saksassa (E1) tämän säännön vaatimusten mukaisesti, sellaisena kuin se on alkuperäisessä muodossaan (00), ja joka on rakenteellisesti yhdistetty edellä esitetyn kaltaiseen etuvalaisimeen.

---

LIITE 3

MITTAUSKANGAS

Luokan A ajovalaisimet

(Mitat millimetreinä, kangas 25 m:n etäisyydellä)

Image

MITTAUSKANGAS

Luokan B ajovalaisimet

(Mitat millimetreinä, kangas 25 m:n etäisyydellä)

Image

MITTAUSKANGAS

Luokan C ja D ajovalaisimet

(Mitat millimetreinä, kangas 25 m:n etäisyydellä)

Image

Taulukko A   Ensisijainen kaukovaloa tuottava ajovalaisin

Ks. testipisteen sijaintia koskevat yksityiskohdat kuvassa D

| Testipisteen numero | Testipisteen sijainti | Vaadittu valaistus lukseina |
| --- | --- | --- |
| Luokka D | Luokka C |
| > 125cc | ≤ 125cc |
| | | Vähintään | Enintään | Vähintään | Enintään |
| 1 | H–V (1) | (1) | — | (1) | — |
| 2 | H–3R & 3L | 19,2 | — | 12,8 | — |
| 3 | H–6R & 6L | 6,4 | — | 4,16 | — |
| 4 | H–9R & 9L | 3,84 | — | 2,56 | — |
| 5 | H–12R & 12L | 1,28 | — | 0,8 | — |
| 6 | 2U–V | 1,92 | — | 1,28 | — |
| 7 | 4D–V | — | (2) | — | (2) |
| | Valon vähimmäisvoimakkuus enimmäisarvosta | 51,2 | — | 32 | — |
| | Valon enimmäisvoimakkuus | — | 180,0 | — | 180,0 |

Testipisteen numero

Testipisteen sijainti

Vaadittu valaistus lukseina

Luokka D

Luokka C

> 125cc

≤ 125cc

Vähintään

Enintään

Vähintään

Enintään

1

H–V (1)

(1)

—

(1)

—

2

H–3R & 3L

19,2

—

12,8

—

3

H–6R & 6L

6,4

—

4,16

—

4

H–9R & 9L

3,84

—

2,56

—

5

H–12R & 12L

1,28

—

0,8

—

6

2U–V

1,92

—

1,28

—

7

4D–V

—

(2)

—

(2)

Valon vähimmäisvoimakkuus enimmäisarvosta

51,2

—

32

—

Valon enimmäisvoimakkuus

—

180,0

—

180,0

Taulukko B   Toissijainen kaukovaloa tuottava ajovalaisin, joka toimii yhdessä yhdenmukaistetun lähivaloa tuottavan ajovalaisimen tai ensisijaisen kaukovaloa tuottavan ajovalaisimen kanssa

Ks. testipisteen sijaintia koskevat yksityiskohdat kuvassa E

| Testipisteen numero | Testipisteen sijainti | Vaadittu valaistus lukseina |
| --- | --- | --- |
| Luokka D | Luokka C |
| > 125cc | ≤ 125cc |
| | | Vähintään | Enintään | Vähintään | Enintään |
| 1 | H–V (3) | (3) | — | (3) | — |
| 2 | H–3R & 3L | 19,2 | — | 12,8 | — |
| 3 | H–6R & 6L | 6,4 | — | 4,16 | — |
| 6 | 2U–V | 1,92 | — | 1,28 | — |
| 7 | 4D–V | — | (4) | — | (4) |
| | Valon vähimmäisvoimakkuus enimmäisarvosta | 51,2 | — | 32 | — |
| | Valon enimmäisvoimakkuus | — | 180,0 | — | 180,0 |

Testipisteen numero

Testipisteen sijainti

Vaadittu valaistus lukseina

Luokka D

Luokka C

> 125cc

≤ 125cc

Vähintään

Enintään

Vähintään

Enintään

1

H–V (3)

(3)

—

(3)

—

2

H–3R & 3L

19,2

—

12,8

—

3

H–6R & 6L

6,4

—

4,16

—

6

2U–V

1,92

—

1,28

—

7

4D–V

—

(4)

—

(4)

Valon vähimmäisvoimakkuus enimmäisarvosta

51,2

—

32

—

Valon enimmäisvoimakkuus

—

180,0

—

180,0

Image

Image

---

(1)  Voimakkuuden on oltava pisteessä H–V sama tai suurempi kuin 80 prosenttia valokeilan enimmäisvoimakkuudesta.

(2)  Voimakkuuden on oltava pisteessä 4D–V sama tai alempi kuin 30 prosenttia valokeilan enimmäisvoimakkuudesta.

(3)  Voimakkuuden on oltava pisteessä H–V sama tai suurempi kuin 80 prosenttia valokeilan enimmäisvoimakkuudesta.

(4)  Voimakkuuden on oltava pisteessä 4D–V sama tai alempi kuin 30 prosenttia valokeilan enimmäisvoimakkuudesta.

---

LIITE 4

FOTOMETRISTEN OMINAISUUKSIEN VAKAUDEN TESTAUKSET, KUN AJOVALAISIMET OVAT TOIMINNASSA

LUOKAN B, C JA D TÄYDELLISILLE AJOVALAISIMILLE TARKOITETUT TESTIT

Kun fotometriset arvot on mitattu tämän säännön vaatimusten mukaisesti pisteessä Emax kaukovalon osalta ja pisteissä HV, 50R, 50L ja B50 lähivalon osalta, täydellistä ajovalaisinta edustavan näytekappaleen fotometristen ominaisuuksien vakaus on testattava valaisimen toimiessa. ”Täydellisellä ajovalaisimella” tarkoitetaan itse täydellistä valaisinta ja sitä ympäröiviä korin osia sekä valaisimia, jotka saattavat vaikuttaa edellä tarkoitetun valaisimen lämpöhäviöön.

1.   FOTOMETRISTEN OMINAISUUKSIEN VAKAUDEN TESTAUS

Testit on suoritettava kuivassa ja ilmavirrattomassa ympäristössä, jossa ympäristön lämpötila on 23 °C ± 5 °C, ja siten, että täydellinen ajovalaisin on kiinnitettynä alustaan, joka vastaa virheetöntä asennusta ajoneuvoon.

1.1.   Puhdas ajovalaisin

Ajovalaisimen on oltava toiminnassa 12 tunnin ajan 1.1.1. kohdan mukaisesti, ja ajovalaisin on tarkastettava 1.1.2. kohdan mukaisesti.

1.1.1.   Testimenettely (1)

Ajovalaisimen on oltava toiminnassa määriteltyä aikaa vastaava jakso siten, että:

| (a) | Kun hyväksyttävänä on ainoastaan yksi valaisutoiminto (kauko- tai lähivalo tai etusumuvalaisin), toimintoa vastaavan hehkulangan on oltava toiminnassa määritellyn ajan (2), |
| --- | --- |

(a)

Kun hyväksyttävänä on ainoastaan yksi valaisutoiminto (kauko- tai lähivalo tai etusumuvalaisin), toimintoa vastaavan hehkulangan on oltava toiminnassa määritellyn ajan (2),

| (b) | Kun kyseessä on ajovalaisin, joka tuottaa lähivaloa ja yhtä tai useampaa kaukovaloa tai kun kyseessä on ajovalaisin, joka tuottaa lähivaloa ja jossa on etusumuvalaisin:






  (i) | ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:
  15 minuuttia, lähivalon hehkulanka toiminnassa,
  5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa. |
| --- | --- | --- |

(b)

Kun kyseessä on ajovalaisin, joka tuottaa lähivaloa ja yhtä tai useampaa kaukovaloa tai kun kyseessä on ajovalaisin, joka tuottaa lähivaloa ja jossa on etusumuvalaisin:

(i)

ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:

15 minuuttia, lähivalon hehkulanka toiminnassa,

5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa.

| (ii) | Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain lähivalo on toiminnassa tai vain kaukovalo(t) on (ovat) toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) lähivalo ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) vuorotellen ajaksi, joka on puolet 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta. |
| --- | --- |

(ii)

Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain lähivalo on toiminnassa tai vain kaukovalo(t) on (ovat) toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) lähivalo ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) vuorotellen ajaksi, joka on puolet 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta.

| (c) | Kun kyseessä on ajovalaisin, jossa on etusumuvalaisin ja yksi tai useampia kaukovaloja:






  (i) | ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:
  15 minuuttia, etusumuvalaisin toiminnassa,
  5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa. |
| --- | --- | --- |

(c)

Kun kyseessä on ajovalaisin, jossa on etusumuvalaisin ja yksi tai useampia kaukovaloja:

(i)

ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:

15 minuuttia, etusumuvalaisin toiminnassa,

5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa.

| (ii) | Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain etusumuvalaisin on toiminnassa tai vain kaukovalo(t) on (ovat) toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) lähivalo ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) vuorotellen ajaksi, joka on puolet 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta. |
| --- | --- |

(ii)

Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain etusumuvalaisin on toiminnassa tai vain kaukovalo(t) on (ovat) toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) lähivalo ja kaukovalo(t) (yhtä aikaa) vuorotellen ajaksi, joka on puolet 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta.

| (d) | Kun kyseessä on ajovalaisin, jossa on lähivalo, yksi tai useampia kaukovaloja ja etusumuvalaisin:






  (i) | ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:
  15 minuuttia, lähivalon hehkulanka toiminnassa,
  5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa. |
| --- | --- | --- |

(d)

Kun kyseessä on ajovalaisin, jossa on lähivalo, yksi tai useampia kaukovaloja ja etusumuvalaisin:

(i)

ajovalaisimen on oltava toiminnassa seuraavan syklin mukaisesti, kunnes annettu aika täyttyy:

15 minuuttia, lähivalon hehkulanka toiminnassa,

5 minuuttia, kaikki hehkulangat toiminnassa.

| (ii) | Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain lähivalo tai vain kaukovalo(t) on (ovat) toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) lähivalo ja kaukovalo(t) vuorotellen ajaksi, joka on puolet 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta, kun samalla etusumuvalaisin on vuorotellen sammutettuna 15 minuuttia ja toiminnassa 5 minuuttia aikana, joka on puolet mainitusta ajasta, ja kun kaukovalo on toiminnassa. |
| --- | --- |

(ii)

Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain lähivalo tai vain kaukovalo(t) on (ovat) toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) lähivalo ja kaukovalo(t) vuorotellen ajaksi, joka on puolet 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta, kun samalla etusumuvalaisin on vuorotellen sammutettuna 15 minuuttia ja toiminnassa 5 minuuttia aikana, joka on puolet mainitusta ajasta, ja kun kaukovalo on toiminnassa.

| (iii) | Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain lähivalo tai vain etusumuvalaisin on toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) kerrallaan lähivalo ja etusumuvalaisin vuorotellen ajaksi, joka on puolet 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta, kun samalla kaukovalo(t) on (ovat) vuorotellen sammutettuna 15 minuuttia ja toiminnassa 5 minuuttia aikana, joka on puolet mainitusta ajasta, ja kun lähivalo on toiminnassa. |
| --- | --- |

(iii)

Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain lähivalo tai vain etusumuvalaisin on toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) kerrallaan lähivalo ja etusumuvalaisin vuorotellen ajaksi, joka on puolet 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta, kun samalla kaukovalo(t) on (ovat) vuorotellen sammutettuna 15 minuuttia ja toiminnassa 5 minuuttia aikana, joka on puolet mainitusta ajasta, ja kun lähivalo on toiminnassa.

| (iv) | Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain lähivalo tai vain kaukovalo(t) on (ovat) toiminnassa (3) tai vain etusumuvalaisin on toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) vuorotellen lähivalo, kaukovalo(t) ja etusumuvalaisin ajaksi, joka on kolmannes 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta. |
| --- | --- |

(iv)

Jos hakija ilmoittaa, että ajovalaisinta on tarkoitus käyttää siten, että kerrallaan vain lähivalo tai vain kaukovalo(t) on (ovat) toiminnassa (3) tai vain etusumuvalaisin on toiminnassa (3), testi on suoritettava tämän edellytyksen mukaisesti aktivoimalla (2) vuorotellen lähivalo, kaukovalo(t) ja etusumuvalaisin ajaksi, joka on kolmannes 1.1. kohdassa tarkoitetusta ajasta.

1.1.1.2.   Testausjännite

Jännite on säädettävä siten, että saavutetaan 90 prosenttia käytettävälle (käytettäville) hehkulampu(i)lle säännössä nro 37 vahvistetusta enimmäistehosta.

Syötettävän tehon on aina oltava nimellisjännitteeltään 12 V:n hehkulampun tehon mukainen, jollei hyväksynnän hakija ilmoita, että ajovalaisinta voidaan käyttää tästä poikkeavalla jännitteellä.

1.1.2.   Testitulokset

1.1.2.1.   Silmämääräinen tarkastus

Kun ajovalaisimen lämpötila on tasaantunut ympäristön lämpötilaa vastaavaksi, ajovalaisimen linssi ja mahdollinen ulkolinssi on puhdistettava puhtaalla, kostealla puuvillakankaalla. Tämän jälkeen ajovalaisin tarkastetaan silmämääräisesti; ajovalaisimien linsseissä tai mahdollisissa ulkolinsseissä ei saa olla havaittavissa vääristymiä, muodonmuutoksia, murtumia taikka värimuutoksia.

1.1.2.2.   Fotometrinen testi

Tämän säännön vaatimusten täyttymiseksi fotometriset arvot on tarkastettava seuraavista pisteistä:

Luokan B ajovalaisimet:

Lähivalo: 50R - 50L - B50 - HV.

Kaukovalo: Piste Emax

Luokan C ja D ajovalaisimet

Lähivalo: 0,86D/3,5R - 0,86D/3,5L - 0,50U/1,5L & 1,5R - HV.

Kaukovalo: Piste Emax

Lämmön aiheuttaman ajovalaisimen alustan muodonmuutoksen huomioon ottamiseksi voidaan suorittaa toinen suuntaus (valorajan viivan sijainnin muutos käsitellään tämän liitteen 2 kohdassa).

Fotometristen ominaisuuksien ja ennen testiä mitattujen arvojen välillä sallitaan 10 prosentin poikkeama, johon luetaan kuuluvaksi myös fotometrisen mittausmenettelyn toleranssit.

1.2.   Likainen ajovalaisin

Kun ajovalaisin on testattu edellä olevan 1.1. kohdan mukaisesti, sitä on pidettävä toiminnassa yhden tunnin ajan 1.1.1. kohdan mukaisesti, kun se on ensin valmisteltu 1.2.1. kohdan mukaisesti, ja ajovalaisin on tarkastettava 1.1.2. kohdan mukaisesti.

1.2.1.   Ajovalaisimen valmistelu

1.2.1.1.   Testiseos

1.2.1.1.1.   Ajovalaisimelle, jonka ulkolinssi on valmistettu lasista:

Ajovalaisimelle levitetään veden ja epäpuhtaan aineen seos, joka on koostumukseltaan seuraava:

9 paino-osaa silikahiekkaa, jonka hiukkaskoko on 0–100 μm,

1 paino-osa kasviperäistä hiilipölyä (pyökki), jonka hiukkaskoko on 0–100 μm,

0,2 paino-osaa NaCMC:tä (4), ja

sopiva määrä tislattua vettä, jonka johtavuus on ≤ 1 mS/m.

Seos saa olla enintään 14 vuorokautta vanha.

1.2.1.1.2.   Ajovalaisimelle, jonka ulkolinssi on valmistettu muovimateriaalista:

Ajovalaisimelle levitetään veden ja epäpuhtaan aineen seos, joka on koostumukseltaan seuraava:

9 paino-osaa silikahiekkaa, jonka hiukkaskoko on 0–100 μm,

1 paino-osa kasviperäistä hiilipölyä (pyökki), jonka hiukkaskoko on 0–100 μm,

0,2 paino-osaa NaCMC:tä (4),

13 paino-osaa tislattua vettä, jonka johtavuus on ≤ 1 mS/m, ja

2 ± 1 paino-osaa pinta-aktiivista ainetta (5).

Seos saa olla enintään 14 vuorokautta vanha.

1.2.1.2.   Testiseoksen levittäminen ajovalaisimelle

Testiseosta levitetään tasaisesti koko ajovalaisimen valoa säteilevälle pinnalle ja annetaan kuivua. Toimenpide toistetaan, kunnes valaistusarvo on laskenut 15–20 prosenttiin kussakin seuraavista pisteistä mitatuista arvoista tässä liitteessä kuvatuissa olosuhteissa:

luokan B ajovalaisimet:

lähi-/kaukovalaisimena toimiva valaisin ja vain kaukovalaisimena toimiva valaisin: piste Emax

vain lähivalo: B 50 ja 50 V

luokan C ja D ajovalaisimet

lähi-/kaukovalaisimena toimiva valaisin ja vain kaukovalaisimena toimiva valaisin: piste Emax

vain lähivalo: 0,50U/1,5L & 1,5R ja 0,86D/V.

1.2.1.3.   Mittauslaite

Mittauslaitteena käytetään samanlaista laitetta kuin ajovalaisimien hyväksyntätestissä. Fotometrisissä tarkastuksissa on käytettävä vakiohehkulamppua.

2.   LÄMMÖN VAIKUTUKSESTA JOHTUVAN VALORAJAN PYSTYSUUNTAISEN SIIRTYMÄN TESTI

Tässä testissä tarkastetaan, ettei lämmön vaikutuksesta johtuva valorajan pystysuuntainen siirtymä ylitä toiminnassa olevalle lähivalaisimelle määriteltyä arvoa.

Kun ajovalaisin on testattu 1 kohdan mukaisesti, se on testattava 2.1. kohdassa määritellyssä testissä säätämättä ajovalaisinta testausalustaan nähden tai irrottamatta sitä testausalustasta.

2.1.   Testi

Testi on suoritettava kuivassa ja ilmavirrattomassa ympäristössä, jossa lämpötila on 23 °C ± 5 °C.

Ajovalaisin on testattava lähivalolla käyttämällä sarjavalmisteista hehkulamppua, jota on poltettu vähintään tunnin ajan ennen testiä, eikä ajovalaisinta saa irrottaa testausalustasta eikä säätää testausalustaan nähden. (Tätä testiä varten jännite on säädettävä 1.1.1.2. kohdan mukaisesti.) Valorajan vaakasuoran osan (pystysuoran, luokan B ajovalaisimien osalta pisteen 50 L ja 50 R kautta tai luokan C ja D ajovalaisimien osalta pisteen 3,5 L ja 3,5 R kautta kulkevan viivan välisen osan) sijainti on määritettävä 3 minuuttia (r3) ja 60 minuuttia (r60) testin alkamisajankohdan jälkeen.

Edellä tarkoitetun valorajan sijainnissa tapahtuneen vaihtelun mittaamisessa voidaan käyttää mitä tahansa menetelmää, joka antaa hyväksyttävän tarkat tulokset ja joka voidaan toistaa.

2.2.   Testitulokset

2.2.1.   Milliradiaaneina (mrad) ilmoitettu testitulos katsotaan lähivalon osalta hyväksyttäväksi vain, jos itseisarvo ΔrI = | r3 - r60 | ajovalaisimesta mitattuna on enintään 1,0 mrad ((ΔrI ≤ 1,0 mrad).

2.2.2.   Jos tämä arvo on kuitenkin yli 1,0 mrad mutta enintään 1,5 mrad (1,0 mrad < ΔrI ≤ 1,5 mrad), testataan toinen ajovalaisin 2.1. kohdan mukaisesti sen jälkeen, kun ajovalaisin on käynyt kolmesti peräkkäin läpi seuraavassa määritellyn syklin, jotta voidaan vakiinnuttaa ajovalaisimen mekaanisten osien sijainti alustassa, joka vastaa oikeaa asennusta ajoneuvoon:

Lähivaloa pidetään toiminnassa tunnin ajan (jännite säädetään 1.1.1.2. kohdan mukaisesti).

Kytketään pois toiminnasta tunnin ajaksi.

Ajovalaisintyyppi katsotaan hyväksyttäväksi, jos ensimmäisestä näytteestä mitatun itseisarvon ΔrI ja toisesta näytteestä mitatun itseisarvon ΔrII keskiarvo on enintään 1,0 mrad.

Formula

---

(1)  Ks. testiajat tämän säännön liitteessä 8.

(2)  Jos testattavassa ajovalaisimessa on merkkivalaisimia, niiden on oltava toiminnassa testin ajan. Jos kyseessä on suuntavalaisin, sitä on käytettävä vilkkutoiminnolla siten, että kytkemisaikojen suhde on suunnilleen sama.

(3)  Jos kaksi tai useampi hehkulanka on toiminnassa samanaikaisesti ajovalaisimia vilkutettaessa, tätä ei katsota tavanomaiseksi hehkulankojen samanaikaiseksi käytöksi.

(4)  NaCMC tarkoittaa natriumkarboksimetyyliselluloosan, johon tavanomaisesti viitataan lyhenteellä CMC, natriumsuolaa. Epäpuhtausseoksessa käytettävän NaCMC:n substituutioaste on 0,6–0,7 ja 2 %:n liuoksen viskositeetti 20 °C:n lämpötilassa on 200–300 cP.

(5)  Määrän toleranssi johtuu siitä, että on saatava aikaan epäpuhtaan aineen seos, joka levittyy oikealla tavalla koko muovilinssille.

---

LIITE 5

VAATIMUSTENMUKAISUUDEN VALVONTAMENETTELYJÄ KOSKEVAT VÄHIMMÄISVAATIMUKSET

1.   YLEISTÄ

1.1.   Vaatimustenmukaisuutta koskevat mekaaniset ja geometriset vaatimukset katsotaan täytetyiksi, jos eroavuudet eivät ylitä väistämättömiä valmistuspoikkeamia tämän säännön vaatimusten rajoissa. Tätä vaatimusta sovelletaan myös väriin.

Fotometristen ominaisuuksien osalta sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi, jos minkä tahansa sattumanvaraisesti valitun ja vakiohehkulampulla varustetun ajovalaisimen fotometrisiä ominaisuuksia testattaessa:

1.2.1.   Luokan A ajovalaisimet: mikään mitattu arvo ei poikkea kielteisesti yli 20 prosentilla tässä säännössä määritellystä arvosta.

Luokan B, C ja D ajovalaisimet:

1.2.2.1.   mikään mitattu arvo ei poikkea kielteisesti yli 20 prosentilla tässä säännössä määritellystä arvosta. Alueen III osalta luokan B ajovalaisimia ja alueen I osalta luokan C ja D ajovalaisimia koskevat kielteiset poikkeamat saavat olla enintään:

0,3 luksia, vastaa 20:tä prosenttia

0,45 luksia, vastaa 30:tä prosenttia

1.2.2.2.   ja jos kaukovalon osalta pisteen HV sijaitessa alueella, jossa isoluksi on 0,75 Emax, valoteknisille arvoille saadaan +20 prosentin toleranssi enimmäisarvojen ja –20 prosentin toleranssi vähimmäisarvojen osalta missä tahansa tämän säännön 6.2.3.2. ja 6.3.2.2. kohdassa määritellyssä mittauspisteessä.

1.2.3.   Jos edellä kuvattujen testien tulokset eivät vastaa vaatimuksia, testit on toistettava käyttämällä toista vakiohehkulamppua.

1.3.   Kun tarkastetaan lämmön vaikutuksesta johtuvaa valorajan pystysuuntaista siirtymää, sovelletaan seuraavaa menettelyä (vain luokan B, C ja D ajovalaisimien osalta):

Yksi ajovalaisinnäytteistä on testattava liitteessä 4 olevan 2.1. kohdan menettelyn mukaisesti, kun ajovalaisin on käynyt kolmesti peräkkäin läpi liitteessä 4 olevassa 2.2.2. kohdassa määritellyn syklin.

Ajovalaisin katsotaan hyväksyttäväksi, jos arvo Δr on enintään 1,5 mrad.

Jos kyseinen arvo on yli 1,5 mrad mutta enintään 2,0 mrad, testataan toinen näyte, minkä jälkeen molemmista näytteistä mitattujen itseisarvojen keskiarvo saa olla enintään 1,5 mrad.

1.4.   Ajovalaisimia, joissa on selviä vikoja, ei oteta huomioon.

2.   VALMISTAJAN SUORITTAMAN VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TARKASTUKSEN VÄHIMMÄISVAATIMUKSET

Hyväksyntämerkin haltijan on suoritettava kullekin ajovalaisintyypille asianmukaisin väliajoin ainakin seuraavassa esitetyt testit. Testit on suoritettava tämän säännön vaatimusten mukaisesti.

Jos näyte ei täytä kyseisen testityypin vaatimuksia, on otettava lisää näytteitä ja testattava ne. Valmistajan on toteutettava toimenpiteitä kyseisen tuotannon vaatimustenmukaisuuden varmistamiseksi.

2.1.   Testien luonne

Tässä säännössä esitetyt vaatimustenmukaisuustestit koskevat fotometrisiä ominaisuuksia ja luokan B, C ja D ajovalaisimien osalta lämmön vaikutuksesta johtuvan valorajan pystysuuntaisen siirtymän tarkastusta.

2.2.   Testimenetelmät

2.2.1.   Testit on yleensä suoritettava tässä säännössä esitettyjen menetelmien mukaisesti.

2.2.2.   Missä tahansa valmistajan suorittamassa vaatimustenmukaisuustestissä voidaan käyttää tässä säännössä esitettyjä menetelmiä vastaavia menetelmiä hyväksyntätesteistä vastaavan toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella. Valmistajan vastuulla on osoittaa, että käytetyt menetelmät vastaavat tässä säännössä esitettyjä menetelmiä.

2.2.3.   Edellä olevan 2.2.1. ja 2.2.2. kohdan soveltaminen edellyttää testilaitteen säännöllistä kalibrointia ja testilaitteen vastaavuutta toimivaltaisen viranomaisen suorittaman mittauksen kanssa.

2.2.4.   Vertailumenetelminä on käytettävä kaikissa tapauksissa tämän säännön vertailumenetelmiä, erityisesti hallinnollisen tarkastuksen ja näytteenoton tarkoituksia varten.

2.3.   Näytteenotto

Ajovalaisinnäytteet on valittava sattumanvaraisesti yhdenmukaisen erän tuotannosta. Yhdenmukaisella erällä tarkoitetaan samaa tyyppiä edustavien ajovalaisimien sarjaa, joka on määritetty valmistajan tuotantomenetelmien mukaisesti.

Arvioinnin on yleensä koskettava yksittäisten tehtaiden sarjatuotantoa. Valmistaja voi kuitenkin ryhmittää yhteen useista eri tehtaista saadut samaa tyyppiä koskevat tiedot, jos tehtaissa sovelletaan samaa laatujärjestelmää ja laadun hallintaa.

2.4.   Mitatut ja tallennetut fotometriset ominaisuudet

Ajovalaisimien näytekappaleista on tehtävä fotometrisiä mittauksia säännössä määrätyistä pisteistä. Lukemat otetaan seuraavista pisteistä:

2.4.1.   Luokan A ajovalaisimet: HV, LH, RH, 12,5L ja12,5R

2.4.2.   Luokan B ajovalaisimet: Emax, HV (1) kaukovalon osalta ja pisteet HV, 50R, 50L lähivalon osalta.

2.4.3.   Luokan C ja D ajovalaisimet: Emax, HV (1) kaukovalon osalta ja pisteet HV, 0,86D/3,5R, 0,86D/3,5L lähivalon osalta.

2.5.   Hyväksyttävyysperusteet

Valmistajan vastuulla on laatia testituloksista tilastollinen tutkimus ja määrittää toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella hyväksyttävyysperusteet tuotteilleen, jotta tuotteiden vaatimustenmukaisuuden tarkastukselle tämän säännön 9.1. kohdassa asetetut edellytykset täyttyvät.

Hyväksyttävyysperusteiden on oltava sellaiset, että 95 prosentin luotettavuustasolla liitteen 7 (ensimmäinen näytteenotto) mukaisesti suoritetun pistokokeen läpäisemisen todennäköisyys on vähintään 0,95.

---

(1)  Kun kaukovalo on rakenteellisesti yhdistetty lähivaloon, kaukovalon HV:n on oltava sama mittauspiste kuin lähivalon HV:n.

---

LIITE 6

MUOVIMATERIAALISTA VALMISTETTUJA LINSSEJÄ SISÄLTÄVIÄ VALAISIMIA KOSKEVAT VAATIMUKSET – LINSSI- TAI MATERIAALINÄYTTEIDEN JA TÄYDELLISTEN VALAISIMIEN TESTAUS

1.   YLEISET VAATIMUKSET

1.1.   Tämän säännön 2.2.4. kohdan mukaisesti toimitettujen näytteiden on täytettävä jäljempänä 2.1.–2.5. kohdassa tarkoitetut vaatimukset.

1.2.   Kahden täydellistä valaisinta edustavan näytteen, jotka on toimitettu tämän säännön 2.2.3. kohdan mukaisesti ja jotka sisältävät muovimateriaalista valmistetut linssit, on linssin materiaalin osalta täytettävä jäljempänä 2.6. kohdassa tarkoitetut vaatimukset.

1.3.   Muovimateriaalista valmistettujen linssien näytekappaleet tai materiaalinäytteet on testattava yhdessä sen heijastimen kanssa, johon ne on tarkoitettu asennettaviksi (jos sovellettavissa), hyväksyntätesteissä tämän liitteen lisäyksen 1 taulukossa A esitetyssä aikajärjestyksessä.

1.4.   Jos valaisimen valmistaja pystyy kuitenkin osoittamaan, että tuote on jo läpäissyt jäljempänä 2.1.–2.5. kohdassa tarkoitetut testit tai vastaavat testit toisen säännön mukaisesti, kyseisiä testejä ei tarvitse toistaa. Vain lisäyksen 1 taulukossa B tarkoitetut testit ovat pakollisia.

2.   TESTIT

2.1.   Lämpötilamuutosten sieto

2.1.1.   Testit

Kolmen uuden näytteen (linssin) on käytävä läpi viisi lämpötilan ja suhteellisen kosteuden muutossykliä seuraavan ohjelman mukaisesti:

3 tuntia lämpötilassa 40 °C ± 2 °C ja 85–95 prosentin suhteellisessa kosteudessa,

1 tunti lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja 60–75 prosentin suhteellisessa kosteudessa,

15 tuntia lämpötilassa –30 °C ± 2 °C,

1 tunti lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja 60–75 prosentin suhteellisessa kosteudessa,

3 tuntia lämpötilassa 80 °C ± 2 °C,

1 tunti lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja 60–75 prosentin suhteellisessa kosteudessa.

Ennen tätä testiä näytteitä on pidettävä lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja 60–75 prosentin suhteellisessa kosteudessa vähintään neljän tunnin ajan.

Huom.: Jakson ”yksi tunti lämpötilassa 23 °C ± 5 °C” on sisällettävä ne siirtymäjaksot lämpötilasta toiseen, jotka ovat tarpeen lämpöshokkivaikutusten välttämiseksi.

2.1.2.   Fotometriset mittaukset

2.1.2.1.   Menetelmä

Näytteille on suoritettava fotometriset mittaukset ennen testiä ja sen jälkeen.

Näissä mittauksissa on käytettävä vakiolamppua seuraavissa pisteissä:

B 50, 50L ja 50R luokan B ajovalaisimien osalta, 0,86D/3,5R, 0,86D/3,5L, 0,50U/1,5L ja 1,5R luokan C ja D ajovalaisimien osalta testattaessa lähivaloa tai lähi/kaukovalaisinta,

Emax kaukovalaisimen tai lähi/kaukovalaisimen kaukovalon osalta.

2.1.2.2.   Tulokset

Kustakin näytteestä ennen testiä ja sen jälkeen mitatut fotometriset arvot saavat vaihdella enintään 10 prosenttia fotometrisen mittausmenettelyn toleranssit mukaan luettuina.

2.2.   Ilmakehässä esiintyvien ja kemiallisten aineiden sieto

2.2.1.   Ilmakehässä esiintyvien aineiden sieto

Kolme uutta näytettä (linssiä tai materiaalinäytettä) on altistettava sellaisesta lähteestä peräisin olevalle säteilylle, jonka spektrijakauma on sama kuin lämpötilassa 5 500 K–6 000 K olevan mustan kappaleen. Lähteen ja näytteiden väliin on sijoitettava asianmukaiset suodattimet, jotta vähennetään mahdollisimman paljon säteilyä, joka on aaltopituudeltaan alle 295 nm ja yli 2 500 nm. Näytteet on altistettava voimakkaalle valaistukselle, joka on teholtaan 1 200 W/m2 ± 200 W/m2, sellaiseksi ajaksi, että näytteiden saaman valoenergian arvo on 4 500 MJ/m2 ± 200 MJ/m2. Kotelon sisällä lämpötilan mustalla levyllä, joka on sijoitettu samalle tasolle näytteiden kanssa, on oltava 50 °C ± 5 °C. Tasaisen altistuksen aikaansaamiseksi näytteiden on kierrettävä säteilylähteen ympäri nopeudella 1–5 1/min.

Näytteet on suihkutettava tislatulla vedellä, jonka johtokyky on pienempi kuin 1 mS/m lämpötilassa 23 °C ± 5 °C, seuraavan syklin mukaisesti:

suihkutus: 5 minuuttia, kuivaus: 25 minuuttia.

2.2.2.   Kemiallisten aineiden sieto

Kun edellä 2.2.1. kohdassa tarkoitettu testi ja jäljempänä 2.2.3.1. kohdassa tarkoitettu mittaus on suoritettu, mainittujen kolmen näytteen ulkopinnat on käsiteltävä 2.2.2.2. kohdassa tarkoitetulla tavalla 2.2.2.1. kohdassa määritellyllä seoksella.

2.2.2.1.   Testiseos

Testiseoksen on oltava koostumukseltaan seuraava: 61,5 prosenttia n-heptaania, 12,5 prosenttia tolueenia, 7,5 prosenttia etyylitetrakloridia, 12,5 prosenttia trikloorietyleeniä ja 6 prosenttia ksyleeniä (tilavuusprosentteina).

2.2.2.2.   Testiseoksen levittäminen

Puuvillakankaan (ISO 105 -standardin mukaisen) palaa liotetaan, kunnes se on läpeensä kyllästetty edellä 2.2.2.1. kohdassa määritellyllä seoksella, ja kangas levitetään 10 sekunnin kuluessa 10 minuutin ajaksi näytteen ulkopinnalle paineessa 50 N/cm, joka vastaa 14 × 14 mm:n testipintaan kohdistettua 100 N:n voimaa.

Tämän 10 minuutin jakson aikana kangaspalaa on kyllästettävä uudelleen seoksella niin, että neste on koostumukseltaan jatkuvasti täysin sama määritellyn testiseoksen koostumuksen kanssa.

Testiseoksen levittämisen aikana näytteeseen kohdistettua painetta voidaan tasauttaa, jotta se ei aiheuta näytteeseen säröjä.

2.2.2.3.   Puhdistaminen

Kun testiseos on levitetty näytteille, näytteiden annetaan kuivua ilmassa, ja ne pestään sitten kohdassa 2.3. (Liuotinaineiden sieto) määritellyllä liuoksella lämpötilassa 23 °C ± 5 °C.

Sitten näytteet huuhdotaan huolellisesti tislatulla vedellä, joka saa sisältää enintään 0,2 prosenttia epäpuhtauksia lämpötilassa 23 °C ± 5 °C, ja näytteet pyyhitään pehmeällä kankaalla.

2.2.3.   Tulokset

2.2.3.1.   Ilmakehän aineiden sietotestin jälkeen näytteiden ulkopinnoissa ei saa esiintyä säröjä, naarmuja, lohkeilua eikä muodonmuutoksia, ja valon läpäisyn keskivaihtelu Formula, mitattuna kolmelta näytteeltä tämän liitteen lisäyksen 2 mukaisella menetelmällä, ei saa olla suurempi kuin 0,020 (Δtm ≤ 0,020).

2.2.3.2.   Kemiallisten aineiden sietotestin jälkeen näytteissä ei saa esiintyä jälkiä valovirran hajotukseen mahdollisesti vaikuttavista kemiallisista tahroista, ja valovirran hajotuksen keskivaihtelu Formula, mitattuna kolmesta näytteestä tämän liitteen lisäyksessä 2 määritellyn menettelyn mukaisesti ei saa olla enemmän kuin 0,020 (Δdm ≤ 0,020).

2.3.   Liuotinaineiden ja hiilivetyjen sieto

2.3.1.   Liuotinaineiden sieto

Kolmen näytteen (linssien tai materiaalinäytteiden) ulkopinnat on lämmitettävä lämpötilaan 50 °C ± 5 °C ja upotettava sen jälkeen viiden minuutin ajaksi seokseen, jota pidetään lämpötilassa 23 °C ± 5 °C ja joka on koostumukseltaan seuraava: 99 osaa tislattua vettä, joka sisältää enintään 0,02 prosenttia epäpuhtauksia, ja yksi osa alkyyliaryylisulfonaattia.

Testin lopuksi näytteet kuivataan lämpötilassa 50 °C ± 5 °C.

Näytteiden pinta puhdistetaan kostealla kankaalla.

2.3.2.   Hiilivetyjen sieto

Kolmen näytteen ulkopintoja hierotaan kevyesti yhden minuutin ajan sellaisessa seoksessa kastellulla puuvillakankaalla, jonka koostumus on 70 prosenttia n-heptaania ja 30 prosenttia tolueenia (tilavuusprosentteina), ja sen jälkeen näytteiden annetaan kuivua ilmassa.

2.3.3.   Tulokset

Kun edellä esitetyt kaksi testiä on suoritettu peräkkäin, valon läpäisyn vaihtelun keskiarvo Formula, mitattuna kolmelta näytteeltä tämän liitteen lisäyksen 2 mukaisella menettelyllä, ei saa olla suurempi kuin 0,010 (Δtm ≤ 0,010).

2.4.   Mekaanisen rappeutumisen sieto

2.4.1.   Mekaanisen rappeutumisen aikaansaava menetelmä

Kolmen uuden näytteen (linssin) ulkopinnoille on suoritettava yhdenmukaisen mekaanisen rappeutumisen testi tämän liitteen lisäyksessä 3 määriteltyä menetelmää käyttäen.

2.4.2.   Tulokset

Tämän testin jälkeen on mitattava lisäyksessä 2 määritellyn menettelyn mukaisesti tämän säännön 2.2.4.1.1. kohdassa määritellyllä alueella.

| valon läpäisyn vaihtelu | : | |
| --- | --- | --- |
| ja hajotuksen vaihtelu | : | |

valon läpäisyn vaihtelu

:

Formula

ja hajotuksen vaihtelu

:

Formula

Kolmen näytteen keskiarvon on oltava sellainen, että:

Δtm ≤ 0,100,

Δdm ≤ 0,050.

2.5.   Mahdollisten päällysteiden pysyvyyttä koskeva testi

2.5.1.   Näytteen valmistelu

Linssin päällysteen alueella oleva pinta, joka on kooltaan 20 mm x 20 mm, leikataan partaterällä tai neulalla ruudukoksi, jonka neliöt ovat kooltaan suunnilleen 2 mm x 2 mm. Terän tai neulan paineen on oltava riittävä ainakin päällysteen leikkaamiseksi.

2.5.2.   Testin kuvaus

Käytetään kiinnitysteippiä, jonka kiinnitysvoima on 2 N leveyssenttimetriä kohti ± 20 prosenttia tämän liitteen lisäyksessä 4 määritellyissä vakio-olosuhteissa mitattuna. Kiinnitysteippiä, jonka on oltava vähintään 25 mm leveä, painetaan vähintään viiden minuutin ajan 2.5.1. kohdassa määritellyn mukaisesti valmisteltua pintaa vasten.

Tämän jälkeen kiinnitysteipin päätä kuormitetaan siten, että kohteena olevaan pintaan nähden kohtisuorassa oleva voima on sama kuin kyseiseen pintaan kohdistuva kiinnitysvoima. Sitten teippi vedetään irti vakionopeudella 1,5 m/s ± 0,2 m/s.

2.5.3.   Tulokset

Ruudutetulla alueella ei saa esiintyä mainittavia huononemia. Huononemat leikkauskohdissa neliöiden välillä tai viiltojen reunoilla sallitaan, jos huonontunutta aluetta ei ole enempää kuin 15 prosenttia ritiläpinnasta.

2.6.   Muovimateriaalista valmistetulla linssillä varustetun täydellisen ajovalaisimen testit

2.6.1.   Linssin pinnan mekaanisen rappeutumisen sieto

2.6.1.1.   Testit

Valaisinnäytteen nro 1 linssille on suoritettava edellä 2.4.1. kohdassa määritelty testi.

2.6.1.2.   Tulokset

Testin jälkeen ajovalaisimelle tämän säännön mukaisesti suoritettujen fotometristen mittausten tulokset saavat ylittää enintään 30 prosentilla pisteelle HV määritellyt enimmäisarvot ja alittaa enintään 10 prosentilla pisteille 50 L and 50 R luokan B ajovalaisimien osalta ja pisteille 0,86D/3,5R, 0,86D/3,5L luokan C ja D ajovalaisimien osalta määritellyt vähimmäisarvot.

2.6.2.   Mahdollisten päällysteiden pysyvyyttä koskeva testi

Valaisinnäytteen nro 2 linssille on suoritettava edellä 2.5. kohdassa määritelty testi.

3.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TARKASTUS

Linssien valmistuksessa käytettyjen materiaalien osalta samaan sarjaan kuuluvat valaisimet katsotaan tämän säännön mukaisiksi, jos:

3.1.1.   Kemiallisten aineiden sietotestin sekä liuotinaineiden ja hiilivetyjen sietotestin jälkeen näytteiden ulkopinnoissa ei ole paljain silmin havaittavissa säröjä, lohkeilua eikä muodonmuutoksia (ks. 2.2.2., 2.3.1. ja 2.3.2. kohta).

3.1.2.   Edellä 2.6.1.1. kohdassa määritellyn testin jälkeen fotometriset arvot 2.6.1.2. kohdassa tarkoitetuissa mittauspisteissä ovat tässä säännössä vaatimustenmukaisuudelle määriteltyjen rajojen sisällä.

3.2.   Jos testitulokset eivät täytä vaatimuksia, testit toistetaan toisella sattumanvaraisesti valitulla ajovalaisinnäytteellä.

LISÄYS 1

HYVÄKSYNTÄTESTIEN AIKAJÄRJESTYS

A.   Muovimateriaaleille (tämän säännön 2.2.4. kohdan mukaisesti toimitetuille linsseille tai materiaalinäytteille) suoritettavat testit

| Näytteille — Suoritettavat testit | Linssit tai materiaalinäytteet | Linssit |
| --- | --- | --- |
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| 1.1. | Rajoitettu fotometria (2.1.2. kohta) |

Näytteille — Suoritettavat testit

Linssit tai materiaalinäytteet

Linssit

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

1.1.

Rajoitettu fotometria (2.1.2. kohta)

x

x

x

| 1.1.1. | Lämpötilan muutos (2.1.1. kohta) |
| --- | --- |

1.1.1.

Lämpötilan muutos (2.1.1. kohta)

x

x

x

| 1.1.2. | Rajoitettu fotometria (2.1.2. kohta) |
| --- | --- |

1.1.2.

Rajoitettu fotometria (2.1.2. kohta)

x

x

x

| 1.2.1. | Valon läpäisyn mittaaminen |
| --- | --- |

1.2.1.

Valon läpäisyn mittaaminen

x

x

x

x

x

x

x

x

x

| 1.2.2. | Hajotuksen mittaaminen |
| --- | --- |

1.2.2.

Hajotuksen mittaaminen

x

x

x

x

x

x

| 1.3. | Ilmakehässä esiintyvät aineet (2.2.1. kohta) |
| --- | --- |

1.3.

Ilmakehässä esiintyvät aineet (2.2.1. kohta)

x

x

x

| 1.3.1. | Valon läpäisyn mittaaminen |
| --- | --- |

1.3.1.

Valon läpäisyn mittaaminen

x

x

x

| 1.4. | Kemialliset aineet (2.2.2. kohta) |
| --- | --- |

1.4.

Kemialliset aineet (2.2.2. kohta)

x

x

x

| 1.4.1. | Hajotuksen mittaaminen |
| --- | --- |

1.4.1.

Hajotuksen mittaaminen

x

x

x

| 1.5. | Liuotinaineet (2.3.1. kohta) |
| --- | --- |

1.5.

Liuotinaineet (2.3.1. kohta)

x

x

x

| 1.6. | Hiilivedyt (2.3.2. kohta) |
| --- | --- |

1.6.

Hiilivedyt (2.3.2. kohta)

x

x

x

| 1.6.1. | Valon läpäisyn mittaaminen |
| --- | --- |

1.6.1.

Valon läpäisyn mittaaminen

x

x

x

| 1.7. | Rappeutuminen (2.4.1. kohta) |
| --- | --- |

1.7.

Rappeutuminen (2.4.1. kohta)

x

x

x

| 1.7.1. | Valon läpäisyn mittaaminen |
| --- | --- |

1.7.1.

Valon läpäisyn mittaaminen

x

x

x

| 1.7.2. | Hajotuksen mittaaminen |
| --- | --- |

1.7.2.

Hajotuksen mittaaminen

x

x

x

| 1.8. | Pysyvyys (2.5. kohta) |
| --- | --- |

1.8.

Pysyvyys (2.5. kohta)

x

B.   Täydellisille ajovalaisimille (jotka on toimitettu tämän säännön 2.2.3. kohdan mukaisesti) suoritettavat testit

| Testit | Täydellinen ajovalaisin |
| --- | --- |
| Näyte nro |
| 1 | 2 |
| 2.1. | Rappeutuminen (2.6.1.1. kohta) |

Testit

Täydellinen ajovalaisin

Näyte nro

1

2

2.1.

Rappeutuminen (2.6.1.1. kohta)

x

| 2.2. | Fotometria (2.6.1.2. kohta) |
| --- | --- |

2.2.

Fotometria (2.6.1.2. kohta)

x

| 2.3. | Pysyvyys (2.6.2. kohta) |
| --- | --- |

2.3.

Pysyvyys (2.6.2. kohta)

x

LISÄYS 2

VALON HAJOTUKSEN JA LÄPÄISYN MITTAUSMENETELMÄ

1.   LAITTEET (ks. kuva)

Kollimaattori K:n, jolla on puolihajoama β/2 = 17,4 × 104 rd, sädettä rajoittaa 6 mm:n aukolla varustettu himmennin Dτ, jota vasten näytteen alusta sijoitetaan.

Konvergentti akromaattinen linssi L2, jonka pallopoikkeamat on korjattu, yhdistää himmentimen Dτ ilmaisimeen R; linssi L2:n läpimitan on oltava sellainen, että linssi ei himmennä valoa, jonka näyte hajottaa keilaan, jonka puolihuippukulma on β/2 = 14°.

Rengasmainen himmennin DD, jonka kulmat ovat αo/2 = 1° ja αmax/2 = 12°, sijoitetaan linssin L2 kuvapolttotasolle.

Himmentimen läpinäkymätön keskiosa on tarpeen suoraan valonlähteestä tulevan valon eliminoimiseksi. Himmentimen keskiosa on voitava irrottaa valonsäteestä siten, että se palaa täsmälleen alkuperäiseen asentoonsa.

Etäisyys L2 Dτ ja linssin L2 fokaalipituus F2
   (1) on valittava niin, että kuva Dτ peittää täysin ilmaisimen R.

Kun alkutulovalovirtaan viitataan 1 000 yksikkönä, kunkin lukeman absoluuttisen tarkkuuden on oltava parempi kuin 1 yksikkö.

2.   MITTAUKSET

Seuraavat lukemat on otettava:

| Lukema | Näytteen kanssa | DD:n keskiosan kanssa | Edustettu määrä |
| --- | --- | --- | --- |
| T1 | ei | ei | Tulovalovirta alkulukemassa |
| T2 | kyllä
  (ennen testiä) | ei | Uuden materiaalin läpäisemä valovirta 24 °C:n kentässä |
| T3 | kyllä
  (testin jälkeen) | ei | Testatun materiaalin läpäisemä valovirta 24 °C:n kentässä |
| T4 | kyllä
  (ennen testiä) | kyllä | Uuden materiaalin hajottama valovirta |
| T5 | kyllä
  (testin jälkeen) | kyllä | Testatun materiaalin hajottama valovirta |

Lukema

Näytteen kanssa

DD:n keskiosan kanssa

Edustettu määrä

T1

ei

ei

Tulovalovirta alkulukemassa

T2

kyllä

(ennen testiä)

ei

Uuden materiaalin läpäisemä valovirta 24 °C:n kentässä

T3

kyllä

(testin jälkeen)

ei

Testatun materiaalin läpäisemä valovirta 24 °C:n kentässä

T4

kyllä

(ennen testiä)

kyllä

Uuden materiaalin hajottama valovirta

T5

kyllä

(testin jälkeen)

kyllä

Testatun materiaalin hajottama valovirta

Image

---

(1)  L2:n osalta on suositeltavaa käyttää noin 80 mm:n fokaalietäisyyttä.

LISÄYS 3

SUIHKUTUSTESTAUSMENETELMÄ

1.   TARKASTUSLAITTEISTO

1.1.   Suihkutin

Käytettävässä suihkuttimessa on oltava läpimitaltaan 1,3 mm:n suutin, joka mahdollistaa 0,24 ± 0,02 l:n nestevirran minuutissa käyttöpaineella 6,0 bar -0, +0,5 bar.

Näissä käyttöolosuhteissa aikaansaatavan suihkun on oltava läpimitaltaan 170 mm ± 50 mm rappeutumiselle altistetulla pinnalla, joka on 380 mm ± 10 mm:n etäisyydellä suuttimesta.

1.2.   Testiseos

Testiseoksen on oltava koostumukseltaan seuraava:

silikahiekkaa, jonka kovuus on 7 Mohrin asteikolla, raekoko 0–0,2 mm ja jakauma lähes normaali kulmakertoimen ollessa 1,8–2,

vettä, jonka kovuus on enintään 205 g/m3 sellaisen seoksen osalta, jossa on 25 g hiekkaa vesilitraa kohti.

2.   TESTI

Valaisimien linssien ulkopinnat on altistettava kerran tai useammin edellä esitetyllä tavalla tuotetun hiekkasuihkun vaikutukselle. Suihku on suunnattava lähes kohtisuoraan testattavalle pinnalle.

Rappeutuminen tarkistetaan yhden tai useamman lasinäytteen avulla, jotka on asetettu vertailun vuoksi testattavien linssien läheisyyteen. Seosta suihkutetaan, kunnes vaihtelu näytteen tai näytteiden aikaansaaman valon hajotuksessa on lisäyksessä 2 määritellyllä menetelmällä mitattuna sellainen, että:

Formula

Sen tarkastamiseksi, että koko testattava pinta on tasaisesti rappeutunut, voidaan käyttää useita vertailunäytteitä.

LISÄYS 4

KIINNITYSTEIPIN PYSYVYYSTESTI

1.   TARKOITUS

Tämän menetelmän avulla pystytään vakio-olosuhteissa määrittämään kiinnitysteipin lineaarinen kiinnitysvoima lasilevyyn nähden.

2.   PERIAATE

Mitataan voima, joka tarvitaan irrottamaan kiinnitysteippi lasilevystä 90°:n kulmassa.

3.   MÄÄRITELLYT ILMAN OLOSUHTEET

Ympäristön lämpötilan on oltava 23 °C ± 5 °C ja suhteellisen kosteuden 65 ± 15 prosenttia.

4.   TESTIKAPPALEET

Ennen testiä kiinnitysteipin näyterullaa on pidettävä 24 tunnin ajan määritellyissä ilman olosuhteissa (ks. 3 kohta edellä).

Kustakin rullasta testataan viisi 400 mm:n pituista testikappaletta. Kyseiset testikappaleet otetaan rullasta, kun teipistä on irrotettu kolme ensimmäistä kierrosta.

5.   MENETTELY

Testi on suoritettava 3 kohdassa määritellyissä olosuhteissa.

Viisi testikappaletta otetaan, kun teippiä rullataan auki rullan säteen suuntaisesti nopeudella, joka on noin 300 mm/s, ja tämän jälkeen kappaleet kiinnitetään 15 sekunnin kuluessa seuraavassa esitetyllä tavalla.

Teippi kiinnitetään lasilevyyn portaattomasti sormen hienoisella pituussuuntaisella hankaavalla liikkeellä teippiä liiallisesti painamatta niin, että teipin ja lasilevyn väliin ei jää ilmakuplia.

Kokoonpano jätetään määriteltyihin ilman olosuhteisiin 10 minuutin ajaksi.

Testikappaletta irrotetaan noin 25 mm:n verran levystä testikappaleen akseliin nähden kohtisuorassa tasossa. Levy kiinnitetään paikalleen ja teipin irrallista päätä taivutetaan taaksepäin 90°:n kulmassa. Voimaa käytetään siten, että erottava viiva teipin ja levyn välillä on kohtisuorassa kyseiseen voimaan ja levyyn nähden.

Teippiä vedetään sen irrottamiseksi nopeudella, joka on 300 mm/s ± 30 mm/s, ja tähän tarvittava voima merkitään muistiin.

6.   TULOKSET

Saadut viisi arvoa asetetaan järjestykseen ja mediaanin arvo on mittauksen tulos. Arvo ilmaistaan newtoneina teipin leveyssenttimetriä kohti.

---

LIITE 7

TARKASTAJAN SUORITTAMAA NÄYTTEENOTTOA KOSKEVAT VÄHIMMÄISVAATIMUKSET

1.   YLEISTÄ

1.1.   Tämän säännön mahdolliset mekaaniset ja geometriset vaatimustenmukaisuutta koskevat vaatimukset katsotaan täytetyiksi, jos eroavuudet eivät ylitä väistämättömiä valmistuspoikkeamia. Tätä vaatimusta sovelletaan myös väriin.

Fotometristen ominaisuuksien osalta sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi, jos minkä tahansa sattumanvaraisesti valitun ja vakiohehkulampulla varustetun ajovalaisimen fotometrisiä ominaisuuksia testattaessa:

1.2.1.   Luokan A ajovalaisimet: mikään mitattu arvo ei poikkea kielteisesti yli 20 prosentilla tässä säännössä määritellystä arvosta.

Luokan B, C ja D ajovalaisimet:

1.2.2.1.   mikään mitattu arvo ei poikkea kielteisesti yli 20 prosentilla tässä säännössä määritellystä arvosta. Alueen III osalta luokan B ajovalaisimia ja alueen I osalta luokan C ja D ajovalaisimia koskevat kielteiset poikkeamat saavat olla enintään:

0,3 luksia, vastaa 20:tä prosenttia

0,45 luksia, vastaa 30:tä prosenttia

1.2.2.2.   ja jos kaukovalon osalta pisteen HV sijaitessa alueella, jossa isoluksi on 0,75 Emax, valoteknisille arvoille saadaan +20 prosentin toleranssi enimmäisarvojen ja –20 prosentin toleranssi vähimmäisarvojen osalta missä tahansa tämän säännön 6.2.3.2. ja 6.3.2.2. kohdassa määritellyssä mittauspisteessä.

1.2.3.   Jos edellä kuvattujen testien tulokset eivät vastaa vaatimuksia, testit on toistettava käyttämällä toista vakiohehkulamppua.

1.2.4.   Ajovalaisimia, joissa on selviä vikoja, ei oteta huomioon.

2.   ENSIMMÄINEN NÄYTTEENOTTO

Ensimmäisessä näytteenotossa valitaan sattumanvaraisesti neljä ajovalaisinta. Ensimmäinen kahden valaisimen näyte merkitään A:ksi ja toinen B:ksi.

2.1.   Vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi

Sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi tämän liitteen kuvassa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti, jos ajovalaisimien mitattujen arvojen kielteiset poikkeamat ovat:

2.1.1.1.   näyte A

| A1: | yksi ajovalaisi | | 0 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| A2: | molemmat ajovalaisimet | yli | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | siirrytään näytteeseen B | | |

A1:

yksi ajovalaisi

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

A2:

molemmat ajovalaisimet

yli

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

siirrytään näytteeseen B

2.1.1.2.   näyte B

| B1: | molemmat ajovalaisimet | | 0 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |

B1:

molemmat ajovalaisimet

0 prosenttia

2.2.   Vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi

tämän liitteen kuvassa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti ja valmistajaa kehotetaan saattamaan tuotantonsa vaatimusten mukaiseksi, jos ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat:

2.2.1.1.   näyte A

| A3: | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | yli | 20 prosenttia |
| | mutta | enintään | 30 prosenttia |

A3:

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

yli

20 prosenttia

mutta

enintään

30 prosenttia

2.2.1.2.   näyte B

| B2: | A2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisint | yli | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| B3: | A2:n osalta | | |
| | yksi ajovalaisin | | 0 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | yli | 20 prosenttia |
| | mutta | enintään | 30 prosenttia |

B2:

A2:n osalta

yksi ajovalaisint

yli

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

B3:

A2:n osalta

yksi ajovalaisin

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

yli

20 prosenttia

mutta

enintään

30 prosenttia

2.3.   Hyväksynnän peruuttaminen

Vaatimustenmukaisuus on asetettava kyseenalaiseksi ja 11 kohtaa sovellettava, jos tämän liitteen kuvan 1 mukaisessa näytteenottomenettelyssä ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat:

2.3.1.   näyte A

| A4: | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | yli | 30 prosenttia |
| A5: | molemmat ajovalaisimet | yli | 20 prosenttia |

A4:

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

yli

30 prosenttia

A5:

molemmat ajovalaisimet

yli

20 prosenttia

2.3.2.   näyte B

| B4: | A2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | yli | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | yli | 20 prosenttia |
| B5: | A2:n osalta | | |
| | molemmat ajovalaisimet | yli | 20 prosenttia |
| B6: | A2:n osalta | | |
| | yksi ajovalaisin | | 0 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | yli | 30 prosenttia |

B4:

A2:n osalta

yksi ajovalaisin

yli

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

yli

20 prosenttia

B5:

A2:n osalta

molemmat ajovalaisimet

yli

20 prosenttia

B6:

A2:n osalta

yksi ajovalaisin

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

yli

30 prosenttia

3.   TOISTETTU NÄYTTEENOTTO

Toistettu näytteenotto (kahdesta sellaisesta ajovalaisimesta koostuva kolmas näyte C, jotka on valittu sen jälkeen valmistetusta erästä, kun valmistaja on saattanut tuotantonsa vaatimusten mukaiseksi) suoritetaan A3:n, B2:n ja B3:n osalta kahden kuukauden kuluessa ilmoituksen antamisesta.

3.1.   Vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi

Sarjatuotantona valmistettujen ajovalaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi tämän liitteen kuvassa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti, jos ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat:

3.1.1.1.   näyte C

| C1: | yksi ajovalaisin | | 0 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| C2: | molemmat ajovalaisimet | yli | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | siirrytään näytteeseen D | | |

C1:

yksi ajovalaisin

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

C2:

molemmat ajovalaisimet

yli

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

siirrytään näytteeseen D

3.1.1.2.   näyte D

| D1: | C2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | molemmat ajovalaisimet | | 0 prosenttia |

D1:

C2:n osalta

molemmat ajovalaisimet

0 prosenttia

3.2.   Vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi

tämän liitteen kuvassa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti ja valmistajaa kehotetaan saattamaan tuotantonsa vaatimusten mukaiseksi, jos ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat:

3.2.1.1.   näyte D

| D2: | C2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | yli | 0 prosenttia |
| | mutta | enintään | 20 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |

D2:

C2:n osalta

yksi ajovalaisin

yli

0 prosenttia

mutta

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

3.3.   Hyväksynnän peruuttaminen

Vaatimustenmukaisuus on asetettava kyseenalaiseksi ja 11 kohtaa sovellettava, jos tämän liitteen kuvan 1 mukaisessa näytteenottomenettelyssä ajovalaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat:

3.3.1.   näyte C

| C3: | yksi ajovalaisin | enintään | 20 prosenttia |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | yli | 20 prosenttia |
| C4: | molemmat ajovalaisimet | yli | 20 prosenttia |

C3:

yksi ajovalaisin

enintään

20 prosenttia

yksi ajovalaisin

yli

20 prosenttia

C4:

molemmat ajovalaisimet

yli

20 prosenttia

3.3.2.   näyte D

| D3: | C2:n osalta | | |
| --- | --- | --- | --- |
| | yksi ajovalaisin | 0 tai yli | 0 prosenttia |
| | yksi ajovalaisin | yli | 20 prosenttia. |

D3:

C2:n osalta

yksi ajovalaisin

0 tai yli

0 prosenttia

yksi ajovalaisin

yli

20 prosenttia.

Image

---

LIITE 8

YHTEENVETO FOTOMETRISTEN OMINAISUUKSIEN VAKAUDEN TESTAUKSESSA SOVELLETTAVISTA TOIMINTA-AJOISTA

| Lyhenteet: | P: | lähivaloa tuottava valaisin |
| --- | --- | --- |
| D: | kaukovaloa tuottava valaisin (D1 + D2 tarkoittaa kahta kaukovaloa) |
| F: | etusumuvalaisin |
| | tarkoittaa sykliä, jossa valaisin on 15 minuuttia sammutettuna ja 5 minuuttia toiminnassa. |

Lyhenteet:

P:

lähivaloa tuottava valaisin

D:

kaukovaloa tuottava valaisin (D1 + D2 tarkoittaa kahta kaukovaloa)

F:

etusumuvalaisin

Image

tarkoittaa sykliä, jossa valaisin on 15 minuuttia sammutettuna ja 5 minuuttia toiminnassa.

Kaikki seuraavat muiden valaisimien kanssa ryhmitetyt ajovalaisimet ja etusumuvalaisimet, joihin on lisätty luokan B merkintätunnukset, ovat esimerkkejä, joiden lisäksi muutkin vaihtoehdot ovat mahdollisia.

| 1. | P tai D tai F (C-BS tai R-BS tai B) |
| --- | --- |

1.

P tai D tai F (C-BS tai R-BS tai B)

Image

| 2. | P+D (CR-BS) tai P+D1+D2 (CR-BS R-BS) |
| --- | --- |

2.

P+D (CR-BS) tai P+D1+D2 (CR-BS R-BS)

Image

| 3. | P+D (C/R-BS) tai P+D1+D2 (C/R-BS R-BS) |
| --- | --- |

3.

P+D (C/R-BS) tai P+D1+D2 (C/R-BS R-BS)

Image

| 4. | P+F (C-BS B) |
| --- | --- |

4.

P+F (C-BS B)

Image

| 5. | P+F (C-BS B/) tai C-BS/B |
| --- | --- |

5.

P+F (C-BS B/) tai C-BS/B

Image

| 6. | D+F (R-BS B) tai D1+D2+F (R-BS R-BS B) |
| --- | --- |

6.

D+F (R-BS B) tai D1+D2+F (R-BS R-BS B)

Image

| 7. | D+F (R-BS B/) tai D1+D2+F (R-BS R-BS B/) |
| --- | --- |

7.

D+F (R-BS B/) tai D1+D2+F (R-BS R-BS B/)

Image

| 8. | P+D+F (CR-BS B) tai P+D1+D2+F (CR-BS R-BS B) |
| --- | --- |

8.

P+D+F (CR-BS B) tai P+D1+D2+F (CR-BS R-BS B)

Image

| 9. | P+D+F (C/R-BS B) tai P+D1+D2+F (C/R-BS R-BS B) |
| --- | --- |

9.

P+D+F (C/R-BS B) tai P+D1+D2+F (C/R-BS R-BS B)

Image

| 10. | P+D+F (CR-BS B/) tai P+D1+D2+F (CR-BS R-BS B/) |
| --- | --- |

10.

P+D+F (CR-BS B/) tai P+D1+D2+F (CR-BS R-BS B/)

Image

| 11. | P+D+F (C/R-BS B/) tai P+D1+D2+F (C/R-BS R-BS/B) |
| --- | --- |

11.

P+D+F (C/R-BS B/) tai P+D1+D2+F (C/R-BS R-BS/B)

Image

---